Pioneer 0

Pioneer 0 (myös Able 1 ja suunnitteluvaiheessa Baker) oli Yhdysvaltain ilmavoimien laukaisema ja STL:n (nyk. TWR) valmistama vuonna 1958 laukaistu kuuluotain sekä ihmiskunnan ensimmäinen yritys saada luotain matalan Maan kiertoradan ulkopuolelle. Luotaimen kantoraketti räjähti laukaisussa pian tuhoten myös luotaimen. Pioneer 0 oli Advanced Research Projects Agencyn Operaatio Monan, Air Force Ballistic Missile Divisionin Project Able-1:n sekä Nasan Pioneer-ohjelman ensimmäinen avaruusluotain. == Tausta == Lokakuussa 1957 Neuvostoliiton Sputnik 1:stä tuli ensimmäinen satelliitti, joka kiersi Maata. Alle kuukausi myöhemmin Yhdysvallat oli laatinut suunnitelman päästä Neuvostoliiton edelle avaruuskilvassa. Suunnitelmana oli saada satelliitti kiertämään Kuuta kansainvälisen geofysiikan vuoden aikana ja ennen Neuvostoliittoa. Douglas Aircraft Companylla, Convairilla, Glenn L. Martin Companylla, North American Aviationilla, Jet Propulsion Laboratorylla, Yhdysvaltain ilmavoimilla sekä Ramo-Wooldridge Corporationilla (nyk. TRW) oli erilaisia suunnitelmia Yhdysvaltain kuuluotaimelle. === Suunnitelma === 1\. marraskuuta 1958 Ramo-Wooldridge Corporationin ohjustentutkimusyksikön järjestelmäkehitysryhmän jäsen, Paul Degarabedian kirjoitti muistion yksikön johtajalle Louis Dunnille, jossa hän ehdotti kantorakettia, joka pystyisi kuljettamaan hyötykuormaa Kuuhun. Hänen ehdotuksessaan kantoraketin ensimmäinen vaihe olisi Yhdysvaltain ilmavoimien Thor-IRBM, joka yhdistettäisiin testaamattoman Vanguard -kantoraketin toisen ja kolmannen vaiheen muokattuun versioon. Yhdysvaltain ilmavoimat ottivat yhteyttä Ramo- Wooldridge Corporationiin ja kertoi olevansa kiinnostuneita Degarabedian ehdottaman kantoraketin sotilaallisesta käytöstä. Kantoraketista käytettiin nimeä Advanced Re-entry Test Vehicle eli ARTV. Toinen nimi kantoraketille oli Able-0. Air Force Ballistic Missile Divisionin (AFBMD) eversti Charles Therlune ehdotti, että kolme Able-0 -kantorakettia varattaisiin Kuuhun laskeutumista varten ja ensimmäinen laukaisu saattaisi tapahtua kesällä vuonna 1958. Näin Ramo-Wooldridge Corporation oli muiden yhtiöiden ehdotusten edellä, koska muut yhtiöt eivät olleet vielä kehittäneet kantorakettia luotainlentoa varten. Ramo-Wooldridge Corporationin kuuluotain nimettiin Able-1:ksi. Luotain oli suunniteltu laskeutumaan Kuuhun, mutta suunnitelmaa pidettiin liian kunnianhimoisena, joten Able-1 muutettiin kiertolaisluotaimeksi. Yhdysvaltain silloinen presidentti Dwight Eisenhower perusti 7. helmikuuta 1958 Advanced Research Projects Agencyn (ARPA), jonka tehtävänä oli hallinnoida Yhdysvaltain avaruushankkeita. Helmikuun puolivälissä Louis Dunn oli aloittanut Able 1:n rakentamisen valmistelut, vaikka sopimusta luotainlennosta ei oltu vielä tehty. 14. helmikuuta 1958 Dunn järjesti kokouksen liittyen luotaimeen. Luotainta kutsuttiin silloin nimellä Baker. Kokouksessa Dunn ilmoitti STL:n (nyk. TRW) rakentavan kuuluotaimen sekä kantoraketin, jotka laukaistaisiin elokuun puolivälissä. 3\. maaliskuuta STL:n ohjelman johtajat esittivät luotainhankkeensa Yhdysvaltain presidentin tieteellisen neuvontakomitean Purcellin paneelille. Paneeli päätti suositella luotainhaketta "vain, jos sillä olisi todellista merkitystä ja mieluiten sellaista, jota yleisö voisi ihailla". 27\. maaliskuuta 1958 Yhdysvaltain puolustusministeriö tiedotti laukaisevansa neljä tai viisi (myöhemmin varmistui, että viisi) kuuluotainta Advanced Research Projects Agencyn valvonnassa myöhemmin samana vuonna osana kansainvälistä geofysiikan vuotta. Projekti oli nimeltään Operaatio Mona. Näistä luotaimista kolme ensimmäistä toteuttaisi Yhdysvaltain ilmavoimien Air Force Ballistic Missile Division (AFBMD) ja kaksi myöhempää Yhdysvaltain maavoimien Wernher von Braunin johtama Army Ballistic Missile Agency (ABMA). Pioneer 0 oli AFBMD:n ensimmäinen luotain. Sen valmistuksesta vastasi STL. Air Force Ballistic Missile Divisionin luotainhanke oli nimeltään Project Able-1 ja se koostui Pioneer 0:sta, -1:stä ja -2:sta. Advanced Research Projects Agency oli ohjeistanut AFBMD:lle, että kuuluotaimet pitäisi laukaista "mahdollisimman pian". Tieteellisesti hyödyllisen tiedon keräämisellä ei ollut väliä. Pioneer 0-hankkeeseen osallistui yhteensä yli 3 000 henkilöä ja 52 yhtiötä, muun muassa Douglas Aircraft Company, Aerojet-General Corporation, Rocketdyne, Allegany Ballistics Laboratory sekä Thiokol Chemical Corporation. Kuutta lukuun ottamatta kaikki yhtiöt sijaitsivat Etelä-Kaliforniassa. === Nimi === Pioneer 0 oli alunperin nimetty Able 1:ksi. 29. heinäkuuta 1958 Yhdysvaltain silloisen presidentin Dwight Eisenhowerin perustama Nasa otti 1. lokakuuta 1958 virallisesti hallintoonsa kaiken Yhdysvaltain aseettoman avaruustoiminnan, jonka jälkeen järjestö asetti tehtäväkseen nimetä uudelleen Yhdysvaltain satelliitit sekä luotaimet. Nasa uudelleennimesi Explorer -satelliittit ja niiden tiedottaja kutsui satelliitteja "avaruuden pioneereiksi". Yhdysvaltain ilmavoimamuseon näyttelyiden pääsuunnittelija Stephen A. Saliga ehdotti Able 1 -kuuluotaimelle nimeä Pioneer, "näyttämään, että Yhdysvallat on avaruuden pioneeri". Vuoden 1958 lokakuussa laukaistava kuuluotain nimettiin Saligan ehdotuksesta Pioneer 1:ksi ja sen edeltäjä johdonmukaisuuden vuoksi nimettiin Pioneer 0:ksi. == Valmistus == Pioneer 0:n valmisti STL Yhdysvaltain ilmavoimien Tutkimus ja tuotekehitys-laitoksessa, Redondo Beachissa Kaliforniassa. Air Force Ballistic Missile Division oli antanut STL:lle täyden määräysvallan luotaimen sekä kantoraketin suunnitteluun ja kokoamiseen. STL hankki suurimman osan komponenteistaan vapailta markkinoilta sekä Yhdysvaltain virastoilta. Luotaimella oli yksi avaruustoiminnan historian nopeimmista valmistusaikatauluista. Elokuun määräaikaan päästäkseen STL:n luotaimen valmistajan tekivät jopa 120-tuntisia työviikkoja ja nukkuivat laitoksessa kuuden tunnin yöunilla. 15\. huhtikuuta 1958 luotain painoi 9 kilogrammaa ja 23. toukokuuta luotain oli saanut lopullisen muotonsa. Luotaimen massa oli silloin 10,2 kg. Pioneer 0:n päätavoitteena oli osoittaa Yhdysvaltojen kyky kiertää Kuun ympäri luotaimella. Luotaimen alkuperäisessä suunnitelmassa oli pelkästään yksi tutkimuslaite, televisiokamera, jonka tarkoituksena oli kuvata Kuun pintaa ja erityisesti Kuun Maahan näkymätöntä puolta. Kuitenkin Neuvostoliiton Luna 3 -luotain saavutti tavoitteen ennen Yhdysvaltoja lokakuussa 1959. Keväällä 1958 Explorer 3 -satelliitti vahvisti Van Allenin vyöhykkeen olemassaolon, joka viittasi siihen, että avaruudessa olisi paljon löydettävää. Pioneer 0:n lentoreitti Kuuhun tarjosi tilaisuuden tutkia tuntematonta osaa avaruudesta. Tämän takia tiedeyhteisö pyysi, että Pioneer 0:an asennettaisiin lisää tutkimuslaitteita. Kesäkuun alussa myönnettiin lupa lisätä luotaimeen seitsemän uutta tutkimuslaitetta. Pioneer 0:n laukaisuun oli enää kaksi kuukautta aikaa ja tutkimuslaitteiden lisäämiseksi luotaimen runkoa oli muunnettava. Kaikkia tutkimuslaitteita ei saatu valmiiksi ennen laukaisua. Elokuussa 1958 Pioneer 0 puhdistettiin eliöistä ultraviolettivalolla, siltä varalta, että jos luotain osuisi Kuuhun se ei haittaisi tulevia Kuun pinnan tutkimuksia. == Laukaisu == Cape Canaveralissa luotaimen laukaisuvalmisteluissa Pioneer 0:n Able 1 -kantoraketin ensimmäisen vaiheen MB-3 -rakettimoottori alkoi herättää huolta. Kantoraketin ensimmäisen vaiheen koelennot 24. huhtikuuta ja 11. lokakuuta 1958 olivat päättyneet epäonnistumiseen, jotka johtuivat MB-3:n turbopumpun vioittumisesta. Tästä huolimatta laukaisuvalmistelut jatkuivat. Able 1 tankattiin iltapäivällä 16. elokuuta 1958 ja viimeiset kantoraketin kokeet aloitettiin kello 0.30 UTC (19.30 paikallista aikaa). Kokeet saatiin valmiiksi ennen aikataulua. Luotaimen laukaisuikkuna toistui neljä kertaa kuukaudessa ja oli parhaimmillaam 35 minuutin mittainen. Laukaisupäivän laukaisuikkuna avautui kello 12.14 UTC. Pioneer 0 laukaistiin 17. elokuuta 1958 kello 12.18 UTC (7.18 paikallista aikaa) Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisualusta Launch Complex 17A:sta. Kantoraketti tuhoutui 73,6 sekuntia laukaisun jälkeen räjähdyksessä 16 kilometrin korkeudessa Atlantin valtameren yllä. Telemetriaa luotaimesta saatiin ainakin 123 sekuntia räjähdyksen jälkeen. Luotain oli ensimmäinen yritys ihmiskunnan aikana saada luotain matalan Maan kiertoradan ulkopuolelle. === Räjähdyksen syy === Yhdysvaltain laivaston sukeltajien talteenottamat osat luotaimesta sekä Pioneer 0:n telemetriatietojen analyysi osoittivat räjähdyksen syynä olleen vika kantoraketin ensimmäisen vaiheen, Thor -IRBM:n MB-3 -rakettimoottorin turbopumpun vaihteistossa. Vaihteiston laakeri jumittui ja pysäytti nestehapen virtauksen rakettimoottoriin. Muita syitä räjähdykselle uskottiin olleen kantoraketin revennyt polttoaine- tai happiputki. Kun räjähdyksen syy saatiin selville Pioneer 0:n seuraajan, Pioneer 1:n laukaisualus joka oli nostettu laukaisualustalleen 19. elokuuta päätettiin korvata. Laukaisua lykättiin kuukaudella, että laukaisualuksen ensimmäinen vaihe ehdittiin muuttaa Thor 129:stä turbopumpun vian korjattuun versioon, 130:een. === Suunniteltu Kuun kiertorata === Alkuperäisen suunnitelman mukaan luotaimen piti matkata 2,6 päivää Kuun suuntaan, jonka jälkeen luotaimen rakettimoottori olisi käynnistynyt ja asettanut Pioneer 0:n 29 000 kilometrin korkuiselle Kuun kiertoradalle. Luotaimen oli suunniteltu operoivan Kuun kiertoradalla noin kahden viikon ajan. === Laukaisualus === Pioneer 0:n laukaisualus oli STL:n suunnittelema ja kokoama Able 1 -kantoraketti. STL:n suunniteludokumenteissa Pioneer 0:aa kutsuttiin "kantoraketin neljänneksi vaiheeksi". ==== Ensimmäinen vaihe ==== Able 1:n ensimmäinen vaihe oli Yhdysvaltain ilmavoimien muunneltu petrolia sekä nestehappea käyttävä Thor -keskipitkän matkan ballistinen ohjus (IRBM) numero 127. Thorin oli valmistanut Douglas Aircraft Company. Moottorinaan se käytti Rocketdynen MB-3 -rakettimoottoria. Ensimmäisen vaiheen polttoaika oli 2 minuuttia 45 sekuntia. IRBM oli korkeudeltaan 18,42 metriä ja halkaisijaltaan 2,44 metriä. Täyteen tankattuna ensimmäinen vaihe painoi 49 337 kg. Thorin ydinkärki korvattiin Douglas Air craft Companyn valmistamalla Vanguard -kantoraketin toisen ja kolmannen vaiheen muokatuilla versiolla. ==== Toinen ja kolmas vaihe ==== Able 1:n toista vaihetta oli muokannut STL lyhentämällä sitä ja vaihtamalla sen rakettimoottorin tehokkaampaan UDMH:ta sekä typpihappoa polttavaan rakettimoottoriin. Aerojetin valmistama toinen vaihe oli korkeudeltaan 6,57 metriä ja leveydeltään 0,84 metriä. Polttoaika oli 115 sekuntia. Kolmas vaihe oli Allegany Ballistics Laboratoryn valmistama Altair X248-A3. Sen X-248 -rakettimoottori oli päällystetty lasikuidulla. Kolmas vaihe paloi 38 sekunnin ajan. Able 1:n korkeus oli 26,8 metriä ja suurin lentoonlähtöpaino 5 080 kilogrammaa. Toinen ja kolmas vaihe koottiin ja testattiin STL:n Ramo-Wooldridge-hallissa, Los Angelesin kansainvälisellä lentoasemalla. Nokkakartio peitti kantoraketin kolmannen vaiheen ja Able 1:n kärkeen asennetun Pioneer 0:n. Nokkakartion oli tarkoitus irroittaa kantoraketin toisen vaiheen aikana. == Luotaimen tehtävät == Luotaimen tehtäviä olivat: * mitata Kuun ja Maan magneettikenttiä. * tutkia mikrometeoroidien sekä avaruuspölyn tiheyttä. * mitata taivaankappaleiden sisäisiä lämpötiloja. * kuvata Kuun pintaa. == Rakenne == Pioneer 0 suunniteltiin siten, että tiukkoja painorajoja noudattaen voitaisiin kerätä mahdollisimman paljon dataa mahdollisimman monilla eri tutkimuslaitteilla, ja että luotaimen paristot toimisivat mahdollisimman pitkään. Pioneer 0:n runko oli valmistettu hunajakennomaisesta lasikuidusta. Rungon oli valmistanut Hexcel. Luotaimen keskiosa muistutti lieriötä, jonka molemmilla puolilla oli matalat kartiot. Se oli halkaisijaltaan 74 cm ja korkeudeltaan 76 cm. Luotaimen toisessa päässä oli 11 kg painava Thiokol Chemical Corporationin valmistama Thiokol TX-8-6 -rakettimoottori, jonka tarkoituksena oli hidastaa luotaimen nopeutta 850 metriä sekunnissa 65 tuntia laukaisusta, jotta se pääsisi suunnitellulle Kuun kiertoradalle. TX-8 oli valmistettu Yhdysvaltain armeijan Longhornin ammustehtaalla lähellä Karnackia, Texasissa. Rakettimoottori oli suunniteltu GAR-1 Falcon -ilmataisteluohjuksen moottoriksi. Rakettimoottoria muokattiin luotaimelle sopivaksi Thiokol Chemical Corporationin tehtaalla Huntsvillessä. Muokattu versio nimettiin Thiokol TX-8-6:ksi. Pioneer 0:n keskiosan toiseen päähän oli asennettu kehän muotoisesti kahdeksan pientä Vernier-rakettia, joiden tarkoituksena oli säätää raketin asentoa. Vernier-raketit oli valmistanut Atlantic Research Corporation ja ne oli suunniteltu Vanguard -kantoraketille. Ne voitiin irroittaa luotaimesta. Luotaimen apumoottorien päässä oli myös kaksi dipoliantennia, sähköinen dipoliantenni, joka välitti 108,06 MHz:n taajuudella telemetria- ja doppler-tietoja. Toinen dipoliantenneista oli magneettinen dipoliantenni, joka välitti tietoa luotaimen kamerasta 108,09 MHz:n taajuudella. Luotain vastaanotti signaaleja Maasta 114,813 MHz:n taajuudella sähköisen dipoliantennin kautta. Dipoliantennit olivat valmistaneet STL:n Antenna Laboratory. Luotaimen kuori koostui laminoidusta muovista, joka oli maalattu tummilla ja vaaleilla raidoilla, jotta luotaimen sisälämpötila pysyisi suunnitellussa 16–29 celciusasteessa. Virtalähteenä rakettimoottorien sytyttämiseen toimi nikkelikadmiumparistoja ja kuvausjärjestelmään hopeakennoparistoja. Muu laitteisto sai virtansa elohopeaparistoista. Luotaimen laitteisiin asennettiin omat virtalähteensä, jotta yhden virtalähteen vikaantuminen ei vaikuttaisi muiden laitteiden toimintaan. Luotaimessa oli 16 eri virtalähdettä. Pioneer 0:aan oli asennettu termistori, joka sijaitsi luotaimen lämmöneristeessä. Termistori muutti oskillaattorin apukantoaallon taajuutta. Toinen lämpömittari oli elekroninen piiri, jonka jännitelähtö vaihteli lämpötilan mukaan. Se oli asennettu metalliseen koteloon. Lämpömittaria käytettiin ensisijaisesti kalibrointijännitteen tuottamiseen luotaimen ionisaatiokammiolle. Jotta Pioneer 0 pysyisi vakaana matkallaan Kuuhun, Naval Ordnance Test Station kehitti gyroskooppimaisen nutaatiovaimentimen. Laite muistutti rengasta ja oli valmistettu elohopeasta. Se sijaitsi Pioneer 0:n massakeskipisteen yläpuolella. Pyörittämällä nutaatiovaimenninta luotain pyöri haluttuun suuntaan. Näin luotaimen polttoainetta ei tarvittu käyttää liiallisen pyörimisliikkeen vähentämiseksi. Nutaatiovaimentimen avulla Pioneer 0:n televisiokamera olisi pystynyt ottaa kuvia Kuusta. Pioneer 0:n valmistukseen osallistui noin 3 000 henkilöä. === Tutkimuslaitteisto === Pioneer 0:n tutkimuslaitteet Laite Käyttötarkoitus Massa (kg) Valmistaja Huom. Lähteet Infrapunatelevisiokamera Laitteen tarkoitus oli ottaa alkeellisia kuvia Kuun pinnasta. 3,7 Naval Ordnance Test Station Identtinen versio kamerasta oli asennettu Pioneer 1:een. Muita nimiä laitteelle olivat Lunar TV Scanner sekä Naval Ordnance Test Station TV System. Magnetometri Laite oli tarkoitettu Maan ja Kuun magneettikenttien mittaamiseen. Luotaimen suunnitteluaikana ei tiedetty oliko Kuulla magneettikenttää, joten Pioneer 0:n magnetometri olisi voinut selvittää asian. Maan magneettikentän sekä mahdollisen Kuun magneettikentän tutkiminen oli luotaimen aikana geo- ja astrofysiikan tärkeä aihe. 0,44 Identtinen versio magnetometristä oli asennettu Pioneer 1:een. Toinen nimi laitteelle oli Single Axis Search-Coil Magnetometer. Mikrometeoroiditutka Laitteen tarkoitus oli tutkia mikrometeoroidien tiheyttä Kuun läheisyydessä sekä luoda kartta Kuun läheisyydessä olevista mikrometeoroideista. Air Force Cambridge Research Laboratory ja STL Identtinen versio mikrometeoroiditutkasta oli asennettu Pioneer 1:een. Tutkimuslaitteiston yhteismassa oli 11,3 kg. Project Able-1:n seuraaviin luotaimiin, Pioneer 1:een ja 2:een, oli asennettu Pioneer 0:n tutkimuslaitteiston lisäksi ionisaatiokammio sekä Pioneer 2:een kosmisen säteilyn teleskooppi. == Seuranta- ja ohjausjärjestelmä == Project Able-1 -luotainten (Pioneer 0, -1 ja -2) seurantaan ja ohjaukseen tarvittiin uusi järjestelmä. Vaikka luotaimen seuranta- ja ohjausjärjestelmätiimi käytti olemassaolleita järjestelmiä hyödykseen, niiden kantama ei riittänyt yli 644 000 kilometrin matkalle. Seuranta- ja ohjausjärjestelmätiimi koostui Yhdysvaltain ilmavoimien Air Force Ballistic Missile Divisionista, STL:stä, Yhdysvaltain maavoimien Army Ballistic Missile Agencysta sekä Jet Propulsion Laboratorysta. Olemassa olleet järjestelmät olivat Naval Research Laboratoryn Vanguard-ohjelmalle valmistettu Minitrack-järjestelmä sekä Jet Propulsion Laboratoryn Explorer -satelliitteja varten valmistettu Microlock-järjestelmä. Kuuluotaimen seuranta- ja ohjausjärjestelmä erosi olemassa olleista järjestelmistä siten, että toisin kuin satelliiteissa, kuuluotaimen sijainti sekä nopeus tarvittiin tietää tarkasti, jotta Maasta pystyttäisiin antamaan komento kuuluotaimelle sytyttää sen rakettimoottori oikeaan aikaan, että luotain pystyisi hidastamaan nopeuttaan ja siten päästä Kuun kiertoradalle. Ennen Pioneer 0:aa satelliiteihin pystyi olemaan yhteydessä pelkästään silloin, kun satelliitti oli aseman yläpuolella. Satelliitit kiersivät Maata 90 minuutin välein, joten tämä ei tuottanut ongelmia. Välimatkat kuuluotaimen ja Maan välillä olivat paljon suuremmat ja yhteyden saaminen luotaimeen kestäisi liian kauan. Pioneer 0 edellytti siis ensimmäistä maailmanlaajuista seuranta- ja ohjausjärjestelmäverkostoa. Uudet seuranta- ja ohjausjärjestelmäasemat oli suunnattava oikein tarvittavia seuraus- ja ohjaustapahtumia varten. Helmikuun lopussa STL:n varajohtaja Rube Mettler ja Air Force Ballistic Missile Divisionin varakomentaja prikaatikenraali Osmond J. Ritland alkoivat keskustelemaan Project Able-1 -luotainten uusista seuranta- ja ohjausjärjestelmäasemista. 27\. maaliskuuta 1958 STL ja Air Force Ballistic Missile Division alkoivat rakentaa uutta ensisijaista seuranta- ja ohjausjärjestelmäasemaa kuuluotaimille Havaijin saaren eteläisimpään osaan, South Pointiin. Lisäksi Cape Canaveraliin, Cable & Wireless, LTD:n antennialueelle Singaporeen,Singaporen seuranta- ja ohjausjärjestelmäasema osallistui pelkästään Pioneer 1:n laukaisuun, koska Pioneer 0:n ja -2:n lentoreitit eivät kulkeneet Singaporen yli. Floridan Melbourneen, Kalifornian Redondo Beachiin sekä Alabaman Huntsvilleen asennettiin antenneja ja laitteistoa kuuluotaimen seuranta- ja ohjausjärjestelmälle. Air Force Ballistic Missile Division teki sopimuksen Englannissa sijaitsevan Manchesterin yliopiston kanssa, jotta se voisi käyttää Jodrell Bankin radioteleskooppia Pioneer 0:n paikannus- ja telemetriatietojen keräämiseen ennennäkemättömiltä etäisyyksiltä avaruudesta. STL lisäsi Jodrell Bankiin muun muassa valvontahuoneen henkilökunnan määrää. Air Force Ballistic Missile Division teki samankaltaisen sopimuksen Massachusetts Institute of Technologyn Millstone Hillissä, Marylandissa sijaitsevan radioteleskoopin käytöstä. Myös Minitrack-järjestelmää käytettiin Pioneer 0:n lennolla sekä sen seuraajien Pioneer 1:n ja -2:n lennoilla. Palomarin observatorion teleskoopilla yritettiin kuvata luotainta, mutta yritys epäonnistui. == Ennätyksiä == Vaikka Pioneer 0 tuhoutui pian laukaisun jälkeen se sai saavutettua monia ennätyksiä, muun muassa: * ensimmäinen Yhdysvaltain ilmavoimien laukaisuyritys avaruuteen. * ihmiskunnan historian ensimmäinen yritys laukaista luotain matalan Maan kiertoradan ulkopuolelle. * ihmiskunnan historian ensimmäinen yritys saada luotain Kuun kiertoradalle. * ensimmäinen yritys ihmiskunnan historiassa kuvata Kuuta avaruusluotaimella. * ensimmäinen yritys maailmanhistorian aikana kerätä avaruusluotaimella tietoa toisesta taivaankappaleesta kuin Maasta. * ensimmäinen yritys mitata mikrometeoroidien tiheyttä avaruudessa. == Katso myös == * Explorer 1 * Luna 1 * Vanguard 1 == Huomatukset == == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Siddiqi, Asif: Beyond Earth A CHRONICLE OF DEEP SPACE EXPLORATION, 1958–2016. s. 5 ISBN 978-1-62683-043-1 (Verkkoversio) == Aiheesta muualla == Dokumentteja * Paul Degarabedianin 1.11.1957 lähettämä muistio Luis Dunnille Degarabedianin ehdottamasta Able -kantoraketista, joka pysyisi lähettämään luotaimen Kuuhun (Arkistoitu) (PDF) Kuvia * Kuvia Pioneer 0-2 luotaimista STL:n arkistossa * Lisää kuvia Pioneer 0-2 luotaimista STL:n arkistossa Luokka:Pioneer-ohjelma Luokka:Miehittämättömät avaruuslennot Luokka:Kuuluotaimet Luokka:Vuoden 1958 avaruustoiminta