EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Max Brod

Max Brod (27. toukokuuta 1884 Praha, Böömi – 20. joulukuuta 1968 Tel Aviv, Israel) oli kirjailija, dramaturgi, säveltäjä ja juristi. Hän syntyi Prahassa, joka silloin oli osa Itävalta-Unkarin Böömiä. Brod oli tuottelias kirjailija, mutta lisäksi hän oli Franz Kafkan ystävä, elämäkerrankirjoittaja ja tämän kirjeiden ja päiväkirjojen puhtaaksikirjoittaja ja julkaisija. Brod oli saksankielinen juutalainen ja opiskeli lakia Prahan Kaarlen yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1907 ja ryhtyi pian sionistiksi. Natsiaikana vuonna 1939 Brod pakeni vaimonsa Elsa Taussigin kanssa Palestiinaan, jossa hän kuoli. Hän toimi Tel Avivin Habima-teatterin dramaturgina. Brod tapasi Kafkan ensimmäisen kerran vuonna 1902, kuin molemmat olivat Prahassa opiskelemassa. Miehet olivat läheisiä ystäviä Kafkan kuolemaan saakka. Toisin kuin Kafka, Brod oli elinaikanaan suosittu ja paljon julkaisut kirjailija. Hänen romaaninsa Schloß Nornepygge, joka julkaistiin kirjailijan ollessa vasta 24-vuotias, pääsi nopeasti Berliinin kirjallisuuspiirien suosioon, ja sitä pidettiin ekspressionismin mestariteoksena. Franz Kafka sairasti tuberkuloosiia ja kuoli vuonna 1924Leena Becker, Kafkana olemisen vaikeus. Niin & näin 1/16. Viitattu 10.2.2022. Hävittämiskäskystä välittämättä Brod viimeisteli ja julkaisi postuumisti ystävänsä teoksia, joista monet olivat jääneet keskeneräisiksi. Brod julkaisi Kafkan elämäkerran 1937. Brod oli myös säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu lauluja, pianokappaleita ja näyttämömusiikkia. Hän käänsi Leoš Janáčekin oopperoita saksaksi ja kirjoitti Janáčekista elämäkerran vuonna 1924. Brod kuoli vuonna 1968 Tel Avivissa Israelissa. == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset kirjailijat Luokka:Tšekkiläiset säveltäjät Luokka:Itävaltalaiset kirjailijat Luokka:Itävaltalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Matti Kaario

Matti Kaario (s. 29. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Kaario on tehnyt mittavan uran niin pelaajana kuin myös valmennus- ja johtotehtävissä. Keväällä 1983 kookas puolustaja Kaario pelasi MM-kisoissa yhdessä seuratovereidensa Risto Jalon ja Raimo Summasen kanssa, mutta turnaus ei muodostunut menestykseksi sen paremmin Kaariolle kuin Suomen maajoukkueellekaan. Pelaajauransa jälkeen Kaario on jatkanut eri tehtävissä jääkiekon parissa. Kaario on toiminut mm. Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana kolmesti, sekä joukkueenjohtajana kaudesta 2005–06 lähtien.http://ilves.com/?page_id=449 Vuonna 2012 Kaario toimi Ilveksen operatiivisena johtajana yhden ottelun ajan Ilves Hockey Oy:n johdon irtisanouduttua.http://yle.fi/urheilu/matti_kaario_ei_minua_pida_onnitella/6312882 Tällä hetkellä Kaario toimii Tampereen kaupungin liikuntapalveluiden käyttöpäällikkönä vastuualueenaan kansainvälinen toiminta ja huippu-urheilu sekä niiden suorituspaikkojen kehittäminen. Syksyllä 2007 Kaario totesi, että "Ratina ei ole lumileikkejä varten" jolloin Tampere Unitedin pelaajien ja henkilökunnan täytyi kolata kenttä, jotta peli GBK:ta vastaan saatiin pelattua. http://www.aamulehti.fi/teema/tampereunited/tamu-vaivattomasti- cupin-finaaliin/52147 Keväällä 2009 Kaario esti Veikkausliigakauden aloittamisen ajallaan vedoten kentän huonoon kuntoon ja lähestyvään Bruce Springsteenin konserttiin. Veikkausliigan kilpailupäällikkö Peter Lundströmin Pohjalaiselle antamansa haastattelun mukaan kentän kunto olisi mahdollistanut jalkapallo- ottelunhttp://www.pohjalainen.fi/teemat/urheiluteematarticle.jsp?p=264&article;=412651&Title;=VPS:n+sarja- avaus+siirtyy,++liiga+kritisoi+j%E4rjestelm%E4%E4. Kaario esitti puolestaan keväällä 2011, että perinteinen Tammela tulisi purkaa asuintalojen tieltä.http://www.tamperelainen.fi/artikkeli/108896-”tammelan-stadionin- purkaminen-olisi-jalkapallon-etu” == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Matti Kaarion profiili Ilves.com sivustolla * Matti Kaarion Tampereen kaupungin sivuilla * Matti Kaarion tilastot liiga.fi sivustolla Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset jääkiekkovalmentajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
First Day of My Life

First Day of My Life on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se julkaistiin lokakuussa 2003 ja se on kolmas singleirrotus yhtyeen Dead Letters -albumilta. Suomen virallisella singlelistalla single oli parhaimmillaan neljännellä sijalla ja pysyi siellä kahdeksan viikkoa. Single menestyi kohtalaisesti myös muualla Euroopassa. First Day of My Life, kuten koko Dead Letters-albumi, nauhoitettiin Nord Studiosilla, Tukholmassa. Kappaleesta löytyy lisäksi akustinen versio In the Shadows -singleltä sekä brittiläistä radiokanavaa varten nauhoitettu versio Guilty-singleltä. First Day of My Lifelle kuvattiin video Berliinissä, Saksassa ja sen ohjasi Sven Bollinger. Siinä yhtye soittaa kilpa-autoradalla ja matalassa vesialtaassa. Singlen kansikuva on otettu videon yhteydessä. == Kappalelistaus== # First Day of My Life (3'44) #First Day of My Life - video Luokka:Vuoden 2003 kappaleet Luokka:The Rasmuksen kappaleet
Staffa

Staffa on Skotlannin länsirannikolla sijaitseva Sisä-Hebrideihin kuuluva basalttisaari. Se sijaitsee noin 50 km Obanista länteen. Saareen on syntynyt aaltojen vaikutuksesta useita luolia, joista kuuluisin on Fingalin luola. Staffa on kooltaan 33 hehtaaria ja sen korkein kohta 42 metriä. Saari on ollut asumattomana 1800-luvulta. Saari kuuluu Argyll ja Buten paikallishallintoalueeseen. Kuva:Staffa WE 14685.JPG|Näkymä saaren länsiosasta itään päin Kuva:Staffa top 14693k.jpg|Kuva Fingalin luolan sisäänkäynnin yläpuolelta Kuva:Staffa harbour 14705k.jpg|Staffan satama == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Argyll ja Bute Luokka:Sisä-Hebridit Luokka:Vulkanologia
Alfredo Catalani

Alfredo Catalani (19. kesäkuuta 1854 Lucca – 7. elokuuta 1893 Milano) oli italialainen oopperasäveltäjä, jonka nykyään esitetyin teos on La Wally (1892). Catalani syntyi Luccassa ja opiskeli Milanossa Antonio Bazzinin johdolla. Monet säveltäjän työt ovat jääneet ajan suositumpien oopperasäveltäjien, kuten Jules Massenet'n ja Giacomo Puccinin töiden varjoon. Catalani kuoli Milanossa 39-vuotiaana kärsittyään tuberkuloosista. Hänet haudattiin Cimitero Monumentaleen, jossa lepäävät myös Amilcare Ponchielli ja Arturo Toscanini. Toscanini muistetaan Catalanin musiikillisen uran merkittävänä tukijana. La Wally sai kantaesityksensä La Scalassa 20. tammikuuta 1892. Nelinäytöksisen oopperan libreton oli kirjoittanut Luigi Illica. Oopperasta muistetaan varsinkin aaria Ebben? Ne andrò lontana, joka alun perin oli kirjoitettu itsenäisenä sävellyksenä jo 1878. ==Teoksia== ===Oopperat=== *La falce, Milano, 19. heinäkuuta 1875 *Elda, Torino, 31. tammikuuta 1880 (uudistettu versio: Loreley) *Dejanice, Milano, 17. maaliskuuta 1883 *Edmea, Milano, 27. helmikuuta 1886 *Loreley, Torino, 16. helmikuuta 1890 *La Wally, Milano, 20. tammikuuta 1892 ===Sinfoniset teokset=== *Sinfonia a piena orchestra, 1872 *Il Mattino, sinfonia romantica, 1874 *Ero e Leandro, poema sinfonico, Milano, 9 May 1885 Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1854 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Hermann Goetz

Hermann Gustav Goetz (7. joulukuuta 1840 – 3. joulukuuta 1876) oli saksalainen säveltäjä. Goetz muutti vuonna 1863 Sveitsiin opiskeltuaan Berliinissä. Hän työskenteli vuosikymmenen ajan kriitikkona, pianistina, urkurina ja kapellimestarina, ja viimeiset vuotensa hän omisti sävellystyölleen. Goetz sai ensimmäisen varsinaisen pianotuntinsa 1857 ja valmistui konservatoriosta 1862. Hän meni naimisiin vuonna 1868. Goetz oli kärsinyt pitkään tuberkuloosista, joka saikin hänet lopulta vetäytymään hiljaiseen sävellystyöhönsä. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonia, kaksi pianokonserttoa, viulukonsertto, kaksi oopperaa, kamarimusiikkia ja muuta. == Aiheesta muualla == * Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Saksalaiset oopperasäveltäjät Luokka:Romantiikan säveltäjät Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Pimeyden kutsu

Pimeyden kutsu on ensimmäinen osa Robin Jarvisin Deptfordin hiiristä kertovassa nuortenkirjasarjassa. == Juoni== Lontoon liepeillä Deptfordissa asuvat hylätyssä Laitalassa hiiret. Tarina alkaa, kun Albert Brown, kahden lapsen Audreyn ja Arthurin isä, mielestään typerästi uhmaa Ristikon vaaroja ja menee viemäreihin. Siellä hän tapaa Lontoon keskustasta tulleen nuoren harmaan hiiren Piccadillyn, joka pakenee, kun rotat nappaavat Albertin. Kun nuoret hiiret varttuvat aikuisiksi, he saavat kukin yksilöllisen, kohtaloon sidotun hiirvaskensa, joiden tekemiseen vaikuttavat vaskitakojat sekä hiirten myyttinen suojelija Vihreä hiiri. Albertin tytär Audrey ei halunnut uskoa, että hänen isänsä oli kuollut, ei varsinkaan silloin kun itse Vihreä hiiri ojensi hänelle hiirvaskensa ja hänen isänsä ääni kuului hänen vierestään. Kovin kiintyneenä isäänsä Audrey väittää Piccadillya pelkuriksi ja huijariksi, kun tämä kertoo Albertin joutuneen rottien hirmuisen jumalan Jupiterin kynsiin. Audreyn ja Arthurin ystävät, serkukset albiinohiiri Oswald ja peltohiiri Taula aikoivat lähteä hakemaan viemäreistä Ristikon takaa Audreyn kadonnutta hiirvaskea, mutta Piccadilly, jota Audrey itse painosti, lähti Taulan sijasta. Oswald päätyy rottien sekaan ja melkein joutuu syödyksi. Hän pääsee kuitenkin pakenemaan ja löytää Audreyn hiirvasken. Vihreä hiiri kehottaa häntä antamaan vasken Audreylle, joka melkein joutuu Jupiterin surmaamaksi. Audreyn kissantorjuntaan erikoistunut hiirvaski tekee lopun Jupiterista, ja tämän adjutantti Morgan-cornwallilaisrottakin katoaa. == Henkilöt == * Audrey Brown Nuori hiirityttö, joka pitää röyhelöistä ja tiuskii pistelevästi Piccadillylle. * Arthur Brown Audreyn veli, jolle ruoka maistuu todella hyvin – vatsakin sen jo näyttää. * Albert Brown Mielestään erittäin tyhmä ja uhkarohkea lähdettyään Ristikon toiselle puolen järkensä vastaisesti. * Arabel Vikinä Juoruilija, joka ikävä kyllä oli oikeassa Albertin suhteen. * Oswald Vikinä Arabelin poika. Pituutensa vuoksi häntä voisi luulla albiinorotaksi. Näin hänelle kävikin, kun hän kohtasi rottajoukkion: rotat kohtelivat häntä kuin nuorta rottaa ja sanoivat Maito- ja Valkonaamaksi. * Taula Vikkelä Oikealta nimeltään Willian Vikkelä, mutta koska hänen vanhempansa ovat kaupunkihiiri ja peltohiiri, häntä sanotaan Taulaksi, hiireksi 'jolla ei riitä juusto yläkerrassa'. Taula on Oswaldin serkku, eli Oswaldin äiti Arabel on Taulan äidin Gladwinin sisar. Luokka:Nuortenkirjat
Nishijinin metroasema

Nishijinin metroasema () on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on neljäs asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien. Asema avattiin 26. heinäkuuta 1981. Aseman lähellä sijaitsee useita kaupungin julkisia paikkoja, kuten museoita ja kirjastoja. Lisäksi Seinan Gakuinin yliopiston kampus sijaitsee aseman ympäristössä. Nämä tekevät asemasta yhden Fukuokan kiireisimmistä, ja sen kautta matkustaa päivässä 42 000 ihmistä. Muita paikkoja lähistöllä ovat muun muassa: * Seaside Momochi * Nishijin Elemall Praliva * Nishijin Palace * Fukuokan kaupunginmuseo * Fukuokan pääkirjasto * Fukuoka Tower * Best Denki Nishijin * Nishijinin ostoskatu * Yoshimuran sairaala ==Aiheesta muualla== * Nishijin - aseman sivut Luokka:Kūkō-linja
Vladimir Usatševski

Vladimir Kirilovitš Usatševski (ven. Усачевский, engl. Ussachevsky; 3. marraskuuta 1911 Hailar – 2. tammikuuta 1990 New York) oli Mantšuriassa syntynyt, yhdysvaltalaistunut säveltäjä, joka tunnetaan varsinkin elektronisesta musiikistaan. Usatševskin vanhemmat olivat kansallisuudeltaan venäläisiä. Säveltäjä lähti vuonna 1931 asumaan ja opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Hänen varhainen tuotantonsa on lähinnä uusromanttista, mutta 1950-luvulla hän alkoi kiinnostua elektronisesta musiikista. Usatševski opetti vuosina 1947–1980 Columbian yliopistossa. Hän oli vuonna 1959 mukana perustamassa Columbia-Princetonin elektronisen musiikin keskusta New Yorkissa. Hän opetti lisäksi Utah'ssa ja toimi vuosina 1968–1970 Yhdysvaltain säveltäjien liiton puheenjohtajana. Usatševski kuoli New Yorkissa 2. tammikuuta 1990. Hänen merkittäviä oppilaitaan ovat muun muassa Charles Wuorinen, Alice Shields, İlhan Mimaroğlu, Ingram Marshall ja Richard Einhorn. Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Jaana Airaksinen

Jaana Airaksinen (s. 24. syyskuuta 1961 Tervo) on suomalainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän on ollut Voima Kustannuksen tytäryhtiö Into Kustannuksen toimitusjohtaja vuodesta 2007 sekä Voima-lehden päätoimittaja 2004–2005 ja lehden toimitusjohtaja 2005–2007. ==Elämä== Airaksinen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1989. Airaksinen työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) palveluksessa Papua-Uusi-Guineassa, New Yorkissa ja Malawissa 1989–1994. Vuonna 2015 Airaksinen sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän tietokirjallisuuden edistämispalkinnon. 2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen. http://slate.kapsi.fi/Euroaanestysaloite.html Airaksisen puoliso on kirjailija ja ympäristöaktivisti Risto Isomäki. == Teokset == * * * * * * === Eva Raulo -dekkarit === * * * == Suomennokset == * * ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Jaana Airaksinen Liken sivulla * Sanojen ajan artikkeli Jaana Airaksisesta Kirjasampo.fi:ssä * Jaana Airaksisen esittely DekkariNetissä Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset kansalaisaktivistit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lyhde

Lyhde on viljankorsista koottu nippu, joka helpottaa viljan keräämistä pellolta, jatkokäsittelyä, varastointia ja kuivatusta. Lyhteiden valmistaminen oli alun perin työlästä käsityötä, mutta elonkorjuun koneellistuessa ryhdyttiin käyttämään itsesitojaa, joka valmisti niiton yhteydessä samanaikaisesti valmiita lyhteitä. Lyhteinä vilja tuuleentuu ja kuivuu niin, että jyvien irrottaminen puimalla on vaivatonta. Viljan varastoiminen lyhteinä oli hyödyllistä ennen modernin, koneellisen viljelyn aikakautta. Leikkuupuimurien korvatessa perinteiset viljankorjuumenetelmät lyhteet jäivät tarpeettomiksi. Nykyisin lyhde on koriste, kuten ruislyhde tai joululyhde kotipihalla. Kauralyhteitä valmistetaan jonkinverran myyntiin eläinten ja lintujen talviruokintaan. Sanaa lyhde on käytetty tasaisesti ympäri Suomea. Sen alkuperää ei tiedetä, mutta jo Mikael Agricola käytti sitä kirjakielenä. Murresana 'lyhde' on etupäässä itäinen ('lyhe', 'liyhe'), lännessä on käytetty myös nimitystä 'sitoma'. == Lyhteiden valmistaminen käsityönä == Sirpillä leikattu tai viikatteella niitetty vilja kootaan nippuun, joka sidotaan yhteen yleensä samoista korsista otetulla siteellä. Pellolla lyhteitä voidaan pystyttää kuivumaan useamman lyhteen muodostelmiin, joita kutsutaan idässä yleensä nimillä viisikko ja kuhilas sekä lännessä nimellä kyäs (kykkäät), tai ne voidaan latoa ristikkäin olkaukseen. Kuivuneita lyhteitä varastoidaan pinoamalla niitä aumoihin, kekoihin ja närtteisiin. Lyhteiden kuivatustelineitä ovat olleet yksiriukuiset aarrot (aarto) ja moniriukuiset elohaasiat. Lyhteet ovat määräsuuruisia, ja ne kootaan kourallisista. Sirpillä leikatessa kootaan lamoamalla suuria kourallisia, jotka sitten nostetaan sängelle tyvet hieman ristikkäin. Kourallinen kootaan joko peukalon ja sormien väliin tai käyttämällä vielä avuksi jokaista sormiväliä. Viidestä kourallisesta tulee lyhde. Lyhteet saavat mieluusti lojua sängellä sitomattomina iltaan asti, jolloin ne kuivahtavat. Työpäivän päätteeksi lyhteet sidotaan. Toukolyhteen side otetaan vetämällä lyhteestä uloimmat tähkät, jolloin saadaan kimppu pisimpiä olkia. Jos vilja on lyhyttä, täytyy sidettä jatkaa, tai se on kierrettävä köysimäiseksi tai turvauduttava erikseen varattuihin, liotettuihin ruisolkiin. Ruislyhde ja usein toukolyhdekin on siteen kohdalta yleensä seitsemän tuumaa eli noin 18 senttiä paksu. Lyhde sidotaan käymällä seisomaan lyhteen oikealle puolelle, kasvot tähkäpäätä kohti, ja side otetaan tähkät vasempaan käteen, tyvi oikeaan. Side sujautetaan lyhteen tyvipään ympäri, jolloin lyhde samalla kierähtää. Side vedetään tiukaksi ja kierretään siteen tyvipää siteen tähkäpään ympäri kerran ja painetaan sitten oikean käden peukalolla yläkautta siteen alle niin, että muodostuvan lenkin tyvi jää osoittamaan siteen alta lyhteen tähkiä kohti. Siteen paikasta lyhteen pituuden suhteen riippuu, pysyykö lyhde siirreltäessä koossa vai ei. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Viljankorjuutyöt luokka:Maatalouden historia
Ekologinen käytävä

Ekologinen käytävä on kapea vyöhyke, kulkureitti, jonka kautta eliöt voivat siirtyä erillisistä elinympäristölaikuista toisiin. Ekologisia käytäviä muodostetaan kulkuesteiden kuten teiden, asuinalueiden ja muiden rakennettujen alueiden läpi verkostoksi. Ekologisia käytäviä ovat metsävyöhykkeet, metsä–peltoyhteydet, virtavedet ja muut viherympäristöjen ketjut. Ne yhdistävät toisiinsa luonnonsuojelualueita, laajoja metsäalueita ja muita luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeitä ydinalueita. Kaupunkisuunnittelussa voidaan kaavoituksen avulla mahdollistaa ja toteuttaa viheryhteyksiä, viheralueita ja viherverkostoja kaupunkien alueelle ekologisista ja virkistyskäyttösyistä. Viheralueiden välisten maastokäytävien riittävä leveys takaa elioiden siirtymismahdollisuudet alueen verkostossa. Ekologinen yhteys joudutaan joskus vetämään kaupungin ydinkeskustan ohi, sillä kaupunkimainen ympäristö ei ole kaikille lajeille soveltuva yhteys. Luonnon ja kaupungin yhdistävien ekologisten käytävien kautta kaupunkien keskustoihin voi tulla esimerikiksi kettuja, jäniksiä, hirviä ja saukkoja, kuten Turussa. Ekologiset käytävät lisäävät eliöyksilöiden mahdollisuuksia säilyä hengissä. Petoeläimet voivat ekologisten käytävien kautta vaeltaa suuremmalle alueelle hankkimaan ravintoa. Ekologinen käytävä myös mahdollistaa yksilöiden liikkumisen populaatiosta toiseen, mikä vähentää populaatioiden sisäsiittoisuutta. Ekologisen yhteyden tarvitsee vain antaa eläimille kulkureitti, eikä sen siis tarvitse olla luontoarvoiltaan erityisen arvokasta tai lajeille hyvin soveltuvaa ympäristöä. Leveät käytävät ovat parempia kuin kapeat, mutta tärkeintä on yhteyden jatkuvuus. Ihminen voi hyödyntää ekologisia käytäviä virkistyskäyttöön ja koulujen luonto-opetukseen. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Ekologia Luokka:Eliömaantiede
Imperiumi (albumi)

Imperiumi (LPCD 002) on oululaisen rockmetalliyhtye Lumina Polariksen 1. huhtikuuta 2006 julkaistu studioalbumi. Albumin kansineen tuotti Timo Peltokangas. Äänityksestä ja miksauksesta vastasivat Mikko Tuliniemi ja Timo Peltokangas. Albumin masteroi Finnvox-studiolla Mika Jussila. __NOTOC__ ==Yleiskuva== Imperiumi on raamatullisin kielikuvin kerrottu konseptialbumi eli yhtyeen mukaan "tositarina tulen valtakunnan noususta, rappiosta ja tuhosta"Tero Lassila, Lumina Polaris: Imperiumi, Imperiumi.net . Luettu 27. huhtikuuta 2007.. Albumi alkaa Mikko Härkinin säveltämällä ja sovittamalla introlla "Lankeemus". Albumin musiikki on melodista rockmetallia ja sisältää runsaasti pop-koukkuja, kuten esimerkiksi singlenäkin julkaistulla kappaleella "Autiomaahan" sekä "Lumo"-raidalla. Vokalisti Veli-Matti Väisänen tulkitsee sanoitusten rujoja kielikuvia pääosin raspiäänellä mutta myös puhtaammalla ilmaisulla. "Rooma" on thrash metal -vaikutteinen kappale. Imperiumi on saanyt hyviä arvosteluita medioissa kuten Noise.fi Olli Koikkalainen, Lumina Polaris: Imperiumi, Noise.fi. Luettu 27.4.2007. ja Imperiumi.net. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # ==Yhtyeen kokoonpano albumilla == * Veli-Matti Väisänen – laulu * Markus Vainionpää – kitara ja taustalaulu * Timo Kataja – kitara * Antero Tossavainen – basso * Kalle Hautamäki – rummut Veli-Matti Väisäsen korvasi kesällä 2008 Oula Siipola. ===Vierailevat muusikot=== * Mikko Tuliniemi – taustalaulu, laulu kappaleella Rooma * Jari Levy – taustalaulu * Markus Pätsi – taustalaulu * Mikko Härkin – koskettimet == Arvostelut == * Imperiumi: 7½/10 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *luminapolaris.net , sanat ym. * * Luokka:Vuoden 2006 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset metallialbumit
Sinfonia nro 5 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 5 c-molli (op. 67) valmistui vuosina 1804–1808 ja kantaesitettiin 22. joulukuuta 1808. Sinfoniasta on käytetty myös lisänimeä Kohtalonsinfonia, mutta toisin kuin kolmannessa sinfoniassa, tämä lisänimi ei ole Beethovenin antama. Lisänimi on tullut siitä, että hän sanoi kerran ystävälleen sinfonian ensimmäisistä nuoteista: "Näin kolkuttaa kohtalo ovelle." Beethoven saikin inspiraationsa Kohtalonsinfoniaan unestaan, jossa kuolema koputtaa hänen oveensa. Teos on yksi länsimaisen taidemusiikin tunnetuimmista sinfonioista, ja se koostuu neljästä osasta. Kuuluisa on varsinkin ensimmäisen osan pahaenteinen c-molli-teema. Se on hyvin tunnettu. == Säveltäminen == Beethoven kehitteli teosta huomattavan pitkän aikaa. Ensimmäiset luonnokset ovat vuodelta 1804, Eroica-sinfonian valmistumisen jälkeen. Beethoven kuitenkin keskeytti toistuvasti työnsä sinfonian parissa valmistellessaan muita sävellyksiä, joihin kuului ensimmäinen versio Fideliosta, Appassionata-sonaatti, kolme Razumovsky-jousikvartettoa, Viulukonsertto, neljäs pianokonsertto ja neljäs sinfonia. Kohtalonsinfonian lopullinen valmistuminen tapahtui vuosina 1807–1808 yhdessä Pastoraalisinfonian kanssa, joka kantaesitettiin samassa konsertissa. Beethoven oli Kohtalonsinfoniaa säveltäessään yli kolmenkymmenen ikäinen. Hänen elämässään oli tänä aikana meneillään etenevän kuurouden aiheuttama kriisi. Säveltämisen aikana maailmassa oli meneillään Napoleonin sodat, poliittista kuohuntaa Itävallassa ja Napoleonin joukkojen Wienin miehitys vuonna 1805. == Kantaesitys == Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran 22. joulukuuta 1808 Theather an der Wienissä laajassa Beethovenin itsensä johtamassa konsertissa, jonka ohjelmisto koostui kokonaan hänen omien teostensa kantaesityksistä. Konsertti kesti yli neljä tuntia. Viides ja kuudes sinfonia oli numeroitu konsertissa päinvastoin kuin ne nykyään tunnetaan. Konsertin ohjelma oli seuraava: *Pastoraalisinfonia *konserttiaaria "Ah, perfido" op. 65 *osa Gloria C-duuri-messusta *Neljäs pianokonsertto (Beethovenin itsensä soittamana) *(väliaika) *Kohtalonsinfonia *osat Sanctus ja Benedictus C-duuri-messusta *Kuorofantasia Beethoven omisti teoksen kahdelle mesenaatilleen, ruhtinas Franz Joseph von Lobkowitzille ja kreivi Rasumovskylle, sinfonian ensimmäisessä painetussa julkaisussa huhtikuussa 1809. == Osat == Kohtalonsinfonia noudattaa pääpiirteittäin tavanomaista sinfoniamuotoa. Neljä osaa kestävät noin 35 minuuttia. # Allegro con brio # Andante con moto # Scherzo: Allegro # Allegro == Kokoonpano == * piccolo * kaksi huilua * kaksi oboetta * kaksi klarinettia * kaksi fagottia * kontrafagotti * kaksi käyrätorvea * kaksi trumpettia * kolme pasuunaa * patarummut * viulut * alttoviulut * sellot * kontrabassot ==Kirjallisuutta== * ==Aiheesta muualla== * Symphony No.5, Op.67 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library Luokka:Ludwig van Beethovenin sinfoniat Luokka:1800-vuosikymmenen musiikkiteokset Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Sinfonia nro 3 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 3 Es-duuri (op. 55), lisänimeltään Eroica, edustaa tyylillisesti klassismin ja romantiikan ajan siirtymävaihetta. Beethovenin kolmannen sinfonialle vakiintunut kutsumanimi Eroica suomennetaan usein "herooinen" eli sankarillinen. Säveltäjä omisti teoksen alun perin Napoleon Bonapartelle, mutta poisti omistuksen Napoleonin kruunautettua itsensä keisariksi ja omisti lopulta sinfonian ruhtinas von Lobkowitzille. Eroica sävellettiin suurimmilta osin loppuvuodesta 1803. Teos on viimeistelty 1804 ja sen yksityinen kantaesitys oli tämän vuoden kesällä. Ensimmäinen julkinen esitys oli Wienissä 7. huhtikuuta 1805 säveltäjän itsensä johtamana. Teos merkitsi irtiottoa aiemmasta sinfoniaperinteestä, ja se oli merkittävä askel kohti romantiikkaa. Kestoltaan se on edeltäviä sinfonioita huomattavasti pitempi. Teoksessa mahtavimpana pidetään sen ensimmäistä osaa, joka kestää noin 14–18 minuuttia ja noudattaa sonaattimuotoa. Toinen osa on lähes samanpituinen hautajaismarssi, jota esitetään välillä erilaisissa muistotilaisuuksissa irrallisena kappaleena. Se oli hautajaiskappale esimerkiksi säveltäjä Felix Mendelssohnin ja Yhdysvaltain presidentti John. F. Kennedyn hautajaismuodollisuuksissa. Kolmas osa on metsästyshenkinen scherzo. Kymmenminuuttinen finaali on osin muunnelmamuotoinen. Eroican orkestraation erikoisuus on kolmen käyrätorven käyttö tavanomaisten kahden sijasta: näillä on näyttävää soitettavaa varsinkin scherzon triossa. Eroica luetaan sinfoniakirjallisuuden suurimpiin klassikoihin, sekä klassisen musiikin tärkeimpiin sävellyksiin. == Osat == # Allegro con brio # Marcia funebre: Adagio assai # Scherzo: Allegro vivace # Finale: Allegro molto – Poco andante – Presto. == Kokoonpano == * kaksi huilua * kaksi oboetta * kaksi klarinettia * kaksi fagottia * kolme käyrätorvea * kaksi trumpettia * patarummut * viulut * alttoviulut * sellot * kontrabassot. == Aiheesta muualla == * Symphony No.3, Op.55 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library Luokka:Ludwig van Beethovenin sinfoniat Luokka:1800-vuosikymmenen musiikkiteokset
Fingalin luola

thumb|Fingalin luolan sisäänkäynti. Fingalin luola (, ) on Skotlannin länsirannikolla sijaitsevan Staffan saaren kuuluisin rantakallioluola. Sen pituus on 69 metriä ja leveys vaihtelee 7–13 metrin välillä. Korkeus merenpinnasta on noin 20 metriä. Laskuveden ajaksi luolaan jää noin 8 metrin syvyydeltä vettä. Luolaan ei voi ajaa veneellä, mutta sinne voi kävellä kapeaa kivipolkua saaren muista osista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Argyll ja Bute Luokka:Skotlannin luolat
Edmund Zalinski

Edmund Louis Gray Zalinski (1849–1909) oli puolalaissyntyinen sittemmin amerikkalaistunut keksijä ja upseeri. Vuosina 1883–1889 hän kehitti paineilmakäyttöisen dynamiittitykin, jonka avulla voitiin lennättää dynamiittivarusteisia ammuksia lyhyen matkan päähän. Dynamiittitykin alkuperäisnimitys oli pneumatic dynamite tornado gun. Luokka:Yhdysvaltalaiset keksijät Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1909 kuolleet
Sinfonia nro 6 (Beethoven)

thumb|200px|Sinfonian käsikirjoitusta. Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 6 F-duuri (op. 68), lisänimeltään Pastoraalisinfonia, valmistui kesällä 1808. Beethoven haki inspiraatiota kuudenteen sinfoniaansa maaseudun luonnosta ja rauhasta, mistä on peräisin teoksen nimikin. Ensiesitys oli Wienissä 22. joulukuuta 1808 samaan aikaan viidennen sinfonian kanssa. Pastoraalisinfonia poikkeaa klassismille tyypillisestä muodosta siten, että se koostuu viidestä osasta kolmen tai neljän sijaan. Ylimääräinen osa on myrsky, jonka on arveltu saaneen inspiraatiota Haydnin Vuodenajat-oratorion myrsky-osuudesta. Teos on vahvasti ohjelmallinen, ja sen kaikilla osilla on nimet, joista selviää, mitä teoksen musiikin on tarkoitus kuvata. Paikoin käytetään myös suoranaisia soittimilla tehtyjä ääniefektejä, kuten linnunlaulua toisen osan lopussa (partituurissa lukee, mikä lintu on kulloinkin kyseessä) sekä ukkosenjyrinää myrsky-osuudessa. Kolme viimeistä osaa esitetään attacca, tauoitta. Teos on noin 40-minuuttinen. Teos on hyvin suosittu, ja sitä pidetään vahvan melodisena ja herkkänä teoksena. Beethoven itse kuvasi suhdettaan luontoon kertomalla rakastavansa enemmän metsän puuta kuin ihmisiä. == Osat == # Erwachen heiterer Empfindungen bei der Ankunft auf dem Lande (Iloisten tuntemusten herääminen maaseudulle saavuttaessa) - Allegro ma non troppo # Szene am Bach (Näkymä purolla) - Andante molto mosso # Lustiges Zusammensein der Landleute (Maalaisihmisten lystikäs yhdessäolo) - Scherzo: Allegro # Gewitter. Sturm (Ukkosmyrsky) - Allegro # Hirtengesang. Frohe und dankbare Gefühle nach dem Sturm (Paimenlaulu; iloiset ja kiitolliset tunteet myrskyn jälkeen) - Allegretto. == Kokoonpano == * piccolo * kaksi huilua * kaksi oboetta * kaksi klarinettia * kaksi fagottia * kaksi käyrätorvea * kaksi trumpettia * kaksi pasuunaa * patarummut * viulut * alttoviulut * sellot * kontrabassot ==Aiheesta muualla== * Symphony No.6, Op.68 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library Luokka:Ludwig van Beethovenin sinfoniat Luokka:1800-vuosikymmenen musiikkiteokset
Ivan Brunetti

Ivan Brunetti (3. lokakuuta 1967, Italia) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Brunettin piirrostyyli vaihtelee tikku-ukoista äärimmäiseen realismiin. Tyylistä riippumatta sarjat edustavat nihilististä maailmankatsomusta. Sarjojen huumori perustuu pitkälti tabuille - kuten pedofilia - nauramiseen. Brunettin tunnetuin työ on omaelämäkerrallinen Fantagraphicsin julkaisema Schizo- lehti. ==Teoksia== *Schizo #1 *Schizo #2 *Haw! Horrible, Horrible Cartoons by Ivan Brunetti, *Schizo #3 *Word Myths: Debunking Linguistic Urban Legends - Kuvittaja *Hee! Yet More Horrible Cartoons, *Schizo #4 *Misery Loves Comedy ==Aiheesta muualla== *Brunettin omat sivut *Fantagraphicsin sivut Ivan Brunettista Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Claude Goubet

Claude Désiré Goubet (1837 Lyon – 1903) oli ranskalainen insinööri ja yksi sukellusveneiden kehittelyn pioneereista. Goubet kiinnostui sukellusveneistä vuonna 1880. Vuonna 1887 laskettiin vesille hänen suunnittelemansa sukellusvene Goubet I, johon mahtui kahden hengen miehistö. Aseistukseksi voitiin ottaa yksi torpedo. Goubet I liikkui kokeiluissa Seinejoella ja myöhemmin Toulonin ja Cherbourgin satamissa. Goubet I:n ohjauslaitteissa oli puutteita. Siinä ei ollut lainkaan peräsintä, vaan miehistö käänsi aluksen potkuria suuntaa muuttaakseen. Aluksen suunnan ja syvyyden säilyttäminen oli käytännössä mahdotonta. Heikon sähkömoottorin ansiosta alus myös liikkui vain noin 2–3 solmun nopeudella.Goldstone 2017, s. 279 Ranskan asevoimat oli kiinnostunut aluksesta, mutta piti sitä liian pienenä. Goubet rakensi palautteen perusteella suuremman aluksen nimeltä Goubet II, jossa oli vahvempi sähkömoottori, kolme vakainta ja tilaa kahdelle torpedolle. Kuitenkin myös se hylättiin. Goubet alkoi Goubet II:n epäonnistumisen jälkeen ja kenties juuri sen vuoksi kärsiä terveysongelmista. Hän kuoli vuonna 1903.Goldstone 2017, s. 280 == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset keksijät Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Kapitan Jevdokimov

Kapitan Jevdokimov () on venäläinen matalakulkuinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu toimimaan Siperian −50 °C:n pakkasissa. Se valmistui ensimmäisenä seitsemän jokijäänmurtajan sarjasta Wärtsilän Helsingin telakalta. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Babitšev (1983), Kapitan Tšudinov (1983), Kapitan Borodkin (1983), Avraami Zavenjagin (1984), Kapitan Metsaik (1984), Kapitan Demidov (1984) ja Kapitan Moškin (1986). Murtajan runko suunniteltiin Wärtsilän jäänmurtolaboratoriossa. Täysmittakaavakokeet tehtiin Siperian pakkasissa aiemman sarjan jokijäänmurtaja Kapitan Tšetškinillä. Aluksen rakentamista leimasi ankara painokontrolli, jotta syväys saatiin pieneksi. Kaikki kansirakenteetkin tehtiin alumiinista. Siltojen alittamiseksi laivan mastot ja antennit ovat käännettävissä alas. Pääkoneisto on dieselsähköinen. Päävoimanlähteenä on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22B -dieselmoottoria. Neljä potkurimoottoria toimivat tasavirralla ja ne saavat virtansa vaihtovirtageneraattoreista tyristorisiltojen kautta. Potkureita aluksessa on neljä. ==Lähteet== * Navigator 10/1982 s. 9 ja 5/1983 s. 11 * Suomen Merenkulku 5/1983 s. 37 Luokka:Jäänmurtajat
Kulveriini

Kulveriini () on järeäkaliiperinen ja pitkäputkinen kanuuna, joita käytettiin yleisesti 1500–1700 luvuilla. Ne toimivat pääasiallisesti piiritystykkeinä. Luokka:Kanuunat Luokka:Piiritysaseet
Sinfonia nro 1 (Mozart)

Wolfgang Amadeus Mozartin Sinfonia nro 1 Es-duuri (KV 16) syntyi vuonna 1764 Mozartin ollessa kahdeksan vuoden ikäinen. Nuori säveltäjä tunnettiin tähän aikaan kiertueidensa ansiosta jo eri puolilla Eurooppaa. Ensimmäinen sinfonia sävellettiin todennäköisesti Lontoossa. Vaikutteita on otettu mm. Leopold Mozartilta, Johann Sebastian Bachilta ja Johann Christian Bachilta. Mozart sävelsi ensimmäisen sinfoniansa pienelle orkesterille, joka koostuu kahdesta oboesta, kahdesta käyrätorvesta ja tavanomaisista jousista. 8-vuotiaan lapsineron sinfonia edustaa muodoltaan tyypillistä klassismin ajan rakennetta. Sen kolme osaa ovat: # Allegro molto # Andante # Presto 01
Black Country

Black Country on Midlandsin teollisuusalue Keski-Englannissa, Birminghamin länsipuolella. Se sai ”mustaa maata” merkitsevän nimensä sinne aikoinaan keskittyneiden hiilikaivosten ja tehtaiden levittämän noki- ja saastekerroksen takia. Hiilikaivokset lopetettiin 1900-luvun loppuun mennessä. Nykyisin teollisuus on muuttunut enemmän metallijalostukseen, joka levittää vähemmän saasteita. Alue ulottuu Castle Bromwichista idässä Wolverhamptoniin luoteessa ja kattaa suurimman osan Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan alueesta. Siihen kuuluvat Wolverhampton, Walsall, Dudley ja Sandwell. Alueen murre on omaperäistä, ja varsinkin vokaalien ääntäminen poikkeaa nykyenglannista. Murteen sanotaan säilyttäneen piirteitä keskienglannin ääntämisestä. == Katso myös == * Black Country Communion * Black Country Derby == Lähteet == Luokka:Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan maantiede Luokka:Teollisuusalueet
Riku Niemi

thumb|280px|Riku Niemi IskelmäNiityillä Kiuruvedellä kesällä 2009 Riku-Jussi Niemi (s. 24. marraskuuta 1967 Turku) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja viihdyttäjä. Niemi on opiskellut lyömäsoitinten soittoa Turun Konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Niemi on ollut kamariorkesteri Avanti!:n toiminnassa mukana vuodesta 1988. Toimii!-yhtyeen jäsen Niemi on ollut vuodesta 1989. Vuodesta 2005 lähtien Niemi on johtanut perustamaansa Riku Niemi Orchestraa. Monipuolisuudestaan tunnettu Niemi on levyttänyt paljon, hyvinkin erityyppisten artistien kanssa. Helmikuussa 2008 Niemi sai yhdessä Lasse Kurjen ja Kari Kriikun kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.Kurki, Niemi ja Kriikku saivat Gramexin juhlapalkinnot == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kansainvälinen Rauhantoimisto

Kansainvälinen Rauhantoimisto tai International Peace Bureau (IPB), on vanhin rauhan puolesta toimivista järjestöistä. Se perustettiin vuonna 1891 ja sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1910. ==Nobelin rauhanpalkinto ja IPB== IPB:n toiminnan tunnustaminen ei ole vain järjestölle itselle sen kokonaistyöstä vuonna 1910 myönnetyn Nobelin rauhanpalkinnon varassa. Useat järjestössä työskennelleet henkilöt ovat myös saaneet henkilökohtaisen tunnustuksen Nobelin rauhanpalkinnon muodessa: *Élie Ducommun ja Charles Albert Gobat, joka ollut myöntämisvuonna IPB:n kunniapääsihteri: 1902 *Bertha von Suttner, syntyisin kreivitär Kinsky von Chinic und Tettau, kirjailija ja IPB:n kunniapuheenjohtaja: 1905 *Fredrik Bajer, IPB:n kunniapuheenjohtaja: 1908 *Henri La Fontaine, IPB:n puheenjohtaja: 1913 ==Lähteet== * Gobat, Albert, Développement du Bureau international permanent de la paix. Bern, 1910. * Herz, Ulrich, The International Peace Bureau : History, Aims, Activities. Genève, 1969. * From Nobel Lectures, Peace 1901–1925, toimittaja Frederick W. Haberman, Elsevier Publishing Company, Amsterdam. ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * IPB:n kotisivut Luokka:Kansainväliset järjestöt Luokka:Nobelin rauhanpalkinnon saajat
Marin (yritys)

Marin on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja, joka on erikoistunut etenkin maastopyörien valmistukseen. Yritys perustettiin vuonna 1986 Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Monet yrityksen valmistamista pyörämalleista on nimetty Marinin piirikunnan paikannimien mukaan. Vuonna 2012 yritys siirtyi eurooppalaisen sijoitusyhtiön omistukseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Yrityksen kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset polkupyörävalmistajat
Anne Moilanen

Anne Moilanen (s. Suomussalmi) on suomalainen viestintäjohtaja, joka on työskennellyt pitkään toimittajana, päätoimittajana sekä ministerin erityisavustajana. Hän toimii Valtion taloudellisen tutkimuskeskus VATT:n viestintäjohtajana.. Hän on toiminut myös VR Group Oyj:n talousviestintäpäällikkönä.. Moilanen on esiintynyt lukuisissa televisio- ja radiokeskusteluissa, sekä Yleisradion ohjelmissa että MTV:llä Huomenta Suomen Pöllöraadissa. Moilanen oli mukana mediayhtiö MustReadissa perustajana, vastaavana päätoimittajana ja viestintäjohtajana. == Koulutus == Moilanen on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta, jossa hän opiskeli teatterin ja draaman tutkimusta. Hän on opiskellut myös Tukholman yliopistossa ja Isossa-Britanniassa Oxfordin yliopistossa, jossa hän oli vuosina 2015–2016 Helsingin Sanomain Säätiön stipendiaattina. == Ura == Moilanen oli mukana perustamassa mediayhtiö MustReadia, jossa hän työskenteli päätoimittajana, viestintäjohtajana ja yhtiön osakkaana 2017–2022. Aiemmin hän työskenteli Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa, Annassa ja Ylioppilaslehdessä. Hän on työskennellyt myös freelance-toimittajana, Ilta-Sanomien, Imagen ja Seuran kolumnistina sekä Helsingin Sanomien teatterikriitikkona. Hän on juontanut Ylen uutislähetyksiä ja ollut kommentaattorina Jälkiviisaissa ja Pressiklubissa. Moilanen työskenteli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen erityisavustajana opetus- ja kulttuuriministeriössä lokakuusta 2012 huhtikuuhun 2014, jolloin Vasemmistoliiton ministerit erosivat hallituksesta. Moilasen vastuualueita ministerin esikunnassa olivat taide- ja kulttuuripolitiikka sekä viestintä. Moilanen oli vuosina 2008–2012 Naisasialiitto Unionin kustantaman Tulva-lehden päätoimittaja. Vuonna 2009 Moilanen juonsi Yle Radio 1:llä feminististä Tulta munille! -keskusteluohjelmaa. Moilanen nimitettiin 1. elokuuta 2023 alkaen viestintäjohtaja Ville Pernaan viransijaiseksi. Hän toimii tehtävässä maaliskuun 2025 loppuun.Hallinto-, tutkimus- ja viestintäpalvelut, VATT. Viitattu 12.10.2024 == Tunnustukset == Vuonna 2008 Moilanen valittiin Vuoden freelance-journalistiksi ja vuonna 2009 Vuoden kainuulaiseksi puhujaksi. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Naistoimittajien Juhlavuoden stipendi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset feministit Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset kolumnistit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Erityisavustajat
Aleksei Zaharov

Aleksei Vasiljevitš Zaharov (; 1913–1995) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi maansa varaulkoministerinä vuosina 1956–59 ja suurlähettiläänä Helsingissä vuosina 1959–1965. Zaharov nimitettiin suurlähettilääksi Helsinkiin yöpakkaskriisin jälkeen helmikuussa 1959. Erityisesti hänen kaudellaan suomalaisille tuotti ongelmia se, että Neuvostoliitto hoiti ulkopoliittisia kysymyksiä kahdella eri organisaatiolla: NKP:n keskuskomitean kansainvälisellä osastolla sekä ulkoministeriöllä. Aina näiden välinen yhteistyö ei ollut kovin tiivistä. Esimerkiksi EFTA-kysymyksen yhteydessä tämä aiheutti sekaannusta puoluelinjan omatessa paremmat tiedot ja toimintaedellytykset kuin diplomaattilinjaa edustanut Zaharov. SDP:n valittua Olavi Hongan presidenttiehdokkaakseen Zaharov osoitti tälle tarkoituksellisesti mieltään. Keskuskomitea oli antanut hänelle ohjeet olla osoittamatta vieraanvaraisuutta kokoomuslaisille ja sosiaalidemokraateille. Nikita Hruštšovin syrjäyttämisen jälkeen Zaharov siirrettiin Neuvostoliiton ulkoasiainministeriön Skandinavian maiden osaston päälliköksi 1965–67, pysyvän edustajan varamieheksi YK:hon 1967–72 ja suurlähettilääksi Ugandaan vuodesta 1972. ==Lähteet== * * Luokka:Neuvostoliittolaiset ministerit Luokka:Neuvostoliiton suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Ruukki (taajama)

Ruukki on Siikajoen keskustaajama. Taajama oli vuoteen 1973 osa tuolloista Paavolan kuntaa. Vuonna 1973 Revonlahden ja Paavolan kuntaliitoksen yhteydessä taajamasta tuli uuden Ruukin kunnan kuntakeskus. Vuoden 2007 alusta siitä tuli Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä uuden Siikajoen kunnan kuntakeskus. == Yhteydet == Ruukki sijaitsee valtatieltä 8 Revonlahdella haarautuvan seututien 807 varrella. Kirkonkylältä on matkaa noin 27 kilometriä, Revonlahdelta noin 11 kilometriä ja Paavolasta noin 10 kilometriä. Taajaman läpi virtaava Siikajoki on vanhastaan toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja ”Huokausten silta” on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä. Osa Oulu–Seinäjoki-reitin henkilöjunista pysähtyy Ruukin rautatieasemalla. == Teollisuus == pienoiskuva|Ruukinkosken voimalaitos. Ruukki on Pohjois-Suomen vanhin teollisuuspaikkakunta. Ruukin teollinen historia alkaa vuodesta 1672, kun Pietari Brahe perusti Ruukinkosken partaalle potaskatehtaan. Sijainti oli edullinen koska potaskan pääraaka-ainetta eli koivuntuhkaa voitiin kuljettaa Siikajokea pitkin. Ruukkiin perustettiin saha vuonna 1846 ja kaljatehdas vuonna 1914. Nykyään Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon. Ruukissa tuotetaan sähköä Ruukinkosken vesivoimalaitoksessa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Ruukin kylät Luokka:Paavolan kylät Luokka:Pohjois-Pohjanmaan maakunnan taajamat Luokka:Suomen kuntakeskukset
Orbea

thumb|Orbea Odu vuodelta 2007. Orbea on Mallabiassa Baskimaassa, Espanjassa toimiva polkupyörävalmistaja. Yritys valmisti alun perin kiväärejä ja käsiaseita, mutta Espanjan sisällissodan jälkeen yritys vaihtoi toimialaansa. Nykyään Orbea valmistaa sekä maantiepyöriä että maastopyöriä. Orbea on Espanjan suurin polkupyörävalmistaja. Yritys sponsoroi useita pyöräilytalleja,se toimii muun muassa Baskilaista Euskaltel-Euskadi-tallin pyörätoimittajana. ==Aiheesta muualla== *Yrityksen kotisivut Luokka:Polkupyörävalmistajat Luokka:Espanjalaiset yritykset
Pinarello

Pinarello on italialainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin Trevisossa vuonna 1952 ja se on erikoistunut käsin tehtyihin korkealaatuisiin kilpapyöriin. Yritys on sponsoroinut useita pyöräilytalleja, muun muassa Telekomia, Banestoa ja Fassa Bortoloa. Nykyään Pinarello toimittaa pyörät Caisse d'Epargne-Illes Balears -tallille. Alexi Grewal voitti vuoden 1984 kesäolympialaisissa kultaa maantiepyöräilyssä Pinarellon valmistamalla pyörällä. Ranskan ympäriajon moninkertainen voittaja Miguel Indurain käytti Pinarellon pyöriä. Myös vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voittaja Óscar Pereiro ajoi Pinarellon valmistamalla pyörällä. ==Aiheesta muualla== *Pinarellon historiaa yrityksen kotisivuilla Luokka:Italialaiset polkupyörävalmistajat
Kapitan Krutov

Kapitan Krutov Kapitan Krutov Aluksen laji Jokijäänmurtaja Tunnuskirjaimet Rakennustelakka Wärtsilä, Helsinki Rakennusnumero 417 Tilattu 16. toukokuuta 1975 Kölinlasku 1. heinäkuuta 1977 Vesillelasku 11. tammikuuta 1978 Luovutus 6. kesäkuuta 1978 Suurin pituus 77,60 m Suurin leveys 16,30 m Syväys 3,25 m Uppouma 2 240 t Akseliteho 3 300 kW Nopeus 14 solmua (26 km/h) Miehistö 28 Kapitan Krutov on venäläinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu avustamaan laivoja Volgan ja Itämeren välisillä vesireiteillä ja Siperian joille. Avovesiaikana se voi toimia hinaus- ja pelastusaluksena. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Tšetškin (1977), Kapitan Plahin (1977), Kapitan Tšadajev (1978), Kapitan Bukajev (1978) ja Kapitan Zarubin (1978). Rautaruukin laivalevyistä rakennetun murtajan pääkoneisto on dieselsähköinen ja konehuone on miehittämätön. Päämoottorit ovat tyyppiä Wärtsilä-Vaasa 12 V 22 ja niiden yhteisteho on 4 650 kilowattia. AEG-potkurimoottorit ovat tasavirtamoottoreita, joita syötetään tyristorisiltojen kautta. Aluksessa on kolme peräpotkuria ja kolme peräsintä. Jäissäkulkua helpottaa ilmapuhallusjärjestelmä ja siltojen alittamista alas käännettävät mastot, tutkamastot ja antennit. Murtajan miehistöön kuuluu 28 henkilöä, joista puolet sijoitetaan yhden hengen ja puolet kahden hengen hytteihin. Aluksen kastoi insinööri V. K. Davydenkov. ==Lähteet== * Navigator 1978:6–7 s. 38 ja 1978:8 s. 8 ja 11 * Suomen merenkulku 1978:7–8 s. 32 Luokka:Jäänmurtajat
Nuttura

thumb|Nuttura. Nuttura on kampaus, joka voidaan tehdä pitkiin hiuksiin. Tyypillisimmin nuttura tehdään kietomalla ja kiinnittämällä hiukset pallomaiseksi hiusmytyksi tai -keräksi. Nutturakampaukset kiinnitetään erilaisilla pinneillä tai hiusverkoilla. Nutturaa pidetään nykyisin vanhanaikaisena tai vanhojen naisten kampauksena mutta myös klassisena tai modernin veistoksellisena juhlakampauksena. Helpompitöisinä pidetyt hiustyylit ovat syrjäyttäneet nutturan. Nutturaa ei voi tehdä kuin suhteellisen pitkiin hiuksiin, jotka eivät aina ole nykymuodin mukaisia, ellei apuna käytetä hiuslisäkettä. Liian tiukalle vedetty nuttura saattaa aiheuttaa päänsärkyä, josta naisille joskus vitsaillaan. Kampauksella on myös hyvät puolensa: ballerinat käyttävät edelleen tiukkoja nutturoita, jolloin kampaus pysyy hyvin paikallaan tanssin aikana mutta näyttää klassisen kauniilta. == Tekotapa == Juhlakampauksia varten hiukset usein tupeerataan ennen nutturantekoa, jotta ne taipuisivat ja pysyisivät halutussa asennossa ja jotta nutturaan saataisiin kokoa. Kampauksessa voidaan kammattavan omien hiusten lisäksi käyttää hiuslisäkettä tai nutturan sisälle piilotettavaa kankaasta tai verkosta valmistettua tukea. Yleinen kotikutoinen nutturankohottaja syntyy vanhoista sukkahousuista. Helppotekoinen mutta ei yhtä näyttävä tai muodollisiin tilanteisiin soveltuva arkinuttura syntyy kietomalla poninhäntä tai letti keräksi. Hyvin löysän nutturamaisen kampauksen voi rakentaa kiinnittämällä suortuvia sikinsokin takaraivolle pelkästään pinneillä. == Variaatioita == Tavallisimmin nutturaksi mielletään lankakerämäinen hiuspallo takaraivolla tai pään päällä. Muita vaihtoehtoja ovat muun muassa: * Banaaninuttura – juhlakampaus, jossa sivuilta taakse vedetyt hiukset kierretään banaanimaiseksi tötteröksi * Mehiläispesä – suuri kekomainen kampaus pään päällä, joka kiinnitetään runsaalla hiuslakalla. == Aiheesta muualla == Luokka:Hiustyylit de:Dutt it:Odango pl:Odango
Jean Delannoy

thumb|Jean Delannoy Jean Delannoy (12. tammikuuta 1908 Noisy-le-Sec, Seine- Sain-Denis, Ranska – 18. kesäkuuta 2008 Guainville, Ranska) oli ranskalainen elokuvakäsikirjoittaja, leikkaaja, ohjaaja ja näyttelijä. Delannoy syntyi perheeseen, jonka juuret olivat Ylä-Normandiassa. Hänen sukunsa oli hugenotteja. Hän aloitti esiintymisen mykkäelokuvissa opiskellessaan Pariisissa. Delannoy pääsi myöhemmin leikkaamaan elokuvia. Hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1934. Hänelle myönnettiin 1946 Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen palmu elokuvasta Pastoraalisinfonia. Delannoy sai vuonna 1986 pitkän uransa johdosta kunnia-Césarin. Hän oli kahdesti, vuosina 1949 ja 1950, ehdolla Kultaisen leijonan saajaksi, ja vuonna 1960 hänet asetettiin Bafta-ehdokkaaksi. Hän oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla 1973. Hän ohjasi uransa aikana nelisenkymmentä elokuvaa. François Truffaut ryöpytti vuonna 1954 Delannoyta ja muita tunnustettuja ohjaajia elämälle vieraiden ja hedelmättömien elokuvien ohjaajiksi. Helsingin Sanomat 23.6.2008 muistokirjoitus s. C7 Artikkelin verkkoversio == Filmografiaa (ohjaajana) == * Kohtalon liekki (1937) * Tamara (1937) * Macao – suuri pelihelvetti (1939) * Kohtalontimantti (1940) * Kuumetta (1941) * Pontcarral, colonel d’Empire (1942) * Kohtalokas yö (1942) * Ikuisten tähtien alla (1943) * Rakkauden 3 vaihetta (1945) * Pastoraalisinfonia (1946) * Peli on pelattu (1947) * Aux yeux du souvenir (1948) * Mayerlingin murhenäytelmä (1949) * Syntisten saari (1950) * Viattomuus on murhattu (1951) * Totuuden hetki (1952) * Kohtaloita (1952) * La Route Napoléon (1953) * Sänky (1954) * Ahdistus (1954) * Marie Antoinette (1955) * Katuojan kasvatit (1955) * Notre Damen kellonsoittaja (1956) * Maigret virittää ansan (1957) * Guinguette (1958) * Maigret ei anna armoa (1959) * Clevesin prinsessa (1960) * Köyhä miljonääri (1960) * Murrosikä (1960) * Käsi pimeästä (1961) * Les amitiés particulières (1964) * Sulttaanit (1965) * Rikoskopla iskee (1967) * La peau de torpedo (1969) * Pas folle la quêpe (1972) * Bernadette (1987) * Le gorille compte ses abattis (1990) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * == Kirjallisuutta == * Helander, Sakari: ”Chabrol, Delannoy, Truffaut: suhteiden tarkastelua”, Filmihullu 3/2010. Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset