EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Parnaoz Tšikviladze

Parnaoz Tšikviladze (14. huhtikuuta 1941 – 14. kesäkuuta 1966 Moskova) oli georgialainen judon olympiamitalisti. Tšikviladze voitti olympiapronssia raskaassa sarjassa (+80 kg) Tokiossa 1964 edustaen Neuvostoliittoa. Judo oli tällöin ensimmäistä kertaa olympialaisten lajina. Hän voitti Euroopan mestaruuden 1965 ja sijoittui hopealle 1964, 1965 ja 1966. Vuonna 1964 hän oli myös Euroopan mestari joukkuejudossa. Hän kuoli auto-onnettomuudessa Moskovassa 1966. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset judokat Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Liikenneonnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Joyce El-Khoury

Joyce El-Khoury on libanonilais-kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.Joyce El-Khoury Royal Opera House El-Khoury suunnitteli alun perin uraa hoitoalalla, mutta suuntautui vanhempien kannustamana musiikkiin. Hän pääsikin Ottawan yliopiston musiikkiohjelmaan.Facing the Music: Joyce El- Khoury The Guardian Hän suoritti opintoja myös Philadelphiassa ja Metropolitan-oopperan nuorten artistien Lindemann-ohjelmassa. El-Khoury teki Covent Garden -debyyttinsä kaudella 2016–2017 Violettan roolissa La traviatassa. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Giacomo Puccinin rooleja, joita hän on esittänyt oopperataloissa eri maissa. Nykyoopperoista hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet Tobias Pickerin Emmeline ja Jake Heggien Great Scott. Konserttiohjelmistossa on ollut esimerkiksi Ludwig van Beethovenin Missa solemnis. El-Khoury on levyttänyt Opera Raralle Gaetano Donizettin teoksia. Hänen ensimmäinen resitaalialbuminsa Écho sisältää 1800-luvun sopraanon Julie Dorus-Grasin ohjelmistoa ja duetossa laulamista Michael Spyresin kanssa.Joyce El-Khoury: Écho Opera Rara Écho pääsi vuonna 2019 ehdolle Juno-palkinnon saajaksi vuoden klassisena vokaalilevynä.Classical Album of the Year: Vocal or choral 2019 Junos == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Libanonilaiset laulajat Luokka:Kanadalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Takehide Nakatani

Takehide Nakatani (, s. 9. heinäkuuta 1941 Hiroshima) on japanilainen entinen judoka ja maailman ensimmäinen judon kevyen sarjan olympiavoittaja. Nakatani voitti olympiakultaa kevyessä painoluokassa (-68 kg) Tokiossa 1964 voittaen finaalissa sveitsiläisen Eric Hännin. Japanin-mestaruuden hän voitti vuonna 1966. Hän myös voitti pronssia judon maailmanmestaruuskilpailuissa Salt Lake Cityssä vuonna 1967. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset judokat Luokka:Japanilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joseph Horovitz

Joseph Horovitz (26. toukokuuta 1926 Wien, Itävalta – 9. helmikuuta 2022Joseph Horovitz (1926–2022)) oli brittiläinen säveltäjä.Interview with Joseph Horovitz Royal College of Music Horovitz muutti Englantiin perheensä kanssa vuonna 1938. Saatuaan musiikin kandidaatin arvon Oxfordin yliopistosta hän opiskeli Gordon Jacobin johdolla Royal College of Musicissa ja myöhemmin Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Horovitzin tuotantoon kuuluu balettia, oopperaa, konserttoja, kamarimusiikkia sekä vaski-, puhallinyhtye- ja kuoroteoksia. Hän on tehnyt myös kymmeniä teoksia televisiota varten. Hän on Royal College of Musicin Fellow ja on saanut kaksi Ivor Novello -palkintoa. Vuonna 2002 hän sai Italiasta Nino Rota -palkinnon ja vuonna 2007 Itävallan tieteen ja taiteen kunniaristin ensimmäisessä luokassa. Vuonna 2008 hän sai Walter Willson Cobbett -mitalin palveluksistaan kamarimusiikin alueella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Säeromaani

Säeromaani on kaunokirjallisuuden laji, jossa kerronta etenee ilmavasti lyhyiden säkeiden muodossa. Se on noussut maailmantietoisuuteen 2010-luvulla nuorten aikuisten kirjallisuuden suosion myötä. Suomenkielisen termin lajille esitteli kirjailija Anneli Kanto. Ensimmäinen Suomessa säeromaaneja kirjoittanut kirjailija on Kirsti Kuronen, jolta on julkaistu säeromaanit Paha Puuska, Pönttö ja Merikki. Englanniksi laji tunnetaan nimellä verse novel tai novel in verse. Esimerkkejä suomennetuista säeromaaneista ovat Sarah Crossanin Yksi. == Proosan lajeja == * Pienoisromaani * Raapale * Minuuttinovelli * Proosaruno == Lähteet == Luokka:Romaani Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Mountaga Tall

Mountaga Tall (s. 10. joulukuuta 1956 Ségou) on malilainen juristi ja poliitikko. Tall syntyi kuljetusyrittäjänä toimineen maanomistajan perheeseen. Hän on tukulorivaltakunnan hallitsijan Umar Tallin ja tämän pojan Ahmadu Sékun suora jälkeläinen. Tall opiskeli oikeustieteitä Senegalissa ja valmistui tohtoriksi vuonna 1981. Tallin johtama Congrès national d’initiative démocratique (CNID) osallistui Malin demokratialiikkeeseen vuosina 1990–1991 ja toimi maaliskuun 1991 sotilaskaappauksen jälkeen aktiivisesti maan siirtämiseksi siviilihallintoon. Tall oli ehdokkaana vuoden 1992 presidentinvaaleissa ja sai ensimmäisellä kierroksella 11,41 prosenttia äänistä. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa CNID sai yhdeksän edustajaa. Vuonna 1993 CNID sai kolme ministerinpaikkaa Abdoulaye Sékou Sown hallituksessa, mutta asettui pian oppositioon presidentti Alpha Oumar Konaréa vastaan. Puolue radikalisoitui ja järjesti vaaliboikotteja ja väkivaltaisia mielenosoituksia. Tall pidätettiin syytettynä väkivallan lietsomisesta, mutta vapautettiin myöhemmin. Vuonna 2002 Tall tuli viidenneksi presidentinvaaleissa ja CNID sai 13 kansalliskokouspaikkaa Espoir 2002 -ryhmän jäsenenä. Vuonna 2007 CNID:n kansanedustajamäärä supistui seitsemään ja Tall uusi vaivoin paikkansa Ségousta. Vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa häntä ei enää valittu. Presidentti Ibrahim Boubacar Keïta nimitti Tallin Malin korkeakoulu- ja tiedeministeriksi huhtikuussa 2014. Heinäkuussa 2016 hänet siirrettiin digitalous- ja tiedotusministeriksi sekä hallituksen puhemieheksi. Tall erotettiin hallituksesta huhtikuussa 2017. ==Lähteet== Luokka:Malilaiset poliitikot Luokka:Ministerit Luokka:Juristit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Shimanto

Shimanto voi tarkoittaa: * Shimanto, joki Japanissa Shikokun saarella * Shimanto, Japanin Kōchin prefektuurin kaupunki * Shimanto, Japanin Kōchin prefektuurin Takaokan piirikunnan maaseutukaupunki * Shimanto, japanilainen pikajuna
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue

Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue ( ) muodostuu kaikista niistä pienistä vesistöistä, jotka laskevat Viron alueelta Itämeren Suomenlahteen. == Rannikon valuma-alueen rajaus == Rannikon valuma-alueen länsirajana on Veskijõen vesistön valuma-alueen länsireuna. Rannikkoalueen itäraja on samalla Venäjän vastainen raja, missä rajajokena on Narvanjoki. Valtioiden välinen raja seuraa Narvanjoen ja sen pääjärven Peipsijärven vesialueita pitkin, joten Narvanjoen vesistöalue ei suuren kokonsa vuoksi mahdu kokonaan yhdenkään valtion alueelle. Siksi se Suomenlahden rannikon valuma-alueita kuvattaessa rajataan pois Virolle kuuluvasta rannikkoalueesta ja sitä käsitellään omana valuma- alueyksikkönään. Suomenlahden rannikon valuma-alueen eteläraja muodostuu eri vesistöjen latva-alueiden yhteisestä vedenjakajasta, joka seuraa pääpiirteissään Viron pohjoisosia itä-länsi-suuntaisena ja päätyy idässä Peipsijärven rantaan ja sen vesistön vedenjakajalle. == Rannikon valuma-alue lukuina == Valuma-alueen vaikutuksia Suomenlahteen voidaan arvioida sen tilastojen valossa. Valuma-alueen pinta-ala on 10 350 neliökilometriä. Alueelle satanut vesi laskee Suomenlahteen 417 jokea, kanavaa, ojaa tai puroa pitkin, joiden yhteispituus on 3 985 kilometriä. Jokien yhteenlaskettu vuotuinen kokoaisvirtaama on 2,7 kuutiokilometriä. Valuma-alueen jokitiheys on 0,38 kilometriä uomaa neliökilometrillä. Alueella sijaitsee noin 210 merkitsevää järveä. == Vesistöalueiden hallintoalueet == Suomenlahden rannikon luonnollinen valuma-alue jaetaan hallinnollisesti lännessä Harjun alavesistöalueen ja idässä Virun alavesistöalueen kesken. Harjun alavesistöalue kuuluu Länsi-Viron vesistöalueen ja Virun alavesistöalue Itä- Viron vesistöalueen hallintopiiriin. Niiden välinen hallinnollinen raja sijaitsee läntisen Valgejõen ja itäisen Loobu jõen vedenjakajalla. == Lähteet == *
Maneesin sali

Maneesin sali () oli Pariisissa sijainnut rakennus, jossa Ranskan parlamentti kokoontui Ranskan vallankumouksen aikana vuosina 1789–1793. Rakennus oli alkujaan kuninkaallisen Tuileries’n palatsin puiston (nyk. Tuileries’n puisto) pohjoislaidalla sijainnut ratsastusmaneesi. Siirryttyään Versailles’sta Pariisiin Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontui muutaman viikon ajan Pariisin arkkipiispan virkatalossa, kunnes maneesin sali annettiin sen käyttöön 9. marraskuuta 1789.Colin Jones: The Longman Companion to the French Revolution, s. 13, 166, 172–173, 222. Longman, Lontoo/New York 1988. Salin muutostyöt kansalliskokouksen käyttöön suunnitteli arkkitehti Pierre- Adrien Pâris.Salle du Manège Cosmovisions.com (Serge Jodra). Viitattu 3.11.2019. Maneesin salissa kokoontuivat myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen seuraajaksi vuonna 1791 perustettu lakiasäätävä kansalliskokous ja vuonna 1792 perustettu kansalliskonventti. Kansalliskonventti siirtyi 10. toukokuuta 1793 varsinaiseen Tuileries’n palatsiin. Maneesin salia istuntopaikkanaan käytti myös Vuoden III perustuslailla uudeksi parlamentin ylähuoneeksi vuonna 1795 perustettu vanhojen neuvosto aina 21. tammikuuta 1799 asti, jolloin neuvosto siirtyi Palais Bourboniin. Salissa ehti heinäkuussa 1799 kokoontua lyhyen aikaa entisten jakobiinien perustama ”maneesin klubi” (Club du Manège). Maneesin sali purettiin vuonna 1802 rue de Rivoli -kadun rakentamisen tieltä. Se sijaitsi suunnilleen rue de Rivolin ja rue de Castiglionen risteyksen kohdalla. Paikalla on nykyään Tuileries’n puiston ympärysaidan pylvääseen kiinnitetty muistolaatta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Pariisin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Parlamenttitalot
Fiinu Autio

Josefiina (Fiinu) Autio, o. s. Elviö (31. lokakuuta 1888 Suursaari – 1. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan puvustonhoitaja, puvustaja ja avustajaroolien esittäjä.Sisko Rytkösen elämäkerta Fiinu Autiosta EloNetissä Fiinu Autio toimi puvustonhoitajana, puvustajana ja avustajaroolien esittäjänä 1936–1937 Suomi-Filmissä ja 1937–1962 Suomen Filmiteollisuudessa. Suomi-Filmissä Autio oli puvustonhoitajana jännityselokuvassa VMV 6 (1936) ja avustajanrooleissa elokuvissa Juurakon Hulda (1937) ja Niskavuoren naiset (1938). Suomen Filmiteollisuudessa Autio oli puvustonhoitajana tai puvustajana kymmenissä elokuvissa. Hän oli avustajana noin kolmessakymmenssä elokuvassa, hänen avustajanrooleistaan tunnetuimpia olivat 1950-luvulla valmistuneiden Puupää-elokuvien Sunkreenska, rouva Huopanen, Mari-täti, Amalia-täti ja Matilda-täti. Fiinu Autio oli cameoroolissa elokuvassa Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949) ja hän esitti verhojen ompelijaa musiikkielokuvassa Vain laulajapoikia (1951). Viimeinen avustajarooli Autiolla oli 1962 valmistuneessa elokuvassa ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli, jossa hän esitti kihlajaisvierasta. Fiinu Autio kuoli samana vuonna 73-vuotiaana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Joanna Weckman : Buren ja Fiinun jalanjäljissä – Pukusuunnittelijana elokuvaproduktiossa, Elokuvatajun artikkelisarja Luokka:Suomalaiset elokuva-alan henkilöt Luokka:Suomalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Jeffreynmänty

Jeffreynmänty (Pinus jeffreyi) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen ja Meksikon länsiosissa. == Ulkonäkö == Jeffreynmänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa yleensä noin 25–40 metriä korkeaksi, enimmillään hieman yli 60-metriseksi. Latvus on kartiomainen tai pyöristynyt. Kaarna on kellertävän- tai punertavanruskeaa ja halkeilee suuriksi epäsäännöllisiksi levyiksi. Haarat ovat paksuja, aluksi purppuranruskeita ja usein valkohärmäisiä. Silmut ovat munanmuotoisia ja vaalean- tai punertavanruskeita. Neulaset kasvavat kimpuissa kolmittain. Ne ovat yleensä 12–22 senttimetriä pitkiä ja harmaan- tai keltaisenvihreitä. Hedekävyt ovat hieman lieriömäisiä, 2–3,5 senttimetriä pitkiä ja yleensä keltaisia. Kävyt ovat lieriömäisen munanmuotoisia, 15–30 senttimetriä pitkiä ja vaaleanpunaruskeita kypsinä. == Levinneisyys == Jeffreynmänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen länsiosissa Oregonissa, Kaliforniassa ja Nevadassa sekä Meksikossa Baja Californiassa. ==Katso myös== *Keltamänty == Lähteet == Luokka:Männyt
Sanna Ahvenjärvi

Sanna Mari Ahvenjärvi (s. 19. huhtikuuta 1972 Rovaniemi) on suomalainen säveltäjä. Ahvenjärvi kiinnostui varhain musiikista alttoviulunsoiton, laulun ja kansanmusiikin parissa. Hän soitti kansantanssiyhtye Siepakoissa. Suoritettuaan musiikin teorian opettajan jatkotutkinnon Oulun konservatoriossa hän lähti miehensä, säveltäjä Tapio Lappalaisen kanssa jatko-opintoja varten Luxemburgiin ja Salzburgiin. Ahvenjärvi sai sävellysdiplomin Mozarteumista. Ahvenjärven sävellyksiä on esitetty Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa. Hän on soittanut Emilia-tyttärensä kanssa Haapajärvellä toimineessa Duo Sanemiliana -kokoonpanossa (viulu, alttoviulu). Hän on myös opettanut sävellystä.Duo Sanemiliana Haapajärven kaupunki Tapio Lappalaisen kanssa Ahvenjärvi sävelsi arkkitehtuuriaiheisen Rakennetaan koulu! -oopperan (2014).Rakennetaan koulu! Amusa Ahvenjärven ja Tapio Lappalaisen sävellys Water sai Teosto-palkinnon vuonna 2023. == Teoksia == === Näyttämömusiikki === * Rakennetaan koulu! (2013–2014); kamariooppera yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa === Orkesterimusiikki === * Water (2019–2020) yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa * Jubileum (2018) orkesterille ja kuorolle yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa * Kehtolaulu / Lullaby (2005/2017) kamariorkesterille * Miracle Overture (2005/2010–2011) sinfoniaorkesterille * Strörungen (2003–2005) sinfoniaorkesterille * Revontuulet (2004–2005) nuoriso- orkesterille * Tämänkin Hämärän (1997–1998) sopraanolle ja kamariorkesterille === Ensemblemusiikki === * Neliniminen nainen (2015) sopranolle ja kitaralle * Ruut's aria (2015) Hiekkasilmä-operasta, versio 1; sopranolle, klarinetille, harmonikalle, pianolle, lyömäsoittimille, viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle * Ruut's aria (2015) Hiekkasilmä-operasta, versio 2; sopranolle, klarinetille, harmonikalle, pianolle, lyömäsoittimille * Four songs from the song cycle: ”Elämän ja kuoleman lauluja” / ”Songs of Life and Death” (2013-2014) mezzosopraanolle, viululle ja pianolle * Songs of Life and Death (2013–2014) mezzosopraanolle, pianolle, lyömäsoittimille ja jousikvintetille * Tämänkin hämärän (1997–1998) sopraanolle ja pianolle * Aduendando (1998) kansanmusiikkiryhmälle === Kuoromusiikki === * Haluan (2001) sekakuorolle === Kamarimusiikki === * Bußetuende Zitrusseife (2019) sopranolle, huilulle, kitaralle ja sellolle yhteistyössä Tapio Lappalaisen kanssa * Kadonneiden aivojen metsästys (2009) kolmelle lyömäsoittajalle * Three small pieces for violin trio (2009–2010) viulutriolle * Three small pieces for viola trio (2009–2010) alttoviulutriolle * Fingers to the Bone (2004) viuluduolle * Composition for Windquintet (2002/2003) huilulle, oboelle, klarinetille, käyrätorvelle ja fagotille * String Quartet No.1 (1998–2000) === Sooloteoksia === * No Piece by Violance (2002–2003) alttoviululle == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * Music Finland: Composers: Sanna Ahvenjärvi Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Maija Hynninen

Maija Hynninen (s. 1977) on suomalainen säveltäjä ja äänitaiteilija. Hän on yhdistänyt työssään ihmisääntä, live-elektroniikkaa ja poikkitaiteellista performanssia.Composers and Repertoire: Maija Hynninen Music Finland Hynninen aloitti vuonna 2003 Paavo Heinisen johdolla opiskelun Sibelius-Akatemiassa, josta valmistui musiikin maisterin arvolla vuonna 2011. Samalla hän suoritti viuludiplomia Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän vietti vuoden Erasmus-vaihdossa Stuttgartissa Oliver Schnellerin oppilaana. Hynninen täydensi opintojaan elektronisen musiikin osalta IRCAM:ssa vuosina 2012–2013 ja aloitti filosofian tohtorin tutkinnon suorittamisen elektroakustisessa musiikissa Sibelius-Akatemiassa vuonna 2015 sekä sävellyksessä Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä vuonna 2016. Hän on osallistunut myös Unsuk Chinin, Philippe Hurelin, Oscar Strasnoyn, Rolf Wallinin, Karin Rehnqvistin, Magnus Lindbergin, Jonathan Harveyn ja muiden pitämille mestarikursseille.Maija Hynninen UC Berkeley Center for New Music and Audio Technologies Hynniseltä ovat tilanneet ja esittäneet musiikkia muiden muassa Yle, Helsingin kamarikuoro, Avanti!, Maj Lind -pianokilpailu, Jaana Kärkkäinen, Andrea Carola Kiefer, Susanne Kujala, Juho Laitinen, Camilla Hoitenga ja Eija Kankaanranta. Ravello Records julkaisi lokakuussa 2019 Hynnisen teosten levyn Dawn Breaks.Dawn Breaks – Maija Hynninen Ravello Records == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät
Wesley So

Wesley Barbasa So (s. 9. lokakuuta 1993 Bacoor, Cavite, Filippiinit) on filippiiniläis-yhdysvaltalainen shakin suurmestari. Vuonna 2019 hänestä tuli ensimmäinen virallinen shakki960-variantin maailmanmestari. So on myös kolminkertainen Filippiinien mestari ja kolminkertainen Yhdysvaltojen mestari. Hänen korkein Elo-lukunsa 2822 on historian viidenneksi korkein. So edusti vuoteen 2014 asti Filippiinejä, mutta siirtyi sen jälkeen edustamaan Yhdysvaltoja. == Lapsuus ja uran alku == So syntyi Filippiineillä vuonna 2003. Hän aloitti shakin pelaamisen seitsemän- tai kahdeksanvuotiaana. So saavutti shakin suurmestarin arvonimen 14 vuoden ja 28 päivän ikäisenä vuonna 2007. Saadessaan arvonimen So oli historian yhdeksänneksi nuorin suurmestari. Vuonna 2008 hänestä tuli historian nuorin Elo-luvun 2600 saavuttanut pelaaja rikkoen aiemmin Magnus Carlsenin pitämän ennätyksen. So sai stipendin yhdysvaltalaiseen Webster-yliopistoon vuonna 2012 ja opiskeli 2,5 vuotta ennen siirtymistään ammattilaiseksi. == Pelaajaura == So on voittanut Yhdysvaltojen shakkimestaruuden vuosina 2017, 2020 ja 2021. Vuonna 2019 järjestettiin shakki960-variantin ensimmäinen virallinen maailmanmestaruusturnaus, jonka So voitti. So voitti finaalissa Magnus Carlsenin pistein 13.5–2.5 (neljä voittoa ja kaksi tasapeliä). Lopputurnauksessa pelasivat myös Jan Nepomnjaštši, Fabiano Caruana, Hikaru Nakamura ja Alireza Firouzja. == Pelityyli == So on kertonut shakki960-variantin olevan hänen suosikkipelimuotonsa. == Yksityiselämä == Son biologiset vanhempansa jättivät hänet 16-vuotiaana Filippiineille heidän muutettuaan Kanadaan. Vuonna 2021 hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Shakin suurmestarit Luokka:Filippiiniläiset shakinpelaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset shakinpelaajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tonk

Tonk on noin 165 000 asukkaan kaupunki Intian Rajasthanin osavaltiossa, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se sijaitsee Banasjoen varrella ja sieltä on noin 100 kilometriä Jaipuriin. Vuosina 1817–1947 Tonk toimi Brittiläisen Intian vasallivaltion, Tonkin ruhtinaskunnan, pääkaupunkina. Ruhtinaskunnan perusti paštupäällikko Amir Khan. Kaupungissa sijaitsee Rajasthanin hallituksen vuonna 1978 perustama arabian- ja persian tutkimusinstituutti, johon on talletettu Rajasthanista löytyneitä arabian- ja persiankielisiä käsikirjoituksia. Toinen Tonkin nähtävyys on Sunhari Kothi, kultainen palatsi, niminen sali. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tonkin väkiluku on 165 294 henkeä. Kaupungissa harjoitetuista uskonnoista suurimmat ovat hindulaisuus, jota tunnustaa puolet väestöstä, ja islam jolla on 47 prosenttia kannattajia. Jainalaisuus on kolmanneksi suurin uskonto kahden prosentin kannatuksella. Lukutaitoisten osuus väestöstä on noin 69 prosenttia. ==Lähteet== Luokka:Rajasthanin kaupungit
Oeric Oisc

Oeric Oisc (myös Oisc tai Æsc; k. 512) oli Kentin kuningas. Hän lienee hallinnut vuosina 488–512. Kentin kuningassukua kutsutaan hänen mukaansa nimellä Oiscingas. Oeric Oisc oli Britteinsaarille saapuneiden anglosaksien päällikön Hengistin poika tai pojanpoika. Beda Venerabilis mainitsee Oeric Oiscin Hengistin poikana, ja Anglosaksien kronikka kertoo, että ”Hengist ja Æesc taistelivat brittejä vastaan Crayfordissa, jossa tappoivat neljätuhatta miestä”. Tämän jälkeen britit jättivät Kentin ja pakenivat Lontooseen. Anglosaksien kronikan mukaan Oeric nousi valtaan vuonna 488 ja hallitsi 24 vuotta. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat Luokka:400-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 512 kuolleet
Romana Tedjakusuma

Romana Tedjakusuma (s. 24. heinäkuuta 1976 Surabaya) on indonesialainen tennispelaaja. WTA-listalla Tedjakusuma oli parhaimmillaan kaksinpelissä sijalla 82 huhtikuussa 1994 ja nelinpelissä sijalla 114 helmikuussa 1995. WTA- turnausvoittoja hän saavutti urallaan nelinpelissä yhden. ITF-turnausvoittoja Tedjakusuma saavutti urallaan kaksinpelissä kuusi ja nelinpelissä 19. Hänen vanhempansa ovat Albert Tedjakusuma ja Henny Nongoi. Hänellä on yksi vanhempi sisarus. == Tennisura == Junioriurallaan Tedjakusuman paras saavutus Grand Slam -turnauksissa oli välieriin pääsy Wimbledonin nelinpelissä 1993. Tedjakusuma pelasi ammattilaisturnauksessa ensimmäisen kerran jo 13-vuotiaana vuonna 1990 kotimaassaan Jakartassa ITF-tasolla. Alkuvuodesta 1993 hän voitti kolme ITF-turnausta ja eteni puolivälieriin Kuala Lumpurin WTA-tason turnauksessa. Tämän myötä hän nousi maailmanlistalla 200 parhaan joukkoon. Kauden päätteeksi hän oli maailmanlistan sijalla 129. Vuonna 1994 Tedjakusuma eteni ammattilaistasolla Australian avointen kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle voitettuaan Karine Quentrecin ja Patricia Tarabinin. Kolmannella kierroksella hän hävisi maailmanlistan sijalla 11 olleelle Manuela Maleevalle. Huhtikuussa hän nousi parhaimmillaan maailmanlistan sijalle 82. Ranskan avoimissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan yhdeksäntenä olleelle Nataša Zverevalle. Yhdysvaltain avoimissa Tedjakusuma hävisi avauskierroksella Judith Wiesnerille. Marraskuussa 1994 hän saavutti nelinpelin WTA- turnausvoiton kotimaassaan Surabayalla yhdessä maannaisensa Yayuk Basukin kanssa. Vuoden 1994 Aasian kisoissa Hiroshimassa Tedjakusuma saavutti hopeaa Indonesian joukkueessa tenniksen joukkuekilpailussa. Kauden päätteeksi hän oli pudonnut maailmanlistan sijalle 147 voitettuaan ennätysrankingin saavutettuaan vain yhden ottelun loppukauden aikana. Tedjakusuma edusti Indonesiaa Atlantan olympialaisissa 1996, missä hän eteni naisten kaksinpelissä Yayuk Basukin kanssa toiselle kierrokselle, jossa he hävisivät Jana Novotnálle ja Helena Sukoválle. Tämän jälkeen hän piti kolme vuotta taukoa kansainvälisistä turnauksista keskittyen opintoihinsa Yhdysvalloissa valmistuen Nichollsin osavaltionyliopistosta vuonna 2000. Vuonna 2001 hänen vasemmassa ranteessaan todettiin krooninen vamma, minkä vuoksi hänen piti jäädä sivuun kiertueelta. Hän kuului Indonesian Fed Cup -joukkueeseen vuosina 1992–1996, 2001 ja 2005–2006 edustaen maataan 17 maaottelussa, joissa hän saavutti 16 voittoa ja hävisi 19 ottelussa. Hän edusti maataan useita kertoja Kaakkois-Aasian kisoissa. Vuonna 2005 Tedjakusuma voitti kultaa naisten nelinpelissä Wynne Prakusyan kanssa ja hopeaa naisten kaksinpelissä. Vuoden 2007 kisoissa hän saavutti hopeaa naisten nelinpelissä Sandy Gumulyan parina, hopeaa joukkuekilpailussa sekä pronssia kaksinpelissä. Viimeiset ottelunsa hän pelasi ammattilaistasolla vuonna 2012. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Indonesialaiset tennispelaajat
Seinäjoen kirkkopuisto

Seinäjoen kirkkopuisto sijaitsee Lakeuden ristin lähimaastossa Seinäjoen keskustassa Seinäjoen kantakaupungin alueella. Kirkkopuisto sijaitsee Lakeuden ristin itäpuolella ja rajoittuu lähistössä virtaavaan Pajuluomaan. Kirkkopuiston on suunnitellut vuosina 1962–1964 Seinäjoen kaupunginpuutarhurina toiminut Arvo Toivola yhdessä Alvar Aallon arkkitehtitoimiston kanssa. Aallon suunnitelman mukaisesti puisto sisältää suomalaisia puulajeja. Puistoon on istutettu erityisesti runsaasti kotipihlajia. Puistoon on suunniteltu kaarevia muotoja ja selkeät istutusvyöhykkeet eri puille ja pensaille. Puut on istutettu tiheiksi alueksi ja puistossa on laaja nurmialue. == Lähteet == Luokka:Aalto-keskus Luokka:Seinäjoen keskusta Luokka:Seinäjoen puistot
Eorcenberht

Eorcenberht tai Earconbert (620 tai 625 – 14. heinäkuuta 664) oli Kentin kuningas 640–664. Beda Venerabiliksen mukaan Earconbert nousi valtaistuimelle vuonna 640 isänsä kuningas Eadbaldin kuoltua. Anglosaksien kronikan mukaan Eadbaldia seurasi hänen poikansa Eorcenberht. Bedan mukaan Eorcenberht oli ensimmäinen englantilainen kuningas, joka kielsi kuvainpalvonnan kuningaskunnassaan. Eorcenberht meni naimisiin Itä-Anglian kuninkaan tyttären Seaxburgin kanssa. He saivat neljä lasta: * Ecgberht * Hlothhere * Eorcengota * Eormenhild == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat Luokka:620-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 664 kuolleet
Lakeudenpuisto

Lakeudenpuisto sijaitsee keskeisellä paikalla Seinäjoen keskustassa Aalto-keskuksen ja Torikeskuksen tuntumassa. Lakeudenpuisto sijaitsee Kirkkokadun varrella ja sitä vastapäätä sijaitsee Mannerheimin puisto. Lakeudenpuisto on laaja ja vapaa nurmi-alue, jossa on järjestetty erilaista ohjelmaa ja tapahtumia. Kesäisin alueella toimii mm. pelivälinelainaamo ja kioskitoimintaa. Lakeudenpuistossa järjestetään perinteisesti Seinäjoen uuden vuoden ilotulitustapahtuma. == Kuvat == File:Lakeuden risti park.JPG | Lakeudenpuisto kesäkuussa 2013. File:Lakeudenpuisto Seinäjoki.jpg | Lakeudenpuisto lokakuussa 2022. File:Lakeudenpuisto Seinäjoki 3.jpg | Näkymä Seinäjoen keskustaan lokakuussa 2022. == Lähteet == Luokka:Seinäjoen keskusta Luokka:Seinäjoen puistot
Pitkäneulasmänty

Pitkäneulasmänty (Pinus palustris) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt pitkäneulasmännyn erittäin uhanalaiseksi lajiksi. == Ulkonäkö == Pitkäneulasmänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 47 metriä korkeaksi. Latvus on pyöristynyt. Kaarna on oranssinruskeaa ja halkeilee kulmikkaiksi levyiksi. Silmut ovat hopeanharmaita ja munanmuotoisia. Pitkäneulasmänty käy läpi pitkän mätäsvaiheen taimena, jolloin pitkien neulasten tiheästi peittämä taimi kasvattaa syvän pääjuuren ennen kuin alkaa varsinaisesti kasvaa korkeutta tai tuottaa oksia. Neulaset ovat yleensä kolmen neulasen kimpuissa. Ne ovat 20–45 senttimetriä pitkiä ja keltavihreitä. Hedekävyt ovat lieriömäisiä, 3–8 senttimetriä pitkiä ja purppuraisia. Kävyt ovat lieriömäisen munanmuotoisia ja 15–25 senttimetriä pitkiä kypsinä. == Levinneisyys == Pitkäneulasmänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen kaakkoisosissa etelän Floridasta pohjoiseen Virginiaan asti ja länteen Texasiin saakka. == Lähteet == Luokka:Männyt Luokka:Uhanalaiset kasvit
Michael Kelly

Michael Joseph Kelly Jr. (s. 22. toukokuuta 1969 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Kelly tunnetaan Doug Stamperin roolista televisiosarjassa House of Cards, josta hän sai parhaan miessivuosan Primetime Emmy -ehdokkuudet vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019. Kelly on myös tunnettu rooleistaan elokuvissa Kuolleiden aamunkoitto (2004), Changeling – vaihdokas (2008), Kohtalon valvojat (2011), Chronicle (2012), Suuri puhallus (2013) ja Everest (2015). Hänen vaimonsa on Karyl Kelly ja he menivät naimisiin vuonna 2005. Heillä on kaksi lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wessex (täsmennyssivu)

Wessex voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Wessex, keskiaikainen kuningaskunta Britannian saarella * Wessex, Wessexin kuningaskunnan ja myöhemmin Englannin hallitseva suku == Laivoja == * HMS Wessex, vuonna 1918 vesille laskettu W-luokan hävittäjä * HMS Wessex, vuonna 1943 vesille laskettu W-luokan hävittäjä * HMS Wessex, laivastotukikohta Southamptonissa, suljettu 1994
Bure Litonius

Bure Johan Hedrik Walter Litonius (8. tammikuuta 1919 Helsinki – 4. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan pukusuunnittelija, historiallisten pukujen asiantuntija ja elokuvien puvustaja.Sisko Rytkösen elämäkerta Bure Litoniuksesta EloNetissä Bure Litonius aloitti jo lapsena sotilasvaatteiden ja sotilaan ammattiin kuuluvien esineiden keräilyn. Hän kiersi vanhojen tavaroiden kaupoissa yhdessä upseerina toimineen isänsä kanssa ja hankki kokoelmaansa muun muassa satoja epoletteja. Hän alkoi toimi jo kouluvuosinaan historiallisten vaatteiden, huonekalujen, tapakulttuurin ja ympäristökokonaisuuksien asiantuntijana teatteri- ja elokuvamaailmassa. Hän toimi pukusuunnittelijana sekä pukujen ja varusteiden asiantuntujana vuosina 1938–1962 vastaten lähes kolmenkymmenen elokuvan puvustamisesta. Hän oli myös Suomen Kansallisteatterin ja Ruotsalaisen teatterin vakinainen pukuasiantuntija. Litonius opiskeli myös sotahistoriaa Suomen, Ruotsin, Saksan ja Italian yliopistoissa. Vuonna 1939 valmistunut Helmikuun manifesti oli ensimmäinen elokuva, jossa silloin 19-vuotias Litonius vastasi puvustuksesta ja laati ohjeet historiallisten 1800-luvun miljöiden kuten Talvipalatsin luomisesta elokuvaa varten. Seuraavassa elokuvassaan Runon kuningas ja muuttolintu (1940) Litonius oli pukuaiantuntijana ja esitti myös pienissä sivurooleissa Sakari Topeliusta ja ylioppilasta. Hän oli sotavuosina pukusuunnittelijana elokuvissa Kaivopuiston kaunis Regina (1941), Hevoshuijari (1943), Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943), Valkoiset ruusut (1943), Ballaadi (1944) ja Sylvi (1944). Puvustajana hän oli elokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja En ole kreivitär (1945). Sotavuosien jälkeen Litonius oli puvustajana muun muassa elokuvissa Rosvo-Roope (1949), Katariina kaunis leski (1950), Mä oksalla ylimmällä (1954), Risti ja liekki (1957) ja Skandaali tyttökoulussa (1960) sekä pukuasiantuntijana elokuvissa Tanssi yli hautojen (1950), Sadan miekan mies (1951), Sven Tuuva (1958), Komisario Palmun erehdys (1960) ja Pojat (1962). Viimeksi hän oli historiallisena tapa-asiantuntijana televisioelokuvassa Kustaa Vaasa (1969). == Kirjallista tuotantoa == * Suomalainen sotilas kautta aikojen. "Seuran" keräilysarja. Yhtyneet kuvalehdet, Helsinki 1942 * Esplanaadikappeli 1937-1957. Lomaliitto, Helsinki 1957 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Joanna Weckman : Buren ja Fiinun jalanjäljissä – Pukusuunnittelijana elokuvaproduktiossa, Elokuvatajun artikkelisarja * Suomen sotaisten muistojen vaalija, Seura, 19.04.1939, nro 16, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * Helsinkiläisen keräilijän sotamuseo, Hakkapeliitta, 08.08.1939, nro 32, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset elokuvapukusuunnittelijat Luokka:Suomalaiset keräilijät Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Hippostalo

Hippostalo (alun perin Valtion virastotalo; käytetty myös nimeä Tampereen virastotalo) oli entinen valtion virastotalo, joka sijaitsi Tampereella Kalevan kaupunginosassa, Teiskontien ja Hervannan valtaväylän rajaamalla tontilla. Talo rakennettiin vuosina 1977–1980. Alun perin sinne sijoitettiin julkishallinnon toimitiloja, muun muassa työsuojeluhallitus. Kun rakennukseen tuli myöhemmin myös muita kuin valtion toimistoja, otettiin käyttöön nimi Hippostalo. Nimi viittasi paikalla aikoinaan sijainneeseen Hippoksen ravirataan.Pyykkö & Mutka 2015, s. 1, 3, 5–6, 8. Viitattu 3.11.2019. Vuonna 2014 valtion Senaatti-kiinteistöt myi Hippostalon tontteineen Tampereen opiskelija-asuntosäätiö TOASille. Säätiö maksoi kiinteistöstä 12 miljoonaa euroa. Rakennus purettiin vuonna 2021. Sen tilalle tehdään uusia asuintaloja.Pyykkö & Mutka 2015, s. 1. Viitattu 3.11.2019. ==Arkkitehtuuri== Hippostalo edusti omalle aikakaudelleen tyypillistä virastoarkkitehtuuria. Rakennukseen tehtiin jälkeenpäin pieniä julkisivumuutoksia, mutta pääosin se säilyi ulkopuolelta alkuperäisessä asussa. Hippostalo oli hyvin samannäköinen kuin samoihin aikoihin rakennettu Pasilan virastokeskus. Hippostalon leimaa- antavin piirre oli sen suuri koko: siinä oli korkea seitsenkerroksinen osa sekä matalampi kolmikerroksinen siipiosa. Talossa oli myös maanalaisia tiloja.Pyykkö & Mutka 2015, s. 7–8, 10, 12, 15. Viitattu 3.11.2019. Hippostalon pääsuunnittelijana toimi Arkkitehtitoimisto Antti Tähtinen Oy. Suunnittelua ohjasivat rakennushallituksen tiukka budjetti ja pyrkimys kustannustehokkuuteen. Talosta haluttiin mahdollisimman tarkoituksenmukainen ja toimiva. Esteettisiin seikkoihin ei juurikaan panostettu, mikä näkyi muun muassa edullisina julkisivumateriaaleina ja yllätyksettöminä rakenneratkaisuina.Pyykkö & Mutka 2015, s. 6–7, 15. Viitattu 3.11.2019. Hippostalon on monesti väitetty olleen yksi Tampereen ja koko Suomen rumimmista rakennuksista. ==Lähteet== Luokka:Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen hallintorakennukset Luokka:Kaleva Luokka:Tampereen toimistorakennukset
Philip Shouse

Philip Shouse (s. Decatur, Alabama) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Gene Simmonsin, Ace Frehleyn ja Acceptin kanssa. Hän on yhtyeen Thee Rock ‘N’ Roll Residency perustajajäsen. Shouse syntyi Decaturissa, Alabamassa. Hän kiinnostui musiikista kuunnellessaan vanhemman veljensä levyjä, Aerosmithin Live! Bootleg ja Van Halenin debyyttialbumi saivat hänet innostumaan kitaransoitosta. Hän muutti Nashvilleen vuonna 2004 ja pian sen jälkeen liittyi eri artistien kuten Chris Caglen, Bo Bicen, David Lee Murphyn, Mindy McCreadyn ja Rodney Atkinsin kiertueille. Shouse perusti ystävänsä Jeremy Asbrockin kanssa yhtyeen Thee Rock ‘N’ Roll Residency huhtikuussa 2013. Yhtyeen viikoittainen esiintyminen Nashvillessä on muodostunut suosituksi, ja useat tunnetut artistit kuten Alice Cooper yhtyeineen, Gene Simmons Kissistä, Roger Glover ja Don Airey Deep Purplesta, Robin Zander Cheap Trickista, Sylvain Sylvain New York Dollsista, Rachel Bolan Skid Rowsta, John Corabi Mötley Crüesta ja Peter Baltes Acceptista, ovat soittaneet yhtyeen kanssa. Shouse soittaa kitaraa Kissin laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella. Shouse soitti kitaraa Acceptin ”Night to Remember” -erikoiskonsertissa 3. elokuuta 2017 Wacken Open Air -festivaalilla Saksassa. Konsertista julkaistiin livetallenne Symphonic Terror - Live At Wacken 2017. Keväällä 2019 hän soitti Symphonic Terror kiertueella ja marraskuussa Accept ilmoitti Shousen liittymisestä yhtyeeseen kolmanneksi kitaristiksi. Too Mean to Die on ensimmäinen yhtyeen studioalbumi, jolla hän soittaa. == Lähteet == Luokka:Acceptin jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Mannerheimin puisto (Seinäjoki)

300px|right|thumb|Mannerheimin puisto kuvattuna pohjoislaidasta käsin ennen kunnostusta vuonna 2013. Mannerheimin puisto on puisto Seinäjoen keskustassa Aalto-keskuksen ja Torikeskuksen tuntumassa. Se sijaitsee Kirkkokadun ja Koulukadun kulmauksessa Seinäjoen lyseon vieressä. Mannerheimin puistoa vastapäätä sijaitsee Lakeudenpuisto. Mannerheimin puisto uudistettiin täysin vuonna 2014, kun sen koettiin jäävän hieman varjoisaksi ja katveeseen. Puistossa sijaitseva Mannerheimin patsas siirrettiin tuolloin lähemmäksi Koulukatua ja sen alustaa korotettiin. Uudistuksen yhteydessä patsasta korostettiin runsailla alppiruusu-istutuksilla ja puistoon lisättiin kiveyksiä, istumapaikkoja sekä perenna- ja pensasryhmiä. Puisto on saanut nimensä puistossa sijaitsevan Mannerheimin patsaan mukaan. Patsas pystytettiin alun perin keskustorille, josta se vuonna 1973 siirrettiin nykyiselle paikalle. Patsas on Suomen ensimmäinen Carl Gustaf Emil Mannerheimin muistomerkki. == Lähteet == Luokka:Seinäjoen keskusta Luokka:Seinäjoen puistot Luokka:Carl Gustaf Emil Mannerheim
Olavi Pihan puisto

Olavi Pihan puisto sijaitsee keskeisellä paikalla Seinäjoen keskustassa Pajuluoman varressa Lakeudenpuiston ja Kirkkopuiston tuntumassa. Puiston nimi oli aikaisemmin Veteraanipuisto. Puisto uudelleennimettiin Seinäjoen ensimmäisen kaupunginjohtajan, Olavi Pihan mukaan 13. elokuuta 2009. Puistossa sijaitsee kaksi sota-aiheista patsasta. Ensimmäiseksi on pystytetty Sotaan lähtevien kivi ja siihen liittyvä muistolaatta. Myöhemmin puistoon siirrettiin vuonna 1975 paljastettu, kuvanveistäjä Maija Martiskaisen suunnittelema talvisodan päättymisen muistomerkki, Pirstotut puut. Olavi Pihan puistoon istutettiin vuonna 2010 juhlapuu Seinäjoen kaupunkioikeuksien 50-vuotisjuhlan kunniaksi. == Lähteet == Luokka:Seinäjoen keskusta Luokka:Seinäjoen puistot
Pajuluoman puisto

Pajuluoman puisto sijaitsee laajalla alueella Seinäjoen kantakaupungilla, Pajuluoman varressa. Pajuluoman ranta-alueet on kaavoitettu puistoksi ja sen viherväylää pitkin voidaan siirtyä kaupunginosien ja keskustan väliä. Pajuluomalle ominaisia ovat lammet, joita on nimetty henkilöiden ja sukujen perusteella. == Lähteet == Luokka:Uppa Luokka:Seinäjoen puistot
Tuulikki Uskali

Tellervo Tuulikki Uskali, työskenteli vuosina 1940–1943 nimellä Tuulikki Seppälä (26. maaliskuuta 1921 – 20. marraskuuta 1999) oli suomalainen elokuva- alan kampaaja, naamioija ja avustajaroolien esittäjä.Sisko Rytkösen elämäkerta Tuulikki Uskalista EloNetissä Tuulikki Uskali toimi kampaajana 1940–1955 yli kuudessakymmenessä Suomen Filmiteollisuuden elokuvassa, joista vaativimpia olivat Ballaadi (1944), En ole kreivitär (1945) ja Tanssi yli hautojen (1950). Hän oli naamioitsijana elokuvassa Nuoruus sumussa (1946) ja avustajarooleissa elokuvissa Kultamitalivaimo (1947) ja Katupeilin takana (1949). Tuulikki Uskali on haudattu Malmin hautausmaalle.Tuulikki Uskalin hautakivi Malmin hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia == Lähteet == Luokka:Suomalaiset elokuva-alan henkilöt Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Loblollymänty

Loblollymänty (Pinus taeda) on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen etelä- ja itäosissa. == Ulkonäkö == Loblollymänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään 46 metriä korkeaksi. Latvus on leveän kartiomainen tai pyöristynyt. Kaarna on punaruskeaa ja halkeilee kulmikkaiksi levyiksi. Silmut ovat pitkäsuippuisen lieriömäisiä ja punaruskeita. Neulaset ovat 2–3 neulasen kimpuissa. Ne ovat yleensä 12–18 senttimetriä pitkiä ja tumman keltavihreitä. Hedekävyt ovat lieriömäisiä, 2–4 senttimetriä pitkiä ja keltaisia tai keltaruskeita. Kävyt ovat kapean munanmuotoisia, 6–12 senttimetriä pitkiä ja keltaruskeita kypsinä. == Levinneisyys == Loblollymänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen etelä- ja itäosissa etelän Floridasta pohjoiseen New Jerseyhyn ja länteen Texasiin asti. ==Lähteet== Luokka:Männyt
Tampereen virastotalo

Tampereen virastotalo voi tarkoittaa seuraavia Tampereen rakennuksia: * Kauppahallin virastotalo, Tampereen kaupungin vanha hallintorakennus Hämeenkadulla * Kaupungintalo (ent. Keskusvirastotalo), Tampereen kaupungin nykyinen hallintorakennus Keskustorin laidalla * Valtion virastotalo (myöh. Hippostalo), toimistorakennus Kalevan kaupunginosassa.
Leuna

Leuna on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa itäisessä Saksassa noin 25 kilometriä Leipzigista länteen. Leuna tunnetaan erityisesti kemianteollisuudestaan. == Maantiede == Leuna sijaitsee piirikuntansa kaakkoisosassa Saale-joen varrella muutaman kilometrin Merseburgista etelään. Leunan liikekeskusta on kasvanut Saalen länsipuolelle. == Historia == Leunan kantakaupunkiin kuuluvasta Ockendorfista on varhaisin asiakirjamaininta 800-luvulta. Ockendorf ja Leuna yhdistyivät jo varhaiskeskiajalla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Ruotsin joukot aiheuttivat tuhoa myös Leunan alueella. Leunan kaupunki muodostui ajan saatossa toisiinsa kiinnikasvaneista maalaiskylistä ja vuonna 1930 perustettiin Großgemeinde Leuna. Kaupunkioikeudet Leuna sai marraskuussa 1945. Nykyinen Leuna on syntynyt monivaiheisten hallinnollisten uudelleenjärjestelyjen tuloksena. Vuonna 2010 kaupunkiin liitettiin lukuisia maalaiskuntia idän suunnasta ja Spergau kantakaupungin eteläpuolelta. Neoliittinen Rössenin kulttuuri on saanut nimensä Leunan keskustaan kuuluvalta Rössenin kaupunginosalta. Leunan kirkkoja on muun muassa Gnadenkirche, jonka historia ulottuu keskiajalle; nykyinen Gnadenkirche on 1700-luvun alusta. Nikolaikirchen eli Nikolainkirkon tarina alkaa 1300-luvulta. Keskiaikainen Annenkirche on osin raunioina, sillä liittoutuneet pommittivat kirkkoa vuonna 1945, eikä sitä restauroitu kokonaisuudessaan. Horburgissa sijaitsee keskiaikainen pyhiinvaelluskirkko Marienkirche, joka tunnetaan madonnastaan. 1930-luvun taitteessa valmistui Friedenkirche eli Rauhankirkko, joka hallitsee Leunan nykyistä siluettia. Nimi valittiin vastapainoksi nousevalle kansallissosialismin aatteelle. Liittoutuneet pommittivat Rauhankirkkoa huhtikuussa 1945. ==Talous ja liikenne== Rataosuus Halle–Bebra kulkee Leunan halki. Asemat sijaitsevat Leunawerken teollisuusalueella. 28-kilometrinen sivurata Merseburg–Leipzig- Leutzsch kulki Leunan keskustan kautta, mutta rataosuus lakkautettiin 1990-luvun lopussa. Leunan kautta kulkee Saalen jokivarren kaupunkeja yhdistävä raitiotie Halle–Ammendorf–Bad Dürrenberg. Leunan läheisyydessä kulkevat moottoritiet BAB 9 ja BAB 38. Vuonna 2020 UPM alkoi rakentaa Leunaan biokemikaalijalostamoa. Laitos tuottaa etyleeniglykolia, propyleeniglykolia, ligniinipohjaisia täyteaineita sekä teollisia sokereita yhteensä 220 000 tonnia vuodessa. Raaka-aineena jalostamo käyttää pyökkiä. Investoinnin ­arvo on 550 miljoonaa euroa, ja jalostamon odotetaan käynnistyvän vuonna 2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Leuna, Saksi-Anhalt, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength Luokka:Saksi-Anhaltin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Kalvholmsklackarna

Kalvholmsklackarna on saariryhmä Espoon Matinkylässä Vasikkasaarten lounaispuolella. Saaria on neljä, ja ne ovat kuroutuneet maankohoamisen myötä lähes kiinni toisiinsa. Lounaassa lähin naapurisaari on Själakobben, pohjoisessa sijaitsee Alholmen ja sen pohjoispuolella, aivan Matinkylän manneralueen kupeessa, sijaitsevat Stora Blindsund ja Lilla Blindsund. Nuottaniemen venesatama sijaitsee noin 700 metriä Kalvholmsklackarnasta luoteeseen.Kalvholmsklackarna Espoon opaskartalla Kalvholmsklackarna on merkitty Espoon eteläisten osien yleiskaavassa luonnonsuojelualueeksi, mutta se on menettänyt asemaansa lintujen pesimäpaikkana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi *Kalvholmsklackarna, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Espoon saaret Luokka:Matinkylä
Ishmael Yartey

Ishmael Yartey (s. 11. tammikuuta 1990 Agona Swedru, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, joka on pelannut Portugalissa, Sveitsissä, Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Suomessa, jossa hän pelaa Ykkösessä KPV:ssä. Hänellä on synnyinmaansa Ghanan passin lisäksi Portugalin passi. Yartey siirtyi Portugaliin jo juniorivuosina. Kasvattajaseura Portugalissa oli maan suurseura Benfica, johon hän liittyi 17-vuotiaana. Hän ei kuitenkaan onnistunut pääsemään Benfican ykkösjoukkueeseen, joten hän pelasi lainalla Portugalissa Beira-Marin ja Fátiman riveissä. Vuonna 2011 hän siirtyi Sveitsiin ensin lainasopimuksella Benficasta Servetten riveihin. Sen jälkeen hänen seuraava seuransa Ranskan pääsarjassa oli Sochaux. Keväällä 2015 hän kävi pelaamassa Yhdysvaltain MLS-sarjassa Portland Timbersin riveissä, mutta palasi syksyksi Sveitsiin Gil Vicenten riveihin. Sen jälkeen Yartey pelasi vielä kaksi kautta ensin Sionin 2-joukkueen ja sitten Stade Nyonnaisin riveissä. Yartey siirtyi Suomeen ja KPV:hen heinäkuussa 2019 loppukauden mittaisella sopimuksella. Yartey olikin tehokas maalinteossa, sillä hän teki loppukauden aikana 11 ottelussa kuusi maalia ja oli KPV:n koko kauden paras maalintekijä. == Lähteet == Luokka:Ghanalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ylistaron helluntaiseurakunta

Ylistaron helluntaiseurakunta on Seinäjoen Ylistarossa toimiva seurakunta. Se on perustettu vuonna 1943 ja kuuluu jäsenseurakuntana Suomen Helluntaikirkkoon. Seurakunta on rekisteröity 23. toukokuuta 1950. Toimintamuotoina ovat jumalanpalvelusten lisäksi muun muassa rukousillat, aamurukoukset, erilaiset iltatilaisuudet, lähimmäisenruokailut sekä lähetysompelu. Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla. == Katso myös == * Helluntaiherätys Suomessa * Seinäjoen helluntaiseurakunta * Ylistaron baptistiseurakunta * Ylistaron metodistiseurakunta == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Ylistaro Luokka:Seinäjoen seurakunnat
Maria Malmström

Maria Malmström (s. 1973) on suomalainen tietokirjailija, tuntiopettaja ja käsityöläinen. Hän on kirjoittanut useita kirjoja nukkekodeista ja niiden pienesineistä. Hän on koulutukseltaan puuseppä ja insinööri. ==Teokset== * * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Malmströmin blogi *Yle: Tältä näyttää ällistyttävän tarkan nukkekodin minimaailma – vuosikymmenen työllä rakentui unelmakoti *Kodin Kuvalehti: Maria Malmström on nukkekodin emäntä Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Peräseinäjoen helluntaiseurakunta

Peräseinäjoen helluntaiseurakunta on Seinäjoen Peräseinäjoella toimiva seurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1940, ja se on rekisteröity 15. helmikuuta 1957. Toimintamuotoina ovat muun muassa ehtoolliskokoukset, aamurukoukset, erilaiset iltatilaisuudet sekä lasten ja nuorten illat ja leirit. Helluntaiseurakunnalla on 125 jäsentä ja seurakunnalla on ollut yhteensä 11 työntekijää. Seurakunnan nykyinen työntekijä Mertsi Mäntyniemi on hoitanut tehtävää vuodesta 2011 lähtien. == Historia == Helluntaiherätyksen toiminta Peräseinäjoella sai alkunsa 1930-luvun lopulla, kun Valkiajärven kylässä järjestettiin hengellisiä tilaisuuksia. Tilaisuuksissa saadun opetuksen perusteella 12 hengen joukko perusti seurakunnan 30. elokuuta 1940. Alkuaikoina seurakunnan tilaisuuksia järjestettiin kodeissa. Vuonna 1941 seurakunnassa oli 21 jäsentä ja seurakunta valitsi ensimmäisen vanhimmiston. Vähitellen seurakunnan toiminta laajeni koko pitäjään. 1950-luvulla seurakunnan toiminnan seurauksena syntyi Viitalankylän herätys. Kylässä järjestetyissä tilaisuuksissa tuli uskoon yli 40 henkilöä. Vuonna 1955 seurakunnan jäsenmäärä oli noussut 155 henkilöön. Vuonna 1956 suunnitelmat omasta rukoushuoneesta etenivät, kun seurakunta osti Kytösaaren tilan kirkonkylältä. Tilan keskeneräinen rakennus saneerattiin rukoushuoneeksi ja toiminnan taustalle perustettiin Peräseinäjoen Siion ry. Seurakunnan ensimmäisenä saarnaajana aloitti Matti Rajamäki. 1960-luvulla seurakunnan jäsenmäärä nousi yli 180:een ja toiminta alkoi vakiintua. Seurakunta myi vanhan rukoushuoneen ja osti Osuusliikkeen kiinteistön uudeksi rukoushuoneeksi. Seurakunta tuki lähetystyötä Israeliin, Japaniin ja Formosaan. Nykyinen rukoushuone valmistui talkootyöllä ja tilan vihkiäisiä vietettiin kesäkuussa 1979. 1970-luvulla seurakunta aloitti myös vuosittaisen nuorisopäivien järjestämisen, joihin on saapunut vieraita ympäri maakuntaa. == Katso myös == * Helluntaiherätys Suomessa * Seinäjoen helluntaiseurakunta * Ylistaron helluntaiseurakunta == Lähteet == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Peräseinäjoki Luokka:Seinäjoen seurakunnat
Själakobben

Själakobben on saari Espoon Matinkylässä Vasikkasaarten ja Kalvholmsklackarnan lounaispuolella. Etelässä lähin naapurisaari on Rönnbusken. Matinkylän ja Suvisaariston raja kulkee aivan Själakobbenin länsipuolitse.Själakobben Espoon opaskartalla == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi *Paikkatietoalusta: Själakobben *Själakobben, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Espoon saaret Luokka:Matinkylä