Nagisa Ōshima

Nagisa Ōshima (, 31. maaliskuuta 1932 Kioto – 15. tammikuuta 2013) oli japanilainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Ōshiman kuuluisin elokuva on Aistien valtakunta (1976), jonka suorasukainen seksi oli liikaa useimpien maiden elokuvasensoreille. Ōshiman elokuville on tyypillistä kriittinen suhtautuminen Japanin yhteiskunnan perinteisiin ja seremonioihin. Oshima perusti oman tuotantoyhtiön Sozoshan, jolle hän vuosina 1965–1972 teki 12 elokuvaa. Yhdessä monien muiden japanilaisten ohjaajien kanssa hän ilmaisi vastustavansa suurten studioiden monopoliasemaa, ja hän sanoi lopettavansa elokuvien teon. Hän palasi kuitenkin työhön ja ohjasi Aistien valtakunnan ja vuonna 1978 sille sisarteoksen Intohimon valtakunta, jossa hän käsittelee samaa teemaa hienovaraisemmin. Molemmat elokuvat tuotti ranskalainen tuottaja Anatole Dauman.Nagisa Oshiman muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Kokoelma Oshiman kirjoituksia Oshima on Oshima on ilmestynyt suomeksi 1998. Teos sisältää Oshiman filmografian. == Lapsuus, nuoruus ja koulutus == Nagisa Ōshima syntyi 31. maaliskuuta 1932 Kiotossa. Ōshiman isä oli Japanin kalastusministeriön virkamies, joka oli jokseenkin lahjakas taidemaalari ja runoilija. Ōshima vietti nuoruutensa Seton sisämeren alueella. Isä kuoli Ōshiman ollessa 6-vuotias ja äiti muutti poikansa ja tyttärensä kanssa Kiotoon. Ōshiman isältä oli kerännyt laajan kirjaston ja nuorena Ōshima olikin ahkera lukija ja hän yritti jo hyvin nuorena romaanin ja runojen kirjoittamista. Ōshiman nuoruuden käännekohdaksi muodostui Japanin antautuminen 15. elokuuta 1945. Se synnytti täydellisen epäonnistumisen tunteen, josta Ōshima ei omien sanojensa mukaan oikeastaan koskaan toipunut.Danvers & Tatum 1986, 19–22 Yliopistossa Ōshima opiskeli oikeustieteinä – Ōshima oli enemmän kiinnostunut kirjallisuudesta, mutta sitä pidettiin "epämiehekkäänä" opiskeluaineena. Yliopistossa Ōshima osallistui kuitenkin teatteriryhmän toimintaan niin ohjaajana kuin näyttelijänäkin. Ōshima osallistui myös opiskelijaliikkeeseen ja oli ainakin jossain vaiheessa yksi sen johtavista hahmoista. Yliopistoaikoina Ōshima tutustui myös yhdysvaltalaiseen elokuvaan, josta hänen suosikkiohjaajiaan olivat William Wyler, Michael Curtiz, George Stevens ja John Ford. Ōshima valmistui yliopistosta 1954 pääaineenaan poliittinen historia ja erikoisaineena Venäjän vallankumous. Oshiman urasuunnitelmat olivat epämääräiset ja hän suostuikin lähtemään ystävänsä mukana Tokioon Shōchiku-elokuvatuotantoyhtiön työhönottokilpailuun, jonka perusteella hänet palkattiin apulaisohjaajaksi noin 2 000 hakijan joukosta.Danvers & Tatum 1986, 24 == Ura == === Shōchiku- vuodet 1954–1960 === Ōshima aloitti uransa apulaisohjaajana Shōchikulla 1954. Shōchikun studiojärjestelmässä elokuvalla oli tavallisesti neljä apulaisohjaajaa. Ensimmäisen vastuulla oli trailerin leikkaus, budjetti ja kuvaussuunnitelma. Toinen ja kolmas vastasivat käsikirjoituksesta, kun taas neljäs ja joskus myös viides vastasivat muista vähempiarvoisista tehtävistä. Ensimmäisen apulaisohjaajan paikka merkitsi tavallisesti edellytys ohjaajaksi pääsylle. Ōshima aloitti neljäntenä apulaisohjaajana ja eteni vuoteen 1958 mennessä toiseksi apulaisohjaajaksi, joskin tuolloin hän jo käytännössä teki myös ensimmäisen apulaisohjaajan tehtävät. Danvers & Tatum 1986, s. 221 Vuonna 1959 japanilainen elokuvateollisuus oli ajautunut kriisiin television suosion takia. Ranskalaisen elokuvan uuden aallon antaman virikkeen myötä Shōchiku päätti antaa ohjausmahdollisuuden nuoremmalle sukupolvelle. Ōshima oli yksi näistä valituista. Hänen ensimmäinen oma ohjaustyö oli kuitenkin lyhyt Shōchikun elokuvatähtien mainoselokuva.Danvers & Tatum 1986, s. 25–31 Ōshiman ensimmäinen oikea ohjaustyö oli Rakkauden ja toivon kaupunki (1959). Ōshima halusi elokuvallaan luoda uudenlaista elokuvallista sisältöä, mutta Shōchikun johtotaso oli kuitenkin toista mieltä ja elokuvan ensi-iltalevitys oli suppea ja Ōshima joutui studionjohdon silmätikuksi. Tästä huolimatta Ōshima sai aloittaa uuden elokuvan välittömästi. Sēshun zankoku monogatari (1960, 'nuoruuden julma tarina') käsittelee kaunistelematta sodanjälkeisen japanilaisen nuorison tuntoja. Studio ei taaskaan pitänyt aiheesta eikä sen käsittelystä. Elokuva tuotti kuitenkin kohtuullisen hyvin, mikä studion mielestäni oli riittävä syy antaa Ōshiman tehdä uusia elokuvia. Samana vuonna valmistui seuraavaksi Auringon hautajaiset. Ōshiman viimeinen elokuva Shōchikulle oli Japanin yö ja usva (1960). Elokuvan keskiössä on Japanin ja Yhdysvaltojen turvallisuussopimuksen jatkamiseen liittyneet mielenosoitukset 19.–20. heinäkuuta 1960. Se kuvattiin nopeasti ja sen ensi-ilta oli jo 9. lokakuuta. Elokuvan aihe oli kuitenkin liian ajankohtainen ja se ehti olla levityksessä vain neljä päivää, sillä se vedettiin pois levityksestä heti Japanin sosialistisen puolueen johtajan Inejirō Asanuman murhan jälkeen. Tällä oli myös vaikutuksia Ōshiman yksityiselämään. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat häävastaanotolle. 30. lokakuuta oli Ōshiman oma häävastaanotto, missä Ōshiman ystävät ensin kritisoivat Shōchikun asennetta ja sen jälkeen Ōshima itse kritisoi studiota vielä rankemmin, jolloin studion edustajat marssivat ulos.Danvers & Tatum 1986, s. 41–54 === Itsenäisenä elokuvantekijänä 1961–1962 === Ōshiman uran alku itsenäisenä elokuvantekijänä ei ollut helppoa, sillä Japanin suurimmilla elokuvastudioilla oli sopimus, jonka mukaan ne eivät palkkaa henkilöitä, joilla on jonkinlainen kiista jonkin toisen studion kanssa. Ōshima päätyi yhteistyöhön pienen Palace Film -studion kanssa, jolle hän ohjasi historiallisen elokuvan Sieppaus (1961). Sitä seurasi Shiro Tokisada: kristitty kapinallinen (1962), joka oli myös historiallinen elokuva. Kumpikaan elokuva ei menestynyt.Danvers & Tatum 1986, s. 57–67 === Ensimmäinen vaikeneminen 1962–1965 === Kahden epäonnistuneen elokuvan jälkeen Ōshima vetäytyi elokuvanteosta kolmeksi vuodeksi. Vaikka Ōshima itse sanookin sitä vaikenemisen ajaksi, hänen toimintansa jatkui yhtä aktiivisena television puolella. Televisiolle Ōshima ohjasi pääasiassa Japania käsitteleviä dokumenttielokuvia, joissa Ōshima kuvasi japanilaista yhteiskuntaa monelta eri taholta. Televisiodokumenteissaan Ōshima sai ensimmäisen kerran mahdollisuuden käsitellä korealaisten asemaa Japanissa. Wasure-rareta kogun (1963, 'unohdettu armeija') kertoo Japanin armeijassa palvelleista korealaisista sotaveteraaneista, joita japanilainen yhteiskunta hylkii ja halveksii. Television palveluksessa Ōshima myös matkusti Etelä-Koreaan.Danvers & Tatum 1986, s. 71–75 == Teokset == === Filmografia === Vuosi Nimi Alkuperäinen nimi Rōmaji 1959 明日の太陽 Ashita no taiyō 1959 Rakkauden ja toivon kaupunki 愛と希望の街 Ai to kibō no machi 1960 青春残酷物語 Sēshun zankoku monogatari 1960 Auringon hautajaiset 太陽の墓場 Taiyō no hakaba 1960 Japanin yö ja usva 日本の夜と霧 Nihon no yoru to kiri 1961 Sieppaus 飼育 Shiiku 1962 Shiro Tokisada: kristitty kapinallinen 天草四郎時貞 Amakusa Shirō Tokisada 1963 小さな冒険旅行 Chiisana bōken ryokō 1964 私はベレット Watashi wa beretto 1965 Lihan ilot 悦楽 Etsuraku 1965 Pojan päiväkirja ユンボギの日記 Yunbogi no nikki 1966 Keskipäivän demoni 白昼の通り魔 Hakuchū no tōrima 1967 Ninjan sotakirja 忍者武芸帳 Ninja bugei-chō 1967 日本春歌考 Nihon shunka-kō 1967 Japanilainen kesä: kaksoisitsemurha 無理心中日本の夏 Muri shinjū: Nihon no natsu 1968 Hirttotuomio 絞死刑 Kōshikē 1968 Kolmen juopon ylösnousemus 帰って来たヨッパライ Kaette kita yopparai 1969 Shinjuku-varkaan päiväkirja 新宿泥棒日記 Shinjuku dorobō nikki 1969 Poika 少年 Shōnen 1970 Mies, joka teki testamenttinsa filmille 東京戰争戦後秘話 Tōkyō sensō sengo hiwa 1971 Seremonia 儀式 Gishiki 1972 Kesäsisko 夏の妹 Natsu no Imōto 1976 Aistien valtakunta 愛のコリーダ Ai no corrida 1978 Intohimon valtakunta 愛の亡霊 Ai no bōrē 1983 Merry Christmas, Mr. Lawrence 戦場のメリークリスマス Senjō no merī Kurisumasu 1986 Max mon amour Max mon amour - 1999 Tabu 御法度 Gohatto === Kirjoitukset === * Nagisa Ōshima: Oshima on Oshima, englannista suomentanut, kuvittanut ja toimittanut Mika Siltala. Like, 1998 ISBN 951-578-208-2 ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Japanilaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet