EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Roman Turek

Roman Turek (s. 21. toukokuuta 1970 Strakonice, Tšekkoslovakia) on entinen jääkiekkomaalivahti. Turek oli aikoinaan yksi NHL:n parhaista maalivahdeista. ==Ura== Minnesota North Stars valitsi numerolla 113 Turekin vuoden 1990 NHL:n varaustilaisuudessa. Joukkue siirtyi Dallasiin, ja Turek matkusti sinne kaudeksi 1996-97 pelattuaan jonkun aikaa Saksassa. Hän kuitenkin joutui tyytymään Ed Belfourin varamaalivahdin rooliin, kuitenkin Tšekissä häntä arvostettiin, ja hän toimi jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina. Hän voitti 1996 MM-kisoissa kultaa. Tuona vuonna hän pelasi Saksan liigassa. Turek myytiin St. Louis Bluesiin 1999 kauden jälkeen, jossa hän viimeinkin sai ykkösmaalivahdin roolin. Hän voitti William M. Jennings Trophyn päästäen vähiten maaleja liigassa. Hän pelasi Bluesissa vielä toisen kauden, ennen kuin hänet hankittiin Calgary Flamesiin. 2003–2004 Turekin rooli ykkösmaalivahtina horjui, kun Miikka Kiprusoff tuli joukkueeseen. Turekista tuli luotettava kakkosmaalivahti, ja sai pelata playoff-finaaleissa 2004. Hän kuitenkin kyllästyi varamaalivahdin rooliinsa, ja lopetti NHL-uransa siirtyen pelaamaan ČEL-liigaan. Roman Turekin jokaisessa maskissa oli Iron Maidenin maskotin Eddien kuva. ==Tilastot== 1988–89 IHC Písek 1.liga JMM 7 4 2,46 0 1989–90 IHC Písek 1.liga JMM 6 4 2,57 0 90,6 1990–91 HC České Budějovice ČSHL 26 4,73 0 88,0 1991–92 HC České Budějovice 1.liga 2,28 1992–93 HC České Budějovice ČSHL 43 2,84 92,3 MM 0 1993–94 HC České Budějovice ČEL 44 2,58 3 4,00 0 OK 2 2 1,50 0 93,1 MM 2 2,00 89,2 1994–95 HC České Budějovice ČEL 44 2,78 92,0 9 3,01 MM 6 3 1,50 2 93,9 1995–96 Nürnberg Ice Tigers DEL 48 3,32 5 2,49 MM 8 7 1,88 1 95,2 1996–97 Dallas Stars NHL 6 3 2,05 0 93,0 WC 3 0 7,32 0 Michigan K-Wings IHL 29 8 2,97 0 90,5 1997–98 Dallas Stars NHL 23 11 2,22 1 90,1 Michigan K-Wings IHL 2 1 2,51 0 92,8 1998–99 Dallas Stars NHL 26 16 2,08 1 91,5 1999–00 St. Louis Blues NHL 67 42 1,95 7 91,2 7 3 2,75 0 88,2 2000–01 St. Louis Blues NHL 54 24 2,28 6 90,1 14 9 2,05 0 91,9 2001–02 Calgary Flames NHL 69 30 2,53 5 90,6 2002–03 Calgary Flames NHL 65 27 2,57 4 90,2 2003–04 Calgary Flames NHL 18 6 2,33 3 91,4 1 0 0,00 0 100,0 2004–05 HC České Budějovice 1.Liga 15 1,61 3 92,4 11 1,11 6 95,7 2005–06 HC České Budějovice ČEL 31 15 2,26 1 92,4 10 1,84 1 94,1 2006–07 HC České Budějovice ČEL 35 19 2,65 2 91,1 11 2,86 1 91,4 2007–08 HC České Budějovice ČEL 42 29 2,14 6 92,9 11 1,59 3 94,5 2008–09 HC České Budějovice ČEL 44 2,53 4 2009–10 HC České Budějovice ČEL 38 2,86 5 4,43 0 ==Palkinnot== *1996 MM-kisojen All-Stars -joukkue *1996 MM-kisojen paras maalivahti *1999 William M. Jennings Trophy (Ed Belfourin kanssa) *2000 William M. Jennings Trophy ==Kansainvälisissä turnauksissa== *1994 Tšekin joukkue talviolympialaisissa *1994 Tšekin joukkue jääkiekon MM-kisoissa *1996 Voitti kultaa Tšekin joukkueessa MM-kisoissa *1996 Tšekin joukkue jääkiekon maailmancupissa Luokka:Tšekkiläiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Minnesota North Starsin varaamat pelaajat Luokka:William M. Jennings Trophy -voittajat Luokka:Jääkiekon maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bryan Berard

Bryan Wallace Berard (s. 5. maaliskuuta 1977 Woonsocket, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi kymmenen kautta NHL-liigassa vuosina 1996–2008. Lupaavana ykkösvarauksena tunnetun puolustajan ura oli vähällä päättyä, kun hän sai vakavan silmävamman uransa alussa. Berard teki kuitenkin paluun, muttei lunastanut häneen kohdistuneita odotuksia. ==Ura== Ottawa Senators valitsi Berardin ensimmäisenä vuoden 1995 NHL:n varaustilaisuudessa. Ottawa kuitenkin myi Berardin Martin Strakan kanssa New York Islandersiin, josta se sai vaihdossa Wade Reddenin ja Damian Rhodesin. Berard menestyi Islandersissa ja sai vuonna 1997 Calder Memorial Trophyn vuoden parhaana tulokkaana. Hän pelasi myös vuoden 1998 talviolympialaisissa. Pelattuaan neljä kautta Islandersissa Berard myytiin Toronto Maple Leafsiin. ===Silmävamma=== Vuonna 2000 Toronton pelatessa Ottawaa vastaan Marián Hossan maila osui Berardia silmään ja aiheutti vakavan silmävamman. Sairaalassa todettiin, että Berard saattaisi menettää silmänsä. Berard sanoi kuitenkin, että pelaisi vielä. Huolimatta lupaavasta urasta, Berard sai 6,5 miljoonaan dollarin vakuutusrahan pysyvästä vammasta. Monet uskoivat tämän olevan Berardin uran loppu. Berard kuitenkin saavutti piilolinssillä liigan miniminäkövaatimuksen ja alkoi jälleen harjoitella. Hän solmi sopimuksen New York Rangersin kanssa vuonna 2001 ja palautti vakuutusrahansa. Hän pelasi tarpeeksi hyvin kaudella 2002–2003, ja sai 2 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Berard pelasi kauden Boston Bruinsissa ja Chicago Blackhawksissa, ennen kuin solmi Columbus Blue Jacketsin kanssa sopimuksen kaudelle 2005–2006. Berard sai Bill Masterton Trophyn omistautumisestaan jääkiekolle 2004. Kauden 2008–2009 hän pelasi KHL:n Vitjaz Tšehovissa. ===Steroidit=== Vuonna 2006 paljastui, että Berard oli antanut positiivisen näytteen anabolisten steroidien käytöstä. Hänestä tuli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka jäi kiinni steroidien käytöstä. NHL ei antanut mitään rangaistusta kiinnijäämisestä, mutta häneltä kiellettiin kansainväliset ottelut kahdeksi vuodeksi. ==Pelaajauran jälkeen== Berard menetti kuusi miljoonaa dollaria sijoitushuijauksessa pelaajauransa jälkeen. Nykyisin hän työskentelee urheilijoiden varainhoitoyrityksessä Rhode Islandissa. Hän muun muassa järjestää NHL:n pelaajayhdistyksen kanssa seminaareja nuorille pelaajille miten jääkiekosta saadut tulot riittävät myös pelaajauran jälkeen. ==Saavutukset== * NHL:n tulokaskentällinen, 1997 * Calder Memorial Trophy, 1997 * Bill Masterton Memorial Trophy, 2004 ==Lähteet== * * * ===Viitteet=== Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Calder Memorial Trophy -voittajat Luokka:Bill Masterton Memorial Trophy -voittajat Luokka:Ottawa Senatorsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Burgeranch

pienoiskuva|Burgeranch Burgeranch () on israelilainen pikaruokaravintoloiden ketju. 69 ravintolallaan (vuonna 2006) se on Israelin toiseksi suurin McDonald'sin jälkeen. == Historia == Burgeranch syntyi vuonna 1960 kun George Halamandaris avasi pikaruokaravintolan Benonin kaupungissa Etelä-Afrikassa. Israelin ensimmäinen Burgeranch-ravintola avattiin vuonna 1972 Tel Avivissa ja vuonna 1978 samassa kaupungissa avattiin toinen ravintola. Ketju kasvoi ja oli markkinanjohtaja Israelissa vuoteen 1993 asti, jolloin McDonald's tuli maan markkinoille. Etelä-afrikkalaisilta omistajilta Burgeranch siirtyi valtiolliselle Shekem-ketjulle. Kun Burger King pyrki Israelin markkinoille ketju sopi yhteistyöstä Burgeranchin kanssa. Yhteistyö ei kuitenkaan onnistunut ja Burger King avasi 60 ravintolaa ilman Burgeranchia. Kun Burger Kingin toiminta Israelissa näytti epäonnistuvan Burgeranch yritti ostaa kilpailijan ravintolat, mutta monopolilait estivät sen. Vuonna 1999 energiayhtiö Paz osti yrityksestä 74 prosenttia ja vuoden 2001 lopussa se osti loput Burgeranchista. Vuonna 2006 Paz myi ketjun israelilaiselle liikemiehelle Yossi Hoshinskille. == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Pikaruokalat Luokka:Israelilaiset yritykset
William Alfred Fowler

William Alfred ”Willie” Fowler (9. elokuuta 1911 – 14. maaliskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen astrofyysikko. Fowler syntyi Pittsburghissa Pennsylvaniassa ja valmistui Ohion osavaltionyliopistosta. Vuonna 1936 vastaanotti tohtorin arvon California Institute of Technologyssä. Hän sai fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 1983 yhdessä Subrahmanyan Chandrasekharin kanssa nukleosynteesiin liittyvästä tutkimuksestaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset fyysikot Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Laerció Ramos jr

Laerciò Ramos junior (s. 14. heinäkuuta 1984) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Laerciò Ramos jr tuli Suomeen FC Interiin ennen kauden 2007 alkua Rio Branco PR:stä Brasiliasta. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa joukkueessa ja hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä heinäkuussa 2007. http://www.fcinter.com/uutiset.php?news_id=328 == Aiheesta muualla == * Pelaajaprofiili Interin sivuilla == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jos Hooiveld

Jos Hooiveld (s. 22. huhtikuuta 1983) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Southamptonia. == Ura == Hooiveld debytoi kotimaansa pääsarjassa Eredivisiessä SC Heerenveenissä 2003. Heerenveenissä peliaika jäi kuitenkin verraten vähiin, joten tammikuussa 2004 mies lainattiin Hollannin kakkossarjatasolle FC Zwolleen, jota hän edustikin puolitoista kautta. Kauden 2006–2007 Hooiveld aloitti Itävallan kakkossarjan Kapfenberger SV:n joukkueessa ennen siirtoaan maanmiehensä Job Dragtsman luotsaamaan Veikkausliiga-seura FC Interiin, jonne hän teki kaksivuotisen sopimuksen helmikuussa 2007. http://www.mtv3.fi/urheilu/arkisto.shtml/arkistot/futis/2007/02/503017 Hooiveld pelasi vakuuttavan talvikauden Interissä ja hänet valittiin arvokkaimmaksi pelaajaksi Liigacupissa, jossa Inter selvisi loppuotteluun häviten sen kuitenkin FC Lahdelle. Hooiveld onnistui myös itse Veikkausliigassa loistavasti. Hän voitti esimerkiksi Iltalehden leijonapörssin. Iltalehti: Liigan paras pelaaja Luettu: 27.10.2007 Lisäksi hänet valittiin Veikkausliiga-kauden 2007 parhaaksi puolustajaksi. Vuonna 2008 Hooiveld oli jälleen johdattamassa Interiä Liigacupin loppuotteluun, jonka joukkue voittikin paikallisvastustaja TPS:aa vastaan. Hooiveld valittiin ottelun parhaimmaksi pelaajaksi, mutta sitä varjosti maaliskuussa 2008 tapahtunut rattijuoppous, joka tuli julki ottelun alla.http://www.mtv3.fi/urheilu/arkisto.shtml/arkistot/futis/2008/04/634564 Itse Veikkausliiga-kausi 2008 sujui topparilta jälleen loistavasti ja hänet valittiin toistamiseen vuoden liigapuolustajaksi. Lisäksi FC Inter voitti mestaruuden. Ennen mestaruuden kannalta ratkaisevaa Jaro-ottelua Hooiveld ilmoitti ottelun jäävän hänen viimeisekseen Interin paidassa.http://www.mtv3.fi/urheilu/arkisto.shtml/arkistot/futis/2008/10/736305 Hooiveld pelasi Interissä kahden kauden ajan jokaisen ottelun alusta loppuun. Kauden 2008 jälkeen Hooiveld ilmoitti siirtyvänsä tukholmalaisen AIK:n riveihin kolmen vuoden sopimuksella.http://www.hs.fi/urheilu/jalkapalloilu/veikkausliiga/artikkeli/Luottotoppari+Jos+Hooiveld+mestari+Interist%C3%A4+AIKhon/1135241213309 Hooiveld pelasi kauden 2009 aikana 28 ottelua AIK:n paidassa ja voitti syksyllä Ruotsin mestaruuden. Tammikuussa 2010 Hooiveld siirtyi skotlantilaisseura Celticiin 2,6 miljoonan euron siirtosummalla. Entinen Veikkausliiga-tähti Celticin haaviin Tammikuussa 2011 hänet lainattiin puoleksi vuodeksi Kööpenhaminaan. Elokuussa Hooiveld lainattiin Southamptoniin, jonne hän sai joulukuussa pysyvän sopimuksen. Syyskuussa 2014 hän siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Norwich Cityyn. === Saavutukset === * Ruotsin mestari: 2009 * Ruotsin cup: 2009 * Suomen mestari: 2008 * Liigacupin voittaja: 2008 * Vuoden Veikkausliigapuolustaja: 2007, 2008 * Iltalehden Leijonapelaaja: 2007 == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Alankomaalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ryan Botha

Ryan Botha (s. 5. tammikuuta 1981 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä. Hänen veljensä Chad Botha pelaa jalkapalloa FF Jarossa. Luokka:Eteläafrikkalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
HSV

HSV () tai HSB () on värimalli, jossa väri kuvataan sävyn, kylläisyyden ja kirkkauden arvoina. HSV-värimallia voidaan käyttää värien säätöön monissa kuvankäsittelyyn tarkoitetuissa ohjelmissa. Luokka:Väriavaruudet
1\. Valko-Venäjän rintama

1\. Valko-Venäjän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 24. helmikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja nimettiin 5. huhtikuuta 1944 jälleen Valko-Venäjän rintamaksi. 1. Valko-Venäjän rintama luotiin uudelleen 16. huhtikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja 10. kesäkuuta 1945 se uudelleenjärjestettiin Neuvostojoukkojen ryhmäksi Saksassa. 1\. Valko-Venäjän rintama osallistui Valko-Venäjän vapautukseen operaatio Bagrationissa kesällä 1944. Myöhemmin se oli keskeisessä osassa Berliinin taistelussa. Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan keskustan armeijaryhmää vastaan 700 kilometriä leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin. Puna- armeijan kukistettua saksalaiset joukot Königsbergin kaupungin ympäristössä Itä-Preussissa 9. huhtikuuta 1945, Rokossovskin johtama 2. Valko-Venäjän rintama pääsi etenemään länteen kohti Oderjokea. Huhtikuun ensimmäisten viikkojen aikana puna-armeijan rintamat uudelleenjärjesteltiin Berliiniin hyökkäystä varten. Žukovin 1. Valko-Venäjän rintama keskitettiin Seelowin kukkuloiden edustalle ja 2. Valko-Venäjän rintama sijoitettiin 1. Valko- Venäjän rintaman aikaisemmin hallinnoimalle rintamaosuudelle Seelowin kukkuloiden pohjoispuolelle. ==Komentajat== * 24. helmikuuta – 5. huhtikuuta 1944 armeijankenraali Konstantin Rokossovski * 16. huhtikuuta – 16. marraskuuta 1944 Neuvostoliiton marsalkka Konstantin Rokossovski * 16. marraskuuta 1944 – 10. kesäkuuta 1945 Neuvostoliiton marsalkka Georgi Žukov == Lähteet == Luokka:Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa de:Zentralfront#1. Weißrussische Front
Akiruno

Akiruno () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Fussan, Hachiōjin, Hamuran ja Ōmen kaupunkeihin, Hinoden ja Okutaman maaseutukaupunkeihin sekä Hinoharan kylään. Akirunossa on 81 200 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 73,47 neliökilometriä. Akiruno perustettiin vuonna 1995 Akigawan ja Itsukaichin kaupunkien yhdistyessä. Kaupungin alueella virtaavat Tama- ja Akijoet. Aluetta palvelee JR Higashi- Nihonin Itsukaichi-linja. == Kuvia == Tiedosto:Akigawa River in the autumn.jpg|Akigawan rotko syksyllä Tiedosto:Nakamura shuzo1.jpg|Nakamura shūzō -sakenvalmistajan liike == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kaupungin internetsivut Luokka:Tokion prefektuurin kaupungit
Igor Astarloa

Igor Astarloa Askasibar (s. 29. maaliskuuta 1976 Ermua, Baskimaa) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, lajin maailmanmestari vuodelta 2003. Ammattilaisuransa vuonna 1999 aloittanut Astarloa voitti vuonna 2001 Grand Prix Primavera ‑kilpailun. Vuonna 2002 hän oli paras Brixia Tour ‑kilpailussa niin etapilla 2A kuin kokonaistuloksissakin sekä sijoittui toiseksi Clásica de San Sebastián ja HEW Cyclassics ‑kilpailuissa. Maailmancupin loppupisteissä hän oli neljäs. Vuonna 2003 Astarloa voitti La Flèche Wallonne ‑klassikon, maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden sekä kolmannen etapin Vuelta Valenciana ‑kilpailussa. Lisäksi hän oli kolmas Rund um den Henninger Turm ‑klassikossa sekä neljäs HEW Cyclassicsissa. Vuonna 2004 hän voitti ensimmäisen etapin ja pistekilpailun Brixia Tourissa, oli kolmas HEW Cyclassicsissa, neljäs Tirreno- Adriaticossa, kuudes Milano - San Remossa sekä kahdeksas maailmancupin loppupisteissä. Vuonna 2005 Astarloa voitti toisen etapin ja pistekilpailun Burgosin ympäriajossa, seuraavana vuonna hän oli paras Milano-Torino- kilpailussa. Astarloa erotettiin saksalaisesta Milram-tallista toukokuussa 2008 Milram dismiss Astarloa Eurosport.yahoo.com 30.5.2008 Viitattu 1.6.2008 . Hän lopetti uransa kauden 2009 jälkeen. ==Lähteet== *Igor Astarloa trap-friis- tietokannassa *Esittely Cycling Archives -tietokannassa ===Viitteet=== Luokka:Espanjalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Baskiurheilijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pylades

Pylades () oli kreikkalaisessa mytologiassa Fokiin kuninkaan Strofioksen poika, joka oli Oresteksen läheinen ystävä. == Orestes ja Pylades == Oresteen oli lähettänyt Fokiihin joko hänen hoitajansa Arsinoe tai sisarensa Elektra hänen äidillään Klytaimnestralla oltua suhde Aigisthoksen kanssa. Siellä hänet kasvatti kuningas Strofioksen kuin omana poikanaan Pyladeen rinnalla. Tällä välin Klytaimnestra tappoi miehensä ja Oresteksen isän Agamemnonin Aigisthoksen avustamana tämän palatessa Mykeneen. == Aigisthoksen ja Klytaimnestran kuolema == Delfoin oraakkeli välitti Oresteelle Apollonin käskyn palata kotiin ja kostaa isänsä kuolema. He lähtivät takaisin Mykeneen Pyladeen ja Elektran kanssa ja etsivät tilaisuutta tappaa Aigisthos ja Klytaimnestra, mutta kun Oresteen pitäisi tappaa äitinsä, hän alkaa tuntea sääliä tätä kohtaan ja epäröi. Pylades kuitenkin rohkaisee häntä suorittamaan teon, jolloin molemmat hänen isänsä surmaajat tapetaan.Aiskhylos: Haudalla uhraajat == Tauris == Jotta Orestes voisi paeta erinysten vainoa, Apollon käskee hänen mennä Tauriihin ja tuoda sieltä Artemiin taivaasta pudonnut patsas Ateenaan.Aiskhylos: Eumenidit Hän lähtee Tauriihin Pyladeen kanssa, mutta perillä heidät vangitsee väkijoukko, joiden keskuudessa on tapana uhrata kreikkalaiset muukalaiset Artemiille. Artemiin papitar, jonka tehtävänä oli suorittaa uhri, oli Oresteen sisar Ifigeneia. Hän tarjoutuu päästämään Oresteen vapaaksi, jos tämä veisi hänen kirjeensä mukanaan kotiin. Orestes kieltäytyi pyytäen Pyladesta viemään kirjeen ja tarjoutuen jäämään uhrattavaksi. Pylades lopulta suostuu, mutta kun kirjeestä paljastuu veljen ja sisaren välinen sukulaisuusside, kaikki kolme pakenevat vieden Artemiin patsaan mukanaan.Hyginus: Fabulae cxx == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kreikkalainen mytologia
Valko-Venäjän rintama

Valko-Venäjän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Keskustan rintamasta ja nimettiin 23. helmikuuta 1944 1. Valko-Venäjän rintamaksi. Valko-Venäjän rintama luotiin uudelleen 6. huhtikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja nimettiin jälleen 1. Valko-Venäjän rintamaksi 16. huhtikuuta 1944. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Konstantin Rokossovski. == Lähteet == Luokka:Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa
Oliver Eronen

Olivier (Oliver) Antinpoika Eronen (28. toukokuuta 1865 Joroinen – 2. lokakuuta 1939 Joroinen) oli suomalainen poliitikko ja maanviljelijä, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918 ja 1922–1924. == Elämä == Joroisten Kerisalossa syntyneen Erosen vanhemmat olivat Hoviniemen kartanon torppari Antti Eronen (1835−1916) ja Rantasalmelta kotoisin ollut Ulla Maria Hämäläinen (1842−1907). Kiertokoulua käynyt Eronen teki nuorena kotitorppansa päivätöitä ja harjoitti sivutoimenaan kirvesmiehen ammattia. Hän oli myös parin vuoden ajan työnjohtajana Hoviniemen kartanossa, kunnes torppa siirtyi 1904 Erosen ja hänen veljensä Oskarin (1883−1959) haltuun. Vuonna 1906 Eronen oli perustamassa Kerisalon työväenyhdistystä, jonka sihteerinä hän toimi vuoteen 1917 saakka. Eronen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa vuonna 1907. Kansanedustajana hän keskittyi torpparikysymykseen ja pienviljelijöiden asioihin. Sisällissodan aikana Eronen työskenteli Säätytalossa toimineen punaisten ruokalan hoitajana Helsingin taistelun päättymiseen saakka. Punaisten antauduttua Eronen matkusti viikoksi kotiinsa Joroisiin. 13. toukokuuta Eronen oli palaamassa Helsinkiin osallistuakseen eduskunnan istuntoon, mutta Joroisten suojeluskunta vangitsi hänen Kerisalon asemalla. Myöhemmin kesällä Eronen siirrettiin muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen ja lokakuussa hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Sodanaikaisen toimintansa ohella Erosen syyksi katsottiin hänen syksyllä 1917 allekirjoittamansa Sorron yöstä nouskaa! -vaalijulistus sekä Me vaadimme -ohjelma. Eronen vapautui valtionhoitaja C. G. E. Mannerheimin armahtamana yhdentoista muun kansanedustajan tavoin kesäkuussa 1919. Eronen nousi eduskuntaan vielä yhdeksi kaudeksi vuonna 1922. Hän oli myös Joroisten kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä 1925. Eduskunnan jätettyään Eronen jatkoi kotitilansa viljelyä, jonka ohella hän toimi Kerisalon työväentalon vahtimestarina sekä kyläkauppiaana. == Yksityiselämä == Erosen puoliso oli palvelijatar Henrika Ruotsalainen (1867−1894), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1892. Pariskunnalla oli yksi tytär. Puolisonsa kuoltua varhain Eronen ei enää mennyt uudelleen naimisiin. == Lähteet == Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Joroisten kunnanvaltuutetut Luokka:Etelä-Savon vaalipiiri Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
2\. Valko-Venäjän rintama

2\. Valko-Venäjän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäistä kertaa 24. helmikuuta 1944 ja lakkautettiin 5. huhtikuuta 1944. Se luotiin uudelleen 24. huhtikuuta 1944 Lännen rintamasta ja lakkautettiin 10. kesäkuuta 1945. 2\. Valko-Venäjän rintama osallistui Valko- Venäjän vapautukseen Operaatio Bagrationissa kesällä 1944. Myöhemmin se oli keskeisessä osassa Berliinin taistelussa. Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan 700 km leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin. Puna-armeijan kukistettua saksalaiset joukot Königsbergin kaupungin ympäristössä Itä-Preussissa 9. huhtikuuta 1945, Rokossovskin johtama 2. Valko-Venäjän rintama pääsi etenemään länteen kohti Oder-jokea. Huhtikuun ensimmäisten viikkojen aikana puna-armeijan armeijat uudelleenjärjesteltiin Berliiniin hyökkäystä varten. Žukovin 1. Valko-Venäjän armeija keskitettiin Seelowin kukkuloiden edustalle ja 2. Valko-Venäjän armeija sijoitettiin 1. Valko-Venäjän aikaisemmin hallinnoimalle rintamaosuudelle Seelowin kukkuloiden pohjoispuolelle. ==Komentajat== * 24. helmikuuta–5. huhtikuuta 1944 kenraalieversti Pavel Kurotškin * 24. huhtikuuta–6. kesäkuuta 1944 kenraalieversri Ivan Petrov * 7. kesäkuuta–17. marraskuuta 1944 armeijankenraali Georgi Zaharov * 17. marraskuuta 1944–10. kesäkuuta 1945 Neuvostoliiton marsalkka Konstantin Rokossovski == Lähteet == Luokka:Puna- armeijan rintamat toisessa maailmansodassa
Juho Etelämäki

Juho Etelämäki (17. joulukuuta 1863 Töysä – 14. elokuuta 1943 Viitasaari) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1914. == Elämä == Juho Etelämäen vanhemmat olivat torppari Hermanni Etelämäki (1833-1917) ja Loviisa Hautamäki (1836-1912). Etelämäki valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1888, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Lappajärven Tarvolassa 1888-1893 ja Viitasaaren Kolimassa 1893-1916. Viitasaarella Etelämäki toimi muun muassa työväenyhdistyksen puheenjohtajana, torpparien luottamusmiehenä sekä kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Etelämäki valittiin kansanedustajaksi vuonna 1909 ja hän uusi paikkansa myös kaksissa seuraavissa vaaleissa. Etelämäki tunnettiin myös monipuolisena kulttuurivaikuttajana, joka omistautui erityisesti kansansivistystyölle. Hän keräili taidetta sekä tallensi esihistoriallista esineistöä ja maaseudun tarvekaluja. Koliman kansakoululla oli hänen aikanaan myös pysyvä esinenäyttely. Vuonna 1913 Etelämäki koki hengellisen herätyksen ja jätti politiikan, minkä seurauksenä hän joutui työväenlehdissä vahvan ryöpytyksen kohteeksi. Helluntaiherätyksessä vaikuttanutta Etelämäkeä kutsuttiin muun muassa ”uskonkiihkoilijalahkon apostoliksi” ja ”profeetaksi”, jonka paikka olisi houruinhoitolaitoksessa. Etelämäki käynnisti Viitasaaren helluntaiseurakunnan työn 1920-luvulla. Vuonna 1916 Etelämäki sai eläkkeen kansakoulunopettajan virastaan, jonka jälkeen hän teki sijaisuuksia Pihtipudaksen Korppisessa 1921-1922, Viitasaaren Kumpumäessä 1922-1925 ja Säämingin Ritossaaressa 1926-1927. Myöhemmin Etelämäki hoiti Viitasaaren Pasalassa sijainnutta Rintamaan tilaa keskittyen puutarhaviljelyyn. == Perhe == Juho Etelämäen puoliso oli Lappajärveltä kotoisin ollut Loviisa Söyrinki (1871-1945). Pariskunnalle syntyi neljä lasta, joista kaksi kuoli jo synnytyksessä ja yksi alle vuoden ikäisenä. == Teokset == * * == Lähteet == Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Vaasan läänin itäinen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1863 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet Luokka:Helluntaiherätys Suomessa
3\. Valko-Venäjän rintama

3\. Valko-Venäjän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 24. huhtikuuta 1944 osasta Lännen rintaman joukoista. 15. elokuuta 1945 siitä muodostettiin Baranavitšyn sotilaspiiri. Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan 700 km leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin. Kesäkuun loppupuolella 3. Valko- Venäjän rintaman joukot murtivat Vitebskiin mottiin jääneiden Saksan 53. armeijakunnan rintamalinjan ja 28 000 saksalaista sotilasta kaatui tai joutui sotavankeuteen. Samanaikaisesti 3. Valko-Venäjän rintama vapautti myös Oršan kaupungin. 1\. elokuuta 1944 se valloitti Kaunasin kaupungin, joka käytännössä katkaisi reitin Baltiasta Itä-Preussiin ja motitti Pohjoisen armeijaryhmän Kuurinmaalle. == Komentajat== * 24. huhtikuuta 1944–18. helmikuuta 1945 armeijankenraali Ivan Tšernjahovski (kaatui) * 20. helmikuuta–26. huhtikuuta 1945 Neuvostoliiton marsalkka Aleksandr Vasilevski * 27. huhtikuuta–15. elokuuta 1945 armeijankenraali Ivan Agramjan == Lähteet == Luokka:Puna- armeijan rintamat toisessa maailmansodassa de:Westfront (Rote Armee)#3. Weißrussische Front
Melissa Manchester

Melissa Manchester (s. 15. helmikuuta 1951, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Manchester syntyi New Yorkin Bronxissa juutalaistaustaiseen sukuun, ja hänen isänsä soitti fagottia Metropolitan- oopperassa. Hän itse opiskeli pianon- ja cembalonsoittoa Manhattan School of Music and Artsissa sekä laulunkirjoitusta Paul Simonin johdolla. Hän toimi vuonna 1971 Bette Midlerin ja Barry Manilowin taustalaulajana. Manchesterin ensimmäinen albumi oli Home to Myself (1973). Kaksi vuotta myöhemmin Melissa- albumin laulu "Midnight Blue" nousi top ten -listahitiksi. Manchester oli mukana kirjoittamassa Whenever I Call You Friend -duettoa Kenny Logginsille ja Stevie Nicksille, ja hän itsekin levytti kappaleen albumillaan Melissa Manchester (1979). Melissa Manchester voitti vuonna 1983 Grammyn kappaleellaan "You Should Hear How She Talks About You". Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisenä albuminaan kymmeneen vuoteen levyn When I Look Down That Road. Manchester on toiminut myös näyttelijänä. Animaatioelokuvassa Basil Hiiri – Mestarietsivä Manchester esitti kappaleen "Let Me Be Good to You". == Diskografia == *1973 Home to Myself Wounded Bird *1974 Bright Eyes Wounded Bird *1975 Melissa Buddha Records *1976 Better Days & Happy Endings Wounded Bird *1976 Help Is on the Way Wounded Bird *1977 Singin' BMG *1978 Don't Cry Out Loud Wounded Bird *1979 Melissa Manchester Arista *1980 For the Working Girl Wounded Bird *1982 Hey Ricky Wounded Bird *1983 Emergency Wounded Bird *1985 Mathematics MCA *1989 Tribute Mika *1995 If My Heart Had Wings Atlantic *1995 Melissa Manchester Performs Pocahontas Dove Audio *1998 Joy EMI Angel / Angel… *2004 When I Look Down That Road eOne / Koch == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hilda Herrala

Hilda Gustaava Herrala (8. huhtikuuta 1881 Kuivaniemi – 16. heinäkuuta 1956 Oulu) oli suomalainen ompelija ja kansanedustaja. Herrala toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1914, 1917–1918 ja 1933–1936. Hänet valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. == Elämä ja ura == Vuoden 1908 kansanedustajista hän oli nuorin valittu jäsen ja ensimmäinen pohjoissuomalainen naiskansanedustaja. Vuoden 1936 vaaleissa hän ei päässyt SDP:n ehdokkaaksi, kun Kemin sosialidemokraatit hylkäsivät Herralan ja valitsivat puolueen pääehdokkaaksi piirisihteeri Viljo Kilpeläisen (1906–1937), joka tulikin valituksi, mutta ehti olla kansanedustajana vain lyhyen aikaa. Herrala yritti tuloksetta omalta ns. villiltä listalta, mutta jäi valitsematta saaden vain noin 300 ääntä. Kilpeläisen kuoleman jälkeen eduskuntaan palasi Herralan vuoden 1933 vaaleissa "pudottama" Hjalmar Lindqvist. Hän toimi aktiivisesti Oulun sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen piirissä 1800-luvun lopulta alkaen. Hän oli mukana myös teatteritoiminnassa. Hilda Herralalla oli ompelimo Kemissä, jonka ohella hän toimi puolueen puhujana Pohjois-Suomessa. Vuosina 1918–1919 hän oli vankilassa poliittisista syistä. Herrala sai 12 vuoden vankeustuomion. Mannerheim vapautti Herralan 11 muun kansanedustajan kanssa vuonna 1919. Herrala kutsuttiin 1955 SDP:n kunniajäseneksi. Kuvanveistäjä Sanna Koivisto on tehnyt Hilda Herralan muistomerkkireliefin, joka sijoitettiin vuonna 1984 entisen STS-pankin portaikkoon Kemiin, ositteeseen Keskuspuistokatu 30. Vuodesta 2005 lähtien laatta on ollut ammattiopisto Lappian toimipisteen seinässä Meripuistokatu 21:ssä Kemissä.Patsaat ja muistomerkit; Kemi Herrala oli myös Kemin kaupunginvaltuutettu. Presidentin valitsijamies Herrala oli vuosina 1940 ja 1943. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Kemin kaupunginvaltuutetut Luokka:Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Lännen rintama

Lännen rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 22. kesäkuuta 1941 Lännen erityissotilaspiiristä. 15. huhtikuuta 1944 se jaettiin 1. ja 2. Valkovenäjän rintamaksi. Saksalaisten aloitettua operaatio Barbarossan 22. kesäkuuta 1941, Lännen rintama vastasi sodan ensimmäisen 18 päivän puolustustaisteluista Valko-Venäjän alueella. Lännen rintaman tavoitteena oli estää saksalaisten eteneminen strategisesti merkittävällä läntisellä sektorilla ja mahdollistaa puna-armeijan joukkojen mobilisointi vastahyökkäystä varten. Lännen rintama kärsi kuitenkin musertavan tappion ja 24 sen alun perin 44 divisioonasta tuhottiin ja 20 muuta divisioonaa menetti 30–90 prosenttia miesvoimastaan ja materiaalistaan. Puna- armeija menetti yhteensä 417 729 miestä. Tappioista suurin osa syntyi Białystokin ja Minskin taistelussa, jossa tuhottiin moteissa pääosin 3., 4., 10. ja 13. armeija. Lännen rintaman onnistui kuitenkin aiheuttaa keskustan armeijaryhmälle huomattavia tappioita ja sitkeällä vastarinnalla hidastaa sen etenemistä niin, että STAVKA ehti luomaan uuden rintamalinjan Dnepr- ja Väinäjoille. Lännen rintaman komentaja Georgi Žukovin suosituksesta keskittää joukot Moskovaa uhkaavaa keskustan armeijaryhmää vastaan huolimatta Josif Stalinin määräyksestä puna-armeija aloitti hyökkäyksen kaikilla neljällä rintamalla. Puna-armeijan talvioffensiivissa 1941–1942 STAVKA:n suunnitelmassa Lännen armeijan tehtävänä oli saksalaisten lyöminen Moskovan luoteis- ja eteläpuolella. == Komentajat== * 22. kesäkuuta – 30. kesäkuuta 1941 armeijankenraali Dmitri Pavlov * 30. kesäkuuta – 2. heinäkuuta 1941 kenraaliluutnantti Andrei Jerjomenko * 2. heinäkuuta – 1941 Neuvostoliiton marsalkka Semjon Timošenko * 19. heinäkuuta – 29. heinäkuuta 1941 kenraaliluutnantti Andrei Jerjomenko * 30. heinäkuuta – 12. syyskuuta 1941 Neuvostoliiton marsalkka Semjon Timošenko * 12. syyskuuta – 12. lokakuuta 1941 kenraalieversti Ivan Konev * 13. lokakuuta 1941 – 26. elokuuta 1942 kenraalieversti Georgi Žukov * 26. elokuuta 1942 – 27. helmikuuta 1943 kenraalieversti Ivan Konev * 27. helmikuuta 1943 – 15. huhtikuuta 1944 armeijankenraali Vasili Sokolovski ==Lähteet== Luokka:Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa
Casuals

Casuals on 1980-luvulla kehittynyt jalkapallokannattajien alakulttuuri. Huliganismin on myös leimattu kuuluvan casuals-kulttuuriin. Alkunsa alakulttuuri sai Englannissa, kun eräät kannattajat alkoivat pukeutua merkkivaatteisiin välttääkseen poliisin huomion. Muun kannattajakulttuurin nousun mukana casuals-kulttuuri on tullut Suomeenkin. ==Alkuajat ja 80-luku== Casuals-ilmiö sai alkunsa Englannissa, kun joukkueiden kuten Everton, Liverpool, Nottingham Forest ja West Ham kannattajia tuli takaisin Euroopan cupien vierasmatkoilta pukeutuneena italialaisiin ja ranskalaisiin merkkivaatteisiin. Kyseiset merkkivaatteet oli pääasiassa varastettu kaupoista kannattajien välisten mellakoiden aikana. Mellakat olivat tavallisia englantilaisten kannattajien vieraillessa ulkomailla. Alussa näin pukeutuivat huligaanit ja firmojen jäsenet, jotka halusivat välttää poliisin huomion, koska ilmiön alkuaikoina suurin osa huligaaneista pukeutui skinhead-tyylisiin vaatteisiin. Ajan myötä casuals-kulttuuri kehittyi suureksi ilmiöksi ja eri muodit vaihtuivat nopeasti. Ilmiö vaikutti myös brittiläiseen nuorisokulttuuriin. Hallituksen toimet huliganismia vastaan vaikuttivat casuals-kulttuurin suosion laskuun. Casualien suosimia vaatemerkkejä 1980-luvulla olivat muiden muassa Fila, Pepe Jeans ja Slazenger. Myös suomalaisen Luhdan takit olivat 1980-luvun loppupuolella suosittuja casualien keskuudessa . ==1990-luku ja nykypäivä== 1990-luvun puolivälissä casuals- kulttuurin suosio nousi jälleen, mutta pukeutumistyyli oli hieman muuttunut. Monet kannattajat kantoivat casual-vaatetustaan kuin univormua, mikä erotti heidät tavallisten kannattajien joukosta. Vuosituhannen vaihteen jälkeen casualit alkoivat käyttää huomaamattomampia vaatemerkkejä erottuakseen tavallisista kannattajista sekä merkeistä, jotka poliisi oli huomioinut. ==Casualit Suomessa== Suomeen casuals-kulttuuri rantautui vuosituhannen vaihteessa maan ensimmäisten "mobien", SPH:n (Jokerit ensin jääkiekossa, myöhemmin myös jalkapallossa), 116% Boysien (FC Jokerit) ja Lahen Poikien (FC Lahti), perustamisen myötä. Nykyään casualeja löytyy etenkin jalkapallon puolella lähes jokaisesta kannattajaryhmästä. Luokka:Alakulttuurit Luokka:Nuorisokulttuuri Luokka:Jalkapallokulttuuri
Martin Straka

Martin Straka (s. 3. syyskuuta 1972 Plzeň, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yli 1 000 NHL-ottelua pelannut jääkiekkoilija, joka päätti peliuransa vuonna 2014 kasvattajaseurassaan HC Plzeňissä. Hän pelasi seurassa viimeiset kuusi kautta ja on nykyään sen toimitusjohtaja ja omistaja. Straka valittiin numerolla 19 Pittsburgh Penguinsiin 1992 NHL:n varaustilaisuudessa, ja hän on pelannut lukuisissa joukkueissa 15 vuotta kestäneen NHL-uransa aikana. Hänet myytiin Ottawa Senatorsiin 1995, ja alle vuoden päästä uudelleen New York Islandersiin. Hän siirtyi vapaana pelaajana 1996 Florida Panthersiin, muttei saanut kauden 1995–96 jälkeen uutta sopimusta. Hän palasi Pittsburghiin 1997, ja vuonna 2003 hänet myytiin taas pois, tällä kertaa Los Angeles Kingsiin. Vuonna 2005 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Straka pelasi Tšekin joukkueessa, kun se voitti kultaa talviolympialaisissa 1998. Hän voitti kultaa myös jääkiekon MM-kisoissa 2005 Wienissä. Talviolympialaisissa 2006 Straka sai pronssia. Heinäkuussa 2008 lopetettuaan NHL-uransa hän siirtyi pitkän tauon jälkeen kasvattajaseuraansa HC Plzeň 1929:iin, jossa pelasi vielä kuusi kautta ennen lopettamistaan. ==Tilastot== 1990–1991 HC Plzeň Extraliga 47 7 24 31 6 1991–1992 HC Plzeň Extraliga 36 23 24 47 – 1992–1993 Cleveland Lumberjacks IHL 4 4 3 7 0 Pittsburgh Penguins NHL 42 3 13 16 29 11 2 1 3 2 1993–1994 Pittsburgh Penguins NHL 84 30 34 64 24 6 1 0 1 2 1994–1995 HC Plzeň Extraliga 19 10 11 21 0 Pittsburgh Penguins NHL 31 4 12 16 16 – – – – – Ottawa Senators NHL 6 1 1 2 0 – – – – – 1995–1996 Ottawa Senators NHL 43 9 16 25 29 – – – – – New York Islanders NHL 22 2 10 12 6 – – – – – Florida Panthers NHL 12 2 4 6 6 13 2 2 4 2 1996–1997 Florida Panthers NHL 55 7 22 29 12 4 0 0 0 0 1997–1998 Pittsburgh Penguins NHL 75 19 23 42 28 6 2 0 2 2 1998–1999 Pittsburgh Penguins NHL 80 35 48 83 26 13 6 9 15 6 1999–2000 Pittsburgh Penguins NHL 71 20 39 59 26 11 3 9 12 10 2000–2001 Pittsburgh Penguins NHL 82 27 68 95 38 18 5 8 13 8 2001–2002 Pittsburgh Penguins NHL 13 5 4 9 0 – – – – – 2002–2003 Pittsburgh Penguins NHL 60 18 28 46 12 – – – – – 2003–2004 Pittsburgh Penguins NHL 22 4 8 12 16 – – – – – Los Angeles Kings NHL 32 6 8 14 4 – – – – – 2004–2005 HC Plzeň Extraliga 45 16 18 34 76 – – – – – 2005–2006 New York Rangers NHL 82 22 54 76 42 4 0 0 0 2 2006–2007 New York Rangers NHL 77 29 41 70 24 10 2 8 10 2 2007–2008 New York Rangers NHL 65 14 27 41 22 10 3 7 10 16 2008–2009 HC Plzeň Extraliga 51 22 30 52 20 17 8 13 21 2 2009–2010 HC Plzeň Extraliga 35 17 26 43 32 6 2 2 4 4 2010–2011 HC Plzeň Extraliga 51 17 44 61 12 4 3 2 5 0 2011–2012 HC Plzeň Extraliga 51 17 30 47 20 12 2 11 13 5 2012–2013 HC Plzeň Extraliga 47 15 39 54 18 20 8 12 20 8 2013–2014 HC Plzeň Extraliga 29 6 20 26 12 6 1 1 2 2 NHL yhteensä 954 257 460 717 360 106 26 44 70 52 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Tšekkiläiset jääkiekkoilijat Luokka:Tšekkiläiset olympiavoittajat Luokka:Pittsburgh Penguinsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Evert Hokkanen

Evert Hokkanen (synt. Vitikka, 7. heinäkuuta 1864 Urjala – 26. kesäkuuta 1918 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1910. Hän kuoli sisällissodan jälkeen Hämeenlinnan vankileirillä. == Elämä == Urjalan Perhossa syntyneen Evert Hokkasen vanhemmat olivat torppari Kalle Kustaa Vitikka (s. 1827) ja Kalvolassa syntynyt Ulla Eliaantytär Paakkonen (1826−1910). Hokkanen hankki elantonsa työmiehenä muun muassa Liedossa ja Prunkkalassa, kunnes palasi kotiseudulleen muonarengiksi ja vuokrasi Huhdin kylän laitamilla Jokikulmalla sijainneen mäkituvan.Suodenjoki 2010, s. 118-120. Turun seudulla työväenaatteen omaksunut Hokkanen ryhtyi Urjalassa organisoimaan paikkakunnan työväenliikettä. Hänestä tuli vuonna 1902 perustetun Urjalan työväenyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Hokkanen osallistui sen edustajana muun muassa Forssan kokoukseen sekä Tampereen torpparikokoukseen. Työväenyhdistyksen johdossa vaikutti myös hänen veljensä puuseppä Kustaa Edvard Hokkanen (s. 1869). Kouluja käymätön Hokkanen hankki tietonsa itseopiskelulla. Hän kirjoitti Urjalan asioista Turussa ilmestyneeseen Länsisuomen Työmieheen nimimerkeillä ”Eppu” ja ”Hieppa- Eetu”.Suodenjoki 2010, s. 128-129. Poliittisen toimintansa vuoksi Hokkanen erotettiin työpaikastaan ja häädettiin torpastaan lokakuussa 1903.Suodenjoki 2010, s. 163. Vuoden 1905 verotusluetteloon hänet oli merkitty joutomieheksi. Suurlakon jälkeen Hokkanen toimi sosialidemokraattisen puolueen agitaattorina ja perusti useita työväenyhdistyksiä Urjalan ympäristökuntiin. Vuonna 1907 Hokkanen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Työväenperinteessä muistetaan erityisesti hänen kansanomaiset puheenvuoronsa, joita on luonnehdittu jopa huvittaviksi.Suodenjoki 2010, s. 265. Viimeisen kansanedustajakautensa aikana Hokkanen ajautui erimielisyyksiin eduskuntaryhmän ja puolueen kenttäväen kanssa. Joulukuussa 1909 hän sai piirikokoukselta varoituksen oltuaan poissa tärkeänä pidetystä sotilasmiljoonia koskevasta äänestyksestä. Hokkanen putosi eduskunnasta seuraavissa vaaleissa ja joutui vetäytymään myös paikallistason johtotehtävistä.Suodenjoki 2010, s. 292-294. Eduskuntatyönsä jälkeen Hokkanen muutti Akaaseen ja asui myöhemmin Kylmäkoskella. Sisällissodan aikana Hokkanen kuului punakaartiin, mutta hänen toiminnastaan ei ole tarkempaa tietoa. Hokkanen vangittiin sodan loppuvaiheessa, mutta säästyi teloitukselta ja kuulustelujen jälkeen valtiorikosoikeus esitti häntä vapautettavaksi. Kylmäkosken suojeluskunta ei kuitenkaan suostunut tähän, vaan piti Hokkasta ”suurena roistona, jonka paikkakuntalaiset ovat tuominneet kuolemaan”. Hokkanen kuoli Hämeenlinnan vankileirillä tuntemattomasta syystä kesäkuussa 1918.Suodenjoki 2010, s. 295. == Perhe == Hokkasen puoliso oli Prunkkalasta kotoisin ollut Amanda Juhontytär (s. 1866). Pariskunnalle syntyi yhdeksän lasta. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Hämeen vaalipiiri Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Suomen sisällissodan terrorin uhrit Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Scott Gorham

Scott Gorham (s. 17. maaliskuuta 1951 Glendale, Kaliforniahttps://www.discogs.com/artist/476924-Scott-Gorham) on Thin Lizzyn kitaristina tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen muusikko. Gorham ei kuulunut Thin Lizzyn alkuperäiskokoonpanoon, mutta vaikutti siinä vuosina 1974–1983 – suurimman osan yhtyeen olemassaoloajasta. Gorham syntyi Glendalessa, Kalifornian osavaltiossa. Hän on jatkanut muusikonuraansa yhä Thin Lizzyn hajottua ja oli mm. mukana perustamassa 21 Guns -yhtyettä. Hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä Asian ja Rollins Bandin kanssa. Gorham käytti alun perin Gibson Les Paul -kitaraa minihumbuckerilla. Hänen pääinstrumenttinsa oli Thin Lizzyn hajoamiseen saakka '59 Les Paul. Nykyisin hän käyttää Fender Stratocaster -kitaraa 100-wattisella Marshall Amplification -vahvistimella. Scott on naimisissa Christine Gorhamin kanssa. ==Diskografia== ===Thin Lizzy=== *Thin Lizzy (1974) *Fighting (1975) *Jailbreak (1976) *Johnny the Fox (1976) *Bad Reputation (1977) *Live and Dangerous (1978) *Black Rose: A Rock Legend (1979) *Chinatown (1980) *Renegade (1981) *Thunder and Lightning (1983) *Life (1983) *One Night Only (2000) ===Muiden levyillä=== *Pat Travers – Putting It Straight (1977) *Phil Lynott – Solo in Soho (1980) *Phil Lynott – The Philip Lynott Album (1982) *Siebenberg – Giants in Our Own Room (1985) *Supertramp – Brother Where You Bound (1985) *Phenomena – Phenomena II: Dream Runner (1987) *Heads Up – The Long Shot (1989) *Air Pavilion – Kaizoku (1989) *Asia – Then & Now (1990) *21 Guns – Salute (1992) *Lea Hart – Trapped (1992) *True Brits – Ready to Rumble (1992) *Phenomena – Phenomena III: Innervision (1993) *Far Corporation – Solitude (1994) *Max Bacon – The Higher You Climb (1995) *21 Guns – Nothing's Real (1997) *Psycho Motel – Welcome to the World (1997) *Rollins Band – Get Some Go Again (2000) *Steevi Jaimz – Damned if I Do... Damned if I Don't (2001) *Max Bacon – From the Banks of the River Irwell (2002) *21 Guns – Demolition (2002) *Ricky Warwick – Tattoos & Alibis (2003) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jerry Wexler

Gerald "Jerry" Wexler (10. tammikuuta 1917 – 15. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen äänilevytuottaja. Hän syntyi Bronxissa, New Yorkissa, juutalaiseen sukuun. Wexler opiskeli Kansasin valtionyliopistossa ja palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hän oli äänilevytuottajana menestyksekäs ja teki 1960-luvulla yhteistyötä mm. Wilson Pickettin, Aretha Franklinin ja Dusty Springfieldin kanssa. Wexler tuotti vuonna 1979 Columbia Records -levymerkille Bob Dylanin albumin Slow Train Coming, jonka single "Gotta Serve Somebody" voitti Grammyn 1980. Wexler pääsi vuonna 1987 Rock and Roll Hall of Fameen.The Rock and Roll Hall of Fame and Museum Viitattu 11.2.2014. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Jerry Wexlerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 15.8.2008. Harri Uusitorppa. Luokka:Populaarimusiikin taustavaikuttajat Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Rock and Roll Hall of Fame Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Cam Ward

Cameron Kenneth ”Cam” Ward (s. 29. helmikuuta 1984 Saskatoon, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hänen kotipaikkansa on Sherwood Park Albertassa. Hän nousi tunnetuksi, koska hän pelasi tulokkaana Stanley Cup -finaalissa 2006 – ensimmäisenä sitten Patrick Royn. == Ura == Ward valittiin NHL:n varaustilaisuudessa Carolina Hurricanesiin numerolla 25. Hän pelasi 2001–2004 Red Deer Rebelsissä WHL:ssä loistavasti vieden joukkueen finaalipeleihin kahdesti. Solmittuaan sopimuksen Hurricanesin kanssa hän pelasi kahtena kautena farmiliiga AHL:ssä. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 5. lokakuuta 2005, sillä maalivahti Martin Gerber oli loukkaantunut. Jo toisessa ottelussaan hän saavutti NHL-uransa ensimmäisen nollapelin. Gerberin toivuttua Wardista tuli varamaalivahti. pudotuspeleissä Carolina oli pudota Montreal Canadiensille ensimmäisellä kierroksella. Gerber siirrettiin syrjään huonojen esitysten vuoksi, ja Ward laitettiin maalille. Carolina pudotti Montrealin ensimmäisellä kierroksella, New Jersey Devilsin toisella kierroksella, sekä kolmannella kierroksella seitsemännessä ottelussa Buffalo Sabresin. Ward torjui loistavasti myös finaaleissa ollen 20 vuoteen ensimmäinen maalivahti, joka sai nollapelin finaaliottelussa. Carolina voitti Stanley Cupin. Ward sai Conn Smythe Trophyn pudotuspelien parhaana pelaajana ja oli näin ensimmäinen tulokas sitten Ron Hextallin 1987, joka sai kyseisen palkinnon. Ward jatkaa yhä Carolina Hurricanesin ykkösmaalivahtina. Ward voitti myös maailmanmestaruuden Kanadan paidassa 2007. Kaudella Ward loukkaantui Rick Nashin luistimen viiltäessä häntä jalkaan. Kyseessä oli jo Wardin uran toinen kerta, kun hän loukkaantui vastustajan luistimesta. Kaudeksi 2018-19 Ward siirtyi yksivuotisella sopimuksella NHL-seura Chicago Blackhawksin riveihin. ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Conn Smythe Trophy -voittajat Luokka:Maalin tehneet jääkiekkomaalivahdit Luokka:Carolina Hurricanesin varaamat pelaajat Luokka:Jääkiekon maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Googie Withers

Georgette Lizette ”Googie” Withers (12. maaliskuuta 1917 – 15. heinäkuuta 2011) oli brittiläinen näyttelijä. Withers syntyi Karachissa, Pakistanissa. Hänen elokuviaan ovat muun muassa One of Our Aircraft Is Missing (Yksi pommikoneistamme on kateissa, 1942) ja Night and the City (Suurkaupungin laki, 1950). Withers meni vuonna 1948 naimisiin John McCallumin kanssa ja muutti 1950-luvulla Australiaan. Hän jatkoi uraansa siellä ja palasi Britanniaan 1980-luvulla. Withers oli vuodesta 2001 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja (CBE). == Lähteet == Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Brittiläisen imperiumin komentajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Pikkunahkiainen

Pikkunahkiainen (Lampetra planeri) on ympyräsuisiin kuuluva kala. Se kasvaa 12–18 senttimetrin pituiseksi ja elää koko ikänsä pienissä, virtaavissa vesissä. Pikkunahkiaisen ja nahkiaisen erottaminen toisistaan toukkavaiheessa on vaikeaa, mutta täysikasvuisena lajit erottaa siitä, että alle 18 senttimetrin pituisella nahkiaisella ei ole vielä täysin kehittynyttä mätiä tai maitia, mutta pikkunahkiaisella on. Toukkavaiheen jälkeen pikkunahkiainen ei enää syö, vaan kutee ja sen jälkeen kuolee. Pikkunahkiaisia tavataan Britteinsaarilla, Pohjanmereen ja Itämereen virtaavissa vesistöissä, Ranskassa, Länsi-Italiassa, Volgan ja Tonavan yläjuoksulla sekä Pescaran valuma-alueella Pohjois-Italiassa. Suomessa pikkunahkiainen on yleinen sisävesissä Lappiin saakka. Pikkunahkiainen kutee maalis-kesäkuussa. Naaras laskee mädin matalassa vedessä hiekka- tai sorapohjalle kutukuoppaan. Mäti on hieman nahkiaisen mätiä kookkaampaa, mutta kappalemäärä on vain noin 1500. Mäti kuoriutuu 3–4 päivässä, ja sokeat, hampaattomat toukat syövät 3–5 vuotta pieniä pohjaeläimiä, kunnes ne syksyllä muuttuvat aikuisiksi. Sukuelinten kehitys alkaa jo toukkakauden loppupuolella, ja muodonvaihdoksen aikana kehittyvät silmät ja hampaat, mutta suoli surkastuu. Keväällä muodonvaihdos on ohi, ja eläin on sukukypsä. Pikkunahkiaista käytetään joskus syöttinä, muuten sillä ei ole taloudellista merkitystä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Ympyräsuiset