Aleksander Saidelson

Aleksander (Sender) Saidelson (3. syyskuuta 1887 Tallinna, Liivinmaan kuvernementti – 1953, Tallinna, Viron neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli vironjuutalainen insinööri ja liikemies, joka perusti vuonna 1937 tervatehtaan Suonenjoelle. Hänet karkotettiin Suomesta vuoden 1938 lopussa vakoilijaksi epäiltynä. Saidelsonin tapaus palasi julkisuuteen, kun Yle Radio 1 esitti siihen liittyen syksyllä 2014 kaksi radiodokumenttia. Saidelsonin äidinkieli oli venäjän lisäksi hän puhui sujuvasti saksaa ja englantia sekä ymmärsi ranskan, viron ja suomen kieliä. Saidelson oli kansalaisuudelta Viron kansalainen ja hän oli koulutukseltaan kemisti. Hän opiskeli ensin Pietarin keisarillisessa kauppakorkeakoulussa ja myöhemmin kemiaa Darmstadtissa Saksassa, jossa hän valmistui kemianinsinööriksi vuonna 1912. Saidelson saapui Suomeen ensimmäisen kerran vuonna 1926. Suonenjoelle Saidelson saapui 11. helmikuuta vuonna 1937 tultuaan junalla Leningradista, Neuvostoliitosta. Samassa junassa oli matkustajana myös silloinen ulkoministeri Rudolf Holsti. Saidelson vuokrasi Jauhomäen kylästä Tervala-nimisen tilan ja perusti Suomen Destillaatti Oy -nimisen yrityksen, joka tuotti puuntislausvalmisteita. Raaka- aineena käytettiin koivutuohta, jota poltettiin hapettomasti. Tehdas tuotti tuohitervaa eli tököttiä, mutta pääasiassa kuitenkin korvikepolttoainetta ja pilkkeitä. Tehtaassa työskenteli 2–5 työntekijää ja työnjohtajana oli suomalainen Taavetti Vehviläinen. Yhtiön vähemmistöosakkaina olivat paikalliset Kansallis-Osake-Pankin pankinjohtaja Erik (Erkki) Johannes Kaijärvi (1905–1967) ja Suonenjoen asemapäällikkö Karl Fredrik Holm. Etsivä keskuspoliisi kiinnostui Saidelsonin toimista 1938 ja kuulusteli häntä, koska Saidelsonia pidettiin hämäräperäisenä liikemiehenä ja häntä epäiltiin neuvostovakoojaksi. Saidelsonin oleskelulupahakemus hylättiin joulukuussa 1938 ja hänet karkotettiin Suomesta Viroon. Suonenjoen keväällä 1939 valmistunut tehdas saattoi kuitenkin lopulta aloittaa toimintaansa ja vuonna 1942 sen pääomistajiksi tulivat ulkomaalaisomistukselle asetettujen rajoitusten vuoksi Saidelsonin yhtiökumppani pankinjohtaja Erkki Kaijärvi ja hänen vaimonsa Siiri Kaijärvi. Tehtaan toiminta päättyi 1940-luvun lopulla ja vuonna 1951 entiseen tehdaskiinteistöön perustettiin puusepäntehdas. Samassa yhteydessä puuntislauksessa käytetyt laitteet myytiin Ahlströmin Varkauden tehtaille. Saidelson ei päässyt palamaan Suomeen lukuisista anomuksistaan huolimatta. Hän toimi Suomesta lähdettyään muun muassa toisen maailmansodan aikana Saratovin asetehtaan suunnittelijana Neuvostoliitossa. Saidelsonin vaimo Rosa (o.s. Gutkin) jäi Tallinnaan ja surmattiin Viron ollessa saksalaismiehityksessä. Saidelson palasi sodan jälkeen Viroon ja meni uusiin naimisiin ja asui viimeiset vuotensa omaisuutensa menettäneenä Tallinnassa. Saidelsonilla oli ensimmäisestä avioliitosta yksi lapsi, Efim (Jefim) Saidelson, joka oli syntynyt Tallinnassa vuonna 1920 . Saidelsonin tapaukseen liittyen on Yle Radio 1:n Todellisia tarinoita -sarjassa on esitetty syksyllä 2014 radiodokumentit Herra Saidelson ja tervatehtaan salaisuus sekä Herra Saidelson ja mestarietsivät. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Eesti Juutide Arhiiv: kuvia Aleksander Saidelsonista ja hänen perheestään 1930-luvulta. Eja.pri.ee. Luokka:Virolaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet Luokka:Virolaiset insinöörit Luokka:Virolaiset kemistit