EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Westminsterin metroasema

Westminster on Lontoon metron Circle-, District- ja Jubilee-linjojen asema Westminsterissä, lähellä Westminsterin palatsia, Big Beniä, Westminster Abbeytä, Parliament Squareä ja Whitehallia. Circle- ja District-linjoilla se sijaitsee St. James’s Parkin ja Embankmentin asemien välissä ja Jubilee- linjalla Green Parkin ja Waterloon asemien välissä. Aseman yläpuolella kohoaa vuonna 2001 käyttöön otettu Portcullis House, jossa on Britannian parlamentin jäsenten ja heidän avustajiensa työtiloja. Alkuperäinen Westminsterin asema avattiin jouluaattona 1868 osana District Railwayn uutta linjaa, joka ulottui Westminsteristä South Kensingtoniin. Vuoteen 1884 mennessä District-linjaa oli jatkettu Tower Hilliin saakka, jolloin se muodosti Metropolitan Railwayn linjan kanssa kehäradan (nykyinen Circle-linja). Vuosina 1993–1999 Jubilee- linjaa laajennettiin Green Parkista Westminsterin kautta Stratfordiin. Jotta Jubilee-linjan asemalaiturit saatiin rakennettua Circle- ja District-linjojen alapuolelle, asema jouduttiin uusimaan täysin. Uuden aseman sekä sen yläpuolelle yhtä aikaa rakennetun Portcullis Housen suunnitteli arkkitehti Michael Hopkinsin toimisto. Asemaa laajennettaessa kiinnitettiin erityistä huomiota siihen, etteivät Big Benin perustukset vaarannu aseman takia. == Lähteet == Luokka:City of Westminsterin metroasemat
Kaare Fostervoll

Kaare Fostervoll (3. joulukuuta 1891 Kristiansund – 6. heinäkuuta 1981 Oslo) oli norjalainen opettaja, rehtori ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1949 sekä toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä 1945–1948. Vuosina 1948–1962 hän johti Norjan yleisradiota. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kaare Fostervoll Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan opetusministerit Luokka:Norjalaiset opettajat Luokka:Rehtorit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Voitonpäivä toisen maailmansodan natsismista

Voitonpäivä toisen maailmansodan natsismista (), tai lyhyesti Voitonpäivä () oli kansallinen juhlapäivä Ukrainassa. Juhlapäivää vietettiin tällä nimellä ensimmäisen kerran 9. toukokuuta 2015. Se oli yleinen vapaapäivä (poikkeuksena vuosi 2023). Juhlapäivää vietettiin Ukrainassa 2023 saakka. Voitonpäivä toisen maailmansodan natsismista korvasi aiemmin Suuren isänmaallisen sodan voitonpäivänä juhlitun, Neuvostoliiton perintönä vietetyn juhlapäivän, jonka juhliminen lopetettiin dekommunistisen eli kommunismin edistämisen juhlistamisen kieltävän lainsäädännän vuoksi. Osana uutta lainsäädäntöä esimerkiksi kommunismiin kytkeytynyt nimitys ”Suuri isänmaallinen sota” poistettiin ukrainalaisesta lainsäädännöstä. Vuodesta 2015 lähtien on Voitonpäivän aattona, 8. toukokuuta, vietetty kansallista muisto- ja sovintopäivää. Ukrainassa toisen maailmansodan natsismista saavutetun voitonpäivän symbolina oli punainen unikonkukka. 9\. toukokuuta 2022 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi muistutti, kuinka maansa ja kotiensa puolesta taistelleet ukrainalaiset vapauttivat toisessa maailmansodassa Ukrainan natseista. Venäjän Ukrainaan kohdistamassa hyökkäyssodassa (2022–) maahantunkeutuja jäljittelee natsien hirvittäviä rikoksia ja natsifilosofiaa. Presidentin mukaan ei ole olemassa miehittäjää, joka voisi juurtua vapaaseen maahan eikä ole hyökkääjää, joka voi hallita Ukrainan vapaita ihmisiä. Ukrainan parlamentin päätöksellä yhä jatkuvan sotatilan vuoksi toukokuun 2023 arkipäiviksi osuvat kansalliset juhlapäivät (1., 8. ja 9. toukokuuta) ovat Ukrainassa työpäiviä, eikä silloin ole kansallisia vapaapäiviä. == Muutokset vuodesta 2024 lähtien == Volodymyr Zelenskyi allekirjoitti 8. toukokuuta 2023 asetuksen, jonka mukaan 9. toukokuuta ei jatkossa olisi enää Ukrainassa Voitonpäivä toisen maailmansodan natsismista. Sen sijaan Ukraina juhlii vastedes Eurooppa-päivää 9. toukokuuta. Verh’ovna Radalle annettiin lakiesitys, jolla yhdistettiin kahden aiemmin 8. ja 9. toukokuuta juhlittujen muistopäivien viettäminen. Vastedes Ukrainassa vietetään 8. toukokuuta kansallista muisto- ja sovintopäivää sekä voitonpäivää toisen maailmansodan natsismista. Samana päivänä länsiliittoutuneissa maissa muistetaan voittoa toisessa maailmansodassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Toukokuun juhlapäivät Luokka:Ukrainalaiset juhlapäivät
Telemarksavisa

Telemarksavisa (lyh. TA) on norjalainen vuonna 1921 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Skien. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Amedia- konserniin. Telemarksavisa - hovedkontor.jpg|Lehden toimitus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Skien
Päivi Koskela

Päivi Tuulikki Koskela (ent. Honkakoski, s. 1975) on Oulussa asuva kirjailija ja tanssinopettaja. Koskela toimii oululaisen Balettikoulu Sinikellon johtajana. Koskela on kirjoittanut useita lastenkirjoja. Lisäksi hän on kirjoittanut satuja Satupalvelu.fi-verkkosivustolle sekä televisioon Nukkumatin iltasatuihin sata satua. Vuonna 2013 julkaistu satukirja Prinsessa joka ei halunnut parantua on alun perin kirjoitettu lasten balettinäytökseksi. Koskela on toiminut haamukirjailijana satutaiteilija Petronella Grahnin Pomenia-satukirjasarjassa. Koskela myös sanoittaa lastenlauluja ja toimii keijukaisena Tahtipeikko ja Keiju -lastenmusiikkiorkesterissa. == Teoksia == * * * * * * * * * Tervatonttu Toivo Väritys- ja puuhakirja. Kuvitus: Ludi Wang. kemi: Nordbooks 2017. ISBN 978-952-315-349-3. * * * * * Varastettu metsä. Kuvitus: Hanna Kenakkala. Kemi: Atrain & Nord, 2023. ISBN 978-952-315-733-0. * Emma Keijukaistenmaassa. Kuvitus: Suvi Tikka. Kemi: Atrain & Nord, 2023. ISBN 978-952-315-755-2. * Koodinimi Susi. Kuvitus: Hanna Kenakkala. Kemi: Atrain & Nord, 2024. ISBN 978-952-315-786-6. * Tervatontut kosken kuohuissa. Kuvitus: Ludi Wang. Kemi: Atrain & Nord, 2024.ISBN 978-952-315-792-7 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Päivi Tuulikki Koskelan kotisivut Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1975 syntyneet
Olivera Injac

Olivera Injac (s. 1976) on montenegrolainen professori, joka on huhtikuusta 2023 lähtien toiminut Podgorican pormestarina. == Rausta ja yksityiselämä == Injac syntyi vuonna 1976 Titogradissa, Jugoslaviassa. Hän opiskeli filosofisessa tiedekunnassa Montenegron yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1999. Hän jäi samaan yliopistoon jatko-opiskelijaksi ja valmistui vuonna 2005 pääaineenaan politiikan tutkimus. Vuosina 2000–2007 Injac oli Montenegron sisäministeriön neuvonantaja ja analysoija. Vuodesta 2008 hän on toiminut kansallisen ja kansainvälisen turvallisuuden professorina Donja Gorican yliopistossa, ja vuosina 2011–2016 hän toimi turvallisuusalan opinto- ohjelman johtavana opettajana. Hän on kirjoittanut useampia tieteellisiä artikkeleita ja kirjojen kappaleita aiheesta. Äidinkielensä lisäksi Injac osaa myös englantia ja venäjää. == Poliittinen ura == Injac kutsuttiin liittymään Zdravko Krivokapićin johtamaan hallitukseen puolustusministeriksi marraskuussa 2020. Hän toimi virassa aina huhtikuun 2022 loppuun asti, kunnes hallitus erosi. Elokuussa 2022 Injac oli yhdessä Milojko Spajićin ja Jakov Milatovićin kanssa perustamassa uutta puoluetta nimeltä Eurooppa nyt! Uusi puolue voitti paikallisvaalit keväällä 2023, ja päätti nimetä Injacin pormestariehdokkaakseen 7. huhtikuuta. Injac astui virkaansa 13. huhtikuuta 2023. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset poliitikot Luokka:Pormestarit Luokka:Professorit Luokka:Puolustusministerit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kathryn Stott

Kathryn Stott (s. 10. joulukuuta 1958 Nelson, Lancashire, Englanti) on brittiläinen pianisti.Kathryn Stott AllMusic, viitattu 22.4.2023 Stott opiskeli Yehudi Menuhin Schoolissa ja Royal College of Musicissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Nadia Boulanger, Vlado Perlemuter ja Kendall Taylor. Stott eteni finalistiksi Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa vuonna 1978. Stott on tehnyt vuosikymmenten ajan yhteistyötä Yo-Yo Man kanssa. Kaksikko on levyttänyt yhdessä ja kiertänyt säännöllisesti Eurooppaa, Yhdysvaltoja, Etelä-Amerikkaa ja Kaukoitää. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan kamarimusiikissa ovat olleet Noriko OgawaStott, Kathryn BIS, viitattu 22.4.2023, Christian Poltéra, Karen Gomyo, Janine Jansen, Yura Lee, Lars Anders Tomter, Henning Kraggerud, Truls Mørk, Tine Thing Helseth, Aleksandr Sitkovetski ja Maksym Rysanov. Stott on esiintynyt kansainvälisesti myös sooloresitalistina ja konserttosolistina.Kathryn Stott Royal Northern College of Music, viitattu 22.4.2023 Stott on levyttänyt laajasti. Hän on tehnyt levytyksiä muun muassa Decca Recordsille, EMI:lle, Philips Recordsille, Hyperion Recordsille ja Sony Musicille. Stottin levytysten joukossa ovat kaikkien Gabriel Faurén soolopianoteosten tulkinnat Hyperionille ja Dmitri Kabalevskin pianokonserttojen tulkinnat BBC Philharmonicin kanssa Chandos Recordsille. Stott teki yhteistyötä eteläamerikkalaisten muusikoiden kanssa Sonyn Grammy-palkitulla levyllä Soul of the Tango (1997) ja sen seuraajalla, albumilla Obrigado Brazil. Stott on korostanut ohjelmistossaan myös brittiläistä musiikkia, kuten teoksia Frank Bridgeltä ja William Waltonilta. BIS Recordsille hän on tehnyt levytyksiä John Fouldsin ja Erwin Schulhoffin sävellyksistä. Stott on myös kantaesittänyt uusia, häntä itseään varten sävellettyjä teoksia muiden muassa Graham Fitkiniltä. Peter Maxwell Davies sävelsi vuodelta 1997 olevan pianokonserttonsa Stottille. Vuonna 2020 Stott ja Yo-Yo Ma tekivät albumin Songs of Comfort and Hope musiikillisena reaktiona COVID-19-pandemian vaikutuksiin. Stott on toiminut taiteellisena johtajana monissa tapahtumissa (esimerkiksi Australian Festival of Chamber Music, 2018–2021) ja kuratoinut konserttisarjoja. Hän on istunut Hallé-orkesterin hallituksen jäsenenä. Stott on toiminut pianonsoiton professorina Royal Northern College of Musicissa (Manchester) ja opettanut lisäksi Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänellä on Ordre des Arts et des Lettres'n arvo Chevalier. Hänellä on Lucy-niminen tytär. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kathryn Stott: viralliset sivut Luokka:Brittiläiset pianistit Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
AML

AML tai Aml on lyhenne ainakin seuraavista: *Air Malawi (ICAO-koodi), malawilainen lentoyhtiö *akuutti myelooinen leukemia, syövän muoto *Aston Martin Lagonda, brittiläinen urheiluautoja valmistava yhtiö *Asutus- ja maatilatalousliitto, Suomessa toiminut etujärjestö *Academia Mexicana de la Lengua, meksikolainen akatemia ja espanjan kielen auktoriteetti *African Minerals Ltd, kaivosyhtiö Afrikassa
Katherine Broderick

Katherine Broderick on brittiläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.Katherine Broderick Oxford Lieder, viitattu 22.4.2023Katherine Broderick Maxine Robertson Management, viitattu 22.4.2023Katherine Broderick Leeds Lieder, viitattu 22.4.2023 Broderick opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa, National Opera Studiossa, Leipzigin konservatoriossa ja Royal Northern College of Musicissa. Häntä opetti Guildhall School of Music and Dramassa Susan McCulloch, ja hän sai sieltä kultamitalin. Sittemmin hän on saanut opetusta Anthony Rodenilta. Broderick sai vuonna 2005 Susan Chilcott -palkinnon, vuonna 2006 Maggie Teyte -palkinnon ja vuonna 2007 Kathleen Ferrier -palkinnon. Broderick on esiintynyt konserttilaulajana johtavien orkesterien kanssa Isossa-Britanniassa ja ulkomailla. Hän on luonut menestyksekkään resitaaliuran, jolla hänen säännöllisiä yhteistyökumppaneitaan ovat olleet pianistit Simon Lepper, Malcolm Martineau, Eugene Asti, James Bailleau, Joseph Middleton ja Sholto Kynoch. Broderick teki ensimmäisen esiintymisensä Proms-festivaalissa Woglindena Richard Wagnerin Nibelungin sormuksessa Donald Runniclesin johtaman BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 2007. Seuraavana vuonna hän palasi Proms-festivaalille Giacomo Puccinin Il tabarron esitykseen BBC:n filharmonikkojen kanssa. Broderick tuli valituksi English National Operan Harewood Artists -ohjelmaan. Hän on tehnyt levytyksiä monille levymerkeille. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Brittiläiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Miriam Licette

Miriam Licette (1892–1969) oli brittiläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Miriam Licette Divine Art Recordings, viitattu 22.4.2023 Licette opiskeli vuoden Mathilde Marchesin johdolla. Hän sai opetusta myös Jean de Reszkeltä ja Vincenzo Sabatinilta. Licette teki debyyttinsä alle 20-vuotiaana Roomassa. Hän oli British National Opera Companyn ja Thomas Beechamin seurueen jäsen ennen pääsemistään esiintymään suuriin rooleihin Covent Gardenissa. Hänen rooliensa joukossa olivat Cio-Cio San (Madama Butterfly, Giacomo Puccini), Desdemona (Otello, Giuseppe Verdi), Donna Elvira (Don Giovanni, Wolfgang Amadeus Mozart) ja Eurydice (Orfeus ja Eurydike, Christoph Willibald Gluck). Licette teki monia levytyksiä, joiden joukossa on Thomas Beechamin johtama Charles Gounod'n Faustin kokonaislevytys. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Elsie Suddaby

Elsie Suddaby (5. tammikuuta 1893 Leeds, Englanti – 24. huhtikuuta 1980 Radlett, Hertfordshire, Englanti) oli brittiläinen konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli maailmansotien välisen ajan johtava brittiläinen sopraano.Elsie Suddaby (Soprano) Bach-Cantatas.com, viitattu 22.4.2023 Suddaby opiskeli Edward Bairstow'n johdolla. Hän esiintyi konserttisalien tähtenä yli neljänkymmenen vuoden ajan. Suddaby oli sekä radioesiintymisen että gramofonilevytyksillä laulamisen edelläkävijä. Hänestä käytettiin nimitystä "The Lass With The Delicate Air", joka tuli yhdestä suosituimmista hänen ohjelmistoonsa kuuluneista lauluista. His Master's Voice äänitti paljon Suddabyn laulua. Leedsin kaupungintalossa on hänen mukaansa nimetty sali. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset laulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Marita Camacho Quirós

Marita Camacho Quirós (s. 10. maaliskuuta 1911) on costaricalainen entinen ensimmäinen nainen.Dudly Lynch, Ex primera dama doña Marita Camacho Quirós cumple 110 años de vida Teletica 10.3.2021, viitattu 22.4.2023 Camacho Quirós varttui vanhempiensa maatilalla Alajuelan maakunnassa ja meni vuonna 1932 naimisiin Francisco Orlich Bolmarcichin kanssa. Orlich Bolmarcich toimi Costa Rican 34. presidenttinä vuosina 1962–1966. Ollessaan tuolloin ensimmäisenä naisena Camacho Quirós työskenteli aktiivisesti lasten hyväksi ja tuki vuonna 1964 toimintansa aloittanutta Kansallista lastensairaalaa (Hospital Nacional de Niños). Hän vietti satakymmenvuotispäiväänsä maaliskuussa 2021. Camacho Quirós todettiin ensimmäiseksi valtion ensimmäisenä naisena olleeksi 110-vuotiaaksi eläneeksi henkilöksi. Hänet on myös nimetty vanhimmaksi elossa olevaksi henkilöksi Costa Ricassa.Jay Hilotin, Supercentenarians: Longevity secrets of those who live to be 110, and older Gulf News 15.8.2022, viitattu 22.4.2023 == Lähteet == Luokka:Costaricalaiset henkilöt Luokka:Yli 110-vuotiaiksi eläneet Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Colette Maze

Colette Maze (16. kesäkuuta 1914 – 19. marraskuuta 2023 Pariisi) oli ranskalainen pianisti.Kyle Macdonald, Remarkable 108-year-old virtuoso Colette Maze becomes oldest-ever pianist to release an album Classic FM 21.4.2023, viitattu 22.4.2023 Maze aloitti lapsena pianotunneilla käymisen ja pääsi 15-vuotiaana École normale de musique de Parisiin. Häntä opettivat Alfred Cortot ja Nadia Boulanger. Maze muutti 18-vuotiaana Pariisissa sijaitsevaan asuntoonsa, jossa hän asui siitä lähtien. Hän työskenteli musiikinopettajana. Maze julkaisi ensimmäisen albuminsa 84-vuotiaana. 103-vuotiaana hän levytti albumin suosikkisäveltäjänsä Claude Debussyn teoksista. Kertomansa mukaan Maze harjoitteli yli satavuotiaana neljästä viiteen tuntia päivittäin asunnossaan Pariisissa. Hänestä tuli näkyvä henkilö sosiaalisessa mediassa, jossa hän sai sata vuotta täytettyään laajan seurannan. Häntä haastattelivat sellaiset viestimet kuin Le Figaro, Agence France-Presse ja France Culture.Chris O'Brien, Meet Colette Maze: The 108-Year-Old French Pianist Releasing A New Album In 2023 Forbes 31.3.2023, viitattu 22.4.2023 Maze ilmoitti vuonna 2023 uuden albumin julkaisusta nimellä 108 ans de piano. Se oli hänen seitsemäs albuminsa.Philippe Gault, « Elle redonne le moral aux gens » : À 108 ans, la pianiste Colette Maze va sortir son 7ème disque ! Radio Classique 3.4.2023, viitattu 22.4.2023 Siihen kuuluu tulkintoja pianoteoksista George Gershwiniltä, Astor Piazzollalta, Robert Schumannilta ja Claude Debussylta. Maze on vanhin levyttänyt pianisti. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset
Comtessa de Dia

Comtessa de Dia (Dien kreivitär; n. 1140 – n. 1212?) oli ranskalainen naispuolinen trubaduuri, trobairitz. Häneen on traditiossa viitattu nimellä Beatritz.Comtessa de Dia AllMusic, viitattu 22.4.2023Beverly J. Evans, Historical Anthology of Music by Women: Countess of Dia Indiana University Press, viitattu 22.4.2023 Comtessa de Dia vaikutti 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alkupuolella, mutta hänen elämästään ei ole säilynyt varmoja tietoja.Comtessa de Dia Oxford Reference, viitattu 22.4.2023 Dia oli häntä koskevan vidan mukaan Guillaume de Poitiers'n vaimo, joka kuitenkin rakastui trubaduuri Raimbaut d'Aurengaan ja teki lauluja tämän kunniaksi. Tähän on suhtauduttu skeptisyydellä, ja Comtessa de Dian on erinäisissä hypoteeseissa oletettu muun muassa olleen todellisuudessa nimeltään Isoarde ja Dien kreivi Isoard'n tytär. Vidassa mainittu Raimbaut olisikin tämän käsityksen mukaan Raimbaut d'Aurengan sisaruksen lapsenlapsi. Ei ole voitu todellisuudessa osoittaa, että kukaan Guillaume de Poitiers olisi ollut naimisissa Dien kreivittärenä olleen naisen kanssa. A chantar m'er de so qu'en no volria on ainoa neljästä tai viidestä Comtessa de Dialle attribuoidusta runosta, johon musiikki on säilynyt. Se on säilynyt 1200-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa, jossa on vain ensimmäinen cobla eli säkeistö. Kyse on myös ainoasta säilyneestä melodiasta, joka on identifioidun trobairitzin tekemä. Tekstin kieli on oksitaani. == Lähteet == Luokka:Trubaduurit Luokka:1100-luvulla syntyneet Luokka:1200-luvulla kuolleet
Aimo Lifländer

Aimo Antti Lifländer (19. lokakuuta 1921 Ruokolahti – 9. heinäkuuta 1988) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 22.4.2023. Lifländerin vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Lifländer ja emäntä Elli Kousa ja puoliso vuodesta 1951 Irma Aliisa Kyllikki Huoponen. Lifländer tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1946 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1950, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1951 ja kävi sittemmin myös useita ammatillisia kursseja. Lifländer oli Itä-Hämeen metsähoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1950 ja Metsähallituksen harjoittelijametsänhoitaja Kemin hoitoalueella 1950–1951, ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1951, Perä- Pohjolan piirikunnan avustava metsänhoitaja Rovaniemellä 1951–1953 ja apulaismetsänhoitaja 1953–1957. Metsähallituksen Sodankylän hoitoalueen aluemetsänhoitaja Lifländer oli 1957–1975, Perä-Pohjolan piirikunnan ylimetsänhoitaja Rovaniemellä 1975–1979 ja Etelä-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö Kuopiossa 1979–1985. Hän oli myös Metsähallituksen Kitisen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1967–1969 ja hänellä oli lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä, mukaan lukien kunnanvaltuuston jäsenyys Sodankylässä 1965–1972. Lifländer muistetaan myös Luoston alueen hyväksi tekemästään merkittävästä työstä. Hän oli Luoston kehittämistoimikunnan puheenjohtaja 1968–1972. Luostolla on hänen muistokivensä. Metsäneuvoksen arvonimen Lifländer sai 1982.Kuolleita. Metsäneuvos Aimo Lifländer. Helsingin Sanomat, 24.7.1988, s. 10. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Sodankylän kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Antti Malmberg

Antti Väinö Mikael Malmberg (26. lokakuuta 1921 Keuruu – 25. tammikuuta 2017 Raisio) oli suomalainen metsänhoitaja, metsäasiantuntija ja metsäopetuksen kehittäjä, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 22.4.2023. ==Henkilöhistoria== Malmbergin vanhemmat olivat rautatieläiset Väinö Severus Malmberg ja Hilja Paatelainen ja puoliso vuodesta 1955 Ulla-Brita Östman. Mamlberg tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1942 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1949 ja antoi opettajanäytteen Kurun normaalimetsäkoulussa 1949. Malmberg oli Metsähallituksen Kurun hoitoalueen harjoittelijametsänhoitaja 1948–1949 ja Lounais-Suomen metsänhoitolautakunnan, vuodesta 1968 Lounais-Suomen piirimetsälautakunta, piirimetsänhoitaja Turussa 1949–1975, koulutuspäällikkö 1960–1975 ja päämetsänhoitaja 1976–1985. Malmberg oli myös Tuorlan maanviljelyskoulun metsäopin opettaja 1949–1960, Varsinais- Suomen emäntäkoulun metsäopin ja luonnonsuojelun opettaja 1951–1969, Lounais- Suomen Metsäkurssikeskuksen johtaja 1957–1963, Paimion maatalouskerho-opiston metsäopin opettaja 1960–1970, maaoikeuden uskottu mies 1969–1984 ja Turun ja Porin lääninoikeuden lisäjäsen 1975–1987. Raision kaupunginvaltuuston jäsen Malmberg oli 1969–1993, ja hänellä oli myös lukuisia muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maatilan Mietoisissa ja metsätilan Vehmaalla omistanut Malmberg voitti Suomen metsätaitomestaruuden 1955. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1982. ==Julkaisuja== * Suunnitelma Lounais-Suomen metsätalouden kehittämiseksi, 1959 * Tutkimus Lounais-Suomen Aluesuunnitelmayhdistyksen alueen metsätaloudesta, 1959 * Puutasetutkimus Salon Seudun talousalueesta, 1963 * Metsästysseura Eräveikot 1933–2003, 2003. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Raision kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Safari-ralli 1982

Safari-ralli 1982 (viralliselta nimeltään 30. Marlboro Safari Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1982. Kilpailu järjestettiin 8. - 12\. huhtikuuta 1982 Nairobissa. Kilpailu ajettiin avoimilla teillä, joilla oli 83 aikatarkastuspistettä. Kilpailu oli kauden neljäs ja sen kokonaispituus oli . Shekhar Mehta voitti kilpailun viidennen kerran. Neljä voitoista on ollut peräjälkeen Mike Doughtyn kanssa. Edeltävän vuoden tapahtumien jälkeen Mehta ja Rauno Aaltonen eivät olleet samassa tallissa ja Aaltonen ajoi Opelilla. Kilpailu voitettiin neljännen kerran peräkkäin Nissanilla (Datsun). Safari-rallin erikoispiirteisiin kuuluu, että kilpailijoiden edellä ajavat nelivetoiset "muta-autot" ja perässä tulevat autot, jotka ovat harjoittelua varten rakennettuja jäljennöksiä ralliautoista. Muta-autot ilmoittavat kilpailijoille edessä olevista mutapaikoista ja tarvittaessa jäävät odottamaan ja hinaavat kilpailijat mudasta jos nämä jäävät jumiin. Perässä tulevat autot kuljettavat varaosia, työkaluja ja mekaanikkoja. Tarvittaessa perässä tulevasta autosta otetaan osia jos varaosaa ei ole matkassa. == Tulokset == Sija Kuljettaja Kartanlukija Auto Aika Ero 1 Shekhar Mehta Mike Doughty Nissan Violet GT 4:26.00 0.0 2\. Walter Röhrl Christian Geistdörfer Opel Ascona 400 5:07.00 +41.00 3\. Mike Kirkland Anton Levitan Nissan Violet GTS 6:16.00 +1:50.00 4\. Tony Pond Terry Harryman Nissan Violet GTS 7:00.00 +2:34.00 5\. Jayant Shah Aslam Khan Nissan 160J 8:15.00 +3:49.00 6\. Rob Collinge Mike Fraser Range Rover 8:54.00 +4:28.00 7\. Yoshinobu Takahashi Mahendra Gohil Subaru Leone 4WD 12:20.00 +7:54.00 8\. Frank Tundo Quentin Thomson Mitsubishi Colt Lancer 12:53.00 +8:27.00 9\. Javaid Alam Arshad Khan Subaru Leone 4WD 13:51.00 +9:25.00 10\. Ramesh Khoda Jasvinder Matharu Subaru Leone 4WD 15:35.00 +11:09.00 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:MM-rallikausi 1982 Luokka:Safari-ralli
Lesslie Newbigin

James Edward Lesslie Newbigin (1909-1998) oli lähetyssaarnaaja, Etelä-Intian kirkon piispa ja brittiläinen teologi.New World Encyclopedia, viitattu 2023 ==Teoksia suomeksi== *Mestarin askelten tuntumassa: lehtiä Intian päiväkirjasta. Suomen lähetysseura, 1965 *Löytyykö toivo muuttuvassa maailmassa. Päivä, 2004 *Löytyykö totuus muuttuvassa maailmassa. Päivä, 2004 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Newbigin Resources *Keskitalo, Jukka: Kristillinen usko ja moderni kulttuuri. Lesslie Newbiginin käsitys kirkon missiosta modernissa länsimaisessa kulttuurissa. STKS 218, 1999 Luokka:Lähetyssaarnaajat Luokka:Brittiläiset teologit Luokka:Anglikaaniset piispat Luokka:Kristilliset apologistit Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt

Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (lyh. LKPR) oli Ruotsissa vuosina 1903–1921 toiminut järjestö, joka tavoitteli äänioikeutta naisille. Sen taustalla oli sekä porvarillisia että sosiaalidemokraattisia naisia, ja sillä oli enimmillään 17 000 jäsentä. Vuonna 1913 järjestö keräsi adressin, johon se sai 350 000 allekirjoitusta. Järjestö lopetti toimintansa vuonna 1921, kun yleinen ja yhtäläinen äänioikeus oli Ruotsissa toteutunut. Järjestön puheenjohtajina toimivat Anna Whitlock 1903–1909 ja 1911–1914, Lydia Wahlström 1907–1911, Signe Bergman 1914–1917 ja Karolina Widerström 1918–1921. ==Lähteet== Luokka:Poliittiset naisjärjestöt Luokka:Ruotsalaiset järjestöt Luokka:Ruotsin poliittinen historia
Valkoiset leijonat

Valkoiset leijonat (The White Lions) on Mel Stuartin ohjaama yhdysvaltalainen lasten seikkailuelokuva vuodelta 1981. Sen pääosissa näyttelevät Michael York, Glynnis O’Connor ja Donald Moffat. Elokuva perustuu eläintutkija Chris McBriden tositarinaan, jossa hän tutustui 1970-luvulla valkoisiin leijoniin eteläafrikkalaisen Krugerin luonnonpuiston länsilaidalla sijaitsevalla Timbavatin suojelualueella. ==Juoni== Yhdysvaltalainen eläintutkija (York) muuttaa vaimonsa ja pienen tyttärensä kanssa eteläafrikkalaiseen valtioon etsimään valkoisia leijonanpentuja, joista siellä on tehty havaintoja. Vaimo on alkuun vastahakoinen, mutta tytär on innoissaan suuresta seikkailusta. Perillä hankaluuksia tuottavat leijonien salametsästäjät. ==Vastaanotto== Elokuva julkaistiin Suomessa VHS-videokasettina vuonna 1990. Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi piti elokuvaa mukavana koko perheen luontodraamana, jota edes Michael Yorkin ”inha olemus” ei onnistu pilaamaan. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Mikael Fränti oli toista mieltä: hänestä Valkoiset leijonat on sekä käsikirjoitettu että ohjattu huonosti, Michael York ei vaikuta innostuneelta leijonantutkijan roolistaan eivätkä kuvauspaikatkaan usein näytä Afrikalta. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1981 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat Luokka:Elokuvat eläimistä Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Christian Bruun (tehtaanjohtaja)

Christian Fredrik Bruun (14. maaliskuuta 1849 Hamina – 6. joulukuuta 1911 Valkeakoski) oli suomalainen kunnallisneuvos ja tehtaanjohtaja.Christian Bruun, Mercator, 08.12.1911, nro 49, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKuolleita, Uusi Suometar, 08.12.1911, nro 285, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotChristian Fredrik Bruun, Työnantaja : kuukauslehti, 01.12.1911, nro 12, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Christian Bruunin vanhemmat olivat haminalainen kauppias ja kauppaneuvos Johan (Jean) Bruun ja Anna Luise Thode. Hän opiskeli Dresdenin polyteknillisessä opistossa ja oli sitten työssä sveitsiläisissä tehtaissa ja Nottbeckin paperitehtaassa Annolovossa Pietarin kuvernementissa. Hän tuli Forssa Ab:n Forssan puuvillatehtaan palvelukseen 1875 ja oli Vaasan puuvillatehtaan johtajana 1888–1897 ja Finlayson & Co:n johtajana vuodesta 1897–1900. Bruunin aikana Finlaysonin puuvillatehtaalle valmistui vuonna 1899 uusi Siperia-nimellä tunnettu kehräämörakennus, laajennettiin Kongo-nimellä tunnettua kutomorakennusta ja hankittiin tehtaan voimalähteeksi suuri 2 500 hevosvoiman Sulzer-höyrykone. Hän rakennutti Tampereelle myös Pikkupalatsin nimellä tunnetun Finlaysonin tehtaanjohtajan asuintalon. Vuonna 1898 valmistuneen Pikkupalatsin suunnitteli arkkitehti Fredrik Thesleff ja talon sisustuksen Porvoossa Iris-tehtaan omistanut Louis Sparre.Ulla Ijäksen Kadonnutta aikaa-blogi 28.11.2016 : Tamperelainen palatsi Bruun joutui eroamaan Finlaysonin johtajan paikalta suurien ja kalliiksi tulleiden laajennushankkeidensa vuoksi. Tämän jälkeen Bruun johti John Dahlbergin trikootehdasta Tampereella 1900–1903 ja viimeksi hän oli Valkeakosken paperitehtaan johtajana 1903–1911. Bruun oli lisäksi Vaasassa toimineen maahantuontiliike Sandman & Co:n osakkaana vävynsä Einar Sandmanin kanssa ja Venäjällä toimineen Harjkoffin keramiikkatehtaan osakkaana. Bruun toimi myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Bruun oli naimisissa serkkunsa Alexandrine Louise Bergenheimin (k. 1916) kanssa. Dilomi-insinööri, yritysjohtaja Victor Bruun oli heidän poikansa.Kuka kukin oli Viitattu 23.10.2024. Christian Bruun kuoli 62-vuotiaana joulukuussa 1911. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1911 kuolleet
Esko Lehmus

Esko Olavi Lehmus (6. huhtikuuta 1919 Tampere – 31. elokuuta 2000 Tampere) oli suomalainen kustannustoimittaja ja Tampereella toimivan mainostoimisto Mainos Lehmuksen perustaja.Mainos Lehmuksen mainosmajakka Tampereella vuonna 1949, Aamulehden kokoelma, Museokeskus Vapriikki (Finna) Hautahaku.fi : Lehmus Esko Olavi Esko Lehmus perusti Mainos Lehmuksen vuonna 1947. Toimisto työllisti enimmillään Tampereella noin 50 henkilöä ja Helsingissä 20 henkilöä. Mainos Lehmus suunnitteli muun muassa vuonna 1965 Tampereen jäähallissa pidettyjen jääkiekon maailmanmestaruuskisojen mainonnan. Toimiston graafisella osastolla työskenteli muun muassa taiteilija Kimmo Kaivanto.40-luvun Mainos Lehmus oli aito ”madmen” -mainostoimisto, Mainos Lehmus historiaa Lehmus perusti vuonna 1960 yhdessä puolisonsa Hilkka Lehmuksen ja Kimmo Kaivannon kanssa kirjankustantamo Lehmuksen. Lehmus teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin ja Yhdysvaltoihin. Hän oli Tampereen Mainosyhdistyksen kunniajäsen. Lehmuksen vanhemmat olivat faktori Antti Oskari Lehmus ja kutomon esimies Lyyli Alice (o.s. Kielo). Puoliso oli konttoristi Hilkka Kaarina (o.s. Vuohensilta) vuodesta 1948. Esko Lehmus on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle. == Toimitustöitä == * Hymy lapselle: kokoelma kaskuja ja kuvia suomalaisesta lapsesta; päätoimittaja Esko Lehmus ; esipuhe Arvo Ylppö ; tekstiasu Harri Kaasalainen, ulkoasu ja taitto Kimmo Kaivanto. Lehmus, Tampere 1961 * Nauru sodalle: sotiemme huumoria 1939–44 osat 1–2; toimituskunta: päätoimittaja Esko Lehmus ; teksti Pekka Kosonen ; kuvitus ja taitto Jussi Aarnio ; venäläinen osasto Yrjö Aav. Lehmus, Tampere 1961 * Presidenttikaskut: kaskuja ja tarinoita tasavallan kahdeksasta päämiehestä; toim. Esko Lehmus ja Harri Kaasalainen ; esipuhe Kustaa Vilkuna ; esittelyt Matti Kurjensaari ; kuvitus K. Olavi. Lehmus, Tampere 1961, 8. painos 1963, 10. uusittu painos 1987 mukaan lisätty Mauno Koivisto -osuus, esittely Aimo Kairamo. * Nauru autolle; toimittanut Esko Lehmus ; kuvitus Jarmo Koivunen ; historiallisen osan suunnittelu ja kuvitus Olli Tasanen ; teknillinen asiantuntija Mauri J. Salo. Lehmus, Tampere 1964 * Tampereen rotaryklubi 50 vuotta 1983. Tampereen rotaryklubi, Tampere 1983 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mainos Lehmuksen sivut Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Frederika (Hannover)

Fredericka Louise Thyra Victoria Margaret Sophia Olga Cecily Isabel Christa (18. huhtikuuta 1917 – 6. helmikuuta 1981) oli saksalainen aatelisneito, josta tuli Paul I:n puolisona Kreikan kuningatar. Frederika oli Brunswick-Lüneburgin herttuan Ernst Augustin ja Viktoria Luisen tytär joka kasvoi Itävallassa ja kävi koulunsa Englannissa, Saksassa ja Italiassa. Hän meni naimisiin Kreikan kruununprinssi Paulin kanssa vuonna 1938. Häiden jälkeen hän oppi kreikan kieltä ja liittyi ortodoksiseen kirkkoon. Perhe asui Ateenan lähistöllä, missä heille syntyi kaksi lasta, Sofía ja Konstantin. Toisen maailmansodan puhjettua perhe siirtyi Kreetalle, sieltä Egyptiin ja asettui lopulta Etelä-Afrikkaan, missä nuorin tytär Irene syntyi. Siellä asuessaan prinsessa aloitti hyväntekeväisyysjärjestön, joka keräsi rahaa kreikkalaisille. Perhe pääsi palaamaan Kreikkaan vasta 1946. Heistä tuli kuningasperhe, kun Yrjö II kuoli vuonna 1947. He keskittyivät sisällissodan taltuttamiseen, ja suosittu kuningatar vieraili joukkojen luona rintamalla myös yksin miehensä sairastaessa. Sodan päätyttyä 1949 alkoi jälleenrakennus. Kuningatar pyrki uudistamaan myös maan jälkeenjäänyttä koulutusta. 1960-luvulla, kun ulkomainen apu tyrehtyi, kuningasperhe alettiin nähdä turhana rahanhukkana ja heidän suosionsa laski. Kuningas kuoli 1964. Vuoden 1967 sotilasvallankaappauksen jälkeen Frederika pakeni Roomaan poikansa kanssa. Tytär Sofiasta tuli Espanjan kuningatar. Frederika kuoli Madridissa ollessaan vierailulla tyttärensä luona. == Lähteet == Luokka:Kreikan kuninkaalliset Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
The Summer I Turned Pretty

The Summer I Turned Pretty on yhdysvaltalainen draamasarja ja kasvutarina, joka perustuu yhdysvaltalaiskirjailija Jenny Hanin nuortenkirjasarjaan Kesä. Televisiosarjan pääosia esittävät Lola Tung, Jackie Chung ja Rachel Blanchard. Vuonna 2022 alkanutta sarjaa on julkaistu Amazon Prime Videossa kaksi tuotantokautta ja kolmas kausi on tekeillä. Sarja kertoo teini-ikäisestä Isabel ”Belly” Conklinista, joka on aina viettänyt kesät äitinsä parhaan ystävän ja tämän kahden pojan, Conradin ja Jeremiahin, kanssa. Belly on ollut ihastunut Conradiin jo vuosia, mutta tänä kesänä kaksikon välillä saattaa viimein tapahtua jotain. == Tuotanto == === Kuvaukset === Sarja tapahtuu kuvitteellisessa Cousins Beach -nimisessä kaupungissa. Sinne sijoittuvat kohtaukset kuvattiin Pohjois-Carolinassa: kuvauspaikkoja olivat Wilmington sekä sen lähettyvillä sijaitsevat Carolina Beach, Kure Beach ja Wrightsville Beach. Toisen kauden kuvaukset alkoivat Wilmingtonissa heinäkuussa 2022 ja päättyivät saman vuoden marraskuussa. === Kolmas tuotantokausi === Elokuussa 2023 tiedotettiin, että sarjaa jatketaan kolmannella tuotantokaudella. Kausi on pituudeltaan kymmenen jaksoa ja perustunee Jenny Hanin kirjasarjan kolmanteen osaan Kesä on ikuisesti meidän. Prime Videon mukaan kolmannen kauden tuotantoa ei kuitenkaan aloiteta ennen kuin yhdysvaltalaisia televisio- ja elokuvakäsikirjoittajia edustavan Writers Guild of American sekä näyttelijöitä edustavan SAG-AFTRA:n lakot ovat päättyneet. == Näyttelijät == == Julkaisu == Televisiosarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin kokonaisuudessaan Amazon Prime Video -palvelussa 17. kesäkuuta 2022. Toisen tuotantokauden kolme ensimmäistä jaksoa julkaistiin palvelussa 14. heinäkuuta 2023 ja loput viisi jaksoa viikoittain sen jälkeen. Kauden viimeinen jakso julkaistiin 18. elokuuta 2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:2020-luvun yhdysvaltalaiset nuortendraamasarjat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat Luokka:Prime Video -alkuperäissarjat
Maria Anna Portugalilainen

Maria Anna (13. heinäkuuta 1861– 31. heinäkuuta 1942 ) oli portugalilainen Bragançan prinsessa, josta tuli Vilhelm IV:n puolisona Luxemburgin suurherttuatar. Maria Anna oli Portugalia kuninkaana 1828-1834 hallinneen Mikaelin tytär. Hän kävi koulunsa Saksassa. Vuonna 1884 hän tapasi Nassaun prinssi Vilhelmin. Katolinen miniä ei ollut aluksi luterilaisen prinssin isän mieleen, mutta kun isästä tuli vahvasti katolisen Luxemburgin suurherttua, hän muutti mielensä. Maria Anna ja Vilhelm vihittiin 1893. Vilhelm IV alkoi sairastella heti noustuaan valtaistuimelle, ja Maria Annasta tuli hänen sijaishallitsijansa vuosiksi 1908–1912. Kesällä 1912 valta siirtyi heidän tyttärelleen Marie-Adélaïdelle, mutta Maria Annalla oli edelleen tärkeä tehtävä suurherttuattaren neuvonantajana. Vuonna 1919 kun Marie-Adélaïde luopui vallasta sisarensa Charlotten hyväksi, Maria Anna vetäytyi Hohenburgiin. Vuonna 1940 Maria Anna lähti maanpakoon New Yorkiin missä hän kuoli 1942. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Sähkömagneettinen energia

Sähkömagneettinen energia on sähkömagneettiseen säteilyyn liittyvää energiaa. Mitä pienempi säteilyn aallonpituus on, sitä suurempi on yksittäisen säteilykvantin energia. Lyhytaaltoiset ja runsasenergiset säteilylajit, kuten gammasäteily ja röntgensäteily, pystyvät rikkomaan useiden aineiden kemiallisia rakenteita. Luokka:Sähkömagnetismi
Onni Kivipelto

Onni Kivipelto (s. 2003) on suomalainen laulaja. Hän voitti The Voice of Finlandin 12:nnen kauden, jossa hän kilpaili Toni Wirtasen ja Sipe Santapukin joukkueessa. Kivipelto sai 41 prosenttia finaalin äänistä. Voiton myötä Kivipelto sai levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa. Kivipelto on valmistunut Kaustisen musiikkilukiosta ylioppilaaksi ja käynyt varusmiespalveluksen varusmiessoittokunnan solistina. The Voice of Finlandin voittamisen lisäksi Kivipellon taskusta löytyy yläasteikäisten Rock-SM kisoista kakkossija. Kivipellon ensimmäinen single ”Jätit jäljen mun sydämeen” julkaistaan 1. maaliskuuta 2024. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Jaakko Kuorikoski (filosofi)

Jaakko Kuorikoski (s. 1977) on professori käytännöllisen filosofian oppiaineessa Helsingin yliopistolla. Kuorikoski valmistui filosofian maisteriksi 2002 Helsingin yliopistosta pääaineenaan teoreettinen filosofia. Myös väitöskirjansa Society by Numbers: Studies on Model-Based Explanations in the Social Sciences hän teki Helsingin yliopistolle vuonna 2010. Vuonna 2017 Kuorikoski aloitti työskentelyn apulaisprofessorina Tampereen yliopiston New Social Research -tutkimusohjelmassa. Vuonna 2020 hän siirtyi Helsingin yliopistolle käytännöllisen filosofian apulaisprofessoriksi. Kuorikosken tutkimusalaa ovat yleinen tieteenfilosofia ja yhteiskuntatieteiden filosofia. Kuorikoski on tutkinut erityisesti tieteellisen selittämisen ja ymmärtämisen kysymyksiä, syy-seurauspäättelyä ja kausaliteetin metafysiikkaa sekä mallintamista yhteiskuntatieteissä (erityisesti taloustieteessä). Kuorikoski on julkaissut lukuisia tutkimusartikkeleita ja hänen tutkimuksensa on palkittu useilla palkinnoilla. Kuorikoskelle on myönnetty muun muassa Suomalaisen Tiedeakatemian nuoren humanistitutkijan Jutikkala-palkinto (2016). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jaakko Kuorikosken kotisivu * Jaakko Kuorikosken profiili PhilPeople-tietokannassa * Jaakko Kuorikosken profiili Google Scholar -palvelussa Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Tieteenfilosofit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Acker

Acker tai Van Acker on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Amy Acker (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä * Evi Van Acker (s. 1985), belgialainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti * Ernest Acker (1852–1912), belgialainen arkkitehti * Jean Acker (1893–1978), yhdysvaltalainen näyttelijä * Kathy Acker (1947–1997), yhdysvaltalainen kirjailija * Lily Castel, oik. Alice van Acker (s. 1937), belgialainen laulaja == Muita merkityksiä == * Acker Bilk, englantilainen jazzklarinetisti * Acker, vanha saksalainen peltomitta, joka oli 22–65 aaria == Lähteet ==
Yrjö Nordling

Yrjö Henrik Nordling (24. huhtikuuta 1888 Turku – 22. marraskuuta 1963 Helsinki)Kuolinilmoitus, Ent. liikkeenharjoittaja Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1963, No 321, sivu 3, julkaistu 26.11.1963 oli suomalainen keilaaja ja liikkeenharjoittaja.Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 24.04.1938, nro 109, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotUrheilumme Kasvot Osa 3, Nordling, Yrjö, sivu 739, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978Muistokirjoitus, Johtaja Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1963, No 322, sivu 15, julkaistu 27.11.1963 Opiskeltuaan useita vuosia Turussa sikäläisessä teollisuuskoulussa, Nordling lähti opintomatkoille ulkomaille opiskellen ja työtä tehden. Palattuaan kotimaahan Nordling toimi parisen vuosikymmentä muun muassa Moottori- ja Metalli Oy:n toimitusjohtajana, kunnes hän perusti 1928 Helsinkiin oman kangas- ja vaatetavaraliikkeen ja alkoi hoitaa sitä.50 vuotta Yrjö Henrik Nordling, Uusi Suomi, 1938, No 109, sivu 13, julkaistu 24.4.1938 Nordling oli keilaajana mukana Suomen joukkueessa Berliinin olympialaisten aattoviikolla heinäkuussa 1936 Berliinin Deutschlandhallessa järjestetyissä keilailun maailmanmestaruuskilpailuissa. Suomen keilaajajoukkue saavutti näissä kilpailuissa ensimmäisen sijan ja henkilökohtaisessa kilpailussa Nordling oli viidentenä. Berliinissä Nordling sai lisäksi Euroopan mestaruuden ja kaksi vuotta myöhemmin Stuttgartissa EM-pronssia 8 x 4 sarjalla. Nordlingille myönnettiin Helsingin Bowlingliiton hopeinen ansiomerkki n:o 70. Viimeiset vuodet Nordling eli maanviljelijänä Nummen pitäjässä omistamallaan Markkula-nimisellä tilalla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Muistelmia MM-kisoista Berlinissä 1936, Keilaaja : Suomen keilailijoitten äänenkannattaja, 15.09.1938, nro 1, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * Muistelmia MM-kisoista Berlinissä 1936, jatkoa, Keilaaja : Suomen keilailijoitten äänenkannattaja, 30.09.1938, nro 2, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset keilaajat Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Gideon Ernst von Laudon

Gideon Ernst von Laudon (tai Loudon; 2. helmikuuta 1717 Laudohn, Ruotsin Liivinmaa – 14. heinäkuuta 1790 Neutitschein, Määri, Pyhä saksalais- roomalainen keisarikunta) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut itävaltalainen vapaaherra ja sotamarsalkka. Häntä on kutsuttu yhdeksi aikansa suurimmista sotapäälliköistä seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763 Fredrik Suurta vastaan ja Itävallan ja Turkin välisessä sodassa 1787–1791. ==Elämä ja ura== Laudon kuului Skotlannista Liivinmaalle vuosisatoja aikaisemmin muuttaneeseen sukuun. Hänen isänsä oli everstiluutnantti, joka jäi eläkkeelle Ruotsin palveluksesta. Poika lähetettiin vuonna 1732 Venäjän armeijaan kadetiksi. Hän osallistui Puolan perimyssodassa sotamarsalkka Burkhard Christoph von Münnichin johtamaan Danzigin piiritykseen vuonna 1734, venäläisten marssille Reinille vuonna 1735 ja Turkin sotaan 1738–1739. Tyytymättömänä tulevaisuudennäkymiinsä hän erosi vuonna 1741 ja hakeutui muualle sotilastehtäviin. Hän lähti Venäjältä everstiluutnanttina ja siirtyi vuonna 1742 Itävallan palvelukseen, ja kunnostautui Itävallan perimyssodassa. Laudonin nopea urakehitys alkoi seitsenvuotisessa sodassa. Hänen saavutuksistaan on mainittava erityisesti hänen osallistumisensa Prahan taisteluun 6. toukokuuta 1757, jonka jälkeen hänestä tuli kenraalimajuri ja hiljattain perustetun Maria Teresian ritarikunnan ritari, Olmützin piirityksen kukistaminen Domstadtlin taistelussa 30. kesäkuuta 1758, sekä hänen osallistumisensa Hochkirchin taisteluun, jonka jälkeen hänet korotettiin vapaaherran arvoon, ja voitto Kunersdorfissa elokuussa 1759. Vuonna 1760 hän voitti taistelut Landeshutissa ja valloitti Glatzin linnoituksen, mutta kärsi tappion Liegnitzissä Fredrik Suurta vastaan. Syys-lokakuussa 1761 hän valloitti Schweidnitzin. Vuonna 1769 hänestä tuli Määrin kenraalikomentaja ja vuonna 1778 sotamarsalkka, ja Baijerin perimyssodan syttyessä seuraavana vuonna hänelle annettiin Saksin rajalle kootun armeijan komento. Itävallan- Turkin sodan sytyttyä vuonna 1788 hänelle annettiin Itävallan joukkojen komento Kroatiassa, ja hän päätti sodan valloittamalla Belgradin. Kun seuraavana vuonna sota Preussin kanssa uhkasi puhjeta, keisari Leopold nimitti hänet Itävallan asevoimien ylipäälliköksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Itävallan marsalkat Luokka:Baltiansaksalaiset Luokka:Vuonna 1717 syntyneet Luokka:Vuonna 1790 kuolleet
Deplasmolyysi

Deplasmolyysi on tapahtuma, jossa solu palautuu entiselleen plasmolyysin jälkeen. Ilmiö syntyy kasvisoluissa, kun solu on ensin liuoksessa, joka on väkevämpää kuin solulima. Tällöin tapahtuu osmoosi, jossa solusta kulkeutuu vettä solukalvon läpi solusta ulos. Tämä tapahtuma on plasmolyysi. Sen jälkeen solu on liuoksessa, joka on laimeampaa kuin solun solulima. Tällöin solun ulkopuolelta kulkeutuu vettä solukalvon läpi soluun ja solu turpoaa, kunnes se on saavuttanut alkuperäisen nestepitoisuutensa. Tämä tapahtuma on deplasmolyysi. Jos plasmolyysin jälkeen ei pian tapahdu deplasmolyysiä, solu todennäköisesti kuolee ja koko kasvi voi kuolla veden puutteeseen, jos tilanne kestää kauan. Plasmolyysiä ja deplasmolyysiä tapahtuu juuria ympäröivän maan kuivuessa ja kosteuden palattua. Ilmiö syntyy myös talvella. Pohjoisten alueiden kasvit selviävät siten, että ne valmistautuvat talveen pitkin syksyä. Jos ilma kuitenkin kylmenee nopeasti, kasvit eivät välttämättä ehdi valmistautua tarpeeksi ja niille saattaa tulla paleltumia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://blogs.helsinki.fi/biopop- keskus/files/2015/11/biopop_plasmolyysi.pdf * https://biologyreader.com/difference-betveen-plasmolysis-and- deplasmolysis.html Luokka:Solubiologia Luokka:Biokemia
Jeffery Amherst

Jeffery Amherst, 1. paroni Amherst (29. tammikuuta 1717 Sevenoaks, Kent – 3. elokuuta 1797 Sevenoaks) oli brittiläinen upseeri, joka valloitti Uuteen Ranskaan kuuluneen Kanadan suuressa siirtomaasodassa. Hänen mukaansa on nimetty useita paikkoja Yhdysvalloissa ja Kanadassa. ==Elämä ja ura== Dorsetin herttuan avulla Amherst pääsi kaartin palvelukseen vuonna 1731. Itävallan perimyssodassa hän palveli Saksassa ja Alankomaissa kenraali John Ligonierin adjutanttina ja osallistui Rocoux'n, Dettingenin ja Fontenoyn taisteluihin. Sitten hän palveli Wilhelm Cumberlandin esikunnassa ja osallistui tämän kanssa Itävallan perimyssodan myöhempiin kampanjoihin, Lauffeldin taisteluun ja seitsenvuotisessa sodassa Pohjois-Saksan kampanjaan vuonna 1757 ja siellä Hastenbeckin taisteluun. Vuotta aiemmin hänet oli ylennetty everstiluutnantiksi. Vuonna 1758 pääministeri William Pitt teki Amherstista kenraalimajurin ja antoi hänen komentoonsa retkikunnan, jonka tarkoituksena oli hyökätä ranskalaisia vastaan Pohjois-Amerikassa. Retkikunnan ensimmäistä voittoa, Louisburgin valtausta 26. heinäkuuta 1758, seurasi pian muita voittoja, ja Amherstille annettiin kaikkien sotatoimialueella olevien joukkojen pääkomento. Vuoden 1759 sotaretkessä Amherst valtasi Ticonderogan ja Crown Pointin, kun taas Quebecin valtasi James Wolfe. Vuonna 1760 Amherst eteni kohti Montrealia, joka antautui yhdistetylle englantilaiselle armeijalle. Amherst nimitettiin välittömästi Brittläisen Pohjois-Amerikan kenraalikuvernööriksi. Seuraavina vuosina Amherst aliarvioi vihollisensa ja ei menestynyt ranskalaismielisiä intiaaniheimoja vastaan käydyissä taisteluissa Pontiacin kapinassa. Hänet kutsuttiin takaisin Englantiin vuonna 1763 ja hänet otettiin vastaan Lontoossa, jossa hänen epäonnistumisensa intiaanisodassa eivät olleet tiedossa, Kanadan valloittajana. Vuonna 1772 hänestä tuli kenraaliluutnantti ja joukkojen vt. ylipäällikkö. Hän toimi tässä tehtävässä päämajan pääneuvonantajana Yhdysvaltain itsenäisyyssodan aikana. Vuonna 1776 hän sai päärin arvon ja vuonna 1778 kenraalin arvon. Vuonna 1793 Amherst nimitettiin armeijan vakinaiseksi ylipäälliköksi, mutta osoitti vähäisiä kykyjä ja joutui eroamaan vuonna 1795, minkä jälkeen hänet palkittiin seuraavana vuonna sotamarsalkan arvolla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset marsalkat Luokka:Brittiläiset paronit Luokka:Vuonna 1717 syntyneet Luokka:Vuonna 1797 kuolleet