EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
En Vivo! (video)

En Vivo! on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin konserttivideo vuodelta 2012, joka on nauhoitettu yhtyeen The Final Frontier World Tour-maailmankiertueella Estadio Nacional-stadionilla Santiagossa, Chilessä vuonna 2011. == Kappalelista == === Bonusmateriaali === *Behind the Beast-dokumentti *"Satellite 15... The Final Frontier"-kappaleen musiikkivideo *Dokumentti "Satellite 15... The Final Frontier"-musiikkivideon tekemisestä *The Final Frontier World Tour Show Intro == Kokoonpano == *Bruce Dickinson - laulu *Steve Harris - basso, taustalaulu *Dave Murray - kitara *Adrian Smith - kitara, taustalaulu *Janick Gers - kitara *Nicko McBrain - rummut ja; *Michael Kenney - koskettimet Luokka:Iron Maidenin videot Luokka:Iron Maidenin konserttitallenteet Luokka:Konserttielokuvat
Strenči

Strenči on kaupunki Latviassa, Vidzemen alueella. Se sai kaupungin oikeudet vuonna 1928. Vuonna 2012 siellä oli 1 372 asukasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Strenčin kotisivut Luokka:Latvian kaupungit
Erik Puke

Erik Puke, Erik Nilsinpoika, (k. 1437) oli ruotsalainen valtaneuvos, linnanpäällikkö ja kapinallinen. Hänen isänsä oli Upplandin laamanni Nils Gustavinpoika, jonka puolesta hän toimi Korsholman linnan päällikkönä. Siellä ollessaan hän liittyi 1434 Engelbrektin kapinallisiin. Hän valloitti Länsipohjan linnoja ja lähetti alipäällikkönsä Juhana Folkenpojan Ahvenanmaalle, missä tämä valloitti Kastelholman linnan. Pukesta tuli valtaneuvos ja hän oli Engelbrektin kuoltua vallankumouksellisen kansanliikkeen johdossa. Hän joutui syrjäytetyksi 1436, kun hänen yhteistyönsä Kaarle Knuutinpojan kanssa katkesi. Hän ryhtyi kapinaan, mutta jäi kiinni ja mestattiin Tukholmassa 1437.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1597 Hän otti äitinsä puoleisen suvun käytössä olleen nimen Puke. Gustaf von Numers on kirjoittanut näytelmän Eerikki Puke (ensiesitys 1888). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Erik Puke, Svenskt biografiskt lexikon Luokka:Ruotsalaiset sotilaat Luokka:Valtaneuvokset Luokka:Ruotsalaiset kapinajohtajat Luokka:Ruotsalaiset teloitetut Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1437 kuolleet
Koskelankylän seisake

Koskelankylän seisake oli rautatieliikennepaikka Koskelan kaupunginosassa Oulussa. Liikennepaikka avattiin liikenteelle 4. kesäkuuta 1946 ja lakkautettiin 31. toukokuuta 1970. == Lähteet == * http://vaunut.org/haku/liikennepaikat/?m=1&n1;=koskelankylä Luokka:Koskela (Oulu) Luokka:Oulun rautatieliikennepaikat Luokka:Pohjois-Pohjanmaan lakkautetut rautatieliikennepaikat
Johan Puke

Johan Puke (1751 Ronneby – 1816 Karlskrona) oli ruotsalainen merisotilas, kenraaliadjutantti ja kreivi.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1597.Skärgårdsflottan 2000, s. 146. == Lapsuus == Johan Puke oli lähtöisin köyhistä oloista. Hän syntyi avioliiton ulkupuolella kapteeni Johan Pukelle. Isä teloitettiin osallisuudesta vallankaappausyritykseen vuonna 1756. Orvoksi jäänyt köyhä poika aloitti merimiesuransa 10-vuotiaana laivapoikana. Hän pääsi pian sisään Karlskronan laivapoikakouluun.Lappalainen 2011, s. 137.Norman 2020, s. 66. == Sotilasura == Vuonna 1770 Puke aloitti purjehtimisen hollantilaisilla aluksilla. Vuosina 1771–1774 hän oli brittilaivaston palveluksessa Länsi-Intiassa. Tämän jälkeen hän palasi Ruotsiin laivaston konstaapeliksi eli tykinjohtajaksi 1774, ja ylennettiin vuonna 1777 Ruotsin laivaston luutnantiksi. Vuosina 1778–1783 Puke palveli upseerina Ranskan laivastossa Yhdysvaltain vapaussodan aikana, josta sai arvostetun kunniamerkin Pour les mérites militaires. Palattuaan Ruotsiin Puke sai vuonna 1784 tehtäväkseen viedä fregatti Sprengtportenilla Ruotsin uuteen siirtomaahan St. Barthélemyn saarelle siirtomaan uuden kuvernöörin ja virkamiehistön. Kustaan sodassa hän osallistui ensin majurina fregatti Frejan päällikkönä Suursaaren taisteluun 1788. Seuraavana vuonna hän sai everstiluutnantin arvon ja sai komennettavakseen linjalaiva Dristighetenin, jolla hän osallistui Öölannin meritaisteluun heinäkuussa 1789. Seuraavana vuonna Puke komensi Dristigheteniä kärkialuksena Tallinnan-hyökkäyksessä toukokuussa 1790 ja Viipurin kujanjuoksussa heinäkuussa 1790. Puken toiminnan ansiosta iso osa venäläisten saartamista Ruotsin laivaston aluksista pääsi pakenemaan Viipurinlahdelta. Ansioistaan Kustaan sodassa hänet aateloitiin 1797 af Puke -nimellä. Suomen sodassa hän johti Ruotsin laivaston viimeistä sotaretkeä Länsipohjaan vuonna 1809. Hänet ylennettiin yliamiraaliksi 1812 ja laivaston kenraaliajutantiksi 1813. Samana vuonna hän sai valtioneuvoksen arvon. Vuonna 1814 Puke johti Ruotsin laivastoa sotaretkellä Norjaa vastaan. Johan Pukelle myönnettiin kreivin arvo vuonna 1814. Hän kuoli vuonna 1816 Karlskronassa ja haudattiin omistamansa tilan maille Ronnebyn lähelle. Hänen arkkunsa valmistettiin Dristighetetenin kölipuusta. == Jälkipolvien kunnianosoitukset == Johan Puken nimi on jäänyt elämään Ruotsin laivastossa. Vuonna 1837 yhdelle laivaston kuunareista annettiin nimeksi Amiral af Puke, ja toinen Ruotsin vuonna 1940 Italiasta ostamista hävittäjälaivoista sai nimen Puke. == Lähteet == * Norman, Hans, Sjöfärder i Österled. En resa i historien. Forum Navale nr 68. Balkong förlag, 2020. * Lappalainen, Jussi T., Kuninkaan viimeinen kortti. Viipurinlahden ja Ruotsinsalmen meritaistelut 1790. SKS, Helsinki 2011. * Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6. * Skärgårdsflottan. Uppbyggnad, militär användning och förankring i det svenska samhället 1700–1824. Toim. Nordman, Hans, Historiska Media, Lund 2000. === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Johan Puke, Svenskt biografiskt lexikon Luokka:Ruotsalaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1751 syntyneet Luokka:Vuonna 1816 kuolleet
Andamaanienviidakkoharakka

Andamaanienviidakkoharakka (Dendrocitta bayleyi) on varisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Andamaanienviidakkoharakkaa tavataan kotoperäisenä Andamaanien saaristossa. Vuosien 1992–1994 ja 2007 tutkimuksissa löydettiin vain muutamia yksilöitä, joten vuonna 2016 arvioitiin, että lajin sukukypsien yksilöiden määrä voi olla alle 500 lintua. Sen pieni populaatio kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta, joten se on luokiteltu vaarantuneeksi. ==Elintavat== Andamaanienviidakkoharakka elää pareittain tai alle 20 yksilön parvissa. Se voi myös muodostaa sekaparvia muiden lajien kanssa. ==Lähteet== Luokka:Varikset Luokka:Uhanalaiset linnut
Puntila

Puntila on suomalainen sukunimi: *L. A. Puntila (1907–1988), suomalainen historioitsija * Markku Puntila (s. 1937), taloustieteilijä ja Suomen Pankin johtaja, L. A. Puntilan poika *Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti, Bertolt Brechtin ja Hella Wuolijoen näytelmä Luokka:Sukunimet
Josip Reihl-Kir

Josip Reihl-Kir (25. heinäkuuta 1955 – 1. heinäkuuta 1991http://dengalnaserben.weebly.com/history-1990-to-1999/category/1991%20croatia%20osijek#) oli Osijekin kaupungin poliisipäällikkö. Ennen Kroatian sotaa Reihl-Kir yritti sovitella kiistaa nationalististen serbien ja kroaattien välillä Krajinan kapinassa. Reihl-Kiria vastustivat Osijekin kaupungista Branimir Glavašin ja monet muut, jotka eivät kannattaneet sovintoa serbien kanssa. Pian Kroatian itsenäisyysjulistuksen jälkeen äärikroaatti Antuna Gudelja ampui Reihl-Kirin ja kaksi muuta Osijekin kaupungin virkamiestä Tenjassa, 8 km Osijekista eteläänThe Unpleasant Arrest Dark Scandals, Milos Vasic, 3.12.1995 Vreme News Digest Agency No 218. == Lähteet == Luokka:Kroatian sota Luokka:Poliisit Luokka:Kroatialaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Kalamaja

Kalamaja oli kylä Vpl Pyhäjärvellä, Karjalankannaksella. Kylä sijaitsi Kiimajärven itärannalla, järven keskivaiheilla. Naapurikyliä olivat Montrua ja Pölhölä itäpuolella, Hassinmäki länsipuolella ja Kunnianiemi lounaassa, Kiimajärven vastakkaisella rannalla. Kiimajärvessä oli kylän kohdalla Kalamajanlahti, kylän talot olivat suurimmaksi osaksi ryhmittyneet Montrualta tulevan kylätien varteen rivikyläksi. Kylän keskustasta oli järven rantaan matkaa noin 400 metriä. Kylä oli - nimensäkin mukaisesti - saanut aikaisemmin tärkeän osan toimeentulostaan kalastuksesta. Kylän luota Kiimajärvestä tunnetaan "Soaretakkaine" -niminen nuotta-apaja. Vielä ennen toista maailmansotaa kylässä asui joitakin ammattikalastajia. Kalamajan kylä tunnettiin aikaisemmin Pyhäjärvellä väitetystä köyhyydestään, josta on säilynyt tietoja lähinnä sananparsien muodossa: "Sikält ku o sinistä taivasta, sikält o köyhii Kalamajas".Wiika, Impi 1950: Vpl Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 459-460. Kylän köyhyys ei ainakaan kaikkina aikoina pitäne paikkaansa, sillä esimerkiksi vuoden 1724 Pyhäjärven pitäjän maakirjassa kylän ainoan talon isäntä, Jöran Kasolain (Yrjö Kaasalainen) kylvi peltoon 2 tynnyriä 16 kappaa viljaa, kaskeen 16 kappaa, eli enemmän kuin yhdenkään naapurikylän yksittäinen talollinen.http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=13449742 Kalamajan kylässä oli v. 1925 8 tilaa. Vuonna 1929 peltoa oli 52,47 ha ja vuonna 1943 viljelyksessä peltoa oli veroilmoitusten mukaan yhteensä 70,67 ha. Kirkonkirjoihin kirjoitettua väestöä kylässä asui ennen toista maailmansotaa yhteensä 68 henkeä.Wiika, Impi 1950: Vpl. Pyhäjärvi. Kappale kannakselaisvaiheita, s. 107, 457-458. == Lähteet == Luokka:Pyhäjärven Vpl kylät
Špegeljin nauha

Špegeljin nauha oli Jugoslavian valtion vastavakoilutoimiston KOS:n laatima videotallenne, joka oli tarkoitettu lokaamaan ja demonisoimaan Kroatian puolustusministeri Martin Špegeljiä. Sen julkaisu 1991 johti Špegeljin maanpakoon. == Tausta == Kun Franjo Tuđmanin kansallismielinen HDZ-puolue oli noussut valtaan Kroatiassa, Serbian serbit loivat Kroatian serbialueille kapinan. Špegelj hankki aseita muun muassa Unkarista ja Romaniasta. == Nauha == KOS:n väärentämällä, osin salaa kuvatulla nauhalla Špegelj sanoo ajavansa Kroatian sisällissotaan. Nauha oli leikattu ja muokattu Špegeljin julkisista esiintymisistä, ja osa nauhasta oli piilokameran kuvaaLodenius 1996, s 17. Špegelj puhui 25. tammikuuta 1991 televisiossa esitetyllä nauhalla sisällissodasta, joka ei säästäisi naisia ja lapsia, sotilaiden häikäilemättömästä eliminoimisesta ja siitä, että serbit tullaan tuhoamaanLodenius 1996, s 16, 17. Nauha halvensi myös sisäministeri Boljkovacin. Nauhalla näytetään myös asekuljetuksia Kroatiaan ja HDZ:n harjoittamaa jäsentensä aseistamista. == Liittyviä tapahtumia == Nauhan esittämisen aikaan tammikuun lopulla Jugoslavian johdon asettama määräaika joukkojen aseistariisunnalle oli mennyt umpeen. Tämä tarkoitti lähinnä Kroatian ja Slovenian aluepuolustusta ja poliisia. Jugoslavian kansanarmeija oli Kroatiassa täydessä valmiudessa. Serbian ja Kroatian johto pitivät kriisikokouksen Belgradissa. Jugoslavian presidenttineuvoston serbijohtaja Borislav Jović antoi Špegeljiä koskevan pidätysmääräyksen. Niinpä Špegelj piilotteli vähän aikaa salaisessa piilopaikassa, tarkoin vartioidussa bunkkerissa. == Lähteet == *Balkanin palapeli, Peter Lodenius (toim.), Suomen rauhanliitto 1996, Pax-Kirja, Invapaino Helsinki 1996, ISBN 951-9193-41-3. === Viitteet === Luokka:Jugoslavian hajoamissodat en:Martin Špegelj#Špegelj Tapes
Omar Colley

Omar Colley (s. 24. lokakuuta 1992) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on 190 senttimetriä pitkä. Colley edustaa Serie A:ssa pelaavaa Sampdoriaa.Transfermarkt Colley siirtyi Kuopion Palloseuraan gambialaisesta Real de Banjulista ilmaisella siirrolla tammikuussa 2013. Colley pelasi Kuopiossa Veikkausliigassa 2013 ja 2014, minkä jälkeen hän siirtyi Ruotsiin Djurgårdeniin. Djurgårdenista Colley siirtyi ensin Belgiaan KRC Genkiin ja sieltä Sampdoriaan kesällä 2018. == Lähteet == Luokka:Gambialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gjógv

Gjógv on kylä Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarilla. Kylä kuuluu Sundan kuntaan, ja asukkaita siellä oli vuonna 2013 yhteensä 31. Kylän vanha koulu on valmistunut vuonna 1884 ja kirkko puolestaan on vuodelta 1929. Valkoiseksi ja vihreäksi maalattu kirkko on paikallisesti merkittävä, sillä se on Färsaarten ensimmäinen kirkko, jossa alettiin pitää kirkollisia toimituksia fäärin kielellä. Tämä oli merkittävä askel fäärin hyväksymisessä saariryhmän kansalliskieleksi emämaan kielen, tanskan, sijaan. Kirkon takana on pieni aidattu puutarha pensaineen ja muine kasveineen. Puutarhassa on äitiä ja tämän kahta lasta esittävä veistos, joka tuijottaa merelle. Veistoksen yhteydessä olevassa laatassa on kaiverrettuna kaikkien merellä henkensä menettäneiden kalastajien nimet. Esimerkiksi puolet Gjógvin aikuisikäisestä miesväestöstä hukkui vuonna 1870, kun kaksi kahdeksan hengen venettä kaatui. Gjógvissa on muun muassa vierasmaja sekä kahvila, joka myös tarjoaa majoituspalveluita ja järjestää veneretkiä lähivesille. Gjógviin kulkee muutama linja-auto päivässä Oyrarbakkin kylästä. Linja-autot ajavat Funningurin kylän kautta. == Maantiede == Gjógvin kylä sijaitsee Eysturoyn saaren pohjoisrannikolla Färsaarten pohjoiskolkassa vastapäätä Kalsoyn saarta. Kylän lounaispuolella sijaitsee Färsaarten korkein kohta, 882-metrinen Slættaratindur. Gjógv tunnetaan kylän vieressä sijaitsevasta mereen yhteydessä olevasta rotkosta, joka muodostaa luonnonsataman. Kalastusveneet voivat ajaa rotkon pohjukkaan saakka, josta ne voidaan vetää luiskaa pitkin tyrskyiltä suojaan. Fäärinkielinen nimi ”Gjógv” tarkoittaakin rotkoa. == Väestö == Oheisessa taulukossa esitetyt Gjógvin väkiluvut pohjautuvat Färsaarten tilastokeskuksen () tietoihin. Vuosi Väkiluku yhteensä Miehiä Naisia 1985 89 50 39 1987 82 44 38 1989 74 40 34 1991 62 35 27 1993 64 35 29 1995 65 34 31 1997 65 32 33 1999 64 33 31 2001 55 26 29 2003 53 26 27 2005 54 27 27 2007 49 25 24 2009 41 21 20 2011 39 21 18 2013 31 18 13 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Gjógvin kotisivut Luokka:Färsaarten kylät
Jaakko Puokka

Jaakko Ilmari Puokka (5. heinäkuuta 1915 Helsinki – 23. toukokuuta 2004) oli suomalainen taidehistorioitsija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1950 tutkielmalla Magnus Enckell: Ihminen ja taiteilija. Hän oli isänsä Wäinö Puokan perustaman Kemigraafinen Oy:nVanha valokuva kertoo. toimitusjohtaja 1945Otavan Iso tietosanakirja, osa 6, palsta ? Otava 1967.–1976. Hän työskenteli myös television kulttuuritoimittajana 1960-luvun alussa.Kangasniemi, Hanna: Jaakko Puokka – kulttuuritoimittajana Suomen Televisiossa 1960. Helsingin Sanomat 14.8.1997. Puokka väitti 1979 ilmestyneessä kirjassaan Paloon Stenvallit nurmijärveläiseen perimätietoon nojautuen, että Aleksis Kiven isoisä ei olisi ollut merimies Antti Stenvall vaan Raalan kartanon omistaja Carl Henrik Adlercreuz. Samoin Puokan mukaan Aleksis Kiven syntymäkoti olisi ollut Adlercreutzien häälahja 1824 naimisiin menneelle Kiven isälle räätälimestari Erik Stenvallille.Nuotto, Juhani: Kiven syntyperä. Esitelmä Nurmijärvi-päivillä 6.10.1996. ==Julkaisuja== *Suomen taidegrafiikka, 1945 *Gunnar Finne, 1947 *Erkki Tantun exlibriksiä, 1948 *Magnus Enckell: Ihminen ja taiteilija, 1949 *Paloon Stenvallit, Otava, 1979 *Kolmipäinen koira: Topi Vikstedt, 1920-luvun taiteilija ja hänen maailmansa. Otava, 1983 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Sotakoira

Sotakoira on yleisnimike, jota käytetään armeijan omistuksessa tai hallinnassa olevasta koirasta. Sotakoiria käytetään muun muassa vartiointi- ja etsintätehtäviin. Sotakoiria on käytetty antiikin ajoista lähtien aina näihin päiviin saakka. ==Sotakoirat Suomessa== Suomen Puolustusvoimilla on käytössään noin 120 sotakoiraa. Niitä on jokaisessa puolustushaarassa ja niitä käyttävät erityisesti sotilaspoliisit. Koulutus tapahtuu Niinisalossa Tykistöprikaatin sotakoiraosastolla. Sen yhteydessä on eläinklinikka. Myös Kainuun prikaati kouluttaa sotakoiria ja niiden ohjaajia. Koirat valitaan jo varhain pentuiässä ja koulutus aloitetaan 8-9-viikkoisena. Koira on valmis kolmivuotiaana. == Sotakoiraosasto == Puolustusvoimien Sotakoiraosasto sijaitsee Porin prikaatin Tiedustelukomppaniassa Niinisalossa. Sotakoiraosasto vastaa puolustusvoimien koiratoiminnasta. Kainuun Prikaatissa sijaitseva prikaatin oma sotakoiraosasto vastaa koirien ja -ohjaajien kouluttamisesta KAIPR:n tarpeisiin. Varusmiehistä koulutetaan sotilaskoirien ohjaajia, koiranohjaaja-aliupseereita ja eläinhuoltomiehiä jokaisesta saapumiserästä marginaalinen määrä. Koulutukseen hakevia on yleensä runsaasti. Esimerkiksi vuonna 2010 koiranohjaajan tehtäviin Kainuussa haki yli sata henkilöä, 70 pyydettiin haastatteluun, joista lopulta valittiin kymmenen. Niinisalossa koirien koulutus keskittyy sotilaspoliisitehtäviin ja Kainuussa sissitehtäviin. Tykistöprikaatissa varusmieskoiranohjaajien koulutushaara on sotilaspoliisi. Sotilaspoliisikoulu ja Porin prikaatin sotakoiraosasto tekevät tiivistä yhteistyötä sotilaspoliisialalla. Puolustusvoimien koiria koulutetaan suojelu-, jäljestys-, huume- ja räjähdekoiriksi. Koirat koulutetaan usein ns. combi- koiriksi, joilla on sekä suojelukoulutus että jokin erikoisetsintäkoulutus. == Katso myös == * Eläinten käyttö sodassa ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * http://www.sotakoirayhdistys.fi/koiratoiminta.html * http://www.kennelliitto.fi/koirat/hyotykoirat/virkakoirat/sotakoirat * Ihmisen nelijalkainen asetoveri. Sotakoiran vaiheita historian hämärästä nykypäivään, Hakkapeliitta, 06.12.1932, nro 49, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Sotilaskalusto Luokka:Työkoirat
Citroën Visa

Citroën Visa (suom. viisumi) on Citroënin vuosina 1978–1988 valmistama pieni henkilöautomalli. Citroën Visan edeltäjiä olivat Citroën Ami ja Citroën Dyane. Seuraajaksi tuli Citroën AX. Visassa on viisiovinen hatchback-monikäyttökori. Lokakuussa 1978 Helsingin Sanomat esitteli Citroën Visan, jonka Suomeen tuontia kaavailtiin aloitettavaksi seuraavana keväänä. Toimittaja Matti Janssonin mielestä sisätilat olivat todella tilavat auton pienistä ulkomitoista huolimatta. Auton alkuvaiheen moottorivaihtoehtona oli Citroën 2CV:n koneesta kehitetty ilmajäähdytteinen, kaksisylinterinen, vain 652 kuutiosenttimetrin bokserimoottori erikoispintakäsitellyin alumiinisylinterein ja sähköisin sytytysjärjestelmin. Teholtaan moottori oli 36 hevosvoimaa ja huippunopeudeltaan 124 km/h. Citroënin maahantuoja Korpivaara alkoi tuoda Visaa Suomeen vasta sen faceliftin jälkeen kesällä 1981, ensimmäisenä mallina taloudelliseen ajoon tarkoitettu Visa II Super E. Siinä oli Visan ohella Peugeot 104 -mallien käyttämä 1 124 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen rivimoottori, joka oli viritetty sitkeäksi ja bensiiniä vähän kuluttavaksi niin, että auto kulutti 20 prosenttia vähemmän kuin Visan ensimmäiset mallit vuodelta 1978. Helsingin Sanomien koeajossa Matti Jansson kehui Visan matkustamon pikkuautoksi poikkeuksellista äänettömyyttä ja Citroënille tyypillistä jousitusmukavuutta. Myös suuntavakavuuden ja ohjauksen tarkkuuden ansiosta hän piti sitä erinomaisena matka-autona, mutta kaupunkiajossa pehmeä jousitus kallisteli autoa. Visan hallintalaitteet on koottu yksipuolaisen ratin taakse niin, että monia nappeja painetaan ohjauspyörän kehän läpi. Vasemmalla on lieriön muotoinen ”satelliitti”, johon on koottu monia kytkimiä. Tämä oli Janssonista outoa, vaikkakin varsin helppokäyttöistä pienen totuttelun jälkeen. Vuoden 1985 alusta Visan tehokkaimmaksi moottorivaihtoehdoksi Suomessa tuotiin 1 360 kuutiosenttimetrin moottori, jota käytettiin myös Peugeot 205 XR- ja GR-malleissa. Vuosina 1983–1984 valmistettiin vain 200 kappaletta Visan Suomeen tuomatonta Mille Pistes -ralliversiota, jossa oli tämänkokoinen tehokkaaksi viritetty moottori. Suurin Visan bensiinimoottoreista oli tilavuudeltaan 1 580 kuutiosenttimetriä. Sillä varustettu, vuonna 1986 Suomeenkin tuotu Visa GTi kykeni noin 190 km/h:n huippunopeuteen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Citroën Visa Citroënëtissä * Citroën Visa Autoevolutionissa Visa Luokka:B-segmentin autot Luokka:1970-luvun autot Luokka:1980-luvun autot
Chittoor

Chittoor (, ) on Intiassa Andhra Pradeshin osavaltiossa sijaitsevan Chittoorin piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupunkialueella asui 175 640 henkeä. == Liikenne == Lähimmät lentokentät sijaitsevat Chennaissa, Bangaloressa ja Tirupatissa. == Lähteet == Luokka:Andhra Pradeshin kaupungit
Angiotensiinireseptorin salpaajat

Angiotensiinireseptorin salpaajat ovat verenpainelääkkeitä. Ne tunnetaan yös nimin ATR-estäjät, englanniksi ARB:t (angiotensin receptor blockers) ja sartaanit. Ne ovat antagonisteja AT1-reseptorille eli angiotensiini II reseptorin alatyypille 1. Ne sitoutuvat näihin kehon reseptoreihin niitä aktivoimatta, mutta estävät kehossa tuotetun angiotensiinin II sitoutumista samoihin reseptoreihin. Angiotensiinin II sitoutuminen aktivoisi reseptorit ja aktivaatio nostaisi verenpainetta lisäämällä verisuonten supistumista. Lisäksi AT1-aktivaatio johtaisi verenpainetta kohottavan aldosteronin tuottoon. ACE- estäjät ovat myös verenpainelääkkeitä. Jos ne aiheuttavat merkittäviä haittavaikutuksia, voidaan ATR-estäjiä käyttää usein niitä korvaavina lääkkeinä. Joillekin ATR-estäjille sopivia hoitokohteita ovat muun muassa kohonnut verenpaine, sydämen vajaatoiminta ja uuden sydäninfarktin ennaltaehkäisy. ATR-estäjät tyypillisesti alentavat kuolleisuutta edeltäviä sairauksia potevilla ACE-estäjien tavoin. ACE-estäjien käytössä ilmenee usein kuivaa kutittavaa yskää, jota ATR-estäjät eivät aiheuta. Syytä yskään ei tiedetä. Angiotensiinikonvertaasi (ACE) pilkkoo bradykiniiniä ja substanssi P:tä, joiden hajoamisen hidastuminen ja kertyminen hengitysteihin voi ehkä olla syy ACE-estäjien käytön aikana ilmenevään yskään. ==Esimerkkejä ATR- estäjistä== *Eprosartaani *Irbesartaani *Kandesartaani *Losartaani *Olmesartaani *Telmisartaani *Valsartaani ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Suomen Sydänliitto: ATR:n salpaajat *Terveyskirjasto, Duodecim: Verenpainelääkkeet *
Grigori Ditjatkovski

Grigori Ditjatkovski (s. 17. kesäkuuta 1959, Kiova) on yksi Venäjän arvostetuimmista moderneista teatteriohjaajista. Nykyään hän toimii apulaisprofessorina ja näyttelijäntyön opettajana Pietarin teatteritaiteen akatemiassa. Ditjatkovski on työskennellyt ohjaajana Pietarin Malyi- draamateatterissa vuodesta 1985 alkaen ja opettanut teatterityötä Lev Dodinin työpajassa. Vuonna 2001 Ditjatkovski voitti Venäjän tunnetuimman teatterialan palkinnon, Zolotaja Maskan, parhaasta näytelmästä ja parhaasta ohjaustyöstä. Palkittu näytelmä pohjautui israelilaisen Hanoch Levinin kirjoittamaan Rubber Merchants -teokseen. Myös Venäjän teatterityön tekijöiden liitto on palkinnut hänen ohjaamansa näytelmän vuonna 1998 vuoden parhaana teoksena. Länsimaissa hän on saanut myös näyttelijänä arvostusta Joseph Brodskyn elämää kuvaavasta fiktiivisestä elokuvasta nimeltä Room and a half. Ulkomailla Ditjatkovski on ohjannut Ibsenin, Tšehovin ja Bertolt Brechtin klassikkonäytelmiä. Hän on tehnyt tuotantoja mm. Manchesterin yliopiston teatteriin. Teatteriohjaajan tavoitteena on Ditjatkovskin mukaan elävöittää ja tehdä mielenkiintoiseksi menneisyyden tarinat, jotka ihmiset ovat kuulleet satoja kertoja aikaisemmin. Teatterityö edellyttää aina kulttuurisen kontekstin ja menneisyyden merkityksen tunnustamista. == Tunnustukset == * (1998) Golden Soffite -palkinto näytelmästä Marble * (2001) Zolotaja Maska -palkinto teoksesta Lost In The Stars (paras näytelmä ja paras ohjaus) * (2009) Harlekiini-palkinto lastennäytelmästä Lumikuningatar (Grand Prix festivaalin palkinto) * (2010) Venäjän federaation palkinto Joseph Brodskyn roolista elokuvassa Room and a Half == Aiheesta muualla == * Aleksanterin teatterin esittely Grigori Ditjatkovskin näytelmästä Ainutlaatuinen matkani * Esittely Malyi- draamateatterin nettisivulla * Ditjatkovski Pietarin tunnettuja henkilöitä esittelevällä sivustostolla Luokka:Venäläiset näyttelijät Luokka:Venäläiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Proteaasin estäjät

Proteaasin estäjät ovat HIV-infektion hoidossa käytettäviä lääkkeitä eli antiretroviraaleja. Ne estävät HI-viruksen lisääntymistä estämällä HI-viruksen proteaasia. Proteaasinestäjien haittoja ovat ruoansulatuskanavan vaivat, maksaentsyymien nousut, verensokerin ja rasva-arvojen nousu ja indinaviirilla virtsakivet. Virustautien hoitoon tarkoitetut mikrobilääkkeet Proteaasin estäjiä ovat tipranaviiri, indinaviiri, nelfinaviiri, sakinaviiri, lopinaviiri, ritonaviiri, darunaviiri, atatsanaviiri ja fosamprenaviiri. Arvosta Proteaasin estäjiä on yleensä tehostettava ritonaviirillä niiden hyötyosuuden parantamiseksi.http://www.arvosta.fi/content.php?&id;=272∣=38&pid;=50 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Viruslääkkeet
Jukka Varmo

Jukka Varmo on suomalainen muusikko, musiikkituottaja, äänittäjä, miksaaja sekä metalliyhtyeiden manageri. Varmo työskenteli vuosina 1997–2002 Hartwall Areenalla konserttituottajana, minkä jälkeen hän perusti oman äänitysstudion, Buckshot Musicin. Vuonna 2009 Jukka Varmo perusti musiikkialan yrityksen, Metalheimin yhdessä Ville Sorvalin sekä Teemu Suomisen kanssa. Jukka Varmo toimii metalliyhtyeiden Insomniumin sekä Barren Earthin managerina. Varmo on toiminut myös työstänyt yhtyeiden kuten Rytmihäiriön, Kylähullujen ja Mannhain albumeita,http://meteli.net/jukkavarmo/vaikuttanut sekä laulanut Moonsorrowin ja Larharyhmän levyillä.http://www.discogs.com/artist/Jukka+Varmo Varmo tunnetaan myös liikanimellä "Sahaajankadun Bob Rock". == Palkinnot == * Insomnium ** Finnish Metal Awards 2010; vuoden yhtye, vuoden albumi (Across the Dark) * Barren Earth ** Finnish Metal Awards 2011; vuoden tulokas ** Metalstorm Awards 2011; vuoden esikoisalbumi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jukka Varmo linkedin.com -sivustolla * Allmusic.com Luokka:Suomalaiset musiikkituottajat Luokka:Suomalaiset musiikkiäänittäjät Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset managerit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Ayagöz

Ayagöz eli Ajagus (, ) on kaupunki Kazakstanin itäosissa Itä-Kazakstanin alueella. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 37 316 henkeä. Oheinen taulukko kuvaa Ayagözin väkiluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Zıryanovsk

Zıryanovsk eli Zyrjanovsk (, ) on erityisesti kaivosteollisuuteen nojautuva kaupunki Kazakstanin itäosissa Itä-Kazakstanin alueella, Öskemenin (Ust- Kamenogorsk) itäpuolella. Kaupunki toimii Zyrjanin tai Zyrjanovskin piirin (, ) hallintokeskuksena. Paikkakunta sai alkunsa vuonna 1791, kun alueen malmivarojen hyödyntäminen käynnistyi. Malmi sisältää muun muassa lyijyä, kadmiumia ja kultaa. Nimi kaivosalueelle saatiin malmion löytäjältä G. G. Zyrjanovilta (); kasvava kylä nimettiin kaivosalueen mukaan. Kaivosta seurasivat muun muassa lyijytehdas, rakennuskiveä hyödyntävä tuotantolaitos (tiilitehdas), panimo, meijeri, teurastamo ja vaatetehdas. Kaupungiksi taajama muutettiin vuonna 1941. Nykyään paikkakunnalla rikastettu malmiaines kuljetetaan osittain Öskemeniin jatkojalostettavaksi. Zıryanovskissa on esimerkiksi Itä-Kazakstanin teknisen valtionyliopiston sivutoimipiste ja lääketieteellinen oppilaitos. Kaupunki sijaitsee Irtyšjoen vesistöalueella. Zyrjanovskin pohjoispuolitse virtaa joki, joka liittyy Irtyšin sivuhaara Buhtarmaan, joka laskee noin 20 kilometriä Zyrjanovskin länsipuolella Buhtarman tekojärven pohjoispäähän. Tämä patoamalla laajennettu tekojärvi ulottuu eteläpäästään Zaisanjärveen (Žaisan) ja varastoi vettä Irtyžin yläjuoksun vesivoimalaa varten. Zyrjanovskiin johtaa 169 kilometriä pitkä sivurata Öskemenin (Ust-Kamenogorsk) kaakkoispuolelta Novoustkamenogorskin risteysasemalta; Öskemenin pääasemalle on noin 175 kilometriä. Zyrjanovskin kautta kulkee myös maantie Öskemenistä (noin 183 km:n päässä) itään kohti Mongoliaa. ==Väestön kehitys== Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 38 096 henkeä. Oheinen taulukko kuvaa Zyrjanovskin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Jarkent

Jarkent tai Žarkent (, ) on kaupunki ja kunnallispiirin keskus Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueen itäosissa, lähellä Kiinan rajaa. Kaupunki on merkittävä Kazakstanin idänkaupan kauttakulkuliikenteelle. Kaupunkiin johtavat eurooppatiet E013 lännestä suuremmalta eurooppatie E40:ltä ja E012 etelästä Kirgistan suunnalta. Kaupunkiin ei johda rautatietä. Kaupunki perustettiin vuonna 1882 ja tunnettiin aluksi nimellä Džarkent (, vuosina 1882–1942). Paikkakunta uudelleennimettiin Panfiloviksi 2. maailmansodan sankarin Ivan Panfilovin mukaan (, vuosina 1942–1991 saakka). ==Väestön kehitys== Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 41 127 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku Kuva:Zharkent Mosque 2.jpg|Moskeija kaupungissa. == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Qapşağay

Qapşağay eli Kapšagai (, ) on kaupunki Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueella. Kaupunki sijaitsee noin 80 kilometriä pitkän Kapšagain tekojärven länsipäässä. Kaupunki on myös miljoonakaupunki Almatystä pohjoiseen johtavan, Kazakstanin päärataverkkoon kuuluvan rautatien ja samansuuntaisen moottoritien (osa eurooppatietä E40) varrella noin 70 kilometriä suurkaupungista pohjoiseen. ==Väestön kehitys== Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 389 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa Kapšagain väkiluvun kehitystä vuosien 1979-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku ==Kuvagalleria== Kuva: Kapchagay Reservoir.jpg| Noin 80 kilometriä pitkä Kapšagain tekojärvi. Kaupunki sijaitsee järven länsipäässä. Kuva: Kapchigai lake.jpg| Rakennuksia Kapšagain tekojärven rannalla. Kuva: KZKapchagay2.JPG| Uimaranta Kapšagain tekojärven rannalla. Kuva: Kapchigai.jpg| Asuintalo jossain päin Kapšagaita talvella. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kazakstanin kaupungit
Talğar

Talğar tai Talgar (, ) on kaupunki Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueella. Miljoonakaupunki Almaty sijaitsee noin 25 kilometriä lännempänä ja suurkaupungin kansainvälinen lentoasema ja muut liikenneyhteydet ovat myös Talgarin asukkaiden käytössä. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 47 301 ihmistä. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Talgarin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi 1959 1970 1979 1989 1999 2009 2012 Väkiluku ==Kuvagalleria== Kuva:Talgar bridge.jpg| Talgarlaiset talkooketjussa läheisen joen ylittävän sillan työmaalla (1918). Kuva:Talgar logo.jpg| Kaupungin nimitunnus alueelle tyypillisen vuoristomaiseman äärellä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kazakstanin kaupungit
Qaskeleñ

Qaskeleñ tai Kaskelen (, ) on kaupunki Kazakstanin eteläosissa, Almatyn alueella, noin 20 kilometriä Almatystä länteen. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui runsas 61 tuhatta henkeä. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Qaskeleñin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Sätbajev

Sätbajev tai Satpajev (, , aiemmin, vuoteen 1990 saakka nimeltään Nikolski ) on kaivos- ja metalliteollisuuskaupunki Kazakstanin keskiosissa Karagandan alueella. Vuoden 2012 alussa kaupungin asukasluku oli 61 643 henkeä. Kaupunki on nimetty kazakstanilaisen sankarigeologin, akateemikko Kanyš Satpajevin mukaan (, kazakiksi professorin nimi on Sätbajev tai Sätbayev (?)). Kaupunki sijaitsee eurooppatie 123:n varrella hieman Jezqazğanista luoteeseen, molempia kaupunkeja ruokkivan laajan, osin avokaivoksena louhitun kuparikaivosalueen äärellä. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko esittää Sätbajevin väkiluvun kehityksen vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kazakstanin kaupungit
Jezqazğan

Jezqazğan tai Žezkazgan (, ) on kaupunki Kazakstanin keskiosissa Karagandan alueella. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 85 189 henkeä. Taajama perustettiin vuonna 1938 seudun laajojen, jo pitkään tunnettujen kupariesiintymien hyödyntämiseksi. Kaupungiksi paikkakunta muutettiin vuonna 1954. Nykyisin sen kautta kulkee eurooppatie E123. Kaupungissa on lentoasema ja sinne johtaa sivurata idästä noin 400 kilometrin päästä pääradan Žarykin asemalta. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Žezkazganin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan. Niiden perusteella kaupungin väkiluku on ollut laskussa yli 20 vuotta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku Kuva: Jezkazgan 01.jpg | Näkymä tekojärveltä kaupunkiin. Kuva: Akimmat.jpg| Kaupungin hallintorakennus. Kuva: St.Andreas Church.JPG| Ortodoksinen Pyhän Andrean kirkko. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kazakstanin kaupungit
Sarıağaş

Sarıağaş tai Saryagaš tai Sary-Agatš (, ) on keskikokoinen rajakaupunki Kazakstanin eteläosissa Etelä-Kazakstanin alueella, pian Uzbekistanin rajan pohjoispuolella. Kaupunki sijaitsee kohti Taškentia vievän Kazakstanin pääratoihin lukeutuvan rautatien varrella viimeisenä asemapaikkana ennen Uzbekistanin rajaa. Kaupungin aseman paikkakunta sai vuonna 1945. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 40 599 ihmistä. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Arıs

Arıs tai Arys (, ) on keskikokoinen kaupunki Kazakstanin eteläosissa Etelä- Kazakstanin alueella. Kaupunki sijaitsee maan länsiosista ja Venäjän Astrahanista Syrdarjan pohjoispuolitse kohti Uzbekistanin Taškentia vievän Kazakstanin pääratoihin lukeutuvan rautatien varrella. Kaupunki on radan risteyspaikkakunta: toinen päärata lähtee itään kohti Almatyä tai Kirgistanin Biškekiä. Kaupungissa on rautatieasema (Arys I). Paikkakunta perustettiin rautatien rakennustöiden seurauksena 1900. Kaupungiksi se kohosi 1956. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 40 707 ihmistä. == Väestön kehitys == Kaupungin asukasluku on kasvanut vähitellen. Oheinen taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Kentaw

Kentaw tai Kentau (, ) on keskikokoinen, vuonna 1955 perustettu kaupunki Kazakstanin eteläosissa Türkistan alueella. Kaupunki sijaitsee noin 30 kilometriä koilliseen historiallisesta Türkistanista, jossa on lähin matkustajaliikenteen rautatieasema. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui runsas 61 tuhatta henkeä. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Kentaun väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku ==Kuvagalleria== Kuva:Кентау. Вид 010 2007.jpg|Näkymä mäeltä kaupunkiin. Kuva:Кентау._Центральная_гостиница._2007.10.JPG|Hotelli. Kuva:Кентау. Вид 004. 2007.10.JPG|Asuintaloja. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kazakstanin kaupungit
Saran

Saran (, ) on kaivoskaupunki Kazakstanin keskiosissa Karagandan alueella, noin 20 kilometriä Karagandasta länteen. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 680 henkeä. Kaupunki synnytettiin vuonna 1954 irroittamalla se aluekeskus Karagandasta; Saranin taajama oli aiemmin aluekeskusta ja sijaitsee samalla hiilentuotantoalueella. Aluekeskuksen rautatieasema ja lentokenttä palvelee myös Saranin kaupunkia. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Saranin asukasluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Balkaš (kaupunki)

Balkaš (, ) on kaupunki Kazakstanin Karagandan alueen itäosassa suuren Balkašjärven pohjoisrannalla. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 70 305 ihmistä. Paikkakunnalle perustettiin taajama 1931 ja myöhemmin 1937 kaupunki seudun kupariesiintymien hyödyntämiseksi. Nykyisin metalliteollisuuskaupunki Balkašin kautta kulkee Kazakstanin pääkaupunki Astanaa ja miljoonakaupunki Almatyä yhdistävä eurooppatie E125. Balkašin kaupungin kautta, Balkašjärven pohjoispuolitse kulkee Kazakstanin itäisiä pääratoja yhdistävä poikittaisrata. Kaupungissa on rautatieasema (venäjästä translitteroiden aseman nimi on Balhaš I). Kaupungissa on myös pieni lentoasema. Kaupungin metalliteollisuutta on kritisoitu järven, läheisen joen ja ilman saastuttamisesta. ==Väestön kehitys== Oheinen taulukko kuvaa Balkašin väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen mukaan. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku Kuva:Balkhash PalaceOfCulture.jpg | Kulttuuritalo. Kuva:Airport-Balqash.jpg | Lentoaseman rakennus lennonjohtotorneineen (1999). Kuva: Balkhash factory.jpg| Uimarantaa, taaempana tehdas. Kuva:ПО Балхашцветмет.jpg | Teollisuutta: PO BalhaBalhaštšvetmet. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Kazakhs fear 'death sentence' for another giant lake (terradaily.com) Luokka:Kazakstanin kaupungit
Aqsw

Aksu tai Aqsw (, ) on kaupunki Kazakstanin Pavlodarin alueella. == Väestön kehitys == Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 42 383 ihmistä. Oheinen taulukko kuvaa väkiluvun kehitystä vuosien 1959-2009 väestönlaskentojen kautta. Vuosi Väestö 1959 Väestö 1970 Väestö 1979 Väestö 1989 Väestö 1999 Väestö 2009 Väestö 2012 Väkiluku == Lähteet == Luokka:Kazakstanin kaupungit
Dethrone Music

Dethrone Music on suomalainen Turussa sijaitseva pienlevy-yhtiö. Yhtiö keskittää toimintansa metallimusiikin julkaisemiseen. == Yhtyeet == Lähde: * Axegressor * Heavy Metal Perse === Entiset yhtyeet === * Profane Omen * Deathlike Silence == Lähteet == Luokka:Suomalaiset metallimusiikin levy-yhtiöt
Harvest Moon 64

Harvest Moon 64 on Victor Interactive Softwaren kehittämä ja Natsumen julkaisema simulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 64 -pelikonsolille ja se on kolmas osa Harvest Moon -pelisarjassa. Harvest Moon 64 julkaistiin Japanissa 5. helmikuuta 1999 ja Pohjois-Amerikassa 30. marraskuuta 1999. == Vastaanotto == Monien arvostelijoiden mielestä peli on kiehtova ja uniikki pelattavuus tekee siitä vaivan arvoisen, vaikka sen ääniraita on toistuva ja visuaalisuus ongelmallinen. IGN:n arvostelija Aaron Boulding antoi pelille arvosanan 8,2 kymmenestä ja piti sitä hyvänä pelinä. Hän oli valmis antamaan anteeksi monet ongelmat, kuten heikot audio- ja visuaalielementit, koska huomasi pelaavansa peliä tunteja. GameSpotin arvostelija Joe Fielder antoi pelille arvosanaksi 7,3 kymmenestä. Hän piti peliä mukaansatempaavana ja väitti peliä pelatessa tuntien sulavan huomaamattomasti. "Parent's Guide to Nintendo Games" antoi Harvest Moon 64:lle ainoana Nintendo 64 -pelinä Parent's Guide Choice Awardin. Se täytti vaatimukset, jotka edellyttivät mielikuvitusta, keksiliäisyyttä, nerokkuutta ja etenkin loi pelissä opettavaista ja rikastuttavaa tunnelmaa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Harvest Moon Luokka:Nintendo 64 -pelit Luokka:Simulaatiopelit Luokka:Vuoden 1999 videopelit
Jon Van Caneghem

Jon Van Caneghem (s. 1962 tai 1963) on yhdysvaltalainen videopelisuunnittelija ja -tuottaja. == Ura == Vuonna 1984 Van Caneghem perusti videopelejä kehittävän ja julkaisevan New World Computing -yrityksen, joka tunnetaan etenkin Might and Magic- ja Heroes of Might and Magic -tietokoneroolipelisarjoistaan. Yrityksen ensimmäinen peli oli vuonna 1986 Apple II -tietokoneelle julkaistu Might and Magic Book One: The Secret of the Inner Sanctum, joka oli Might and Magic -pelisarjan ensimmäinen osa. Van Caneghem oli mukana luomassa pelille vielä seitsemää jatko-osaa, jotka ilmestyivät 1988–2000. Vuonna 1990 Van Caneghem julkaisi King’s Bounty -pelin, jota pidetään Heroes of Might and Magic -pelisarjan edeltäjänä. Vuonna 1996 Van Caneghem myi New World Computingin The 3DO Companylle 13 miljoonalla dollarilla, mutta sai jatkaa yrityksessä pelien suunnittelijana. Vuonna 2003 3DO ajautui konkurssiin, ja Ubisoft osti oikeudet Van Caneghemin Might and Magic -sarjaan. Myöhemmin Van Caneghem on työskennellyt Electronic Artsilla tehtävänään laajentaa esimerkiksi Command & Conquer -sarja internetiin. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:1960-luvulla syntyneet
Tagatoosi

Tagatoosi on luonnostaan esiintyvä monosakkaridi, tarkemmin heksoosi. Sitä tavataan usein meijerituotteissa ja puhdistettuna se on valkoista kiteistä jauhetta, ominaisuuksiltaan hyvin samanlaista kuin sakkaroosi (tavallinen sokeri), vastaten 92 % sen makeudesta mutta vain 38 % sen kaloreista. D-tagatoosi on hyväksytty EU-markkinoille. == Lähteet == Luokka:Monosakkaridit
Myllykylä

Myllykylä voi tarkoittaa muun muassa seuraavia: == Paikkoja == * Myllykylä, kylä Espoossa * Myllykylä, kylä Haminassa * Myllykylä, kylä Hattulassa * Myllykylä, asuinalue Helsingin Myllypurossa (tunnetaan myös nimellä Puu- Myllypuro) * Myllykylä, kylä Hyvinkäällä * Myllykylä, kylä Kirkkonummella * Myllykylä, kylä Tl. Koskella * Myllykylä, kylä Loimaalla * Myllykylä, kylä Lohjan Sammatissa * Myllykylä, kylä Mynämäellä * Myllykylä, kylä Myrskylässä * Myllykylä, kylä Nokialla * Myllykylä, kylä Porvoossa * Myllykylä, kylä Siuntiossa * Myllykylän kartano Siuntiossa * Myllykylä, kylä Sortavalassa * Myllykylä, kylä Turun Kakskerrassa * Myllykylä, kylä Tuusulassa Edellä lueteltujen lisäksi myös monissa muissa Suomen kunnissa on Myllykylä-nimisiä epävirallisia kyliä tai kulmakuntia. == Henkilöitä == * Turkka Myllykylä, suomalainen historiantutkija ja kirjailija == Katso myös == * Myllykylän rautatieasema, Heinolassa sijaitsevan Myllyojan rautatieaseman nimi vuosina 1945–1949
Daljin joukkomurha

Daljin joukkomurha oli Kroatian sodassa tapahtunut veritöiden sarja, jossa serbien asejoukot ensin valtasivat Daljin kylän tappaen puolustajia ja myöhemmin surmasivat vankejaan. Dalj on hieman yli 5 000 asukkaan kylä Kroatiassa Tonavan varrella Serbian Vodvodinan rajalla. Puolisotilaalliset joukot ja armeija valtasivat Daljin 1. elokuuta 1991Page 15075 ICTY Slobodan Milosevic Case samaan aikaan, kun oli määrä aloittaa Euroopan yhteisön ohjaamat neuvottelut Kroatian kriisin ratkaisemiseksi. Hyökkäyksen varhaisessa vaiheessa tuhannet ei-serbit pakenivat hyökkäyksen kohteena olleista Daljista, Erdutista ja Aljmašista. Taisteluissa kuoli seitsemän serbiäIlta-Sanomat 6.8.1991, s. A14.. Elokuussa Arkanin četnikit pidättivät ja tappoivat myös 11 kroaattisiviiliä, jotka haudattiin joukkohautaan muun muassa Ćelijeen. Serbien johtama panssareilla kulkeva liittoarmeija esti kevyesti aseistettuja kroaatteja tekemästä vastahyökkäystä Daljiin. Serbien puolisotilaalliset joukot tappoivat 4. lokakuuta 1991 pidättämänsä 28 kroaattipoliisia ja veivät ruumiit myöhemmin läheiseen TonavaanMilosevic Indictment: Text BBC News World Europe, 29.10.2001.. Myöhemmin kiihkokansalliset serbit pahoinpitelivät vankejaan ja tappoivat näistä 35The Prosecutor of the Tribunal Against Slobodan Milosevic Second Amended Indictment Case No. IT-02-54-T. Daljissa kuoli yhteensä ainakin 135 kroaattia. == Lähteet == == Kirjallisuutta == *Dalj Massacre, Othniel Hermes, Bellum Publishing 2011, ISBN 6135751069, ISBN 9786135751062 Luokka:Kroatian sota Luokka:Vuoden 1991 rikokset Luokka:Sotarikokset
Cerro Largo (departementti)

Cerro Largo on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Melo. Departementin pinta-ala on 13 648 km² ja vuonna 2011 sen väkiluku oli 84 698 henkeä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Uruguayn departementit
Florida (departementti)

Florida on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Florida. Departementin pinta-ala on 10 417 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 67 048 henkeä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Uruguayn departementit
Paysandú (departementti)

Paysandú on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Paysandú. Departementin pinta-ala on 13 922 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 113 124 henkeä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Uruguayn departementit
Río Negro (departementti)

Río Negro on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Fray Bentos. Departementin pinta-ala on 9 282 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 54 765 henkeä. == Lähteet == Luokka:Uruguayn departementit
Rocha (departementti)

Rocha on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Rocha. Departementin pinta-ala on 10 551 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 68 088 henkeä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Uruguayn departementit
Agne

Agne (tai Agni) on islantilaisen Ynglingien saagan mukaan Ynglinga-sukuun kuulunut Ruotsin kuningas. Tarun mukaan hän teki sotaretken Suomeen ja ryösti Frosti-nimisen päällikön tyttären Skjalvin, jonka hän otti puolisokseen. Myöhemmin Skjalv surmautti Agnen seudulla, jolla nykyisin on Tukholma.Facta2001 osa 1, palsta 136 ==Lähteet== Luokka:Skandinaavinen mytologia
Gunnar Ahlbäck

Kaarlo Gunnar Rafael Ahlbäck (20. kesäkuuta 1900 Isokyrö – 5. toukokuuta 1970Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1971, s. 58. Helsinki: Otava, 1970.) oli suomalainen varatuomari ja Vaasan läänin maaherra vuosina 1944–1967. Ahlbäck suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1925 ja toimi Vaasan kaupunginjohtajana vuosina 1937–1944. Hän oli puheenjohtajana komiteoissa, jotka pohtivat lääninhallintoa. Hän toimi useissa urheilujärjestöissä.Facta2001 osa 1, palsta 146Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1960, s. 221. Helsinki: Otava, 1959. Ahlbäck oli niin sanotun Ahlbäckin komitean puheenjohtaja. Komitea tutki Punaisen Valpon toiminnan lainmukaisuutta. Komiteaan kuuluivat Ahlbäck, oikeuskanslerin sihteeri Keijo Vuorisalo ja sisäministeriön kansliapäällikkö Erkki Mantere. Komitean mietintö valmistui kesäkuussa 1948 ja se tuli julkisuuteen saman vuoden elokuussa. Vaikka selvitys oli maltillinen, sen synnyttämä keskustelu johti Punaisen Valpon lakkauttamiseen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vaasan läänin maaherrat Luokka:Vaasan pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Vaasan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Ville Salmikivi

Ville Salmikivi (s. 20. toukokuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa A PFG:ssä pelaavaa Beroe Stara Zagoraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. == Ura == Salmikivi aloitti jalkapalloilun 5-vuotiaana HIFK:ssa. HIFK:n junioriorganisaatio siirtyi Pallokerho-35:n alaisuuteen vuonna 2000, ja Salmikivi edusti seuraa kauteen 2010 asti. Hänet valittiin seuran vuoden poikapelaajaksi vuonna 2008. PK-35:n edustusjoukkueen suunnitelmiin Salmikivi ei mahtunut, joten kaudeksi 2011 hän siirtyi Viikinkeihin. Itähelsinkiläisseurassa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä myötä hänet valittiin myös Ykkösen vuoden pelaajaksi Pelaajayhdistyksen äänestyksessä. Kaudella 2012 hän teki seitsemän maalia. Kaudeksi 2013 Salmikivi siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon. Hän debytoi liigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Ura jatkui MyPassa myös kaudella 2014. Kaudelle 2015 Salmikivi teki sopimuksen kasvattajaseuransa HIFK:n kanssa. Helmikuussa 2017 Salmikivi teki sopimuksen Bulgarian A PFG:ssä pelaavan Beroe Stara Zagoran kanssa.http://www.kymppipaikka.fi/Veikkausliiga/Ville-Salmikivi- siirtyy-Bulgariaan Tuo pesti ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sen jälkeen seuraksi tuli Puolan 2. divisioonan Olimpia Grudziadz josta matka jatkui maan rajojen sisällä sarjaporrasta ylöspäin GKS 1962 Jastrzebieen ja takaisin Olimpiaan. Puolan seikkailujen jälkeen Salmikivi palasi kaudella 2019 Suomen Veikkausliigaan FC Lahteen josta tie vei kaksi sarjaporrasta alaspäin nykyiseen joukkueeseen PK-35. Salmikivi on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2013 hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ville Salmikivi Veikkausliigan sivustolla * Ville Salmikivi Myllykosken Pallon sivustolla Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet