EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Porsche-Museum

thumb|250px|Museon pääsisäänkäynti Porsche-Platzilla. thumb|250px|Talvinen kuva museosta. Porsche-Museum on Stuttgartissa sijaitseva Porschen valmistamiin ajoneuvoihin keskittynyt museo. Museo sijaitsee Stuttgartissa Porsche-Platzilla Zuffenhausenin kaupunginosassa. == Galleria == Kuva:Porsche360.jpg|Nelivetoinen Porsche 360 Cisitalia (1947) Kuva:PorscheNo1.jpg|Porsche 356 Nr. 1 Roadster (1948) Kuva:Porsche 718-2.jpg|Porsche Typ 804 Formula 1 kilpa-auto(1962) Kuva:Porsche 917C.jpg|Porsche 917 Short coupé (1970) Kuva:1971 Porsche 917-4.9 LH Coupé.jpg|Porsche 917 Long coupé (1971) Kuva:Porsche917-30.jpg|The 1100 hp Porsche 917/30 Spider (1973) Kuva:Rothmans_Porsche_962C_(17)_(Chassis_006)_1987_24_Hours_of_Le_Mans_winner.jpg|Porsche 956C coupé (1981 - 1985) Kuva:McLaren MP4 2C TAG Porsche F1.jpg|McLaren TAG Porsche F1 (1985) Kuva:Porsche 911 GT1 '98 -25.jpg|Porsche 911 GT1 '98 Le Mansin ajojen kilpailunumerolla 25 (1998) Kuva:2003 Porsche Carrera GT.jpg|The 612 hp Carrera GT (2003) Kuva:Neues Porsche-Museum am Porscheplatz Stuttgart- Zuffenhausen 2007 Foto Wolfgang Pehlemann DSCN8511.jpg|Uusi Porsche-Museum rakenteilla syyskuussa 2007 Kuva:Porsche-Museum-Zuffenhausen.jpg|Uusi Porsche- Museum rakenteilla marraskuussa 2008 Kuva:Porsche-Museum from North.JPG|Valmistunut Porsche-Museum tammikuussa 2009 Kuva:Porsche-Museum from West.JPG|Näkymä lännestä == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Website Porsche Museum *Porsche Automuseum Gmünd Luokka:Saksan automuseot Luokka:Stuttgart Luokka:Porsche
Els de Groen

Elly de Groen-Kouwenhoven (synt.Elly Kouwenhoven, nykyään yleisesti tunnettu nimellä Els de Groen, 28. joulukuuta 1949 Haag) on hollantilainen poliitikko. Hän oli kaudella 2004–2009 Euroopan parlamentin jäsen Europa Transparantin edustajana (2007–2009 sitoutumattomana) ja kuului Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään. Hän oli jäsen kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa, vetoomusvaliokunnassa, EU:n ja Bulgarian parlamentaarisessa sekavaliokunnassa ja Kaakkois-Euroopan suhteista vastaavassa valtuuskunnassa. Groen on koulutukseltaan ranskan kielen opettaja. Hän on myös kirjailija, esseisti ja kommentaattori. Groen on toiminut 20 vuoden ajan mielipidelehdistössä. Hän on kirjoittanut useita lapsille ja aikuisille suunnattuja fiktiivisiä ja muita teoksia ja saanut useita kirjallisuuspalkintoja. Groen on keskittynyt työssään viimeisen 20 vuoden ajan Itä-Eurooppaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Els de Groenin kotisivut * Groen Euroopan parlamentin sivuilla Luokka:Alankomaalaiset europarlamentaarikot Luokka:Alankomaalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stickland-reaktio

Stickland-reaktio on biokemiallinen reaktio, jossa aminohappoparista tuotetaan käymisreaktion eli fermentaation avulla energiaa. Sticklandin reaktiossa toisesta aminohaposta irrotetaan elektroni, jolloin aminohappo hapettuu. Irrotettu elektroni luovutetaan toiselle aminohapolle, joka siten pelkistyy. Reaktion avulla Clostridium-suvun bakteerit kykenevät tuottamaan energiaa aminohapoista hapettomissa oloissa. Reaktiossa syntyy karboksyylihappoja, ammoniakkia, hiilidioksidia ja ATP:tä. ==Reaktion kulku== Esimerkkireaktiona kuvassa on alaniinin ja glysiinin reaktio. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa alaniinista irrotetaan kaksi elektronia, jolloin aminoryhmä ja vety irtoavat. Alaniinista syntyy palorypälehappo ja ammoniakkia. Elektronit luovutetaan kahdelle glysiinimolekyylille. Pelkistettyyn glysiinimolekyyliin voidaan liittää fosforiryhmä, jolloin syntyy glysiini-fosfaatti. Fosforiryhmä siirretään glysiini-fosfaatilta ADP:lle, josta syntyy ATP:tä. Alaniinista syntyneeseen palorypälehappoon taas lisätään Koentsyymi A-ryhmä (CoA), jolloin irtoaa hiilidioksidimolekyyli ja syntyy asetyyli-CoA. Koentsyymi A korvataan fosforiryhmällä, ja glysiinin tavoin alaniinista syntyy lopulta asetyyli- fosfaatti, josta saadaan jälleen ATP:tä. Reaktiossa syntyy yhteensä kolme ATP- molekyyliä. Reaktiokaava: 2 Alaniini + 2 Glysiini + 3 NADH + 3 ADP + 3 Pi -> 3 Asetaatti + CO2 \+ 3 ATP + 3 NH4+ Esimerkiksi Clostridium sporogenes tuottaa energiaa glysiinistä ja alaniinista. Reaktiossa alaniini on elektronin luovuttaja ja glysiini on elektronin vastaanottaja. ==Lähtöaineet== Sticklandin reaktiossa tulee olla aminohappopari, joista toinen voi hapettua ja toinen pelkistyä. Alla on taulukko näistä aminohappopareista, jotka voivat yhdessä hapettua ja pelkistyä. Aminohappoparit (Stickland-reaktio) Hapettuva aminohappo Pelkistyvä aminohappo Alaniini Glysiini Leusiini Proliini Isoleusiini Hydroksiproliini Valiini Tryptofaani Histidiini Arginiini ==Katso myös== *Käyminen ==Lähteet== * == Aiheesta muualla == * Nisman B.: "The Stickland Reaktion." PubMed. Luokka:Metabolia
Thiago Carleto

Thiago Carleto Alves (s. 24. maaliskuuta 1989 São Bernardo do Campo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä brasilialaista São Pauloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. 2\. maaliskuuta 2008, mediassa raportoitiin Real Madridin, Chelsean ja Manchester Unitedin kilpailevan Thiagosta, tarjoukset olivat noin £5 miljoonan luokkaa. Myöhemmin saman vuoden marraskuussa, Thiago siirtyi espanjalaisseura Valenciaan ja sopimus ulottuu vuoteen 2014 asti . == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Angelo Cijntje

Ryangelo ”Angelo” Cijntje (s. 9. marraskuuta 1980 Willemstad, Curaçao) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden neljännellä sarjatasolla pelaavaa ACV:tä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Kaudella 2001 Cijntje pelasi lainalla Kuopion Palloseuran riveissä. Tuolloin KuPSin ja Heerenveenin välillä oli seurayhteistyösopimus. ==Lähteet== Luokka:Alankomaalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eric Werner

Eric Werner (s. 26. tammikuuta 1983 Grosse Pointe Woods, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 EIHL:n Nottingham Panthersiin. Pelattuaan neljä kautta Michiganin yliopiston joukkueessa Werner siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 2005–2006. Tuolloin hän pelasi suurimmaksi osaksi ECHL:n Reading Royalsissa, mutta pääsi myös kokeilemaan AHL-pelejä 15 ottelun verran Manchester Monarchsissa. Seuraavalla kaudella Werner vakiinnutti paikkansa AHL:ssä: ECHL-otteluita kertyi enää yhdeksän. Tämän jälkeen Tampereen Ilves kiinnostui AHL:ssä hyvät pisteet 5+24=29 tehneestä Werneristä ja tämä siirtyi SM-liigaan. Suomessa Werner ei kuitenkaan onnistunut. Pisteitä syntyi kohtalaisesti, mutta hän ei täyttänyt Ilveksen hänelle kaavailemaa johtavan kiekollisen puolustajan roolia. Werner siirtyi joulukuussa 2007 Saksaan, Düsseldorfin DEG Metro Starsin joukkueeseen. Kaudeksi 2008–2009 palasi jälleen Manchesteriin, mutta siirtyi tammikuussa takaisin DEL-liigaan, Augsburger Pantheriin loppukauden kattavalla sopimuksella. Werner aloitti seuraavan kauden ECHL:n Reading Royalsissa, mutta siirtyi loppukaudeksi Norjan pääsarjan Vålerenga Ishockeyyn. Seuraavalla kaudella hän pelasi Itävallan pääsarjan slovenialaisessa HK Jesenicessä. Wernerin kauden 2011–2012 seura oli Italian kakkossarjan HC Neumarkt-Egna. ==Lähteet== * * Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bürgerbräukeller

Bürgerbräukeller oli vuonna 1885 avattu suuri oluttupa Münchenissä, Saksassa.Bürgerbräukeller, München Historisches Lexikon Bayerns. Viitattu 6.7.2014 Bürgerbräukeller oli yksi Bürgerliches Brauhaus -yhtiön suurista suosiota saavuttaneista oluttuvista, joka siirtyi Löwenbräulle fuusion yhteydessä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli tyypillinen eteläsaksalainen oluttupa ja sijaitsi pienen kastanjapuita kasvavan puutarhan takana. Oluttuvan suureen saliin mahtui lähemmäs 1 000 henkilöä. 1920-luvulla siitä tuli yksi kansallissosialistisen puolueen suosikkikokoontumispaikoista. Myös muut puolueet pitivät mielellään tilaisuuksia oluttuvassa, sillä se oli hyvin suuri ja katettu tila, josta ei tarvinnut maksaa vuokraa. Adolf Hitler aloitti oluttupavallankaappausyrityksensä juuri Bürgerbräukellerissä 8. marraskuuta 1923, kun oluttupaan oli kokoontunut sen hetkinen osavaltiohallinto, niin sanottu Baijerin triumviraatti. Ennen marraskuussa 1939 tapahtunutta pommiräjähdystä salin katossa oli vielä näkyvissä sen revolverin kuulan jälki, jonka Hitler ampui oluttupavallankaappauksen aikana vaatiakseen salissa hiljaisuutta.Mikä Bürgerbräu-Keller on? Seinässä Hitlerin ampuman luodin reikä. Samat miehet kokoutuivat siellä natsien vallankaappausyritykseen, Helsingin Sanomat, 10.11.1939, nro 304, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 09.11.2024 Kärsittyään lyhyen vankilatuomion Hitler perusti kansallissosialistisen puolueen uudelleen. Perustamisjuhla pidettiin Bürgerbräukellerissä 27. helmikuuta 1925. Vallankaappausyrityksen päivämäärästä tuli yksi natsien juhlapäivistä ja puolueen johto kokoontui Bürgerbräukellerissä muistelemaan kaappausta ja juhlistamaan siinä kuolleita ”aatteen marttyyreina”. Tällaisessa tilaisuudessa 8. marraskuuta 1939 Hitler yritettiin murhata. Osallistuttuaan juhliin Bürgerbräukellerissä Hitler päätti lähteä hieman aiemmin. Muutaman minuutin kuluttua lähdöstä rakennuksessa räjähti pommi, joka surmasi seitsemän ja haavoitti 63 henkeä. Murhayrityksestä syytetty Georg Elser teloitettiin Dachaun keskitysleirillä hieman ennen toisen maailmansodan loppua. Rakennus vaurioitui räjähdyksessä pahoin. Toisen maailmansodan jälkeen uudelleen rakennettu rakennus toimi yhdysvaltalaisten joukkojen kanttiinina, 1958 se avattiin uudelleen ravintolana ja esitystilana. Rakennus purettiin 1979. Se sijaitsi Rosenheimerstrassella Münchenin Haidhausenissa. Nykyään sen paikalla sijaitsee muistolaatta, joka on ripustettu Georg Elserin muistoksi. == Lähteet == Luokka:Weimarin tasavalta Luokka:Natsi-Saksa Luokka:Ravintolat Saksassa Luokka:Münchenin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Saksan entiset rakennukset ja rakennelmat
Irving Reis

Irving G. Reis (7. toukokuuta 1906 New York, New York – 3. heinäkuuta 1953 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja elokuvaaja.answers.com: Irving G. Reis Reis loi radiosarjan Columbia Workshop CBS:lle vuonna 1936 ja käsikirjoitti ja ohjasi useita sarjan jaksoja. Vuonna 1940 hän siirtyi RKO:n kutsumana Hollywoodiin, jossa hän aluksi toimi yhtiön B-luokan elokuvien ohjaajana. Ensimmäisen A-elokuvansa, Henry Fondan ja Lucille Ballin tähdittämän The Big Streetin, Reis ohjasi 1942. Myöhemmin hän ohjasi muun muassa elokuvat Minä näin hänet ensin (1947), Minä syytän (1948) ja Pylvässänky (1952). Reis on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.Walk of Fame Star Locations ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Yhdysvaltalaiset radiokäsikirjoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset radiotuottajat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
Eastern Railway

Eastern Railway sekä Eastern Railroad voivat tarkoittaa ainakin seuraavia rautatieyhtiöitä: * Eastern Railway, Alabama, Yhdysvallat * Eastern Railway, Länsi-Australia, Australia * Austrian Eastern Railway, Itävalta * Eastern Railway, Intia * Eastern Railroad, Massachusetts, Yhdysvallat; myöhemmin osa Boston and Maine Railroadia * Eastern Railroad, Pennsylvania, Yhdysvallat * Eastern Railway, Minnesota, Yhdysvallat * Eastern Railway, New Mexico, Yhdysvallat
Lakiehdotus

Lakiehdotus on lain muotoon kirjoitettu eduskunnan käsiteltäväksi jätetty ehdotus, josta tulee laki, jos eduskunta ehdotuksen hyväksyy. Lakiehdotus sisältyy tavallisesti hallituksen esitykseen, kansanedustajan jättämään lakialoitteeseen tai lakiehdotuksen muodossa olevaan kansalaisaloitteeseen. Yhteen hallituksen esitykseen sisältyy yksi tai useampia lakiehdotuksia. Lakiehdotus voidaan tehdä uuden lain säätämiseksi tai voimassa olevan lain muuttamiseksi, selittämiseksi tai kumoamiseksi. Yleiskielessä käytetään usein lakiesitystä nimityksen lakiehdotus tilalla. Lakiesitys tarkoittaa hallituksen esitystä lain säätämiseksi. Säädöskielessä käytetään pelkästään nimitystä hallituksen esitys. Vaikka lakiehdotus muuten noudattaa lain muotoa, ei siinä tietenkään ole antopäiväystä eikä allekirjoituksia. Ne löytyvät vasta valmiista laista. Lain voimaantulon päivämääräkin yleensä puuttuu, jolloin sen määrää presidentti lakia vahvistaessaan. ==Lähteet== * Otavan iso tietosanakirja, Otava 1963 * Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1997, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 594–595 Luokka:Lainvalmistelu
Uittoyksikkö

Uittoyksikkö on uittosäännössä määritelty laskennallinen yksikkö, jonka perusteella kustannukset jaetaan yhteisuittoon osallistuvien puutavaran omistajien ja eri puutavaralajien kesken. Eri uittosäännöissä käytetään hyvin erilaisia uittoyksikköjen määräytymisperusteita. Kappaleittain laskettavat puutavarat kuten tukit katsotaan usein paksuudesta riippumatta kukin kappale aina yhdeksi uittoyksiköksi tiettyyn pituuteen saakka. Määrämittaa pidempien tukkien katsotaan olevan puolitoista tai kaksi uittoyksikköä. Määräytymisperusteena voi olla myös puutavaran tilavuus, jolloin yleensä mittayksikkönä on kiintokuutiometri. Lehtipuutukeille lasketaan tavallisesti 50–100 prosenttia suurempi uittoyksikkömäärä. Pinottavaa puutavaraa uittoyksiköiksi määritettäessä lasketaan yksi pinokuutiometri tavallisesti 2,5–4 uittoyksiköksi. Tilavuusyksiköistä johdettuja uittoyksikköjä laskettaessa käytetään usein uittohankaluuskertoimia. ==Lähteet== Luokka:Metsätalous
Otto von Lossow

Otto von Lossow (15. tammikuuta 1868 Hof, Saksa – 25. marraskuuta 1938 München, Saksa) oli saksalainen kenraalimajuri Weimarin tasavallan aikana. Lossow liittyi Baijerin armeijaan 1888. Hän osallistui Kiinan boksarikapinaa tukahduttaneeseen kansainväliseen osastoon vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Saksan asevoimien yhteysupseerina Turkissa. Gallipolin taistelun aikana hän toimi neuvonantajana Osmanien valtakunnan armeijalle ympärysvaltojen joukkoja vastaan. Sodan jälkeen Lossow jäi palvelemaan Reichswehriin, Weimarin tasavallan asevoimiin. Vuodesta 1920 hän toimi jalkaväen sotakoulun johtajana. Vuonna 1923 hänet nimitettiin jäseneksi kolmihenkiseen Baijerin osavaltiohallintoon, nk. Baijerin triumviraattiin, jonka keulahahmo oli Gustav von Kahr. Koska osavaltiossa oli levotonta armeijan komentaja Hans von Seeckt käski Lossowia pidättämään aseistautuneiden natsiryhmien johtajat ja lisäksi lakkauttamaan natsien lehden Völkischer Beobachterin. Lossowin epäröityä hänet erotettiin ja tilalle nimitettiin Kress von Kressenstein. Kahr kuitenkin sai säilytettyä viran Lossowilla. Yrittäessään oluttupavallankaappausta marraskuussa Adolf Hitlerin johtamat natsit vangitsivat Lossowin ja muut triumviraatin jäsenet. Lossow aikoi aluksi liittyä mukaan vallankaappaukseen, mutta muutti mieltään, sillä hänen apulaiskomentajansa oli saanut ylempää ohjeet tukahduttaa yritys joka tapauksessa. Lossowia ei tuomittu epäröinnistä, mutta hän ei saanut enää uusia tehtäviä erottamisensa maaliskuussa 1924 jälkeen. Luokka:Saksalaiset kenraalit Luokka:Weimarin tasavalta Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Eva Ingman

Eva Wilhelmina Ingman (22. kesäkuuta 1853 Helsinki – 18. joulukuuta 1914 Dresden, Saksa) oli suomalainen Saksassa asunut taidemaalari. Ingmanin vanhemmat olivat professori Erik Alexander Ingman ja Eva Wilhelmina Perander. Eva Ingman ja hänen vanhempi sisarensa Anna menettivät vanhempansa jo varhain ja viettivät suuren osan lapsuudestaan Karjalohjalla Pellin tilalla tätiensä Amalia ja Sophie Louise Peranderin luona Elias Lönnrotin toimiessa sisarusten holhoojana. Eva Ingman kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli sitten Helsingissä Alexandra Frosterus-Såltinin johdolla 1865–1866 ja B. Reinholdin johdolla 1869–1871. Ingman jatkoi taideopintoja Saksassa Weimarissa ja Dresdenissä Theobald von Oerin, Zdzisław Suchodolskin ja Carl Bantzerin johdolla vuodesta 1871 ja täydensi opintojaan vielä Italiassa, Münchenissä ja Lontoossa. Hänen erikoisalakseen tuli muotokuvamaalaus. Ingman asui 1870-luvulla jonkin aikaa Suomessa toimien muotokuvamaalarina. Hän ei saanut kuitenkaan riittävästi tilauksia ja niinpä hän muutti soitonopettajana toimineen sisarensa Anna Ingmanin ja tätinsä Amalia Peranderin kanssa pysyvästi asumaan Dresdeniin. Eva Ingman maalasi Saksassa muotokuvia ja myös jäljensi taideteoksia. == Teoksia == * J. V. Snellmanin muotokuva, Suomen Hypoteekkiyhdistyksen tilaustyö, 1908. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 * Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli * Maikki Friberg: Tien varrella tapaamiani, osa I. Naisten Ääni 1920 (Project Gutenberg) === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * Ingman, Eva, Tietosanakirja (Runeberg.org) Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Nina Mikkonen

Nina Margita Mikkonen o.s. Salonen (s. 11. heinäkuuta 1964Ilta-Sanomat 21.3.2009) on suomalainen kotiäiti ja entinen Myrskylän kunnan kunnanvaltuutettu sekä Myrskylän seurakunnan kirkkovaltuutettu. Nina Mikkonen oli naimisissa Timo T. A. Mikkosen kanssa vuosina 2001–2017. Heillä on kaksi lasta, Mikael ja Matias Mikkonen. == Julkisuudessa == === Poliittinen ura === Nina Mikkonen oli Myrskylän kunnanvaltuustossa kauden 2005–2008 kokoomuslaisena valtuustoedustajana. Hän oli Myrskylän kirkkovaltuustossa, mutta erosi kesken kauden kahden vuoden jälkeen. Mikkonen on julkisuudessa esiintynyt lasten päivähoidon vastustajana. Erityisen suurta kohua herätti hänen esiintymisensä Ylen aamu-tv:ssä 17. tammikuuta 2009, jolloin Mikkonen muun muassa sanoi ajatuksen lasten päivähoidosta perustuvan natsijärjestö SS:ää ja Gestapoa johtaneen Heinrich Himmlerin ajatuksiin. === Televisioura === 8\. maaliskuuta 2009 Nelosella alkoi Mikkosten maailma -niminen ohjelma, jossa seurattiin Mikkosten perheen elämää. Ohjelmasarja on sittemmin julkaistu myös DVD:nä. Vuonna 2011 Mikkosten perhe oli mukana Karavaanarit-ohjelmassa. Vuoden 2019 marraskuussa Mikkonen voitti Suurin pudottaja -tosi-tv-sarjan. Keväällä 2021 Mikkonen osallistui Big Brother Vip -ohjelmaan, jossa oli mukana yhteensä 14 julkisuudesta tuttua henkilöä. Mikkonen myös verkkovalmentaa Kuntogimmat-sivustolla yhdessä valmentaja Kiki Halmeen kanssa naisten kuntoilua. == Yksityiselämä == Koulutukseltaan Mikkonen on kampaajamestari. Mikkonen työskenteli kampaajana vuoteen 2011 asti, kunnes hänen aviomiehensä sai kallonpohjavaltimotukoksen. Täten Mikkonen toimi miehensä omaishoitajana tämän kuolemaan asti. Aviomiehensä sairastumisen myötä Mikkonen sairastui vaikeaan masennukseen. Miehensä kuoleman jälkeen Mikkonen on työskennellyt toimitusjohtajana, kahvilatyöntekijänä ja vuoden 2020 syksystä asti siivoojana. Mikkosen isä teki itsemurhan Mikkosen ollessa 12-vuotias. Mikkonen asui Orimattilassa ennen muuttoaan Helsinkiin vuodenvaihteessa 2017. == Lähteet == Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Kuuluisien suomalaisten henkilöiden puolisot Luokka:Timo T. A. Mikkonen Luokka:Myrskylän kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
L. M. Viherjuuri

Leonard Maurits Viherjuuri (vuoteen 1906 Grönroth; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Suomen Kuvalehden päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä. Hänen veljensä oli H. J. Viherjuuri, joka toimitti Suomen Kuvalehden ajanvietesivua nimellä Veli Giovanni. == Elämäkerta == Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja toimi aluksi Uuden Suomettaren aputoimittajana 1907–1917 ja sitten Suomen Kuvalehden päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti Rautatieläis-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti Langaton-lehteä 1924–1927 sekä Otavaista 1922–1923. Hän toimitti lisäksi Otavan Joulu -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä Vehka-Heikki. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti Radiokuuntelija- lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka. Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana liikennekulttuurikomiteassa 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939. == Teoksia == * Auton ja autokaupan historiaa itsenäisyytemme aikana: Korpivaara & Halla Oy:n osuus siinä 1917–1942. Korpivaara & Halla Oy, Helsinki 1942. * Kultasepän käsikirja. Toimittaneet Uuno V. Aarne, L. M. Viherjuuri, avustajina Aarno Aho ym. Suomen kultaseppien liitto, Helsinki 1945. * Radiokuuntelijan tärkeimmät taulukot. Yhtyneet kuvalehdet 1950. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961. ==Kirjallisuutta== * Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Ylen toimitusjohtajat Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
Guido Gadolin

Guido Gadolin (28. heinäkuuta 1851 Dalkarbyn kartano, Pohja – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri joka toimi myös Oulun läänin kuvernöörinä ja Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana. == Elämäkerta == Gadolinin vanhemmat olivat Vaasan merenkulkukoulun johtaja, kapteeniluutnantti Nils Anders Gadolin ja Amanda Sofia Krabbe. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1873 ja palveli sitten henkikaartin krenatöörirykmentissä 1873–1881. Gadolin osallistui rykmentin 10. komppanian päällikkönä Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878. Kapteeniksi 1881 ylennetty Gadolin palveli komppanianpäällikkönä 8. Viipurin suomalaisessa tarkk'ampujapataljoonassa 1881–1883 ja nuorempana upseerina sekä pataljoonan taloudenhoitajana 6. Mikkelin tarkk'ampujapataljoonassa 1883–1895. Hänestä tuli everstiluutnantti 1885 ja eversti 1895. Viimeksi Gadolin oli 2. Turun tarkk'ampujapataljoonan komentajana 1895–1902. Gadolin siirrettiin Venäjän armeijaan reserviin 1902 ja hän sai virallisesti eron armeijasta 1906 kenraalimajuriksi ylennettynä. Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen reserviin siirtynyt Gadolin toimi J. C. Frenckell & Son Ab:n Helsingin konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sitten Oulun läänin kuvernöörinä vuosina 1905–1911 mutta erosi tehtävästä venäläistämispolitiikan vuoksi. Tämän jälkeen Gadolin toimi 1912–1918 Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana. Suomen sisällissodan aikana Gadolin toimi kenraalimajurin arvoisena valkoisten puolella kutsuntatoimiston järjestämiskomitean puheenjohtajana ja toukokuussa 1918 Suomen ylisotaoikeuden vt. puheenjohtajana. Hän sai eron Suomen armeijan palveluksesta 27. toukokuuta 1918 ja palasi hoitamaan taloudenhoitajan tehtäviään Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttoriin. Tässä tehtävässä Gadolin oli vuoteen 1929 saakka. Gadolin oli naimisissa vuodesta 1885 kenraalimajuri Robert Salomon Savanderin tyttären Aina Helena Savanderin kanssa. Heidän poikiaan olivat jääkärieverstiluutnantti Nils Gadolin ja lääkäri, professori Håkan Robert Gadolin. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 * Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 - Guido Gadolin Luokka:Oulun läänin maaherrat Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Uittoyhdistys

Uittoyhdistys eli vanhassa kielessä lauttausyhdistys on Suomessa käytössä oleva julkisoikeudellinen yhdistys, jollainen uitettavan puutavaran omistajien tuli perustaa niissä tapauksissa, joissa laki edellytti uiton suorittamista yhteisesti jossakin vesistössä. Uittoyhdistyksen hallituksen tehtävänä oli huolehtia koko uiton suorittamisesta osakkaiden puolesta ja heidän lukuunsa.Iso tietosanakirja, Otava 1938 Vesistöihin, joissa oli sulku, arvokas laitos tai runsaasti kalastusta, tuli vahvistaa uittosääntö. Siinä määrättiin saiko kukin uittaa puunsa erikseen, vai tuliko se tehdä yhteisesti. Uitto määrättiin pääsääntöisesti yhteiseksi. Uittoyhdistykselle vahvistetuissa säännöissä määritellään osakkaiden keskinäinen suhde, heidän kokoontumisensa, miten hallitus (lauttaushallitus) valitaan ja määräykset uiton suorittamisesta. Ennen uiton aloittamista oli valittava uittopäällikkö (lauttauksenpäällysmies) ja merkittävä uitettava puutavara uittomerkillä niin, että se voitiin erottaa toisten käyttämistä merkeistä. Uittoyhdistyksen hallitus hyväksyi osakkaiden käyttämät uittomerkit.Vesioikeuslaki 31/1902, 2 luku Asetus metsätuotteiden lauttaamisesta annettiin 1873. Sen perusteella kuvernöörit vahvistivat Suomen ensimmäiset uittosäännöt. Ensimmäisenä yhteisuiton aloitti Kymin Lauttausyhtiö 1873. Vuonna 1936 Suomessa oli 31 uittoyhdistystä, vuonna 1963 niitä oli 26. Irtouittoa käytettiin viimeisenä Kemijoessa, josta se loppui 1991. Nippu-uitto on jatkunut Järvi-Suomen alueella ja Vuoksen vesistössä. Nykyisin Suomen ainoa uittoa suorittava uittoyhdistys on Järvi-Suomen Uittoyhdistys, joka toimii Varkauden ja Joensuun pohjoispuolisissa vesistöissä. Yhdistyksen jäsenet ovat Metsähallitus, Metsäliitto, Stora Enso ja UPM.http://www.uittoyhdistys.fi == Katso myös == *Luettelo Suomen lauttausyhdistyksistä ==Lähteet== Luokka:Suomen metsätalous Luokka:Suomalaiset järjestöt Luokka:Yhdistykset
Kaarlo Koskimies (poliitikko)

Kaarle Yrjö (Kaarlo) Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 8. toukokuuta 1881 Helsinki – 25. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, joka toimi Uuden Suomen päätoimittajana ja Helsingin yliopiston hallintomiehenä. Koskimies oli myös kokoomuspuolueen poliitikko. == Elämäkerta == Forsmanin vanhemmat olivat kansakoulujen tarkastaja Karl Waldemar Forsman ja Fanny Beata Tujulin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1898. Koskimies toimi Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1908–1916 ja ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1911. Koskimies oli eteläpohjalaisten vuonna 1912 valmistuneen Ostrobotnia-osakuntatalon rakennustoimikunnan puheenjohtajana ja talon valmistuttua hän oli talon isännöitsijänä 1911–1947. Koskimies oli Helsingin yliopiston toinen kons. amanuenssi 1915–1918, reistraattori 1919–1921, kanslerin ja sijaiskanslerin sihteeri 1920–1923 sekä yliopistonsihteeri 1935–1949. Koskimies toimi Helsingin suomalainen kirjakauppa Oy:n toimitusjohtajana 1915–1917, Uusi Päivä -lehden päätoimittajana 1917–1918 ja hän oli myös Aktiivisen keskuskomitean jäsen 1917. Koskimies oli Uuden Suomen päätoimittajana 1922–1932. Hänen aikanaan lehden levikki kasvoi lähelle Helsingin Sanomien levikkiä, mutta Koskimies joutui eroamaan paikaltaan poliittisten linjaerimielisyyksien vuoksi 1930-luvun alussa. 1920- ja 1930-luvulla hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1922–1928, Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1926–1928 sekä kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä 1919–1920, 1924–1932 ja 1936–1938. Koskimies sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1940. Kaarlo Koskimies oli naimisissa vuodesta 1947 filosofian maisteri Irma Fanny Ulrika Poijärven (ent. Boijer) kanssa. Vuonna 1903 Forsman johti niin sanottuja decemvirejä eli kymmenen vanhasuomalaisen ylioppilaan ryhmää, jotka julkaisemassaan julistuksessa Asevelvollisuus-ijässä oleville tovereille ilmoittivat vastustavansa kutsuntalakkoja. Hän joutui tämän seurauksena voimakkaan parjauksen kohteeksi ylioppilaskunnassa.Klinge, Matti (toim.): Helsingin yliopisto 1640–1990: Keisarillinen Aleksanterin yliopisto 1808–1917, s. 838. Otava, Helsinki 1989. Forsman oli myös vuonna 1904 perustetun Raataja- lehden tosiasiallinen päätoimittaja.Klinge (toim.) 1989, s. 849. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961- ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Taloudellinen yhdistys

Taloudellinen yhdistys on yhteisö, joka pyrkii tuottamaan jäsenilleen rahallista tai muuta taloudellista hyötyä tai joka muuten harjoittaa taloudellista toimintaa. Taloudellisten yhdistysten toimintaan ei sovelleta yhdistyslakia, vaan erityislainsäädäntöä tai yhdistystä perustettaessa sovittuja tai myöhemmin muutettuja sääntöjä.http://www.tilastokeskus.fi/meta/kas/taloudel_yhd.html Taloudellisen yhdistyksen toimielimet ovat yhdistyksen kokous, hallitus ja tilintarkastajat. Taloudellisille yhdistyksille on ollut tyypillistä, ettei niiden säännöissä määrätä ennalta pääoman suuruutta eikä jäsenmäärää. Taloudellisia yhdistyksiä varten ei ole Suomessa säädetty erityistä omaa yhteisölakia, vaan niistä on vain mainintoja säädöksissä, kuten esimerkiksi tuloverolaissa ja yhdistyksen muuttamisesta osuuskunnaksi. Aatteellinen toiminta ei saa olla taloudellisen yhdistyksen päätarkoitus; muuten voidaan yhdistyksen tarkoitus ja toimiala päättää vapaasti.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 820–822 Taloudellisia yhdistyksiä ovat olleet: * Hypoteekkiyhdistys * Metsänhoitoyhdistys * Uittoyhdistys * Puhelinyhdistys Monet puhelinyhdistykset ovat nyttemmin muuttuneet osuuskunniksi. Suomen kaupparekisterissä ei vuoden 2016 lopussa ollut enää ainoatakaan taloudellista yhdistystä.Yritysten lukumäärät kaupparekisterissä Viitattu 16.8.2017 Finntimber-Suomen Sahatavarayhdistys lakkautettiin vuonna 2016. Yhdistyksen toiminta oli loppunut jo aiemmin.PRH 6.9.2016: Yrityspoistot kaupparekisteristä tehty ==Lähteet== Luokka:Yhdistykset
Ilmari Ikonen

Ilmari Herman Ikonen (21. maaliskuuta 1897 Myllykoski, Sippola – 19. kesäkuuta 1953) oli suomalainen taidemaalari. Ikonen tunnettiin ennen kaikkea maisemamaalarina. Ikosen vanhemmat olivat rautatievirkailija Herman August Ikonen ja Ida Maria Siippainen. Hän kävi kolme luokkaa yhteiskoulua ja opiskeli Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1911 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1917–1919 ja 1921–1924. Ikonen teki opintomatkan Pariisiin vuonna 1933. Hän teki taiteilijan debyyttinsä 1921 ja hänen töitään oli esillä Suomen Taiteilijain näyttelyissä vuosina 1921–1943 ja Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyssä 1950. == Palkinnot == * Tunnustuspalkinto valtion taidekilpailussa 1932 * V palkinto valtion taidekilpailussa 1932 * III palkinto valtion taidekilpailussa 1933 * II palkinto valtion taidekilpailussa 1937 * II palkinto Kordelinin maisemamaalauskilpailussa 1937 * II palkinto dukaattikilpailussa 1937 == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 * * Taiteilijan tiedot viimeisimmästä painetusta Kuvataiteilijat-matrikkelista vuodelta 2004 Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
Kalkkaro

Kalkkaro on Petri Hiltusen luoma lännensarjakuva. Kalkkaro ilmestyy sanomalehtistrippinä muun muassa Aamulehdessä. Stripeistä on koottu myös kaksi albumijulkaisua. Sarjakuva ajoittuu 1800-luvun puoliväliin. Päähenkilö on nuori Thomas Morrison, lempinimeltään Kalkkaro. Hän asuu äidinsä luona syrjäisellä hevostilalla Arizonassa. Ensimmäisessä tarinassa Ihmispetojen laakso Kalkkaro etsii ystävänsä pyssytaituri Fabien Rabassen kanssa Kalkkaron kadonnutta setää ja löytää asteekkien kadonneen aarteen. Toisessa tarinassa Laiton maa etsintäkuulutettu rikollinen kaappaa Kalkkaron ja yrittää lavastaa murhan intiaanien tekemäksi. Kalkkaro pelastuu ja selvittää kamppailun kadonneesta rahalähetyksestä.Jukka Laine ja Sippo Mentunen: Kalkkaro iskee . Www.kvaak.fi 29.2.2008. Viitattu 26.1.2009.“Käärmeitä, kiinalaisia ja valkoinen valtakunta”. Viitattu 15.2.2009. Kolmas tarina tuo Kalkkaron kotiin Ku Klux Klanin vainoaman miehen, jota syytetään murhasta. Kalkkaro selvittää tilanteen miehen kotikonnuilla ja vapauttaa orjina pidetyt mustat. Neljännessä tarinassa Kalkkaro etsii parannusta äidilleen, jota voodootaika on vahingoittanut. Fabien Rabasse kamppailee veljeään vastaan ja yrittää puhdistaa isänmurhaajan maineensa. Toukokuussa 2012 Lempo Kustannus alkoi julkaista Kalkkaroa 50-luvun tyylisinä liuskalehtinä. Lehti ilmestyy kerran kuukaudessa. == Albumit == * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jukka Laine & Sippo Mentunen: Kalkkaro iskee . Kvaak.fi 29.2.2008. * Petri Hannini: Kalkkaro – ihmispetojen laakso. Keskisuomalainen 22.5.2008. * Juri Nummelin: Hiltusen onnistunut länkkärisarjakuva. Ruudinsavu vol. 6, 2008. Luokka:Suomalaiset sarjakuvat Luokka:Western-sarjakuvat Luokka:Strippisarjakuva Luokka:Sarjakuvahahmot
Värriö

Värriö on kylä Savukoskella. Värriöllä sijaitsee melko suuri Värriöjärvi, jossa on kalaa. Värriön kylän suosituimpia paikkoja on sillankorva, jonne turistit leiriytyvät retkillään. Paikallisen väestön elinkeinorakenteessa on keskeisenä poronhoito, kalastus ja marjastus, mihin liittyy myös sopivien porokoirien jalostushttp://www.porokoirakerho.fi/tamanpaivankoirat.htm . == Lähteet == Luokka:Savukosken kylät
Karjalaisenniemi

Karjalaisenniemi on kylä Posiolla, noin 15 km itäänpäin Maaninkavaarasta. Liikenne Posion keskustaajamasta Kemijärven ja Sallan suuntiin ohjautuu pääosin Karjalaisenniemen kautta. Kylä sijaitsee Suolijärvien ja Soudunjärven rannalla. Kylässä on toiminut peruskoulu. Siellä on myös Lampelan sahahttp://www.020300200.com/hakemisto/Teollisuus/Sahateollisuutta/Karjalaisenniemi/. == Lähteet == Luokka:Posion kylät
Hermanni Vidman

Hermanni Vidman (s. 30. maaliskuuta 1979 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä, joka toimii Mestiksessä pelaavan TuTo Hockeyn sekä Viron maajoukkueen apuvalmentajana.http://www.iltasanomat.fi/jaakiekko/art-1421985022750.html Vidman on Turun Palloseuran kasvatti. Hän kuului TPS:n A-nuorten SM-liigassa tuhoja tehneeseen Happo-Viinanen-Vidman kentälliseen. Vidman ei kuitenkaan mahtunut kotikaupunkinsa edustusjoukkueeseen ja lähti pelaamaan Mestistä Vaasan Sportiin. Vaasasta hän siirtyi Rauman Lukkoon yhdessä Viinasen kanssa kehittymään.http://www.jatkoaika.com/smliiga.php?pelaaja=2100 Vidmanin ura ei kuitenkaan lähtenyt nousuun SM-liigassa, vaan hän pelasi loppu-uransa Norjan, Tanskan ja Ranskan pääsarjoissa. Hän lopetti pelaajauransa keväällä 2010 ja siirtyi valmentamaan TPS:n junioreita. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Teräshermo

Teräshermo (Breakout) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjaaja on Tom Gries ja sen pääosaa esittää Charles Bronson. == Juoni == Liikemies Harris Wagner (Huston) on lavastanut poikansa Jayn (Duvall) syylliseksi murhaan, jotta tämä ei olisi hänen likaisen liiketoimintansa tiellä. Nyt Jay viruu kolkossa tyrmässä Meksikossa. Epäonnistuneen pakoyrityksen jälkeen hänen vaimonsa (Ireland) palkkaa teksasilaiset helikopterilentäjät Nick Coltonin (Bronson) ja Hawk Hawkinsin (Quaid) pelastamaan miehensä. ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa väkivaltaiseksi, mustan huumorin sävyttämäksi toimintapätkäksi, jonka rutinoidut tähdet pelastavat. Hän antaa Teräshermolle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat Luokka:Vuoden 1975 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Tom Griesin ohjaamat elokuvat Luokka:Elokuvat ilmailusta
Hannes Närhi

Hannes Närhi (8. heinäkuuta 1893 Kuopio – 3. helmikuuta 1943 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja. Närhen vanhemmat olivat kanavankaitsija Taavetti Närhi ja Amanda Torpström. Närhi kävi neljä luokkaa lyseota ja oli sitten merillä ja työskenteli kirjaltajana. Hän oli näyttelijä-lavastajana Tampereen teatterissa vuosina 1917–1920 ja Turun Teatterissa 1920–1943. Hän toimi myös Turun teatterin näyttämön koristemaalarina 1923–1943. Närhi esiintyi myös elokuvissa. Tunnetuin hänen elokuvarooleistaan oli miespääosa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa Juha (1937). Hän esitti myös Kaapon roolia Jalmari Lahdensuon elokuvassa Pohjalaisia (1925), Kröönperin roolia Kalle Kaarnan elokuvassa Miekan terällä (1928) ja lappalaista Jantukka- tietäjää Teuvo Puron elokuvassa Noidan kirot (1927). Närhi teki itsemurhan 49 vuoden ikäisenä. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 * Elonet: Elokuvat joissa Hannes Närhi esiintyi Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Pentti Piri

Pentti Piri (k. 27. tammikuuta 1597) oli suomalainen talonpoika ja yksi nuijasodan kapinapäälliköistä. Hän oli Lapualta. Piri oli naimisissa enaimmäisen kerran Kaisa Paavontytär Kaupin (s. 1555) kanssa. Toinen vaimo oli Karin Järvi (1554–1600). Pirin vanhemmat olivat Tynius Heikinpoika Piri ja Anna Heikintytär. Vuonna 1582 Piri siirtyi asumaan Vuohisluoma-nimiseen paikkaan (nykyiseen Alahärmään), jossa viljeli maatilaa. Vuonna 1593 häntä oli käräjillä rangaistu rauhanrikoksesta. Vuonna 1596 hän oli mukana talonpoikien valitusretkellä Ruotsissa. He valittivat Kaarle-herttualle Klaus Flemingin joukkojen linnaleirirasituksesta. Anders Wargelin merkitsi 1700-luvulla muistiin, että Piri johti talonpoikia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Yrjö Kontsaan ohella, ja nosti Isonkyrön ja Ilmajoen kapinaan. Piri joutui nuijasodan lopussa vangiksi. Hänet mestattiin toisten nuijapäälliköiden ohella Kyrön Kontsaansaaressa. == Lähteet == * Pentti Pirin elämäkerta. Teoksesta Eero Kojonen: Etelä-pohjalaisia elämäkertoja (Vaasa 1965). ( Kokkola.fi, Web Archive 2006). Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Suomalaiset teloitetut Luokka:Ruotsin teloittamat Luokka:Nuijasodan henkilöt Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1597 kuolleet
Otto Närhi

Otto Närhi (28. helmikuuta 1864 Rautalampi – 7. toukokuuta 1904) oli suomalainen näyttelijä. Närhen vanhemmat olivat Juho ja Eeva Närhi. Hän oli soittajana Kuopion pataljoonassa 1882–1884 ja sen jälkeen näyttelijänä Aspegrenin suomalaisessa kansanteatterissa 1884–1892 sekä Suomalaisessa teatterissa 1892–1904. Otto Närhen tunnetuin rooli oli Caliban William Shakespearen Myrsky-näytelmässä. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 == Aiheesta muualla == * Otto Närhen elämäkerta Kansallisbiografiassa Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1904 kuolleet
Pentti Pouttu

Pentti Pouttu (k. 1597) oli Kaarlelan pitäjästä kotoisin ollut pohjalainen talonpoika. Hän oli Jaakko Ilkan ohella yksi nuijasodaksi kutsutun talonpoikaiskapinan johtajia vuonna 1596. == Elämä == Poutun syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen on kuollessaan arveltu olleen noin 50–60-vuotias.Ylikangas, Heikki: Nuijasota, s. 172–190. Otava 1996. ISBN 951-11425-3-4. Vuonna 1567 hän sai haltuunsa Kaarlelassa sijainneen Pouttulan talon, johon hän oli aikaisemmin tullut vävyksi. Pouttu tunnettiin paikallisten talonpoikien johtomiehenä, joka osallistui 1570-luvulla Ruotsiin suuntautuneille valitusmatkoille, joita tehtiin muun muassa Kaarle-herttuan luokse. Hän toimi myös veronkantomiehenä. Vuonna 1593 Pouttu järjesti Pohjanmaalla pienimuotoisen talonpoikaiskapinan, jonka johdosta hän joutui vangituksi Oulun linnaan. Jaakko Ilkan vuonna 1595 johtamasta ensimmäisestä kansannoususta Pouttu kuitenkin vielä pysyi erossa ja oli vuotta myöhemmin jälleen valitusmatkalla Ruotsissa.Pentti Poutun elämäkerta Kokkolan kaupunki. Viitattu 26.1.2009. == Nuijasota == Marraskuussa 1596 Pouttu liittyi Jaakko Ilkan johtamiin kapinoiviin talonpoikiin, jotka olivat kokoontuneet Kyrön pitäjään (nyk. Isokyrö) Pohjanmaalle. Hänet valittiin johtamaan Ylistaron pitäjän talonpojista koostunutta n. 200 miehen joukkoa, jonka piti marssia Pohjanmaan rantatietä pitkin Ala-Satakuntaan ja sieltä edelleen Turkuun. Ulvilassa heidän oli tarkoitus saada valtakunnanmarski Klaus Flemingiä vastustanut ja talonpoikien keskuudessa hyvässä maineessa ollut aatelinen sotapäällikkö Axel Kurck liittymään kapinallisiin. Alun perin sotajoukon komentajaksi valittiin Lapuan nimismies Martti Tuomaala, mutta Pouttu koki itsensä syjäytetyksi ja vaati päästä johtamaan Ala-Satakuntaan suuntautuvaa retkeä. Hän vetosi siihen, että oli Tuomaalaa kauemmin vastustanut linnaleirejä, joiden talonpojille aiheuttama rasitus oli kapinan syynä. Pouttu oli valittanut linnaleireistä jo parinkymmenen vuoden ajan. Pouttu ja Kurck kohtasivat toisensa 20. joulukuuta 1596 ilmeisesti Anolan kartanossa, mutta Axel Kurck pysyi kuitenkin uskollisena kuningas Sigismundille ja komensi oman ratsuväkensä kapinoivien talonpoikien kimppuun. Ulvilan taisteluna tunnetun välikohtauksen jälkeen nuijamiesten sotajoukko hajosi ja Pouttu vangittiin. Hänet kuljetettiin Turun linnaan, missä hän kuoli vankeudessa "syöpäläisten vaivaamana" vuonna 1597. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Nuijasodan henkilöt Luokka:1500-luvulla syntyneet Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1597 kuolleet
Perttu Palo

Perttu Palo (s. Isossakyrössä, k. 1608 jälkeen) oli pohjalainen talonpoika ja nuijapäällikkö nuijasodassa. Palon isän nimen tiedetään olleen Lauri, Perttu Laurinpojan mainitaan olleen varsin varakas talonpoika Isonkyrön Palon kylässä 1558. 1590-luvulla hän oli neljännesmies, joka kantoi linnaleiriveroa ratsu- ja jalkamiehiä varten. Joissakin lähteissä Palon kerrotaan olleen mukana talonpoikien Ruotsin lähetystöissä ja toimineen sitten 1596 hämäläisten talonpoikien nostattajana kapinaan. Palo oli nuijasoturien lipunkantaja ja otti osaa Nokian taisteluun. Tämän jälkeen hän pakeni Pohjois-Pohjanmaalle ja otti osaa uuden talonpoikaiskapinan järjestelyyn ja Pohjanmaan voudin Abraham Melkiorinpojan kiinniottoon Kokkolan Tarharannassa tammikuussa 1597 Hannu Krankan kanssa. Klaus Flemingin joukot vangitsivat hänet seuraavassa kuussa Santavuoren taistelussa, jonka jälkeen hänet vietiin vankeuteen Turun linnaan. Vankeudesta hän vapautui syksyllä, kun Kaarle-herttua sai linnan haltuunsa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Nuijasodan henkilöt Luokka: 1500-luvulla syntyneet Luokka: 1600-luvulla kuolleet
Martti Tuomaala

Martti Vilpunpoika Tuomaala (1560 Lapua – 1625 Lapua) oli Lapuan ensimmäinen nimismies ja nuijapäällikkö nuijasodassa. Tuomaalan isä oli talollinen Vilppu Erkinpoika Tuomaala, joka tuli noin vuonna 1580 vauraan Lapuan Alakylässä sijainneen talon isännäksi. Tuomaala itse lienee ollut isäntä jo seuraavalla vuosikymmenellä, jonka alussa vuonna 1591 hänestä tuli Lapuan nimismies. Hän toimi myös veronkantajana ja neljännesmiehenä. Tuomaala vastusti linnaleirirasitusta ja osallistui talonpoikien valitusmatkaan Kaarle-herttuan luokse Ruotsiin vuonna 1596. Nuijasodassa hän toimi yhtenä kapinan johtajista Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella. Hän otti osaa Nokian ja Santavuoren (1597) taisteluihin. Jälkimmäisessä hänet otettiin kiinni ja vietiin Turun linnaan Klaus Flemingin vankina. Vankeudesta päästyään hän jatkoi entistä tointaan Lapuan nimismiehenä kuolemaansa saakka. == Lähteet == * Sivu 781. Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Nuijasodan henkilöt Luokka:Lapuan historia Luokka:Vuonna 1560 syntyneet Luokka:Vuonna 1625 kuolleet
International Space University

Kansainvälinen avaruusyliopisto (, lyhennys ISU) on muutaman yhdysvaltalaisen insinöörin vuonna 1987 perustama yksityinen, voittoa tuottamaton yliopisto, joka on saavuttanut avaruutekniikassa ja muilla avaruustoiminnan aloilla tunnetun aseman. Yliopistolla on pysyvä kampus Strasbourgissa Ranskassa, ja opinnot kuuluvat Ranskan korkeakouluopetuksen piiriin. ISU:ssa voi alemman korkeakoulututkinnon suorittanut opiskelija suorittaa yksi- tai kaksivuotisen maisteriopintovaiheen avaruustieteiden alalta. Ensimmäinen maisteriopintovuosi on laajuudeltaan 75 ECTS:n laajuinen ja toteutetaan pääsääntöisesti Strasbourgissa. Toisena vuonna opiskelijat keskittyvät maisterityöhön (45 ECTS). Tämän ohella ISU järjestää vuosittain kahden kuukauden kestoisen avaruusopintojen kesäkoulun vaihtuvassa sijaintimaassa, ja viiden viikon kestoisen eteläisen pallonpuoliskon avaruusopintojen ohjelman. Valmistuneita oli vuoteen 2005 mennessä, 20 ensimmäisen vuoden aikana 2 400. Sittemmin valmistuneiden määrä on ylittänyt jo 5 000 (2020). Opiskelijat ovat tulleet yli 110 maasta. Opettajakunta koostuu eri avaruusalojen ammattilaisista ja johtajista eri puolilta maailmaa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla== *International Space University *SSP Application Information *Admissions Luokka:Ranskan yliopistot Luokka:Strasbourg Luokka:Ranskan avaruustoiminta
Yrjö Kontsas

Yrjö Kontsas (k. 1597 Isokyrö) oli talonpoika, neljännesmies ja nuijamiesten johtajia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella. Sivu 400. Kontsaan isä oli Sipi eli Sigfrid Kontsas. Hän toimi noin vuodesta 1588 talollisena Isossakyrössä, samoin kuin neljännesmiehenä. Kontsas oli mukana pohjalaisten lähetystössä, joka heinäkuussa 1596 kävi Kaarle-herttuan luona valittamassa ratsumiesten käytöstä ja sai tältä suojakirjan. Kun lähetystö kokoontui Kontsaan luona 25. marraskuuta samana vuonna, huovit vangitsivat heidät kaikki, mutta talonpojat vapauttivat joukon väkivalloin seuraavana yönä. Kontsaasta tuli kyröläisten päällikkö nuijasodassa ja Jaakko Ilkan lähin mies. Hän otti osaa Nokian taisteluun, jonka jälkeen pakeni muiden kapinajohtajien kanssa Pohjanmaalle. Abraham Melkiorinpoika Klaus Flemingin joukosta vangitsi siellä Kontsaksen ja perimätiedon mukaan hänet mestattiin Jaakko Ilkan kanssa Isonkyrön Kontsaansaaressa. Yrjö Kontsaan puumerkki on kuvattuna Ilmajoen vaakunassa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Nuijasodan henkilöt Luokka:Vuonna 1597 kuolleet Luokka:Syntymävuosi tuntematon
Simo Kaario

Simo Kaario (sukunimi aik. Flinck; 11. tammikuuta 1876 Helsinki – 1. toukokuuta 1944 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Kaarion äiti oli Maria Flinck. Kaario toimi aluksi kirjaltajana, mekaanikkona ja kaupan alalla. Suomalaiseen teatteriin hän tuli lavastajaksi, siirtyen sieltä näyttelijäksi Helsingin Työväenteatteriin 1902. Suomelaisessa Maaseututeatterissa hän näytteli 1904–1906, Kansan näyttämöllä 1913–1914 sekä Tampereen teatterissa 1907–1913 ja uudelleen vuodesta 1914 alkaen. Kaario toimi myös ohjaajana ja näyttämömaalarina. Näyttämöopintoja hän suoritti Skandinaviassa, Pariisissa, Berliinissä ja Wienissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnenäyttelijänä. Hän esiintyi sekä komedioissa että tragedioissa, yhteensä noin 350 roolissa. Niihin kuuluivat muun muassa Josef Julius Wecksellin näytelmän Daniel Hjort samanniminen päähenkilö, Elämä on unelma -näytelmän Sigismund, Don Carloksen Filip II, Nummisuutareiden Sepeteus, Regina von Emmeritz -näytelmän Larsson sekä Fedjan rooli näytelmässä Elävä ruumis. Kaario esiintyi myös elokuvissa. Hän esitti Harrin isäntää Jalmari Lahdensuon elokuvassa Pohjalaisia (1925), kartanonomistaja Maurilaa Uuno Eskolan elokuvassa Lumisten metsien mies (1928) ja tiedemiestä Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939). Kaario oli naimisissa vuodesta 1904 näyttelijä Helvi Lindströmin (k. 1958) kanssa. == Lähteet == * Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 * Elonet: Simo Kaarion elokuvaroolit * Sivut 357-358. == Aiheesta muualla == * Simo Kaario juhlii, Suomen Kuvalehti, 26.03.1929, nro 12-13, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet