EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Undead Indeed

__NOTOC__ Undead Indeed on suomalaisen Tarot-yhtyeen konserttitallenne. Se ilmestyi CD:llä ja DVD:llä 11. kesäkuuta 2008 ja sisältää Kuopion Työnkulman Rupla-klubilla 17. elokuuta 2007 järjestetyn konsertin. Konserttielokuvan ohjasi Harri Mielonen.Lapsuuden idoleille Keskisuomalainen. Viitattu 15.12.2008. Julkaisu sijoittui Suomen albumilistalla sijalle 18 ja DVD- listalla sijalle 1. == Kappaleet == Undead Indeed Live 2CD Tarot. Viitattu 15.12.2008. === CD1 === # # # # # # # # # # === CD2 === # # # # # # # # # # # Undead Indeed Live 2DVD Tarot. Viitattu 15.12.2008. === DVD1 === # Crows Fly Black # Traitor # Pyre of Gods # Wings of Darkness # Back in the Fire # Tides # Bleeding Dust # Veteran of the Psychic Wars # Angels of Pain # Warhead # Follow Me into Madness # Before the Skies Come Down # Ashes to the Stars # Undead Son # You # Crawlspace # Kitarasoolo # Rider of the Last Day # I Rule === DVD2 === * Promotionals ** Tarot-historia Marco ja Zachary Hietalan sanoin ** Pyre of Gods -musiikkivideo ** Ashes to the Stars -musiikkivideo * Stigmata Archives ** Behind the Scenes: Tavastia-soundcheck ’95 ** Nummirock ’96: As One, Iron Stars, No Return, E.T.I., Sleepless * 21st Century Live Scenes ** Nosturi ’03: Descendants of Power ** Puijonsarvi ’05: Beyond Troy, Midwinter Nights, Convulsions ** Behind the Scenes: Heavy Metal on Ice ** Heavy Metal on Ice ’08: Guardian Angel, Things That Crawl at Night == Kokoonpano == * Pecu Cinnari – rummut * Marco Hietala – laulu, basso * Zachary Hietala – kitara * Tommi Salmela – laulu, sampleri * Janne Tolsa – koskettimet == Arvostelut == * Desibeli.net: * Imperiumi (Marko Saarinen): 9/10 * Imperiumi (Turkka Holmqvist): 9,5/10 * Soundi: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2008 konserttitallenteet Luokka:Tarotin albumit Luokka:Musiikki- DVD:t Luokka:Konserttielokuvat
Totuudenkantaja

Totuudenkantaja tarkoittaa filosofiassa sellaista entiteettiä, joka voi olla tosi tai epätosi eikä mitään muuta. Totuudenkantajat ovat niitä totuuksia, joita totuudentekijät tekevät todeksi. Mahdollisia totuudenkantajia ovat esimerkiksi väittämät, ideat, uskomukset, teoriat, intuitiot, arvostelmat, lauseet ja puhetoimitukset. Filosofit ovat kuitenkin erimielisiä siitä, mitkä näistä luetaan totuudenkantajien joukkoon, tai onko niitä lainkaan olemassa, tai ovatko ne totta vain johdetussa merkityksessä. Esimerkiksi koska sellainen lause kuin ”X on totta” riippuu lauseen ”X” olemassaolosta, sitä voidaan pitää totena vain johdetussa merkityksessä. D. M. Armstrongin mukaan väittämät ovat keskeisimpiä totuudenkantajia, ja muut ehdotetut vaihtoehdot ovat totuudenkantajia vain siksi, että niillä on joku suhde joihinkin väittämiin. Armstrongin kannan mukaan totuudet ovat siis tosia väittämiä ja epätotuudet epätosia väittämiä. Mentaaliselta kannalta väittämät ovat uskomusten ja ajatusten intentionaalisia objekteja ja kielelliseltä kannalta lausumien intentionaalisia objekteja. Väittämä on abstraktio jostain uskomuksista sekä uskomuksen sisältö, joka tekee uskomuksesta sen tietyn uskomuksen, joka se on. Nykyaikaisessa filosofisessa keskustelussa totuudenkantajaa ei koskaan sovelleta henkilöön tai joukkoon henkilöitä. Sen sijaan termiä sovelletaan edellä mainittuihin entiteetteihin, koska niiden katsotaan olevan tarpeeksi täsmällisiä, jotta niitä voidaan analysoida lähemmin siltä osin, ovatko ne totta vai eivät. Fiktionaaliset ilmaisut luetaan yleensä epätosiksi, jos ne tulkitaan kirjaimellisesti, mutta niiden voidaan sanoa kantavan totuutta omalla tavallaan, jos ne tulkitaan sopivasti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Rojszczak, Artur & Smith, Barry: Truthmakers, Truthbearers and the Objectivity of Truth Luokka:Filosofian termit Luokka:Ontologia Luokka:Tietoteoria
Kutnon taistelu

Kutnon taistelu (, tai Bitwa pod Kutnem) käytiin Saksan ja Puolan joukkojen välillä Kutnon kaupungin ja Bzurajoen lähellä keski-Puolassa 9.–22. syyskuuta 1939. Se oli Saksan Puolan offensiivin suurin yksittäinen taistelu. Adolf Hitlerin johtama Saksa aloitti toisen maailmansodan hyökkäämällä Puolaan 1. syyskuuta 1939. Operaatio käynnistyi hurjalla nopeudella verrattuna ensimmäisen maailmansodan juoksuhautasodankäyntiin. Saksalaisten kehittelemä salamasota osoittautui menestykseksi. Yllätyshyökkäyksen kohteeksi joutuneet puolalaiset yrittivät taistella vastaan, mutta saksalaisten kaluston määrä ja laatu eivät antaneet mahdollisuuksia puolustajille. Merkittävin taistelu käytiin Bzurajoen ja Kutnon kaupungin lähellä Varsovasta länteen. == Kutnon taistelu == Kutnon taistelu voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen: #Puolalaisten hyökkäys kohti Strykówia 9.–12. syyskuuta #Puolalaisten hyökkäys kohti Łowiczia 13.–16. syyskuuta #Saksalaisten vastahyökkäys ja puolalaisten häviö, puolalaisten vetäytyminen kohti Varsovaa ja Modlinia Poznań-armeijan komentaja Tadeusz Kutrzeba huomasi 9. syyskuuta, että itään päin etenevän Johannes Blaskowitzin johtaman Saksan 8. armeijan pohjoinen sivusta on heikosti puolustettu. Kutrzeba hyökkäsi pohjoisesta kohti Strykówin aluetta. Hänen jalkaväkidivisionansa ja ratsuväkiprikaatinsa aiheuttivat saksalaisille tappioita ja pakottivat armeijan osia vetäytymään. Toisessa vaiheessa Władysław Bortnowskin johtama kevyesti varustettu Pomorze-armeija aloitti hyökkäyksen kohti Łowiczia, mutta joutui keskeyttämään, kun kävi ilmi, että saksalaiset olivat siirtämässä alueelle panssarijoukkoja. Saksalaiset onnistuivat saartamaan armeijat ja aloittivat vastahyökkäyksen joka suunnalta 16. syyskuuta. Vain osa puolalaisista joukoista pystyi murtautumaan saarroksista. Saksan ilmavoimilla oli taistelun nopean ratkaisun kannalta ratkaisevin merkitys. Puolalaiset onnistuivat viivyttämään pääkaupunkiaan kohti edenneitä saksalaisia ja saivat näin ostettua vähän lisäaikaa Varsovan puolustuksen järjestämiselle. Luokka:Toisen maailmansodan taistelut Luokka:Saksan taistelut Luokka:Puolan taistelut Luokka:Vuoden 1939 sotahistoria
Chaumont

Chaumont on kaupunki Ranskassa. Se on Haute-Marnen departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Grand Estin alueella (région). Kaupungissa on 24 357 asukasta (2006). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan kaupungit Luokka:Haute-Marnen kunnat
The Concert in Central Park

The Concert in Central Park on Simon & Garfunkelin livetaltiointi vuodelta 1981. Duo esiintyi New Yorkin keskuspuistossa kaikkiaan noin 750 000 katsojalle. Se oli heidän ensimmäinen paluukonserttinsa varsinaisen yhdessäesiintymisen jälkeen. Siinä kuullaan paljon myös Simonin omaa, soolouralla luotua tuotantoa. Lisäksi hän esitti kyseisessä tapahtumassa silloisen uuden kappaleen ”The Late Great Johnny Ace” ensimmäisen kerran. Kappale leikattiin pois varhaisista VHS-julkaisuista, koska sen aikana eräs katsoja hyökkäsi lavalle, tosin ilman sen kummempia seurauksia. Konsertti on julkaistu DVD:llä, joka sisältää myös kyseisen laulun. == Kappaleet == Kappaleet ovat Paul Simonin ellei toisin olla mainittu. # Mrs. Robinson # Homeward Bound # America # Me and Julio Down by the Schoolyard # Scarborough Fair (Paul Simon ja Art Garfunkel) # April Come She Will # Wake Up Little Susie (Felice ja Boudleaux Bryant) # Still Crazy After All These Years # American Tune # Late in the Evening # Slip Slidin' Away # A Heart in New York (Benny Gallagher ja Graham Lyle) # The Late Great Johnny Ace # Kodachrome/Maybellene (Chuck Berry, Russ Fratto ja Alan Freed) # Bridge Over Troubled Water # 50 Ways to Leave Your Lover # The Boxer # Old Friends # Bookends # The 59th Street Bridge Song (Feelin' Groovy) # The Sound of Silence # Late in the Evening == Orkesteri == *Paul Simon – laulu, kitara, triangeli *Art Garfunkel – laulu *David Brown – kitara *Pete Carr – kitara *Anthony Jackson – basso *Richard Tee – koskettimet, piano *Steve Gadd – rummut, percussion *Grady Tate – rummut, percussion *Rob Mounsey – syntetisaattori *John Gatchell – trumpetti *John Eckert – trumpetti *Dave Tofani – saksofoni *Gerry Niewood – saksofoni Luokka:Simon & Garfunkelin albumit Luokka:Vuoden 1982 albumit
Antti Malin

Antti Malin on helsinkiläinen Magic: The Gathering -keräilykorttipelin pelaaja. Hän voitti pelin yksilökilpailun maailmanmestaruuden Memphisissa, Yhdysvalloissa joulukuussa 2008 kukistettuaan finaalissa Jamie Parken. Malin sai voitostaan 45 000 Yhdysvaltain dollaria. Malin on myös pitkäaikainen partioliikkeen aktiivi. Hän kuuluu Toimen Tyttöjen ja Toimen Poikien lippukuntiin ja on toiminut mm. lippukunnan taloudenhoitajana sekä Suomen Vapaan Partioryhmän keskusvaliokunnassa. Malin on opiskellut Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulussa. ==Lähteet== * Iltalehti: Fantasiakorttipelin maailmanmestaruus Suomeen 15.12.2008 * Daily MTG Malin, Team USA Crowned Kings of Magic * Toimen poikien verkkosivu: http://www.toimenpojat.fi/yhteys.php 29.12.2008 Luokka:Suomalaiset henkilöt Luokka:Magic: The Gathering -pelaajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Rinnakkaisliitäntä

Rinnakkaisliitäntä (myös: Centronics-portti, kirjoitinportti, LPT) on nykyään jo vanhentunut tietokoneiden oheislaiteliitäntä, joka on kehitetty tulostimille. Myöhemmin porttia käytettiin myös muille oheislaitteille kuten kuvanlukijoille tai Zip-asemille. Rinnakkaisporttia ja siihen liitettävää vastakappaletta, "dongelia", on käytetty myös teollisuusohjelmistojen ja suosittujen pelien fyysisessä kopiosuojauksessa. Rinnakkaisporttia hyödynnettiin myös digitaalisen äänen toistossa (Covox Speech Thing) ja tiedostonsiirtoon Laplink-ohjelman ja muiden vastaavien ja PLIP-protokollan avulla. Rinnakkaisportin vaihtoehtoinen nimi Centronics-portti viittaa Centronics Data Computer Corporation -yhtiöön, joka otti liittimen ensimmäisenä käyttöön valmistamassaan matriisikirjoittimessa Model 101 vuonna 1970. Kytkennän kehittivät An Wang, Robert Howard ja Prentice Robinson Wang Laboratories -yhtiössä. Vuonna 1981 IBM valitsi liittimen henkilökohtaisen tietokoneensa tulostinportiksi. Dataproducts-yhtiö esitteli Centronics- liitännästä poikkeavan standardinsa DD-50 tai M-50 (Winchester-liitin), jonka tulostimen puoleisessa päässä oli 37-nastainen DC-37. Dataproductsin liitäntä oli yleinen suurtietokoneissa. Alkuperäinen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisliitäntä oli yksisuuntainen, mutta PS/2-tietokoneessa siirryttiin kaksisuuntaiseen tiedonsiirtoon, jota määrittelee IEEE 1284 -standardi. Alkuperäisen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisportti kykeni siirtämään dataa 150 kilotavua sekunnissa, mutta uudemmat ECP- ja EPP-tiloja hyödyntävät portit pystyivät siirtämään dataa 400 kilotavusta kahteen megatavuun sekunnissa. Nykyään USB- tai FireWire-liitäntä on huomattavasti nopeampana ja monikäyttöisempänä korvannut rinnakkaisliitännän. ==Katso myös== *Oheislaiteliitännät == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Centronics-liitin IBM PC/AT:ssa ja yhteensopivissa (Tomi Engdahl, 29.12.1992) Luokka:Väylät ja liitännät
Gentrifikaatio

Gentrifikaatio ( < gentry 'herrasväki') tarkoittaa kaupunginosan muutosta keskiluokkaisen väestön muuttaessa aiemmin työväenluokkaiselle alueelle. Tämän seurauksena alue kehittyy ja rauhoittuu, mutta samalla asumiskustannukset nousevat, minkä johdosta alkuperäiset asukkaat joutuvat usein muuttamaan pois. Ensimmäiset tulijat ovat tyypillisesti luovaa luokkaa eli taiteilijoita, muusikoita ja opiskelijoita, jotka kaipaavat huokeita asuntoja ja työtiloja, ja jotka sietävät karheitakin asuinalueita. Kun tämä muuttajien ensimmäinen aalto on kunnostanut omat asuintalonsa, kaupunki aloittaa puolestaan alueen puistojen, katujen ja liikealueiden kunnostamisen. Tämä johtaa alueen kiinteistökaupan vilkastumiseen, kun sijoittajat ostavat kiinteistöjä joko kunnostusta tai uudelleenrakennusta ajatellen. Kun alueelle nousee uusia asuntoja ja liikkeitä, sinne muuttaa lisää keskiluokkaista väkeä. Entisillä asukkailla ei enää ole varaa asua kotikulmillaan kiinteistöverojen ja vuokrien kohottua, mikä voi aiheuttaa ristiriitoja näiden kahden väestöryhmän välillä. Joskus poismuuttajat joutuvat kodittomiksi tai asumaan väliaikaisissa asunnoissa tai telttakylissä. Kaupunki hyötyy gentrifikaatiosta verotulojen ja sijoitusten kasvun sekä rikollisuuden vähenemisen muodossa. Gentrifikaatiota pyrkivät edistämään etenkin poliitikot, vuokranantajat, saneeraajat ja alueelle muuttajat itse. Gentrifikaatiota vastustavat alueiden alkuperäiset asukkaat. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Kaupungit Luokka:Kaupunkisuunnittelu Luokka:Luokkayhteiskunta Luokka:Muuttoliike
United Steelworkers of America

United Steelworkers of America tai USW () on yhdysvaltalainen ammattiliitto, johon nykyään kuuluu erilaisten teollisuualojen ja ammattien jäseniä mm. paperi- ja metsäteollisuuden, kumiteollisuuden, käsityöläisiä, yhdistynyt teollisuus- ja palvelutyöntekijöiden kansainvälinen liitto, metalliteollisuuden, kemikaaliteollisuuden, lasi-, kuljetus-,rengas-, liikenne-, lääketeollisuuden, puhelinkeskusten ja terveydenhoidon työntekijöitä. Liitto on Pohjois-Amerikan suurin teollinen ammattiliitto. Jäseniä on yli 1,2 miljoonaa. Pääkonttori on Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Yhdistyneet terästyöläiset edustaa työntekijöitä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Karibialla. Järjestö on perustettu 22. toukokuuta 1942. Ammattiliiton avainhenkilö on Leo Gerard. 2. heinäkuuta 2008 United Steelworkers tekivät sopimuksen yhdistymisestä Britannian ja Irlannin liiton, Uniten kanssa muodostaen uuden globaalin liikkeen Workers Uniting. == Aiheesta muualla == * United Steelworkersin kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset ammattiliitot
Suosirkka

Suosirkka (Stethophyma grossum) on suurikokoinen, oliivinvärinen heinäsirkkalaji. Nimensä mukaisesti se viihtyy soilla ja järvien rannoilla. Laji on yleinen koko Suomessa. Suosirkkanaaras on 29-36 mm pitkä, koiras 22-29 mm. Muuten oliivinvärisellä sirkalla on keltainen raita etusiivissään, ja jalkojen alapinnalla on punaiset ja musta-keltaiset läikät. Kosteikkojen hävittäminen on saanut suosirkkojen kannat pienenemään Britanniassa. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista *ZipcodeZoo: Stethophyma grossum === Viitteet === Luokka:Heinäsirkat
Kangassirkka

Kangassirkka (Podisma pedestris) on n. 1,5–3 senttimetrin kokoinen, siivetön heinäsirkkalaji. Se on väriltään puna- tai violetinruskea. Laji viihtyy kangasmetsissä yleisenä koko Suomessa. Koiras on 15–22 mm pitkä, naaras 24–30 mm. Koiraan vartalon takaosa muistuttaa ampiaista tai mehiläistä. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista (Wayback Machine) *ZipcodeZoo: Podisma pedestris === Viitteet === Luokka:Heinäsirkat
Niittyheinäsirkka

Niittyheinäsirkka (Omocestus viridulus) on heinäsirkkalaji. Sen tunnistaa oliivinvärisestä selästä ja ruskeankellertävistä kyljistä. Selkäkilvissä on juovia. Niittyheinäsirkan ääni on hyvin kuuluva. Se viihtyy kosteikoissa, ojanpientareilla ja myös rehevillä ja kuivilla niityillä. Se syö kasviravintoa ja talvehtii munana. Niittyheinäsirkka aikuistuu sukulaisiaan aiemmin, jo kesäkuun lopulla. Naaras munii maahan muutaman munaryhmän loppukesällä. Niittyheinäsirkkaa esiintyy Suomessa yleisesti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on hyvin yleinen laji. Niittyheinäsirkan koiras on kooltaan 14–16 millimetriä ja naaras 18–23 millimetriä. == Lähteet == * Tietoa niittyheinäsirkasta Parikkalan eläimet * === Viitteet === Luokka:Heinäsirkat
Kultaranta Golf

thumb|Kultaranta Resort logo Kultaranta Resort on vuoden 2007 kesällä avattu ympärivuotisesti toimiva golfkeskus Naantalin Luonnonmaalla. Kultaranta Resortilla on täysimittainen 18 reiän par 72-kenttä, seitsemänreikäinen par 3-kenttä, 9-reikäinen par 3-kenttä sekä lyöntiharjoittelualue, lähipelialue ja golfsimulaattori. Se on Suomen ensimmäinen täysmittainen golfkenttä, joka toimii pay & play -periaatteella. Keskukseen kuuluu lisäksi hotelli ja lomahuoneistot. Vuonna 2012 Resortin yhteyteen valmistuu Marina. Kultaranta Resortin yhteydessä toimiva Suomen Golfliiton jäsenseura on Kultaranta Golf Club Naantali (KGCN).Suomen Golfliitto Golf Digestin suomalaisen version lukijaäänestyksessä vuonna 2007 Kultaranta Golfin palvelut äänestettiin parhaaksi.Rannikkoseudun Sanomat ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Kultaranta Resortin kotisivut Luokka:Naantalin urheilupaikat Luokka:Suomen golfkentät
Ketoheinäsirkka

Ketoheinäsirkka (Chorthippus brunneus syn. Glyptobothrus brunneus) on Suomessakin tavattava keskikokoinen, ruskea heinäsirkkalaji. Ketoheinäsirkka on väritykseltään useimmiten ruskeankirjava, mutta myös vihertäviä yksilöitä esiintyy, ja takaruumiissa on usein oranssia väriä. Keskiruumiin selkäpuolella on tiimalasia muistuttava kuvio, jollainen tosin löytyy myös monilta muilta lähisukulaislajeilta. Ketoheinäsirkka viihtyy kuivilla paikoilla, kuten tienvarsilla, kallioilla, hakkuuaukioilla ja kuivahkoilla niityillä. Ketoheinäsirkkaa on vaikea erottaa lähisukulaisestaan ahoheinäsirkasta, sillä lajit muistuttavat toisiaan ja viihtyvät samantyyppisissä ympäristöissä. Lisäksi ne voivat risteytyä keskenään. Ketoheinäsirkkakoiraan siiven etureuna on kuitenkin suorempi kuin ahoheinäsirkkakoiraalla. Lajien naarasyksilöitä ei sen sijaan voi varmuudella erottaa toisistaan. Näiden lajien siritykset kuitenkin eroavat enemmän. Ketoheinäsirkan levinneisyysalue myös jatkuu pitemmälle pohjoiseen kuin ahoheinäsirkalla.Sami Karjalainen: Suomen heinäsirkat ja hepokatit, s. 148-150 == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista *ZipcodeZoo: Chorthippus brunneus * Hepokatti.net - ääninäyte ketoheinäsirkan sirityksestä === Viitteet === Luokka:Heinäsirkat
Víkingur Gøta

Víkingur Gøta on vuonna 2008 perustettu färsaarelainen jalkapallojoukkue, joka pelaa Färsaarten korkeimmalla sarjatasolla, Formuladeildinissä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Norðragøtan kylässä Gøtan kunnassa stadionilla, johon mahtuu 3 000 katsojaa. ==Historia== Víkingur syntyi, kun kaksi Gøtalaista seuraa, GÍ Gøta ja Leirvík ÍF yhdistyivät. Pääosa uudesta joukkueesta koostuu entisistä GÍ Gøtan pelaajista. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan (kausi 2008) Víkingur sijoittui viidenneksi. Seuraavalla kaudella seuran onnistui jo voittaa Färsaarten cup, mikä takasi sille pääsyn eurokentille kesällä 2010. ==Saavutukset== *Färsaarten jalkapalloliiga ** parhaimmillaan viides kaudella 2008. *Färsaarten cup ** 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2022 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Seuran kotisivut Luokka:Färsaarelaiset jalkapalloseurat Luokka:Vuonna 2008 perustetut urheiluseurat
Ahoheinäsirkka

Ahoheinäsirkka (Glyptobothrus biguttulus syn. Chorthippus biguttulus) on Suomessa yleisenä esiintyvä heinäsirkkalaji. == Kuvaus == Ahoheinäsirkka on väritykseltään yleensä ruskeankirjava, ja takaruumiin kärjessä on usein nähtävissä oranssia väriä. Keskiruumiin selkäpuolella on, monen muun heinäsirkkalajin tapaan, tiimalasia muistuttava kuvio. Yksilöiden väritys kuitenkin vaihtelee, eikä se yksistään ole hyvä tuntomerkki. Ahoheinäsirkkakoiras on 14–16 millimetriä pitkä, naaras 17–22 millimetriä. Ahoheinäsirkkaa on vaikea erottaa ketoheinäsirkasta, sillä ulkoisesti lajit muistuttavat toisiaan paljon ja ne voivat myös risteytyä keskenään. Lisäksi lajit esiintyvät samanlaisissa ympäristöissä. Koiraat on mahdollista erottaa siiven etureunan muodosta, joka on ahoheinäsirkalla selvästi kaarevampi. Naarasyksilöitä ei voi varmuudella tunnistaa lajilleen. Lajien siritykset eroavat toisistaan selkeämmin.Sami Karjalainen: Suomen heinäsirkat ja hepokatit, s. 148, 152 == Levinneisyys == Ahoheinäsirkka viihtyy kuivilla ja lämpimillä paikoilla, kuten tienpientareilla ja aurinkoisilla rinnepaikoilla. Sitä tavataan yleisemmin hoidettujen alueiden reunoilla kuin hoidetuilla alueilla. == Ääni == Ahoheinäsirkalla on selvästi erottuva siritys, joka alkaa vaimeammin mutta voimistuu loppua kohti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Heinäsirkat
Nurmiheinäsirkka

Nurmiheinäsirkka (Chorthippus parallelus) on yleinen, Suomessa tavattava heinäsirkkalaji. Sen tunnistaa 1-3 sekuntia kestävistä lyhyistä sirityssarjoista. Lajin lähisukuun kuuluvat esimerkiksi keto- ja nevaheinäsirkat. Nurmiheinäsirkka on yleensä vihreän ja mustan kirjava, pienikokoinen heinäsirkka. Keskiruumiin selkäpuolella ei ole monilla muilla heinäsirkkalajeilla esiintyvää tiimalasikuviota, mutta selkäpuolen väri eroaa usein kylkien väristä. Koirailla, jotka ovat selvästi naaraita pienikokoisempia, on ruskeansävyiset siivet, jotka kuitenkin näyttävät yleensä hieman liian pieniltä eläimen kokoon nähden. Naarasyksilöiden siivet ovat selvästi surkastuneet ja yltävät yleensä korkeintaan takaruumiin puoliväliin saakka. Useimmista muista heinäsirkkalajeista poiketen nurmiheinäsirkka sirittää vielä hämärän aikaan.Sami Karjalainen: Suomen heinäsirkat ja hepokatit, s. 158–161. Nurmiheinäsirkka esiintyy suurimmassa osassa Suomea, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Lajin levinneisyysalue jatkuu pitkälle Aasiaan. Laji on runsaslukuinen kosteissa heinikoissa, mutta esiintyy harvakseltaan myös kuivemmilla paikoilla. ==Lähteet== * Tietoa heinäsirkoista ===Viitteet=== Luokka:Heinäsirkat
The Graduate (soundtrack)

The Graduate on Simon & Garfunkelin soundtrack vuoden 1968 elokuvaan Miehuuskoe. == Kappaleet == ===A-puoli=== #The Sound of Silence – 3:06 #The Singleman Party Foxtrot – 2:52 #Mrs. Robinson (Instrumentaali) – 1:14 #Sunporch Cha-Cha-Cha – 2:53 #Scarborough Fair/Canticle – 1:41 #On the Strip – 2:00 #April Come She Will – 1:50 #The Folks – 2:27 ===B-puoli=== #Scarborough Fair/Canticle – 6:22 #A Great Effect – 4:06 #The Big Bright Green Pleasure Machine – 1:46 #Whew – 2:11 #Mrs. Robinson – 1:12 #The Sound of Silence – 3:08 Luokka:Simon & Garfunkelin albumit Luokka:Vuoden 1968 albumit
Nuijaheinäsirkka

Nuijaheinäsirkka (Myrmeleotettix maculatus) on heinäsirkkalaji. Laji on Suomessa paikoin yleinen. Se on Suomessa esiintyvistä heinäsirkoista pienikokoisin, vain noin 1–1,5 senttimetrin kokoinen. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Kuva nuijaheinäsirkasta *ZipcodeZoo: Myrmeleotettix maculatus Luokka:Heinäsirkat
Sinisiipisirkka

Sinisiipisirkka (Sphingonotus caerulans) on Suomessa tavattava uhanalainen heinäsirkkalaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi (EN).Ilpo Mannerkoski, Petri Ahlroth & Anders Albrecht 2010. Suorasiipiset, pihtihäntäiset ja torakat. Julk.: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 391-396 == Koko ja ulkonäkö == Sinisiipisirkka on sirkaksi keskikokoinen laji ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Väriltään se on vaalean ruskean tai harmahtavan kirjava ja väritys naamioi sirkan hiekkamaastoon erittäin hyvin. Etusiivissä erottuu pari epäsäännöllistä, tummaa poikkivyötä. Takasiivet ovat vaaleansiniset, mutta lepoasennossa takasiivet jäävät kokonaan piiloon eikä väri erotu lentävälläkään sirkalla kovin hyvin. Pää on muodoltaan melko suorakulmainen ja sen takana on selvä kurouma. Etuselässä on heikko keskiharjanne. s. 132-135 == Levinneisyys == Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski- Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin ja idässä Keski-Aasiaan saakka. Suomessa sinisiipisirkka viihtyy muutamilla hiekkadyynipaikoilla. Tunnetut esiintymät rajoittuvat pienille alueille Hankoniemelle sekä Tammisaareen ja pariin paikkaan Kaakkois-Suomen sisämaassaErittäin uhanalainen sinisiipisirkka löytyi Ruduksen Lappeenrannan Rutolan hiekkakuopalta (2013) . Se on viime vuosina käynyt selvästi harvinaisemmaksi, ja hävinnyt kokonaan muutamalta vanhalta elinpaikaltaan, kuten Kotkan Mussalosta. Toisaalta laji esiintyi yleisenä Suomeen ennen toista maailmansotaa kuuluneilla Suomenlahden saarilla, Lavansaaressa, Tytärsaaressa, Peninsaaressa ja Seiskarissa joissa oli runsaasti rantahiekkadyynejä. == Elinympäristö ja elintavat == Elinpaikaltaan sinisiipisirkka vaatii avointa hiekkamaata ja harvaa kasvillisuutta. Sen tyypillinen elinpaikka onkin hiekkadyynialue. Sirkat liikkuvat usein kävelle, mutta koiraat ovat hyviä lentäjiä. Ne lentävät yleensä lyhyitä matkoja lähellä maanpintaa, mutta joskus myös pitemmälle ja korkeammalla. Koiraat sirittävät kilpaa, joskin lajin siritys on melko hiljaista. Suomessa sinisiipisirkka on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja sen merkittävin esiintymä sijaitsee suojelualueella. Lajia uhkaa rantojen rakentamisen lisäksi kurtturuusun leviäminen hiekkarannoille ja tunnettuja esiintymiä onkin hoidettu ruusukasvustoja hävittämällä. Ruotsissa laji on ollut silmälläpidettävä, mutta nykyisin se katsotaan elinvoimaiseksi.SLU: Artfakta == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tietoa heinäsirkoista * ZipcodeZoo: Sphingonotus caerulans * Orthoptera Species File Luokka:Heinäsirkat
Lapinsirkka

Lapinsirkka (Melanoplus frigidus) on Lapissa ja paikoin Kainuussa tavattava vihertävä ja siivetön heinäsirkkalaji. Se muistuttaa sukulaislajiaan kangassirkkaa. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista == Aiheesta muualla == * Lapinsirkan esiintyminen Suomessa ja Skandinaviassa *ITIS: Melanoplus frigidus *ZipcodeZoo: Melanoplus frigidus Luokka:Heinäsirkat
Kultaheinäsirkka

Kultaheinäsirkka (Chrysochraon dispar) on keskikokoinen Suomessa tavattava heinäsirkkalaji. Se on väriltään vihertävä, ruskea tai kellertävä. Sitä tavataan merenrannoilla koko Suomessa. Koiras on 16–19 millimetriä pitkä, naaras 23–29 millimetriä. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista *ZipcodeZoo: Chrysochraon dispar === Viitteet === Luokka:Heinäsirkat
Rantaheinäsirkka

Rantaheinäsirkka (Chorthippus albomarginatus) on Suomessa yleisenä tavattava heinäsirkkalaji. Se esiintyy merenrantojen rantaniityillä. Sukulainen on esimerkiksi ketoheinäsirkka. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista *ZipcodeZoo: Chorthippus albomarginatus ===Viitteet=== Luokka:Heinäsirkat
Idänkulkusirkka

Idänkulkusirkka (Locusta migratoria) on laajimmalle levinnyt kulkusirkkalaji. Sen esiintymisalue kattaa kaakkoisen Euroopan, suuren osan Aasiasta sekä Afrikan ja Australian. Alue ulottuu idässä aina Japaniin ja Uuteen-Seelantiin saakka. Idänkulkusirkka on kookas vihreä tai ruskea heinäsirkka. Naaraat voivat saavuttaa lähes 6 cm pituuden koiraiden jäädessä hieman pienemmiksi. Muiden kulkusirkkojen tapaan idänkulkusirkalla esiintyy kaksi muotoa, joita kutsutaan solitaariseksi ja gregaariseksi faasiksi. Faasit eroavat toisistaan paitsi ulkonäöltään ja muutamien anatomisten piirteiden perusteella, myös käyttäytymiseltään. Sirkkojen yksilötiheyden kasvaessa riittävän suureksi solitaariseen faasiin kuuluvat yksinelävät yksilöt muuttuvat gregaarisiksi. Gregaariset yksilöt muodostavat valtavia vaeltavia parvia, jotka voivat syödä löytämänsä viljelykset hetkessä.http://www.agroatlas.ru/en/content/pests/Locusta_migratoria/Sami Karjalainen, Suomen heinäsirkat ja hepokatit, Tammi 2009 Vaikka idänkulkusirkka ei kykene lisääntymään Suomessa, joinakin vuosina niitä esiintyy myös täällä. Tällöin kyseessä ovat yksittäiset harhautuneet yksilöt, joskin eläimiä tiedetään kulkeutuneen myös laivalastien mukana. Useimmat kulkusirkkahavainnot on tehty etelärannikon tuntumasta.http://www.hepokatti.net/Sahlbergia14_1_Karjalainen.pdf Idänkulkusirkka on eräs hyönteistaloudessa hyödynnettävä laji. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Idänkulkusirkka (Locusta migratoria) *Luonnontieteellinen keskusmuseo 19.08.2010: Idänkulkusirkka vaelluksella Suomessa *Hepokatti.net: Sami Karjalainen, Idänkulkusirkan Locusta migratoria (L.) vaellus Suomeen kesällä 2010 (pdf) *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Locusta migratoria *Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Locusta migratoria (migratory locust) *Pherobase: Semiochemicals of Locusta migratoria, the Migratory locust *Plantwise: Migratory locust (Locusta migratoria) Luokka:Heinäsirkat Luokka:Lemmikkieläimet
Ansarisirkka

Ansarisirkka (Diestrammena asynamora, syn. Tachycines asynamorus) on Suomessakin tavattava, alkuaan Kiinasta kotoisin oleva hyppysirkkalaji. Sen aikaisempi nimi oli ansarihepokatti. Nimi oli kuitenkin harhaanjohtava, sillä se kuuluu hyppysirkkojen heimoon (Rhaphidophoridae) eikä hepokatteihin.Sami Karjalainen, Suomen heinäsirkat ja hepokatit, Tammi 2009 Ansarisirkka on kosmopoliitti laji. Pohjois-Euroopassa elää se lähinnä kasvihuoneissa, kasvitieteellisissä puutarhoissa ja ruukkukasveissa. Se on kumaraselkäinen, pitkäraajainen ja -tuntosarvinen ja väriltään ruskeankirjava. Naaraalla on lähes ruumiin mittainen, miekkamainen munanasetin. Ansarisirkka on täysin siivetön eikä se pysty ääntelemään. Se ei myöskään kuule mitään. Se syö kirvoja, kilpikirvoja, kuolleita hyönteisiä ja joskus myös pehmeitä kasvinosia. Laji on kuuluisa pitkistä hypyistä: se voi hypätä puoli metriä ylöspäin ja puolitoista metriä eteenpäin. == Lähteet == *Tietoa heinäsirkoista *ITIS: Tachycines asynamorus *ZipcodeZoo: Diestrammena asynamora === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Ansarisirkka (Diestrammena asynamora) *Iowa State University, Bug Guide: Species Diestrammena asynamora - Greenhouse Camel Cricket Luokka:Suorasiipiset
Keroheinäsirkka

Keroheinäsirkka (Aeropedellus variegatus) on ruskehtava, pienikokoinen ja Suomessa hyvin harvinainen heinäsirkkalaji. Se muistuttaa jonkin verran nuijaheinäsirkkaa. Keroheinäsirkka tunnettiin aikaisemmin nimellä jänkäheinäsirkka, mutta nimi vaihdettiin, koska laji ei elä jängillä.Sami Karjalainen, Suomen heinäsirkat ja hepokatit, Tammi 2009 Suomessa keroheinäsirkkaa tavataan vain kahdesta paikasta Lapissa. Se esiintyy tunturipaljakoilla ja avoimilla rinnepaikoilla. Muualla maailmassa laji esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja pitkälle Keski-Aasiaan, Siperiaan ja Alaskaan asti ulottuvalla vyöhykkeellä. Laji sirittää äänekkäästi. == Lähteet == * Tietoa heinäsirkoista * ZipcodeZoo: Aeropedellus variegatus === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Keroheinäsirkka (Aeropedellus variegatus) Luokka:Heinäsirkat
Nevaheinäsirkka

Nevaheinäsirkka (Chorthippus montanus) on Suomessa tavattava heinäsirkkalaji. Se esiintyy pohjoisessa nimensä mukaisesti soilla ja nevoilla. Laji viihtyy sarakasvien seuralaisena. Se käyttää ravinnokseen kasveja. == Lähteet == * Tietoa niittyheinäsirkasta *ZipcodeZoo: Chorthippus montanus Luokka:Heinäsirkat
Haapaseitikki

Haapaseitikki (Cortinarius lucorum) on nimensä mukaisesti haavan seuralaisena viihtyvä seitikkilaji. Lajia esiintyy Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Sitä tavataan myös Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Cortinarius lucorum, haapaseitikki @ Natural Fungi in Finland * MushroomHobbyCortinarius lucorum Luokka:Seitikit
Pienet soturit

Pienet soturit () on vuonna 1998 valmistunut koko perheen toimintakomedia. Se kertoo lelusotilaisiin asennetuista aseprosessoreista, joka tekee niistä älykkäitä ja murhanhimoisia, ja sotilaiden ja gorgonimutanttien välisestä sodasta tavallisessa lähiössä. Elokuvan on ohjannut Joe Dante. Sen pääosissa nähdään muun muassa Gregory Smith, Kirsten Dunst, Tommy Lee Jones (ääniroolissa), Frank Langella (ääniroolissa) ja Denis Leary. Suomessa elokuva julkaistiin 16. lokakuuta 1998. Se sai kehnohkot arvostelut heti ilmestyessään. ==Juoni== Puolustusministeriön leivissä oleva Globotech-niminen yritys fuusioituu Heartlandin leikkikalutehtaan kanssa. Kaksi Heartlandin leikkivälineen tuotantopäällikköä, Irwin ja Larry, tapaavat Globotechin johtajat kokouksessa ja päättävät tuoda markkinoille aivan uudenlaisen lelusarjan. Larryn tehdessä leluihin paristotilausta hän tilaa puolustusministeriöltä X1000-prosessorit, jotka joutuvat leluihin. Prosessorit on suunniteltu käytettäväksi aseissa ja niin leluista tulee kuin aitoja sotilaita. Osa leluista päätyy ohiolaiseen leluliikkeeseen, jossa juuri kaupunkiin muuttanut 13-vuotias Alan Abernathy hoitaa isänsä liikettä. Alan kysyy lelurekan kuljettajalta, Joelta, voisiko ostaa joitakin näistä leluista ja maksaa myöhemmin. Pienen suostuttelun jälkeen Joe antaa periksi ja antaa yhden mutanttinuken Alanille. Hahmo on nimeltään Archer, sotilaiden vastassa olevien mutanttien eli Gorgoneiden johtaja. Kauppaan tulee pikkuveljensä Timmyn kanssa 14-vuotias naapurintyttö, Christy, joka on tullut katsomaan veljelleen syntymäpäivälahjaa. Timmyn mennessä varastoon yksi leluista ampuu häntä imukupilla otsaan ja Timmy ihastuu leluihin heti. Christyn huomatessa lelujen korkean hinnan hän lähtee raahaamaan kiukuttelevaa Timmyä kotiin. Alanin mentyä kotiin hän tajuaa että hänen ostamansa lelu ei ole pelkästään muutamia lauseita puhuva ja kävelevä ukko, vaan älykäs olento, jonka kanssa hän pystyy käymään jopa keskusteluita. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintakomediat Luokka:Vuoden 1998 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Joe Danten ohjaamat elokuvat Luokka:DreamWorksin elokuvat
Ruotsin salibandymaajoukkue

Ruotsin salibandymaajoukkue on Ruotsin salibandyn edustusjoukkue. Joukkue on voittanut kymmenen maailmanmestaruutta ja viisi MM-hopeaa. Ruotsi on Salibandyn maailmanrankingin sijalla 2. == Sijoitukset ja tilastot == === Sijoitukset MM-kisoissa === Vuosi Sijoitus 1996 1. 1998 1. 2000 1. 2002 1. 2004 1. 2006 1. 2008 2. 2010 2. 2012 1. 2014 1. 2016 2. 2018 2. 2020 1. 2022 1. 2024 2. === Tilastot - MM-kisat === Vuosi O V JAV H TM PM +/- 1996 7 7 0 0 83 3 +80 1998 5 5 0 0 56 5 +51 2000 5 5 0 0 31 10 +21 2002 6 6 0 0 75 8 +67 2004 6 6 0 0 76 13 +63 2006 6 5 1 0 58 16 +42 2008 6 4 1 1 Yhteensä 35 34 1 0 379 55 +324 == Tunnettuja pelaajia == *Johan Andersson *Anders Hellgård *Fredrik Djurling *Niklas Jihde *Martin Olofsson *Henrik Quist *Alexander Nede == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Svensk Innebandy Luokka:Ruotsin salibandy Luokka:Salibandymaajoukkueet
Jouko Rikkinen

Jouko Kalevi Rikkinen (s. 15. elokuuta 1961) on Helsingin yliopiston kasvitieteen professori.Otava.fi Viitattu 18.11.2017. Rikkinen on julkaissut lukuisia tieteellisiä tutkimuksia kasvi- ja sienitieteen eri osa-alueilta. Hänet tunnetaan erityisesti levien ja sienten symbiooseja koskevista tutkimuksistaan. Hän on myös kirjoittanut oppikirjoja ja tietoteoksia sekä ansioitunut luontovalokuvaajana. ==Elämä ja ura== Rikkinen kirjoitti ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta 1981 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1982. Hän opiskeli biologiaa ja maantiedettä ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1986 ja filosofian maisteriksi 1987. Rikkinen väitteli filosofian tohtoriksi kasvitieteestä 1995. Hän oli postdoc-tutkijana Yhdysvalloissa Oregonin osavaltionyliopistossa 1997–1998, ja hänet nimitettiin kasvitieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon 1999. Rikkinen nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professorin virkaan vuoden 2005 alusta lukien. Hänen edeltäjänsä tässä oppituolissa on Timo Koponen.Helsingin yliopiston virkamiehet Viitattu 18.11.2017. Vuonna 2014 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Rikkiselle Tietokirjailijapalkinnon tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta. Vuonna 2021 Rikkinen kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Jouko Rikkisen vanhemmat ovat Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen emeritusprofessori Kalevi Rikkinen ja Helsingin yliopiston maantieteen didaktiikan professori emerita Hannele Rikkinen.Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org) Viitattu 18.11.2017 == Teokset == * What's behind the pretty colours? A study on the photobiology of lichens. Finnish Bryological Society, 1995 ISBN 951-96475-3-8 * * Puutarha pikkurahalla. Helsinki: Helmi Kustannus, 2004. * Värien puutarha. Helsinki: Otava, 2007. * Värvid aias. Tallinna: Varrak, 2008. * Jäkälät ja sammalet Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2008. * Puut ja pensaat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2010. * Suomalaiset perinnekasvit. Helsinki: Otava, 2011. * Heinät ja sarat Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2014. * Villivihannekset Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2018. * Metsät Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2019. * Sienten kirjo. Helsinki: Suomen Biologian Seura Vanamo, 2019. * Suot Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2021. * Uhanalaiset kasvit Suomen luonnossa. Helsinki: Otava, 2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jouko Rikkinen Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa * Yrttiaho, Tuomo: Kun kasvien monimuotoisuutta tutkinut professori Jouko Rikkinen saa eteensä meripihkassa säilyneen sienifossiilin ja mikroskoopin, alkaa tapahtua HS.fi. 14.8.2021. Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset kasvitieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fronto

Marcus Cornelius Fronto (noin 100–170) oli roomalainen reettori ja puhetaidon opettaja. Fronto syntyi Numidiassa Cirtan kaupungissa. Hänestä tuli myöhemmin Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen opettaja. Hän oli consul suffectus vuonna 142 ja Asian provinssin prokonsuli vuonna 157. Myöhemmällä iällään, hän oli yhä kirjeenvaihdossa entisten oppilaidensa kanssa, jotka olivat nyt keisareita. Fronton edustama retoriikka pyrki muun muassa yllättävään ja värikkääseen sanavalintaan. Italialainen kardinaali Angelo Mai löysi vuonna 1815 Fronton kirjoittamaa tekstiä eräästä palimpsestista. == Lähteet == * Luokka:Roomalaiset reettorit Luokka:Roomalaiset poliitikot
Ulla Virtanen (juoksija)

Ulla Karoliina Virtanen (o.s. Tuimala, s. 27. huhtikuuta 1982 Karstula) on suomalainen juoksija. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Aikaisemmin hän on edustanut Äänekosken Urheilijoita ja Vaajakosken Kuohua. Häntä ovat valmentaneet Mauri Kangaskesti (vuoteen 2004) ja Juha Väätäinen (2005–2006). Virtanen sijoittui 17:nneksi maastojuoksun 19-vuotiaiden EM-kilpailussa Malmössä 2000. Joukkuekilpailussa Suomi oli viides. Vuonna 2001 hän saavutti pronssia 19-vuotiaiden EM-kilpailujen 3 000 metrillä Grossetossa ajalla 9.07,35. Seuraavana vuonna hän sai aikuisten sarjassa maastojuoksussa PM- hopeaa ja sijoittui EM-kilpailuissa 24:nneksi. Vuonna 2003 hän oli 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 5 000 metrillä viides ajalla 16.25,20. Seuraavana vuonna hän voitti Fredrikstadissa 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden 1 500 ja 5 000 metrillä. Virtanen edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2001–2006. Hän voitti maaotteluissa 3 000 metrin estejuoksun Göteborgissa 2001 (Suomen ennätysajalla 10.04,99) ja Helsingissä 2002 sekä 5 000 metriä Göteborgissa 2004. Lisäksi hän voitti hallimaaottelussa 3 000 metriä Tallinnassa 2002. Virtasen viimeinen maaottelu oli Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 2006, jolloin hän osallistui 5 000 ja 10 000 metrin juoksuihin. 5 000 metrillä hän oli kuudes ja 10 000 metrillä kolmas. Virtanen palkittiin vuonna 2001 Keski-Suomen Vuoden nuori urheilija -palkinnolla. Virtasen kaksoissisar Anni Tuimala on myös juoksija. == Aikuisten SM-mitalit == *Ulkoradat **1 500 metriä: 2002 pronssia **5 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 hopeaa, 2004 hopeaa, 2006 kultaa **10 000 metriä: 2006 hopeaa **3 000 metrin estejuoksu: 2002 kultaa **10 km tiejuoksu: 2000 hopeaa **6 km maastojuoksu: 2004 hopeaa **Maastojuoksun joukkuekilpailu: 2023 hopeaa, 2024 hopeaa **Maastojuoksun sekajoukkuekilpailu: 2022 pronssia *Sisäradat **1 500 metriä: 2002 pronssia, 2003 kultaa, 2004 pronssia, 2005 pronssia **3 000 metriä: 2002 kultaa, 2003 kultaa, 2004 kultaa, 2005 kultaa == Ennätykset == === Ulkoradat === Laji Aika Paikka Vuosi 800 m 2.09,90 Lappeenranta 2004 1 000 m 2.51,3 Viitasaari 2002 1 500 m 4.18,97 Lahti 2001 2 000 m 6.16,72 Äänekoski 2000 3 000 m 9.07,35 Grosseto 2001 5 000 m 16.03,35 Helsinki 2003 10 000 m 34.21,72 Jyväskylä 2006 === Sisäradat === Laji Aika Paikka Vuosi 800 m 2.13,10 Helsinki 2004 1 000 m 2.55,56 Jyväskylä 1999 1 500 m 4.19,90 Kuortane 2003 2 000 m 6.38,51 Jyväskylä 1997 3 000 m 9.11,10 Kuortane 2003 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Suomalaiset estejuoksijat Luokka:Suomalaiset maastojuoksijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kekälekakadu

Kekälekakadu (Callocephalon fimbriatum) on keskikokoinen australialainen kakadulaji. Se on sukunsa ainoa laji. == Koko ja ulkonäkö == Kekälekakadun pituus on noin 34 cm ja paino 240–330 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, höyhenten reunat ovat vaaleat saaden puvun näyttämään raidalliselta. Koiraalla on punainen pää ja töyhtö, naaraan pää ja vaatimattomampi töyhtö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta koirailla on punainen töyhdön kärki ja punaiset täplät otsassa ja päälaella, sekä tummanharmaa nokka. == Esiintyminen == Kekälekakadu elää Australian kaakkoisosassa Uuden Etelä-Walesin itäosista Victoriaan. Tasmanian pohjoisosassa ja King Islandilla laji on harvinainen vierailija. Lisäksi erillinen, istutettu kanta elää Kengurusaarella. Kokonaispopulaatio on yli 20 000 yksilöä. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Lajin kanta on käymässä uhanalaiseksi elinympäristön häviämisen takia. == Elinympäristö == Kekälekakadut elävät tuoreissa metsissä, sekä vuoristossa että laaksoissa. Talveksi ne siirtyvät tasangoille, puutarhoihin ja puistoihin. Kekälekakadut esiintyvät lisääntymisaikana pareittain, perhekunnittain tai pieninä parvina, talvikaudella ne kerääntyvät joskus suurina kymmenien yksilöiden parvina hyville ruokapaikoille, kuten marjoville orapihlajapensaille. == Lisääntyminen == Kekälekakadun lisääntymiskausi on loka–tammikuussa. Pesäpuu on tavallisimmin vesistön rannalla kasvava kookas elävä eukalyptuspuu. Kekälekakadunaaras munii kaksi, harvoin kolme, munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 35,8 mm x 27,5 mm. Molemmat puolisot hautovat munia yhteensä noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä noin seitsemän viikon ikäisinä ja ovat emoistaan riippuvaisia vielä parin kuukauden ajan. == Ravinto == Kekälekakadut syövät pääasiassa eukalyptusten ja akasioiden siemeniä, mutta myös muiden puulajien siemeniä, marjoja, pähkinöitä, hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne ruokailevat järjestelmällisesti niin, että palaavat päivästä toiseen samaan puuhun tai pensaaseen, kunnes se on syöty tyhjäksi. Linnut ruokailevat hiljaisina puun latvustossa, josta kuuluu vain nokan napsetta niiden availlessa käpyjä. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3 * World Parrot Trust === Viitteet === Luokka:Kakadut Luokka:Uhanalaiset linnut
Aureus

Aureus (monikko aurei ) oli roomalainen kultaraha. Sitä lyötiin aluksi vain harvoin, mutta Julius Caesarin määräyksestä sitä alettiin lyödä säännöllisesti. Aureuksen arvo oli 25 denaaria eli 100 sestertiusta ja se painoi noin 1/40 roomalaista naulaa (8,19 grammaa). Keisari Caracalla laski sen painon noin 6,5 grammaan ja Diocletianus laski sitä entisestään. Konstantinus Suuri korvasi aureuksen uudella kultarahalla, soliduksella, joka painoi 4,55 grammaa. == Lähteet == * Luokka:Antiikin Rooman rahat Luokka:Kultarahat
Kaarina Sivonen

Anna Kaarina Sivonen (s. 23. elokuuta 1954 Kiuruvesi) on suomalainen sinilevätutkija ja Helsingin yliopiston mikrobiologian professori. Hän johtaa mikrobivarantojen tutkimusryhmää. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina vuosina 2000–2010. Sivonen tuli ylioppilaaksi Kiuruveden yhteislyseosta 1974. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalouden ja metsätieteen maisterin sekä tohtorin tutkinnot (MMM 1982, MMT 90). Osana opintojaan hän oli stipendiaattiina Unkarin Budapestissä Eötvös Lorand yliopistossa (1979–1980). Hän suoritti jatko-opintoja Yhdysvalloissa Wrightin osavaltionyliopistossa (Dayton, Ohio; 1988). Hänen englanninkielinen mikrobiologian alaan lukeutuva väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Toxic cyanobacteria in the Finnish freshwater and the Baltic Sea. Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1996. Sivonen toimi Helsingin yliopistossa tutkimusavustajana (1982–1984) ja nuorempana tutkijana (1984–1986). Sitten hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti (1986–1990) ja nuorempi tutkija (1990–1996). Tänä aikana hän oli vierailevana post-doc tutkijana Yhdysvalloissa: Wrightin osavaltionyliopistossa (1990–1991), ja Chicagon yliopistossa (Illinois; 1991–1992). Hän työskenteli Helsingin yliopiston tutkijana vuosina 1996–1997 ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1997–2000. Vuosina 2000–2010 Sivonen toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina ja johti Suomen Akatemian mikrobivarantojen huippuyksikköä vuosina 2002–2007. Akatemiaprofessuurin aikana hänet nimitettiin 2004 yliopistolehtoriksi ja 2007 limnologian professoriksi sekä vuoden 2009 alusta mikrobiologian professoriksi. Tässä tehtävässä hän aloitti akatemiaprofessuurin jälkeen syksyllä 2010. Pohjoismaisessa kymmenen yliopiston yhteisessä NordAqua-huippuyksikköhankkeessa (2017-2022) hän on Helsingin yliopistossa tehtävän tutkimuksen projektipäällikkö. Sivonen on erikoistunut sinilevien eli syanobakteerien tutkimukseen. Hänen tutkimusryhmänsä havaitsi aikoinaan myrkyllisten sinileväkukintojen olevan jokavuotinen ilmiö Itämeressä ja yleisiä järvissämme. Sinilevistä voidaan tutkimusten mukaan saada myös lääkkeenä vaikuttavia aineita. Keväällä 2019 hänellä oli ORCID-listauksen mukaan yli 240 tieteellistä julkaisua. Hänen saamiin tunnustuksiin kuuluvat Helsingin kaupungin tiedepalkinto (2001) ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsenyys (2002–). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kaarina Sivonen. University of Helsinki, Department of Food and Environmental Sciences (researchgate.net) * Sinilevästä lääkettä leukemiaa vastaan (1.7.2009) (iltalehti.fi) * Annikka Mutanen (4.6.2008) Mikä mullassa tuoksuu? (tiede.fi) Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Akatemiaprofessorit Luokka:Suomalaiset mikrobiologit Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
Christiaan Berger

Christiaan David "Chris" Berger (27. huhtikuuta 1911 Amsterdam – 12. syyskuuta 1965 Amsterdam) oli alankomaalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä (10,3 s) vuonna 1934. Samana vuonna hän myös voitti EM-kisoissa kultaa sekä 100 että 200 metrillä ja oli mukana Alankomaiden pronssia voittaneessa joukkueessa 4 kertaa 100 metrin viestissä. Olympialaisissa Berger oli mukana vuosina 1932 ja 1936, mutta ei menestynyt kovinkaan hyvin. Los Angelesissa 1932 Berger putosi kummassakin lajissaan välierissä. Berliinissä 1936 hän jäi maanmiestensä Martinus Osendarpin ja Wil van Beverenin varjoon. Alankomaiden viestikilpailu päättyi kapulan pudotukseen finaalissa, joten myös Berliinistä menestys jäi laihaksi. Berger piti urallaan hallussaan useita ennätyksiä. 100 metrillä hänellä oli jaettu maailmanennätys vuosina 1934 – 1936 ja Euroopan-ennätystä 1930 – 1951. Alankomaiden-ennätystä hän piti 1934 – 1965. 200 metrillä hän piti Alankomaiden-ennätystä samoina vuosina ja 4 kertaa 100 metrin viestissä 1934 – 1963. == Ennätykset == * 100 metriä: 10,3 s (1930) * 200 metriä: 21,1 s (1934) Luokka:Alankomaalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
James Grant

James Grant (1772 Skotlanti – 11. marraskuuta 1833 Saint-Servan, Ranska) oli brittiläinen laivastoupseeri, purjehtija ja lintutieteilijä. Grant kastettiin 6. syyskuuta 1772 Skotlannin Forresissa Morayshiressä. Vuoden 1799 lopulla Grant komensi luutnanttina Lady Nelson nimistä 60 tonnin vetoista prikiä. Alus purjehti Thamesjoelta Sydneyn satamaan Port Jacksoniin, jonne se saapui 18. maaliskuuta 1800. Grantille oli annettu tehtäväksi tutkia ja kartoittaa New Hollandin eli Australian rannikot. Grant suoritti useita purjehduksia vuosina 1800–1801 ja kartoitti ensimmäisenä etenkin Bassinsalmen ja sitä ympäröivät rannikot. Hän palasi Eurooppaan ja julkaisi muistelmansa Narrative of a Voyage of Discovery vuonna 1803. Hänet ylennettiin komentajaksi 1805 ja seuraavana vuonna hän sai eläkkeen korvaukseksi vammautumisestaan työssään. Grant rantautui ensimmäisenä eurooppalaisena Phillip Islandille ja Churchill Islandille. Phillip Islandin lounaiskärki on nimetty hänen kunniakseen. Muistelmissaan Grant nimesi kekälekakadun (Callocephalon fimbriatum).ITIS == Lähteet == * Dictionary of Australian Biography === Viitteet === Luokka:Brittiläiset ornitologit Luokka:Vuonna 1772 syntyneet Luokka:Vuonna 1833 kuolleet
Ballabio

Ballabio on kunta Italian pohjoisosassa Lombardian alueella Leccon maakunnassa. Kunnassa on runsaat 4 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 15 km². == Muuta == Joulun alla vuonna 2008 ryhmä ballabiolaisia pyöräili Rovaniemelle luovuttaakseen joulupukille kirjeitä italialaisilta lapsilta. Neljän miehen ryhmä käytti 3 500 kilometrin tulomatkaan lähes kuukauden. == Lähteet == Luokka:Leccon maakunnan kunnat
József Sir

József Sír (28. huhtikuuta 1912 Budapest – 22. syyskuuta 1996 Budapest) oli unkarilainen yleisurheilija, joka kilpaili enimmäkseen pikajuoksussa. Hänen uransa tähtihetki oli EM-kisat Torinossa 1934, jolloin hän voitti hopeaa 200 metriltä ja 4 × 100 metrin viestistä sekä pronssia 100 metriltä. == Lähteet == *József Sír Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com Luokka:Unkarilaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet