EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Alessandra Mele

Alessandra Mele (s. 5. syyskuuta 2002 Savona, Italia), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Alessandra, on norjalais-italialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2023 Melodi Grand Prixin ja edusti Norjaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa kappaleella ”Queen of Kings”, joka sijoittui viidenneksi. == Ura == Alessandra syntyi Italian Savonassa 5. syyskuuta 2002 italialaiselle isälle ja norjalaiselle äidille. Hän kilpaili ensimmäisessä musiikkikilpailussaan kuuden vuoden iässä. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 2021 hän muutti Norjaan keskittyäkseen musiikkiuraan ja päätti opiskella Lillehammer Institute of Music Production and Industries -koulussa. Vuonna 2022 Alessandra kilpaili The Voice – Norges beste stemmen seitsemännellä tuotantokaudella ja pääsi kilpailun live- kierroksille asti. The Voice – Norges beste stemmen esitykset ja tulokset Kierros Kappale Alkuperäinen esittäjä tulos Ääni ratkaisee "I Will Pray (Pregherò)" Giorgia Alicia Keys Liittyi Espen Lindin tiimiin Kaksintaistelut "I Just Can't Stop Loving You" Michael Jackson and Siedah Garrett Jatkoi Knock Out kiettokselle Knock Out "The Moon Is a Harsh Mistress" Jimmy Webb Jatkoi live-lähetyksiin Live-lähetys 1 "One Night Only" Deena Jones & the Dreams Putosi Vuonna 2023 Alessandra osallistui vuoden 2023 Melodi Grand Prix -kilpailuun kappaleella ”Queen of Kings”. Hän kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sai eniten pisteitä sekä kansainväliseltä tuomaristolta että yleisöltä ja täten voitti kilpailun. Alessandra pääsi edustamaan Norjaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa ja sijoittui kilpailussa viidennelle sijalle. Alessandran toinen single on ”Pretty Devil”, joka julkaistiin kesäkuussa 2023. == Yksityiselämä == Alessandra on kertonut avoimesti olevansa biseksuaali. == Diskografia == === Singlet === Nimi Vuosi Listasijoitukset Albumi NOR FIN UK "Queen of Kings" 2023 1 3 10 "Pretty Devil" 40 – – "Marameo" 2024 == Lähteet == Luokka:Norjalaiset laulajat Luokka:Norjalaiset lauluntekijät Luokka:Italialaiset laulajat Luokka:Italialaiset lauluntekijät Luokka:Norjan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 2023 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uudenkoiviston koulu

Uudenkoiviston koulu on Uudenkoiviston kaupunginosassa Porissa sijaitseva peruskoulun alakoulu, jossa on luokat 1–6. Koulun rehtorina toimii Antti-Jussi Härkönen ja vararehtorina Elina Aerila. Vuonna 2021 koulussa oli noin 260 oppilasta. Koulu perustettiin vuonna 1922. Toisen maailmansodan aikaan koulu toimi saksalaisten sotilaiden kasarmina. == Lähteet == Luokka:Porin peruskoulut Luokka:Uusikoivisto
Pasiteles

Pasiteles nuorempi (; 100-luku/1. vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka oli kotoisin Etelä-Italian Suur-Kreikasta. Hän työskenteli Julius Caesarin aikana Roomassa ja sai Rooman kansalaisoikeuden vuonna 88 eaa. Pasiteles on tunnettu savimalleista ja marmori- ja kulta-norsunluu-, pronssi- ja hopeatöistään. Hänen merkittävin työnsä on Metelluksen temppelin kulta- norsunluinen Juppiterin patsas.Pasiteles, Tietosanakirja, 11, Täydennysosa, palsta 883. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922. Pasiteleen edustama taiteellinen suunta oli eklektinen. Hän hylkäsi aiemman hellenistisen kuvanveiston barokkimaisuudet ja pyrki töissään yhdistämään luonnontutkimuksen ja varhaisemman, Myronin ja Kalamiksen aikaisen klassisen kreikkalaisen kuvanveiston yksinkertaisuuden. Edustavia töitä ovat hänen oppilaansa Stefanoksen Nuorukaisen patsas Villa Albanissa ja tämän oppilaan Menelaoksen Orestes ja Elektra Villa Ludovisissa. Pasiteles kirjoitti Plinius vanhemman mukaan teoksen, josta hän käyttää nimeä Mirabilia opera. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta Plinius itse hyödynsi sitä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset kuvanveistäjät
Hautaa

Hautaa on Akaan pitäjässä Kylmäkoskella sijainnut kartano, jonka historia ulottuu 1500-luvulle saakka. Se oli Akaan pitäjän suurin kartano. Tämä kantatila oli säteriratsutila, joka 1647 lahjoitettiin Erik Pistolhielmille. Sittemmin sen omistivat muun muassa vapaaherrallinen Mellinin, Lilliebrunnin ja Favénin suvut. Kantatila jaettiin 1817, jolloin muodostui Vanha Hautaa ja Uusi Hautaa -nimiset tilat. Kummankin tilan osti 1800-luvun puolivälissä Kustaa Antinpoika Näsärö, josta myöhemmin tuli Nygård. Hänen poikansa Johan Oskar Nylund peri Vanhan Hautaan testamentin perusteella ja Näsärön tytär Amanda peri Uuden Hautaan niin ikään testamentin perusteella. Amanda myi kartanon 1873 veljelleen Kustaa August Nylundille, jonka poika Artturi Hautaa peri myöhemmin tilan. Kunnallislautakunnan puheenjohtajan Artturi Hautaan kuoleman jälkeen Uusi Hautaa siirtyi 1925 leskelle ja tyttärille Mirjalle ja Marjatalle. Vanhan Hautaan säteriratsutila sijaitsee lähellä Tarpianjoen suuta. Vuodesta 1926 sen omisti Eino Kantala. Tilan pinta-ala oli 1960-luvulla 415 hehtaaria, josta viljelysmaata oli 78 hehtaaria. Tilan puinen päärakennus on 1700-luvun lopulta. Tilan pinta-ala 1930-luvulla oli 650 hehtaaria, josta viljelysmaata oli noin 110 hehtaaria. Kartanossa oli 1930-luvulla oma sähkölaitos ja mylly. Uuden Hautaan kartano on kuulunut muun muassa Pistolhielmin, Mellinin ja vuodesta 1929 Hautaan (entiselle Nylundin) suvulle. Tilan pinta-ala oli 1960-luvulla 179 hehtaaria, josta viljeltyä oli 77 hehtaaria. Kartanon puinen empiretyylinen päärakennus valmistui 1820-luvulla ja myös kellotornillinen aitta on saanut vaikutteita empiretyylistä. Tilan pinta-ala 1930-luvulla oli 320 hehtaaria, josta viljelysmaata oli noin 110 hehtaaria. Kartanossa oli 1930-luvulla oma sähkölaitos ja mylly. ==Lähteet== Luokka:Suomen kartanot Luokka:Kylmäkoski
Bear McCreary

Bear McCreary (s. 17. helmikuuta 1979 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan televisio-, elokuva- ja videopelimusiikin säveltäjänä. == Koulutus == McCreary valmistui musiikin kandidaatiksi (Bachelor of Music) Etelä-Kalifornian yliopiston Thornton School of Music -oppilaitoksessa vuonna 2002.Bear McCreary composes score for “Lord of the Rings: The Rings of Power”, USC Thornton School of Music, 17.10.2022, viitattu 5.2.2023. == Teokset == === Televisiosarjat === Vuodet Nimi 2004–2009 Taisteluplaneetta Galactica 2007–2012 Eureka 2008–2009 Terminator: Sarah Connorin aikakirjat 2009–2010 Caprica 2010 Tulilinjalla 2010–2022 The Walking Dead 2013–2015 Da Vinci's Demons 2013–2015 Defiance 2013–2020 S.H.I.E.L.D. Agentit 2014–2017 Black Sails 2014– Outlander – Matkantekijä 2016 Black Mirror 2016 Agents of S.H.I.E.L.D.: Slingshot 2020 Snowpiercer 2022– Taru sormusten herrasta: Mahtisormukset === Elokuvat === Vuosi Nimi 2010 Step Up 3D 2014 Angry Video Game Nerd: The Movie 2016 10 Cloverfield Lane 2017 Rebel in the Rye Revolt Happy Death Day 2018 The Cloverfield Paradox 2019 Godzilla II: King of the Monsters Child's Play 2020 The Babysitter: Killer Queen Freaky 2022 Vimmaiset tassut === Videopelit === Vuosi Nimi 2018 God of War 2021 Call of Duty: Vanguard 2022 God of War: Ragnarök == Palkinnot ja ehdokkuudet == === British Academy Games Awards === Vuosi Videopeli Palkinto Tulos 2019 God of War Paras musiikki 2019 Games Music, Bafta, viitattu 5.2.2023. === The Game Awards === Vuosi Videopeli Palkinto Tulos 2018 God of War Paras musiikki 2022 God of War: Ragnarök Paras musiikki Michael McWhertor: The Game Awards 2018 nominees led by God of War, Red Dead Redemption 2, Polygon, 6.12.2018, viitattu 5.2.2023.Logan Plant: The Game Awards 2022 Winners: The Full List, IGN, 9.12.2022, viitattu 5.3.2023. === Grammy Awards === Vuosi Teos Palkinto Tulos 2023 Call of Duty: Vanguard Paras videopelimusiikki All GRAMMY Awards and Nominations for Bear McCreary, Grammy Awards, viitattu 5.2.2023. === Primetime Emmy === Vuosi Televisiosarja Palkinto Tulos 2010 Tulilinjalla Paras teemamusiikki 2013 Da Vinci's Demons Paras teemamusiikki 2014 Black Sails Paras teemamusiikki 2015 Outlander – Matkantekijä Paras musiikki televisiosarjassa Bear McCreary, Television Academy, viitattu 5.2.2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät Luokka:Videopelimuusikot Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matias-kappeli

Matias-kappeli on Virtain Härkösen kylässä sijaitseva kappeli, jota ylläpitää Matias-kappeliyhdistys ry. Kappeli valmistui vuonna 2009. Arkkitehtisuunnittelun teki Esko Räntilä ja akustisesta suunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Heikki Helimäki Oy. Matias-kappeli ei ole sidottu mihinkään kirkkokuntaan vaan se toimii ekumenian hengessä. Siellä järjestetään konsertteja, kokouksia, perhejuhlia, ja kursseja. Siellä voi käydä vapaasti sen aukioloaikoina, jotka ovat toukokuun alusta lokakuun loppuun 8 - 20. == Historia == Seurakuntapastori Matti Helimäki 1980-luvun alussa ehdotti isälleen, Kosti Helimäelle, kappelin rakentamista Virroille Härkösen kylän rantakoivikkoon. Toimintaan päästiin 2007, kun hankkeelle perustettiin oma kannatusyhdistys. Kappelin seinissä oleva graniitti tuli ystäväperheen talon rakentamisen yhteydessä räjäytetyistä graniittipaadeista. Kappelin teräsrakenteet lahjoitti ruotsalainen Stål & Rörmontage AB ja markkinointiaineistoon antoi avun saksalainen Klaubert Kommunikation. Rakentamiseen yhdistys sai tukea Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta Poko ry:n tuella. == Lähteet == * Luokka:Virtain kirkkorakennukset Luokka:Härkönen (Virrat)
Juan Ayuso

Juan Ayuso Pesquera (s. 16. syyskuuta 2002 Barcelona) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Colpack–Ballanissa 2021, mutta siirtyi jo saman vuoden kesäkuussa nykyiseen talliinsa UAE Team Emiratesiin. Ayuso sijoittui Espanjan ympäriajon 2022 kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Seuraavan vuoden kilpailussa hän oli neljäs ja voitti nuorten kilpailun. Hän voitti vuoden 2024 Baskimaan ympäriajon 42 sekunnin erolla Carlos Rodrígueziibiin. == Saavutuksia == Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives ;2017 :Maantieajon ja aika-ajon "noviisien" Espanjan-mestaruus ;2018 :Aika-ajon "noviisien" Espanjan-mestaruus ;2019 :Maantieajon nuorten Espanjan- mestaruus ;2020 :Gipuzkoa Klasika, voitto :Maantieajon ja aika-ajon nuorten Espanjan-mestaruus ;2021 :Trofeo Piva, voitto :Giro del Belvedere, voitto :Giro d'Italia Giovani Under 23, kokonais-, piste- ja mäkikirikilpailun, nuorten kilpailun sekä 2., 5. ja 7. etapin voitto :Prueba Villafranca de Ordizia, toinen :EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa pronssia ;2022 :Trofeo Laigueglia, toinen :Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides :Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun voitto :Circuito de Getxo, voitto :Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailussa toinen, 20. etapilla kolmas ;2023 :Tour de Romandie, 3. etapin (aika-ajo) voitto :Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 5. ja 8. (aika-ajo) etapin voitto :Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun voitto, 3. ja 8. etapilla kolmas ;2024 :Faun-Ardèche Classic, voitto :Faun Drôme Classic, toinen :Trofeo Laigueglia, kolmas :Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 1. etapin voitto :Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto :Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides :Ranskan ympäriajo, 4. etapilla kolmas :Luxemburgin ympäriajo, 4. etapin (aika-ajo) voitto == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Édouard Pailleron

thumb|upright|John Singer Sargent : Édouard Pailleronin muotokuva, 1879. Édouard Pailleron (1834–1899) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hänen ensimmäinen menestysnäytelmänsä oli Le monde où l'on s'ennuie (1881, suom. Ikävässä seurassa), joka pilkkaa seuraelämän tyhjyyttä. Hän kirjoitti muitakin näytelmiä, esimerkiksi L'etincelle (1879, Kipinä, suom. Jalmari FinneKipinä Finna.fi. Viitattu 5.2.2023) La Souris (1879, suom. Hiiri). Hän julkaisi myös runoja kokoelman Les parasites (1860).Pailleron, Edouard. Tietosanakirja, osa 7, palsta 55. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1915.Pailleron, Edouard, Ilona.tinfo.fi. Viitattu 5.2.2023 Pailleron oli vuodesta 1882 Ranskan akatemian jäsen tuolilla 12.Pailleron, Édouard, Les immortels N°453. Académie française. Viitattu 5.2.2023 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1834 syntyneet Luokka:Vuonna 1899 kuolleet
Miten korjata maailma

Miten korjata maailma on Jouko Aaltosen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee suoran toiminnan aktivismia Suomessa 1990- ja 2000-luvuilla. Dokumenttielokuva perustuu Anton Montin ja Pontus Purokurun teokseen Suoraa toimintaa! : autonomiset liikkeet Suomessa 1986-2016. Helsinki: Into Kustannus, 2018.https://elonet.finna.fi/Record/kavi.elonet_elokuva_1635197 Haastattelut: *Aleksi Lilleberg *Anna-Reetta Korhonen *Antti Rautiainen *Eetu Viren *Jehki Härkönen *Julma-Henri *Kaarina Laanti *Kukka Ranta *Laura Böök *Leona Kotilainen *Markus Drake *Mikael Brunila *Pontus Purokuru *Reko Ravela *Suvi Auvinen *Tapio Laakso == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Miten korjata maailma Elokuva katsottavana Yle Areenassa Luokka:Vuoden 2023 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Ruuhinokka

Ruuhinokka (Cochlearius cochlearius) on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Ruuhinokka voi kasvaa 45-59 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja suuripäinen. Nokka on hyvin kookas ja leveä muistuttaen muodoltaan puukenkää. Ruuhinokan päälaki on väriltään musta, otsa ja posket ovat valkoiset tai vaaleanruskeat. Silmät ovat suuret. Linnun rinta ja vatsa ovat väriltään vaaleanruskeat ja kyljet ovat mustat. Ruuhinokan selkä ja siivet ovat harmaat tai vaaleanruskeat. ==Levinneisyys ja elintavat== Ruuhinokkaa tavataan Meksikosta Argentiinan pohjoisimpiin osiin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, mangrovet ja suot. Se on yöaktiivinen ja pyydystää ravinnokseen kaloja, sammakkoeläimiä ja äyriäisiä. Ruuhinokat pesivät yksin tai pienissä kolonioissa. Pesä rakennetaan puuhun ja naaras munii 2-4 munaa. == Lähteet == Luokka:Haikarat
Monica in the South Seas

Monica in the South Seas on Sami van Ingenin ja Mika Taanilan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee elokuvaohjaaja Robert J. Flahertyn tyttären Monica Flahertyn Samoalle, Savai’in saarelle 1970-luvulla tekemää matkaa, jonka aikana hänen tarkoituksenaan oli äänittää saaren äänimaisemaa vanhempiensa ohjaaman Moana (1926) -elokuvan ääniversiota varten. == Palkinnot == Elokuva voitti vuonna 2023 Docpoint-elokuvajuhlilla kotimaisen kilpasarjan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2023 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Universumin kaiut – Kaija Saariahon musiikki

Universumin kaiut – Kaija Saariahon musiikki on Riitta Raskin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva on henkilödokumentti säveltäjä Kaija Saariahosta. == Arvosteluja == Helsingin Sanomat Leena Virtanen Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2023 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Väinö Tupala

Juho Väinö Tupala (24. tammikuuta 1888 Koski Hl – 11. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen opettaja, kansanopiston johtaja ja raittiusliikkeen aktivisti.Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 15.11.1932, nro 311, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotVäinö Tupala, Karjalainen, 17.11.1932, nro 130, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Väinö Tupala valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan opettajaseminaarista vuonna 1910 ja opiskeli myöhemmin Helsingin yliopistossa. Hän toimi muun muassa johtajaopettajana Orimattilan Virenojan kansakoulussa 1911–1925 ja Pohjois- Karjalan kansanopiston johtajana 1929–1930. Tupala oli sosialiministeriön raittiusosaston neuvojana 1919–1921 ja 1923–1929. Hän toimi myös Suomen opettajain raittiusliiton sihteerinä 1925–1927. Orimattilassa asuessaan Tupala oli mukana Lahden seudun raittius- ja nuorisoseuratoiminnassa.Opettaja Väinö Tupala, Kylväjä, 01.12.1932, nro 24, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Väinö Tupala kuoli marraskuussa 1932 44-vuotiaana. Hänet on haudattu Helsingin pohjoiselle hautausmaalle.Hautahaku.fi : Tupala Juho Väinö == Julkaisuja == * Raittiusopetustunteja. 1-2. Helsinki 1926 * Raittiusopetustunteja. 3-5. Helsinki 1927 * Raittiusopetustunteja. 7-9. Helsinki 1927 * Raittiusopetustunteja. 10-12. Helsinki 1928 * Raittiusoppi: kansakouluja sekä kansakoulun jatko-opetusta varten. Otava 1928 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Vaietut perhetarinat

Vaietut perhetarinat on Catarina Diehlin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee useiden tarinoiden kautta yksilön suhdetta itseensä ja perheeseensä eri elämänvaiheissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2023 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Bektaši

pienoiskuva|Baba Mondi vuonna 2017, Bektašien johtaja (Dedebabate) Bektaši () on suufilainen islamilainen veljeskunta, joka oli Osmanien valtakunnan vaikutusvaltaisimpia. Sen perustaja Hajji Bektaši syntyi luultavasti 1200-luvun lopulla, perimätiedon mukaan Khorasanissa Persiassa. Veljeskunta sai valmiin muotonsa 1500-luvulla Anatoliassa ja levisi osmanivaltakunnassa etenkin Balkanille. == Oppi == Alkuaan sunnilainen veljeskunta omaksui 1500-luvulla shiialaisuuden piirteitä, kuten Alin ja imaamien kunnioituksen. Kuudes imaami Ja'far oli veljeskunnan suojeluspyhimys. Etenkin Balkanilla omaksuttiin myös kristillisiä vaikutteita, joita olivat viinin ja leivän jakaminen rituaalisessa seremoniassa, synnintunnustus, kolminaisuusoppi ja opettajien selibaatti. Bektashit jakoivat uskontoon perehtymisen neljään tasoon, joista ensimmäinen oli sharia, toinen tariqa eli veljeskuntaan liittymisen seremonia, kolmas marifa eli totuuden ymmärtäminen ja neljäs haqiqa eli jumalallisen todellisuuden suora kokeminen. Kokelaat perehdytettiin asteittain veljeskunnan salaisiin oppeihin ja rituaaleihin. == Historia == 1400-luvulla suufiveljeskunnan edustajat hyväksyttiin janitsaarien hengellisiksi ohjaajiksi, vaikka eivät olleetkaan puhdasoppisia muslimeja. Bektasit elivät ja marssivat janitsaarien joukossa tarjoten heille maagista suojelua. Bektaši-veljeskunta levisi tämän vaikutuksesta 1400-luvulla koko Anatoliaan ja Balkanille. Balim Sultan järjesti noin vuonna 1500 veljeskunnan rituaalit ja organisoi veljeskunnan majatalo- tai luostariverkoston. Bektašien vaikutus heikkeni vuoden 1826 jälkeen, kun janitsaarit hajotettiin, mutta suufiveljeskunta nousi uudelleen vuosisadan lopulla, rakennutti luostareita ja harjoitti kirjallista toimintaa sekä Turkissa että Albaniassa. Kun suufilaiset veljeskunnat lakkautettiin vuonna 1925 Turkissa, Bektašien päämaja siirtyi Albaniaan. Kun uskonto kiellettiin siellä vuonna 1967, veljeskunnan soluja säilyi Turkissa, Balkanilla ja Yhdysvalloissa. Kommunismin kaaduttua Albaniassa 1990-luvulla bektashit ovat jälleen aktivoituneet. Syyskuussa 2024 Albanian pääministeri Edi Rama ilmoitti, että hallitus alkaa suunnittelemaan Vatikaanin kaltaisen kääpiövaltion perustamista veljeskunnalle. Se sijoittuisi Tiranan kaupungin sisälle ja sen kansalaisuus rajoitettaisiin uskonnollisiin johtajiin. == Lähteet == Luokka:Suufilaisuus Luokka:Islamilainen teologia Luokka:Osmanien valtakunnan kulttuuri
Fulk (Jerusalem)

Fulk, koko nimeltään Foulques le Jeune (1092 – marraskuu 1143 Akko, Palestiina) oli Jerusalemin kuningas jure uxoris eli avioliittonsa kautta vuosina 1131–1143 sekä Anjoun kreivi Fulk V vuoteen 1129 asti ja Mainen kreivi Fulk V vuodesta 1109 lähtien. == Suku == Hänen vanhempansa olivat Surlyn kreivi Fulk IV ja Bertrada de Montfort. == Avioliitot ja jälkeläiset == Fulk avioitui vuonna 1109 kreivitär Erenburga de Mainen (k. 1126) kanssa. Avioliitosta syntyi ainakin yksi tytär, joka avioitui Englannin kuningas Henrik I:n ja kuningatar Edithin pojan prinssi Williamin kanssa. Vuonna 1128 hänen vanhin poikansa Geoffrey Plantagenet avioitui prinsessa Matilden, Englannin kuningas Henrik I:n ja Skotlannin prinsessa Edithin tyttären kanssa, ja hänestä tuli Angevin-dynastian Englannin haaran esi-isä. Fulk vieraili Palestiinassa ensimmäisen kerran vuonna 1120. Jerusalemin kuningas Balduin II lähetti vuonna 1127 Guillaume de Buresin ja Guy Brisebarren tarjoamaan tytärtään prinsessa Melisendea (1105–1161) leskeytyneen Fulkin uudeksi puolisoksi. Järjestetyllä avioliitolla Balduin II pyrki varmistamaan tyttärensä nousun Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijaksi, suo jure eli omalla oikeudellaan. Tästä avioliitosta syntyi kaksi poikaa, tulevat kuninkaat Balduin III ja Amalric I. == Kreivi == Kreivi Fulk käytti valtaansa vasalleihinsa ja sotkeutui myöhemmin Ranskan ja Englannin kuninkaiden välisiin dynastisiin riitoihin. Vuonna 1128 hänen poikansa Geoffrey Plantagenet avioitui prinsessa Matilden, Englannin kuningas Henrik I:n ja Skotlannin prinsessa Edithin tyttären kanssa, ja hänestä tuli Angevin-dynastian Englannin haaran esi-isä. Fulk vieraili Palestiinassa ensimmäisen kerran vuonna 1120. Fulk luopui Anjoun kreivin asemasta vuonna 1129 vanhimman poikansa Geoffrey V:n hyväksi ja matkusti Akkoon, jonne hän saapui toukokuussa 1129. Sieltä hän jatkoi matkaa Jerusalemiin, jossa hän avioitui prinsessa Melisenden kanssa. == Kuningas == Balduin II:n kuoltua Fulk kruunattiin 14. syyskuuta 1131 Jerusalemin kuninkaaksi ja prinsessa Melisende Jerusalemin kuningattareksi. Fulk nimitti itsensä Antiokian hallitsijaksi sen jälkeen, kun hänen kälynsä Antiokian kreivitär Alix oli ensin yrittänyt vaatia Antiokian hallitsijan asemaa isänsä kuoleman jälkeen. Fulk lähti vuonna 1133 pelastamaan piiritetyksi joutunutta Montferrandin linnaa, mutta Fulkin armeija tuhottiin, ja Fulk itse joutui pakenemaan linnaan, jonka hän lopulta joutui luovuttamaan hintana vapaudestaan. Vuonna 1139 Fulk sopi Damaskoksen hallitsija Unurin kanssa liitosta Damaskosta uhkaavaa Aleppon atabeg, käskynhaltija Zengiä vastaan ja pakotti tämän vetäytymään Aleppoon. Fulk kuoli metsästysretkellä vuonna 1143 pudottuaan hevosen selästä. == Lähteet == Luokka:Jerusalemin kuningaskunnan kuninkaat Luokka:Vuonna 1143 kuolleet Luokka:Keskiajan henkilöt
Lohjan murre

Lohjan murre on Lohjan alueella Uudellamaalla puhuttu murre. Murteella on voimakas lounaismurteiden pohja, johon sekoittuu hämäläisiä aineksia. == Kielimaantieteellinen asema == Lohjan murre kuuluu lounaisten välimurteiden Länsi-Uudenmaan murreryhmään, ja sitä puhutaan Lohjan alueella. Murrealue rajautuu esimerkiksi idässä Vihdin murrealueeseen ja pohjoisessa Nummen murteeseen. == Murteen piirteitä == Lohjan murteen piirteisiin kuuluvat muun muassa imperfektimuodot hakkain ’hakkasin’, kuarein ’kuorin’ ja vojei ’voi’. Tämän lisäksi murteelle on tyypillistä i-äänteen säilyminen sanoissa kuten syksyiset, oloisii ja pikkuinen, joita muotoja Elias Lönnrot nosti kirjakieleen. Murteelle tavallista on myös eläimeen viittaaminen hän-sanalla. Lohjan murteeseen on tullut myös runsaasti lainasanoja ruotsista, kuten talrikki (lautanen), hantuuki (pyyheliina), karteeni (ikkunaverho), tampuuri (eteinen), trekooli (puutarha) ja förkkeli (esiliina). == Esimerkkejä == Esimerkkejä Lohjan murteesta: * ”Hän on niim pikkuine viäl.” * ”Tul sää sit!” * ”Miäs makai kyljelläs.” == Lähteet == Luokka:Lohjan kulttuuri Luokka:Suomen murteet
Kirsti Kolle Grøndahl

Kirsti Kolle Grøndahl (s. 1. syyskuuta 1943 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1977–2001 ja toimi niiden puhemiehenä 1993–2001. Vuosina 1986–1988 hän oli Norjan kirkko- ja opetusministeri ja 1988–1989 kehitysapuministeri. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kirsti Kolle Grøndahl Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan opetusministerit Luokka:Suurkäräjien puhemiehet Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
10 kirjettä tulevaisuuteen

10 kirjettä tulevaisuuteen on Poikkeustila-työryhmän ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuvassa seurataan opiskelijoita, jotka keräävät koronaviruspandemian aikana aineistoa säilöttäväksi aikakapseliin, joka on määrä avata 50 vuoden kuluttua. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2023 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Gina Krog-prisen

Gina Krog-prisen on Norjan Naisasialiiton jakama järjestön perustajan Gina Krogin mukaan nimetty palkinto. Se annetaan henkilölle, joka on "Krogin hengessä edistänyt ja tehnyt näkyväksi feminismiä". ==Palkitut== * 2009 – historioitsijat Ida Blom, Gro Hagemann, Elisabeth Lønnå, Aslaug Moksnes ja Elisabeth Aasen * 2010 – elokuvaohjaaja Anja Breien * 2012 – Krisesentersekretariatin toiminnanjohtaja Tove Smaadahl * 2014 – poliitikko ja suurkäräjien puhemies Kirsti Kolle Grøndahl * 2016 – kirjailija Amal Aden * 2018 – "De skamløse jentene" Nancy Herz, Sofia Nesrine Srour ja Amina Bile * 2020 – professori Anne Hellum * 2022 – mäkihyppääjät Anette Sagen ja Maren Lundby ==Lähteet== Luokka:Norjalaiset palkinnot Luokka:Feminismi
Leonid Hrabovskyi

Leonid Hrabovskyi, , (28. tammikuuta 1935 Kiova, Ukrainan SNT) on ukrainalainen säveltäjä. Hrabovskyin isä oli Kiovan ooppera- ja balettiteatterin orkesterin viulisti. Isä kuoli Stalinin vainoissa 1930-luvulla, ja Hrabovskyi vietti lapsuuteensa Kurskin alueella Venäjällä. Hän palasi Kiovaan toisen maailmansodan jälkeen ja opiskeli säveltämistä Kiovan konservatoriossa 1954–1959 opettajinaan ensin Lev Revutskyi ja sitten Borys Ljatošynskyi. Hän opetti itsekin konservatoriossa 1961–1963 ja 1966–1968. Hrabovskyin sävellysdebyytti Neljä ukrainalaista kansansävelmää sekakuorolle ja sinfoniaorkesterille (1959) sai vuonna 1962 Neuvostoliiton sävellyskilpailussa ensimmäisen palkinnon, ja Dmitri Šostakovitš arvosti sitä suuresti. Hrabovskyia ei kiinnostanut virallinen sosialistinen realismi, vaan hän oli kiinnostunut modernistisista sävellystekniikoista, joita Neuvostoliitossa ei hyväksytty. Hän sovelsi aluksi kaksitoistasäveljärjestelmää mutta liittyi myöhemmin niin sanottuun Kiovan avantgardeen. Ryhmässä olivat mukana säveltäjät Valentyn Sylvestrov, Vitali Godzjatskyi, Volodymyr Zahortsev ja Volodymyr Huba. Hän käänsi venäjäksi länsimaisia musiikinteorioita käsitteleviä oppikirjoja. Hrabovskyi kiinnostui sarjallisesta musiikista ja sävellysmenetelmistä, jotka perustuvat matemaattisiin algoritmeihin, esimerkkinä Concerto misterioso (1977), jonka pohjalla on ukrainalaisten kansanlaulujen melodisia rakenteita. Hän on omistanut sen kansanomaista tyyliä noudattaneelle taidemaalarille Kateryna Bilokurille. Neuvostolehdistö arvosteli 1960-1970-luvulla kovin sanoin Hrabovskyin sävellyksiä, eikä niitä juuri esitetty Ukrainassa. Hän ansaitsi elantonsa säveltämällä elokuvamusiikkia, muun muassa Juri Iljenkon varhaisiin ohjauksiin. Hrabovskyi joutui kuitenkin lähtemään Kiovasta Moskovaan, ja vuonna 1990 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi sävellystyötä ja sävelsi muun muassa Šostakovitšin muistolle sävellyksen Hlas 2 (1994) bassoklarinetille. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Salaliitto Kairossa

Salaliitto Kairossa on Tarik Salehin ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalais- ranskalais-suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Cannesin elokuvajuhlien kilpasarjassa. Elokuvan suomalaisena yhteistuottajana ovat Bufo ja jälkituotantoyhtiö Post Control. Elokuva on poliittinen trilleri, jossa kalastajaperheen poika Adam valitaan opiskelijaksi Kairossa sijaitsevaan Al-Azharin yliopistoon. Pian tämän jälkeen yliopiston johtaja kuolee ja hänen seuraajansa valitsemisesta alkaa verinen kilpailu professorien kesken. Adam joutuu kamppailun keskelle professoreja tutkivan etsivän värvätessä hänet tiedonantajakseen. Elokuva on kuvattu kokonaan Turkissa. Istanbulin Suleimanin moskeija esittää Al-Azharin yliopistoa. Ohjaaja Saleh ei voi matkustaa Egyptiin, sillä hänestä on siellä pidätysmääräys. Salaliitto Kairossa edusti Ruotsia kilpailussa parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnosta ja se ylsi kisassa 15 parhaan joukkoon. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2022 ruotsalaiset elokuvat Luokka:Ranskalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Tanskalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Yi Sang

Yi Sang (), alkuperäiseltä nimeltään Kim Haekyŏng (; 1910 Soul – 1937 Tokio) oli korealainen runoilija ja novellikirjailija.Four Poems by Yi Sang BOMB Magazine 31.8.2020, viitattu 5.2.2023Yi Sang Poetry Foundation, viitattu 5.2.2023Lee Sang Brother Anthony, viitattu 5.2.2023 Hän eli koko elämänsä Korean niemimaan ollessa Japanin miehittämänä. Yi Sang kirjoitti runoja sekä korean että japanin kielillä. Yi Sang sai alun perin arkkitehdin koulutuksen. Hän loi lyhyen kirjallisen uran, mutta jätti jälkeensä tuotannon, jolla on ollut huomattava vaikutus moderniin korealaiseen kirjallisuuteen. Yi Sang sairasti tuberkuloosia ja kanavoi kirjoituksissaan sairautensa 1900-luvun alun maailman epävakauden metaforaksi. Hän oli tuberkuloosin johdosta usein eristyksissä vuodepotilaana. Yi Sang matkusti syksyllä 1936 Tokioon, jossa hän kuitenkin joutui pidätetyksi. Keisarillisella poliisilla oli tuolloin valtuudet kenen tahansa epäilyttäväksi nähdyn korealaisen pidättämiseen ilman todisteita. Yi Sangin sairaus, johon ei siihen aikaan ollut parantavaa hoitoa, paheni vankeuden aikana, ja runoilija kuoli sairauteensa tokiolaisessa sairaalassa pian vapautumisensa jälkeen. Yi Sangin tuotantoon kuuluu hyvin idiosynkraattisia ja kokeellisia kirjoituksia runouden alalla. Runouden lisäksi hän kirjoitti novelleja ja anekdootinomaisia esseitä. Yksi parhaiten tunnetuista moderneista korealaisista tarinoista on Yi Sangin laatima Nalgae (1936). Yi Sangin teoksiin vaikuttivat sekä länsimaiset että japanilaiset modernismin suuntaukset. Sittemmin on tutkittu myös perinteisen korealaisen kirjallisuuden vaikutusta hänen tuotantoonsa. 1970-luvusta lähtien Yi Sangin arvostus kriitikkojen keskuudessa on kasvanut. == Lähteet == Luokka:Eteläkorealaiset runoilijat Luokka:Eteläkorealaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Nublu

Nublu (oik. Markkus Pulk; s. 26. kesäkuuta 1996 Keila) on virolainen rap- artisti. Hänet valittiin Viron vuoden artistiksi 2020. Vuonna 2020 Nublun ja Mikael Gabrielin kappale Universum kohosi Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi sekä Suomessa että Virossa. Nublu osallistui Mikael Gabrielin kanssa vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Vox populi". He sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi. == Albumit == * Café Kosmos (2020) * r2imerahvas (2023) == Palkinnot == Estonian Music Awards 2021 * Vuoden albumi (Café Kosmos) * Vuoden musiikkivideo (Universum feat. Mikael Gabriel) * Vuoden debyyttialbumi (Café Kosmos) * Vuoden artisti (yleisöäänestyksen tulos) * Vuoden miesartisti * Vuoden Hip-Hop/Rap/R'n'B-artisti == Yksityiselämä == Nublu on opiskellut journalismia ja viestintää Tarton yliopistossa. Hänen siskonsa on taitoluistelija Eva-Lotta Kiibus. == Lähteet == Luokka:Virolaiset laulajat Luokka:Virolaiset hip hop -artistit Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kanniston leipomo

Kanniston leipomo on suomalainen leipomo, jonka perusti vuonna 1914 Alma Kannisto.Historia Kanniston Leipomo, viitattu 5.2.2023 Kanniston leipomon tuotantopaikkana oli alun perin Helsingin eteläinen kaupunginosa. Toisen maailmansodan jälkeen yritystä hoitivat Kannistojen perheen tytär Lyyli Kannisto ja hänen puolisonsa Yrjö Sukava. Leipomo siirtyi Punavuoren osoitteeseen Kankurinkatu 6, jossa se toimii edelleen. Vuonna 1985 leipomo myytiin leipomoa aiemmin Ulvilassa pitäneelle Kaarina Vuolteenaholle, jonka reseptit ovat pohjana monille leipomon nykyisille tuotteille. 1990-luvun lopulla Vuolteenaho myi Kanniston leipomon sen asiakkaisiin kuuluneelle Pieni Kirahvi Oy Ab:lle, joka oli aiemmin perustanut Helsingin keskustaan kahviloita, kuten Café Kafkan. Uusia tuotteita kehitettiin perinteisten rinnalle, ja asiakaspohjaa alettiin laajentaa uusiin yritysasiakkaisiin. Leipomolle on perustettu uusia myymälöitä eri puolille kantakaupunkia. Vuonna 2011 Kanniston leipomo eteni finalistiksi Vuoden Tähtituote -kilpailussa uudenlaisella kukanmuotoisella piparkakullaan, joka muuttuu sormella painettaessa kolmeksi pikkusydämeksi. Tuomaristo piti ideaa hauskana ja sympaattisena ja sanoi sen muuttavan klassisen joululeivonnaisen trendikkääksi ympärivuotiseksi perinneherkuksi. Tuomaristo kehui myös Packlab Partnersin suunnittelemaa tuotepakkausta, joka palkittiin Grafia ry:n Vuoden Huiput -kilpailussa Kultahuipulla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset leipomot Luokka:Helsinkiläiset yritykset
Mary Meilak

Mary Meilak (9. elokuuta 1905 Victoria, Gozo – 1. tammikuuta 1975) oli maltalainen runoilija, esseisti ja romaanikirjailija. Hän vaikutti aikakaudella, jolloin naispuolinen runoilija oli Maltan kirjallisissa piireissä poikkeuksellinen.Albert Galea, Remembering Mary Meilak, Malta’s first recognised female poet The Malta Independent 10.8.2020, viitattu 5.2.2023 Meilak aloitti runouden kirjoittamisen vuonna 1930. Hän työskenteli hallituksen virastoissa ennen kuin aloitti opettajana työskentelemisen vuonna 1942. Hänen ensimmäisenä kokoelmanaan ilmestyi vuonna 1945 Pleġġ il-Hena. Meilak kirjoitti myös säännöllisesti vuonna 1928 Maltan uskonnollisten auktoriteettien perustamaan lehteen Leħen is-Sewwa. Kyseisessä lehdessä julkaistuista Meilakin runoista monet ovat luonteeltaan uskonnollisia. Kristuksen kärsimyksiin liittyvät Meilakin kirjoitukset kokosi yhdeksi kirjaksi (L-Istrumenti tal-Passjoni) Frank L. Mercieca vuonna 2005. Runouden lisäksi Meilak julkaisi kaksi esseistään koottua painosta teosnimellä Nirraġunaw u Nitbissmu sekä romaanit Nokkla Sewda, San Nikola tal-Venturi ja It-Tewmin tal-Birgu. Hän laati myös libretot kahteen oopperaan sekä eräisiin operetteihin. Meilakin runot muistuttavat professorien Joseph Aquilinan ja Peter Serracino Inglottin mukaan muodoltaan pikemminkin arabialaista runoutta kuin kreikkalais- ja italialaisperäisiä kirjallisia tyylejä, jotka vaikuttivat useimpien hänen aikalaistensa töiden taustalla. Meilakin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi hänelle perustettiin muistomerkki Victoriaan, Gozoon. == Lähteet == Luokka:Maltalaiset runoilijat Luokka:Maltalaiset kirjailijat Luokka:Esseistit Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Kauhajoen helluntaiseurakunta

Kauhajoen helluntaiseurakunta eli Kauhajoen Siion on kauhajokelainen helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1944 ja rekisteröity yhdistykseksi 2. syyskuuta 1952. Seurakunta järjestää jumalanpalvelusten ja rukousiltojen ohella lapsi- ja nuorisotyötä sekä tekee lähetystyötä Israelissa, Jordaniassa ja Karjalassa. Seurakunta pitää myös lähetyskahviota ja kirpputoria. Seurakuntaan kuuluu noin 280 jäsentä. Seurakunnan lähetyskirpputori aloitettiin 1990-luvun alussa Nordean talossa, mutta toiminta siirtyi myöhemmin Puistotielle. Seurakunta on tukenut kirpputorin tuotoilla muun muassa Pohjois-Korean, Pohjois-Afrikan sekä Intian Kashmirin alueen lastenkoteja. Kohdemaissa tuki on toimitettu perille yhteistyöseurakuntien kautta. Kesällä 2018 Kauhajoen, Kurikan, Jalasjärven, Jurvan, Teuvan ja Kristiinankaupungin helluntaiseurakunnat järjestivät Myötätuulta lakeudella -kesäjuhlat Kauhajoella. Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla. == Historia == Kauhajoen helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1944. Seurakunta koki suuria kasvukausia vuonna 1947 Niilo Yli-Vainion ja vuonna 1958 Taisto Vahteran työn kautta. Helluntailiike vaikutti erityisesti Nummikosken kylässä, jossa liikkeen kerrotaan vaikuttaneen koko kylän elämään. == Katso myös == * Helluntaiherätys Suomessa * Suomen Helluntaikirkko * Kauhajoen seurakunta * Kauhajoen baptistiseurakunta * Kauhajoen adventtiseurakunta == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Kauhajoen seurakunnat
Stalker-vuodet

Stalker-vuodet on kirjailija Olli Jalosen teos vuodelta 2022. Se on 1970–1980-lukujen ja ilmiantokulttuurin kuvaus. Olli Jalosen mestarillinen romaani näyttää, miten opiskelijasta tehdään ilmiantaja – Voisiko kirjailija voittaa kolmannen kerran Finlandian? Helsingin Sanomat 25.9.2022 (käyttäjätunnuksella). Viitattu 5.2.2023. Tiedotusoppia Tampereen yliopistossa opiskelevaa päähenkilöä pyydetään mukaan tutkimusprojektiin, jossa hänen on tarkkailtava ikätovereitaan tekeytymällä heidän ystäväkseen ja raportoitava niistä tarkasti projektille. Valheellista henkilökuvaa on kuitenkin vaikea ylläpitää, koska se vaatii johdonmukaisuutta. Päähenkilö alkaa vähitellen ihmetellä, mihin tarkoitukseen tietoja kerätään, ja aavistelee, että asiassa on epämiellyttävä tausta. Olli Jalonen: Stalker-vuodet – kyttääjän työ leimaa tekijän. Kirsin Book Club. Viitattu 5.2.2023. Valmistuttuaan yliopistosta päähenkilö pääsee tiedotusapulaiseksi Indonesian Helsingin-lähetystöön. Sielläkin hän joutuu peittelemään totuutta, sillä Indonesian oikeistolainen sotilasdiktatuuri vainoaa kommunisteja tai sellaisiksi epäiltyjä. Lähetystössä mies kirjoittaa tiedotteita, joissa musta käännetään valkoiseksi. Samalla hän jatkaa yhteydenottoja seurattaviinsa. Työn ja stalkkauksen lisäksi hänellä ei ole juuri muuta elämää: hän on hukannut itsensä.Olli Jalonen: Stalker-vuodet. Lily-blogit. Viitattu 5.2.2023. Tällä tavoin romaani laajenee Suomen suomettumisajan ajan kuvaukseksi.Olli Jalosen upea romaani näyttää, millaista on kadottaa itsensä – lue kirja-arvostelu. Mari Paalosalo-Jussinmäki. Eeva- lehti 29.11.2022. Jalonen on kertonut, että tarina tutkimuksesta on hänen mielikuvituksensa tuotetta. Se saadaan vaikuttamaan tositapahtumalta. Indonesian suurlähetystön tapahtumissa saattaa olla totuuspohjaa, sillä Jalonen on itse ollut siellä töissä vastaavissa tehtävissä. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2022 kirjat
Launois-sur-Vence

Launois-sur-Vence on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Vence-joen varrella, noin 19 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista lounaaseen. pienoiskuva|vasen|Entinen postikeskus Vuonna 1654 kuntaan perustettiin Relais de Poste aux Chevaux de Launois-sur-Vence -postikeskus. Se mahdollisti hevosten vaihdon tärkeällä postireitillä Pariisin ja Sedanin kaupunkien välillä. Postireitti kulki Charleville-Mézièresin kautta. Sedan oli tuolloin vuonna 1642 Ranskan kuningaskuntaan liitetyn ruhtinaskunnan pääkaupunki. Tämän entisen postikeskuksen nykyiset rakennukset koostuvat päärakennuksesta, talleista, vaunuhallista, vanhasta lammastarhasta ja salista. Ne ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta ja ne kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. Postikeskuksen pihassa on Ardennien vanhojen perinneruusujen kokoelma. Ruusuja etsittiin kymmenen vuoden ajan, jolloin käytiin läpi 519 hautausmaata. Ruusulajikkeita löydettiin 164, ja lopulta niistä pelastettiin 28 lajiketta ruusutarhaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Melodi Grand Prix 1978

Melodi Grand Prix 1978 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1978 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin noin 650 kappaletta. Niistä raati, jonka muodostivat Svein Gundersen, Carsten Klouman ja Fred Nøddelund, valitsi kahdeksan kilpailun finaaliin. Finaali pidettiin 18. maaliskuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Finaalissa voittajan valitsi yhdeksänhenkinen musiikin asiantuntijoista koostunut raati, jonka jäsenistä kukin listoitti kappaleet mielestään paremmuusjärjestykseen, ja pienimmällä sijoitussummalla voitti. Kilpailun voitti Jahn Teigen kappaleella "Mil Etter Mil". ==Tulos== Numero Artisti Kappale Lauluntekijä(t) Pisteet Sija 1 New Jordal Swingers "Spilleman" Eigil Berg, Ivar Hovden 50 6 2 Stein Ingebrigtsen "Fortsett sangen" Petter Hurlen, Espen Dietrichs 43 5 3 Maj-Britt Andersen "Hør hva andre har fått til" Kristian Lindeman 40 4 4 Anne Lise Gjøstøl "Min sang" Halvdan Presthus 20 2 5 Septimus "La meg bli med deg" Torbjørn Daleng, Gunnar Jørstad 37 3 6 Ingrid Elisabeth Johansen "Den danseglade fruen" Dag Kolsrud 52 7 7 Anita Skorgan & Georg Keller "Prima Donna" Svein Strugstad, Dag Nordtømme 67 8 8 Jahn Teigen "Mil etter mil" Kai Eide 15 1 Eritellyt raatiäänet Numero Kappale Kari Stokke Ellen Nikolaysen Øyvind Thorsen Laila Dalseth Einar Iversen Kjell Karlsen Odd Børre Alexandra Naumik Svein Erik Børja Yht. 1 "Spilleman" 5 8 7 8 8 3 3 4 4 50 2 "Fortsett sangen" 4 5 4 5 3 2 5 7 8 43 3 "Hor hva andre har fått till" 7 6 3 3 4 6 2 3 6 40 4 "Min sang" 1 2 1 1 1 5 6 2 1 20 5 "La meg bli med dig" 3 3 5 6 5 4 4 5 2 37 6 "Den danseglade fruen" 6 4 6 4 6 7 8 6 5 52 7 "Prima Donna" 8 7 8 7 7 8 7 8 7 67 8 "Mil etter mil" 2 1 2 2 2 1 1 1 3 15 ==Lähteet== * * *http://natfinals.50webs.com/70s_80s/Norway1978.html ==Aiheesta muualla== *Koko karsintafinaali NRK:n sivuilla Luokka:Eurovision laulukilpailu 1978 Luokka:Melodi Grand Prix
Bebe-leivos

Bebe-leivos on voikreemillä täytettävä ja sokerivesikuorrutuksella kuorrutettava perinteinen leivos, jossa on murotaikinapohja. Leivos on yleensä väriltään vaaleanpunainen.Bebe-leivos on pieni herttainen tarjottava Keskipohjanmaa 3.3.2014, viitattu 5.2.2023 Bebe-leivoksen alkuperä on ilmeisesti Ranskassa, ja siitä on käytetty aiemmin nimitystä "Trésor". Leivoksesta tuli Suomessa tunnettu 1900-luvun alussa vaasalaisen Svenssonin konditorian valmistamana. Bebe-leivosta valmistetaan Suomessa nykyään monissa eri väreissä, kuten pähkinäkuorrutteisena ja limetinvihreän värisenä. Sen valmistuksessa saatetaan käyttää myös esimerkiksi mokkaa, suklaata tai mansikkaa. == Lähteet == Luokka:Leivokset
Melodi Grand Prix 1976

Melodi Grand Prix 1976 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1976 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin kutsukilpailuna, jossa viisi norjalaissäveltäjää kutsuttiin säveltämään kappale kilpailuun. Kilpailu pidettiin 7. helmikuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Kilpailussa jokainen kappale esitettiin kahdesti, pienen ja suuren orkesterin säestyksellä ja eri esittäjien esittämänä. Voittajan valitsivat kymmenen ympäri Norjaa kokoontunutta alueraatia, joista kussakin oli 150 jäsentä. Jokainen raatien jäsen antoi yhden äänen omalle suosikkikappaleelleen. Kilpailun voitti kappale "Mata Hari", jonka karsinnassa esittivät Gudny Aspaas ja Anne-Karine Strøm. Heistä Anne-Karine Strøm valittiin Norjan edustuskappaleen esittäjäksi kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun. ==Tulos== Numero Artisti Kappale Lauluntekijä(t) Pisteet Sija Pieni orkesteri Suuri orkesteri 1 Jahn Teigen Anita Skorgan "Hastverk" Kristian Hauger, Hans Hauger 226 3 2 Gudny Aspaas & Jahn Teigen Dag Spantell, Anne Lise Gjøstøl, Gro Anita Schønn & Stein Ingebrigtsen "Alltid en vind" Tor Hultin, Bjørn Endreson 147 4 3 Gudny Aspaas Hans Petter Hansen "Du fikk meg glad" Magne Amdahl, Kjell Erik Vindtorn 131 5 4 Gudny Aspaas & Jahn Teigen Inger Lise Rypdal & Jahn Teigen "Voodoo" Terje Rypdal 351 2 5 Gudny Aspaas Anne-Karine Strøm "Mata Hari" Frode Thingnæs, Philip A. Kruse 643 1 ===Eritellyt raatiäänet=== Numero Kappale Vesisaari Tromssa Bodø Trondheim Ålesund Bergen Stavanger Kristiansand Lillehammer Oslo Yht. 1 "Hastverk" 13 19 12 21 36 41 11 48 21 4 226 2 "Alltid en vind" 9 20 14 10 18 21 15 14 6 20 147 3 "Du fikk meg glad" 13 12 12 5 20 7 7 33 13 9 131 4 "Voodoo" 31 27 31 47 23 25 29 17 71 50 351 5 "Mata Hari" 84 72 81 67 53 54 88 38 39 67 643 ==Lähteet== * * *http://natfinals.50webs.com/70s_80s/Norway1976.html ==Aiheesta muualla== *Koko karsintafinaali NRK:n sivuilla Luokka:Eurovision laulukilpailu 1976 Luokka:Melodi Grand Prix
Nissan Stadium (Nashville)

Nissan Stadium on urheilustadion Nashvillen kaupungissa. Se on pääasiassa amerikkalaisen jalkapallon käytössä: se on NFL-joukkue Tennessee Titansin ja Tennesseen osavaltion yliopiston joukkueen kotistadion. Se oli myös jalkapalloseura Nashville SC:n kotistadion lyhyen aikaa 2020-luvun alussa. Stadion avattiin elokuussa 1999. Sille mahtuu 69 143 katsojaa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain jalkapallostadionit Luokka:Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon stadionit Luokka:Tennesseen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Nashvillen urheilu
Delmira Agustini

Delmira Agustini (24. lokakuuta 1886 Montevideo – 6. heinäkuuta 1914 Montevideo) oli uruguaylainen modernistinen runoilija.Delmira Agustini Britannica, viitattu 5.2.2023 Agustini oli Latinalaisen Amerikan kirjallisuuden ensimmäinen nainen, joka käsitteli rohkeasti aistillisuuden ja intohimon teemoja teoksissaan. Hänen pääteoksensa ovat El libro blanco (1907), Cantos de la mañana (1910) ja Los cálices vacíos (1913) sekä postuumisti julkaistut El rosarío del Eros (1924) ja Obras completas (1924). Agustin kuoli aviomiehensä, josta hän oli juuri eronnut, murhaamana 27-vuotiaana. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Hrabovskyi

Hrabovskyi on esimerkiksi seuraavien henkilöiden sukunimi: * Dmytro Hrabovskyi (1985–2017), ukrainalainen kilpapyöräilijä * Leonid Hrabovskyi (s. 1935), ukrainalainen säveltäjä * Pavlo Hrabovskyi, (1864–1902), ukrainalainen runoilija, kääntäjä, toimittaja ja vallankumouksellinen * Valentin Hrabovskyi (1937–2004), ukrainalainen runoilija * Viktor Hrabovskyi (s. 1942), ukrainalainen runoilija, kääntäjä, kirjallisuuskriitikko ja toimittaja
Bank of America Stadium

thumb|right|240px|Bank of America Stadium Bank of America Stadium on urheilustadion Charlotten kaupungissa. Se on NFL-seura Carolina Panthersin ja MLS-seura Charlotte FC:n kotistadion. Se avattiin syyskuussa 1996. Sille mahtuu 74 867 katsojaa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain jalkapallostadionit Luokka:Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon stadionit Luokka:Pohjois- Carolinan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Charlotte
Empower Field at Mile High

Empower Field at Mile High on urheilustadion Denverin kaupungissa. Pääsääntöisesti se on NFL-joukkue Denver Broncosin kotistadion, mutta se on toiminut myös haavipallojoukkue Denver Outlawsin ja jalkapalloseura Colorado Rapidsin kotistadionina. Valmistuessaan se korvasi vanhan Mile High Stadiumin. Stadion avattiin syyskuussa 2001. Sinne mahtuu noin 76 tuhatta katsojaa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain jalkapallostadionit Luokka:Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon stadionit Luokka:Coloradon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Denverin urheilu
Ford Field

Ford Field on urheilustadion Detroitin kaupungissa. Se on NFL-joukkue Detroit Lionsin kotistadion. Se avattiin syyskuussa 2002. Sille mahtuu noin 65 tuhatta katsojaa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain jalkapallostadionit Luokka:Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon stadionit Luokka:Detroitin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Detroitin urheilu
Bruce Andrews

Bruce Andrews (s. 1948 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen runoilija ja politiikan tutkija. Hän edustaa runouden language-ryhmää.Bruce Andrews Poetry Foundation, viitattu 5.2.2023 Andrews sai humanististen tieteiden kandidaatin ja maisterin arvonsa Johns Hopkinsin yliopistosta sekä filosofian tohtorin arvonsa Harvardin yliopistosta. Hän muutti New Yorkiin vuonna 1975, tutustui siellä Charles Bernsteiniin ja toimitti tämän kanssa lehteä L=A=N=G=U=A=G=E vuosina 1978–1981. 1980-luvulla Andrews aloitti yhteistyön tekemisen koreografi Sally Silversin kanssa. Hän on julkaissut kymmeniä runokokoelmia, joiden joukossa ovat I Don't Have Any Paper So Shut Up (Or, Social Romanticism) (1992) ja Designated Heartbeat (2006). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia esseekokoelmia. Andrews opetti vuosina 1975–2013 politiikan tutkimusta Fordhamin yliopistossa. Hän asuu New Yorkissa. Vuonna 2019 University of New Mexico Press julkaisi Bruce Andrewsin, Charles Bernsteinin ja Ron Sillimanin kirjeenvaihdosta koostetun teoksen The L=A=N=G=U=A=G=E Letters: Selected 1970s Correspondence of Bruce Andrews, Charles Bernstein, and Ron Silliman. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset esseistit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt