EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Eva Sigg

Eva Kariitta Sigg (ent. Grahn, s. 17. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen uimari. Hän kilpaili kaksissa olympialaisissa ja voitti kolme Pohjoismaiden- mestaruutta sekä kymmeniä Suomen-mestaruuksia 1960- ja 1970-luvuilla. Hän edusti seuratasolla Laaksolahden Viriä, Helsingin Uimareita ja Helsingfors Simsällskapia. Sigg kilpaili kaksissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän karsiutui alkuerissä 400 metrin vapaauinnissa sekä 200 metrin ja 400 metrin sekauinnissa. Hän oli 400 metrin sekauinnin alkuerissä yhdeksänneksi nopein eli ensimmäinen loppukilpailusta karsiutunut. Münchenin olympialaisissa 1972 hän karsiutui alkuerissä 200 metrin perhosuinnissa, jossa hän ui Suomen- ennätyksen 2.27,64, sekä 200 metrin ja 400 metrin sekauinnissa. Hän karsiutui EM-kilpailujen alkuerissä 400 metrin sekauinnissa vuonna 1970 ja 100 metrin perhosuinnissa vuonna 1974. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ja 400 metrin sekauinnissa vuonna 1967 sekä 200 metrin sekauinnissa vuonna 1971. Sigg voitti useita kymmeniä Suomen-mestaruuksia. Hän voitti 50 metrin altaassa Suomen-mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1971, 1972 ja 1974, 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1967 ja 1972, 800 metrin vapaauinnissa vuonna 1967, 100 metrin perhosuinnissa 1969–1972 ja 1974, 200 metrin perhosuinnissa 1968–1972 ja 1974, 200 metrin sekauinnissa vuosina 1968–1972 sekä 400 metrin sekauinnissa vuosina 1966–1972. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anne Lackman

Anne Susanna Lackman (myöh. Korkalainen, s. 13. syyskuuta 1969 Lieksa) on suomalainen uimari. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1992 ja voitti Suomen- mestaruuksia 1990-luvun alussa. Hän edusti seuratasolla Lieksan Uimareita. Lackman kilpaili olympialaisissa Barcelonassa 1992. Hän karsiutui alkuerissä 100 metrin selkäuinnissa Suomen-ennätyksellä 1.06,48 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Lackman voitti Suomen-mestaruuden 50 metrin altaassa 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1990 sekä 25 metrin altaassa 50 metrin selkäuinnissa vuosina 1990–1992 ja 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1991. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ivan Padalka

Ivan Padalka, , (27. lokakuuta 1894 Žornoklovyi, Pultavan kuvernementti – 13. heinäkuuta 1937 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari ja graafikko. Hän maalasi myös muraaleja. NKVD pidätti Padalkan syyskuussa 1936, ja hänet teloitettiin seuraavana kesänä. Hänen maineensa "puhdistettiin" suojasään aikana 1958. Padalka opiskeli Myrhorodin taideteollisuuskoulussa 1909–1912, Kiovan taidekoulussa 1913–1917 ja Myh’ailo Boitšukin ja Vasyl Krytševskyin oppilaana Ukrainan valtion taideakatemiassa 1917–1920. Hän oli 1920-luvulla Ukrainan vallankumoustaiteen liiton jäsen ja opetti keramiikan teknikumissa Myrhorodissa 1920–1921 ja Mežyhirjassa 1921–1925, Harkovan taideinstituutissa 1925–1934 ja Kiovan valtion taideinstituutissa 1934–1936. Hän osallistui 1919 Boitšukin johtamassa ryhmässä 14 muraalin maalaamiseen Kiovan Lutskin rykmentin kasarmille (tuhottu 1922) ja 1933–1935 Lepo-freskon maalaamiseen Harkovan Tšervonozavodskyin ukrainalaiseen teatteriin. Hän teki myös puuleikkauksia, maalasi Petro Pantšin ja Oksana Pavlenkon muotokuvat sekä laatukuvia. Hänen grafiikantöitään on muun muassa Dneprin vesivoimala (1928). Hän kuvitti lastenkirjoja ja suunnitteli julisteita, ex libriksiä ja kirjankansia. Maalauksiin ja grafiikkaan hän sai vaikutteita ikoni- ja lubok- perinteestä. ==Maalauksia== Chyhrynets.B. Piven Hvalko. ilys. I. Padalka.1927-9.png|Lastenkirjakuvitusta 1927. Падалка Іван Слово 1928.jpg|Kuvituskuva Igorin rykmenttiin, 1928. Padalka- Photographer.jpg|Kylävalokuvaaja, 1927. Padalka-Cavalry.jpg|Punainen ratsuväki hyökkää, 1927. Падалка Іван Збирання помідорів 1932.jpg|Tomaatinpoimijoita, 1932. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset taiteilijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Greta Onnela

Greta Naemi Onnela (myöh. Knoblock, 23. elokuuta 1910 Vaasa – 10. elokuuta 1957 Vaasa) oli suomalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1928. Hän edusti seuratasolla Vaasan Uimaseuraa. Onnela sijoittui suorissa hypyissä viidenneksi Amsterdamin olympialaisissa 1928. Hän sijoittui toiseksi pohjoismaisessa maaottelussa vuonna 1929. Hän voitti suorissa hypyissä Suomen- mestaruuden vuosina 1927–1931. Greta Onnelan isosisko Ada Onnela oli uinnin Suomen-mestari. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimahyppääjät Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
Ada Hakoniemi

Ada Elisabeth Hakoniemi (o.s. Onnela, 14. helmikuuta 1908 Vaasa – 29. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen uimari ja taidemaalari. Hän voitti 100 metrin vapaauinnissa Suomen-mestaruuden vuosina 1927–1929. Ada Onnelan pikkusisko Greta Onnela oli uimahypyissä olympiaedustaja ja moninkertainen Suomen-mestari. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Rachel Zegler

Rachel Anne Zegler (s. 3. toukokuuta 2001 Hackensack, New Jersey, Yhdysvallat)Rachel Zegler, Rotten Tomatoes, viitattu 30.4.2023. on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Steven Spielbergin ohjaamassa musikaalielokuvassa West Side Story (2021). == Elämä == Zeglerin äiti on sukujuuriltaan kolumbialainen ja isä puolalainen. Ennen elokuvauransa alkua Zegler esiintyi teatterissa useissa musikaaleissa, myös West Side Storyssa.Maddy Shaw Roberts: Who is Rachel Zegler? Meet the singer and actor playing Maria in the ‘West Side Story’ remake, Classic FM, 7.12.2021, viitattu 30.4.2023.Patrick Ryan: 'There's no one way to be Latina': Rachel Zegler does stardom her way with 'West Side Story', USA Today, 7.12.2021, viitattu 30.4.2023. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Roolihahmo 2021 West Side Story West Side Story Maria Vasquez 2023 Shazam! Fury of the Gods Shazam! Fury of the Gods Anthea 2023 Nälkäpeli: Balladi laululinnuista ja käärmeistä The Hunger Games: The Ballad of Songbirds and Snakes Lucy Gray Baird 2024 Y2K Lumous Spellbound 2025 Lumikki Snow White Lumikki == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen YouTube-kanava * * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Milania Väänänen

Milania Väänänen (s. 29. marraskuuta 2003) on suomalainen taitoluistelija. Hän on kilpaillut muun muassa Finlandia Trophyssä 2021, Tallinnan Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 2022 ja Suomen-mestaruuskilpailuissa. Väänänen voitti juniorityttöjen SM-hopean yksinluistelussa vuonna 2018, jonka jälkeen hän on kilpaillut pariluistelussa. Vuosina 2021–2022 Väänäsen parina toimi Mihail Akulov ja he osallistuivat EM-kilpailuihin. Vuodesta 2023 hänen parinaan on toiminut Filippo Clericin. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taitoluistelijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 2003 syntyneet
Katri Suutari

Katri Johanna Suutari (myöh. Ahonen, s. 8. huhtikuuta 1976 Anjalankoski) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 50:nneksi. Hän sijoittui EM- kilpailuissa vuonna 2000 joukkuekilpailussa 12:nneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 29:nneksi sekä MM-kilpailuissa vuonna 2001 joukkuekilpailussa 17:nneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 53:nneksi. Hän voitti tauluammunnan Suomen-mestaruuden vuosina 2000–2001. Hän edusti seuratasolla kotkalaisseura Piiliä. Katri Suutarin isosisko Kaisa Suutari on myös jousiammunnan arvokisaedustaja ja Suomen-mestari. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaisa Suutari

Kaisa-Mari Suutari (s. 8. elokuuta 1969 Anjala) on suomalainen jousiampuja. Hän edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1995, 1997, 1999 ja 2001 sekä EM- kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000. Hän voitti tauluammunnan tähtäinluokan Suomen-mestaruuden vuosina 1993 ja 1997. Kaisa Suutarin pikkusisko Katri Suutari on myös jousiammunnan arvokisaedustaja ja Suomen-mestari. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Topkapi (elokuva)

Topkapi on Jules Dassinin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1964. Eric Amblerin romaaniin perustuvan, Istanbuliin sijoittuvan viihteellisen tarinan pääosissa näyttelevät Melina Mercouri, Peter Ustinov, Maximilian Schell, Robert Morley ja Akim Tamiroff. == Juoni == Tarinassa kansainvälinen murtovarasryhmä yrittää kaapata sulttaanin jalokivin koristellun tikarin. == Vastaanotto == Peter Ustinov voitti koomisesta sivuroolistaan Oscarin, minkä lisäksi hän ja Melina Mercouri olivat Golden Globe -ehdokkaina. Helsingin Sanomissa vuoden 1972 tv-esityksen alla elokuvaa luonnehdittiin lyhyesti hauskaksi, jännittäväksi ja harmittomaksi viihteeksi, mutta vuonna 1984 saman lehden Mikael Fränti oli analyyttisempi ja kirjoitti Topkapin edustavan Jules Dassinia sovinnaisimmillaan. Hänestä ohjaaja ei oikein vaikuta innostuneelta vaan tekee hitaasti etenevää pakkopullaa. Päänäyttelijöistä hän kehui monia paitsi hänestä viileän noitamaiseksi ohjattua Melina Mercouria ja ”jälleen rutikuivaa maneeripökkelöä” Maximilian Schelliä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1964 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Jules Dassinin ohjaamat elokuvat
Elisabet Ehrnrooth

Filippa Josefin Elisabet Ehrnrooth (o.s. Dengg, s. 2. toukokuuta 1967 Nyköping, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen kouluratsastaja. Hän sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1997. Hän edusti Suomea Sydneyn olympialaisissa 2000 ja sijoittui kouluratsastuksen henkilökohtaisessa kilpailussa Harald-hevosellaan 37:nneksi. Pariisin olympialaisiin 2024 Ehrnrooth nimettiin paikan päälle matkustavaksi varaedustajaksi. Ehrnrooth voitti Suomen-mestaruuden Angard- hevosellaan vuosina 2001 ja 2003 ja vuonna 2019 hevosella Bøgelys La-Ro. Hän on edustanut seuratasolla Helsingin Ratsastajia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kouluratsastajat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ullavan helluntaiseurakunta

Ullavan helluntaiseurakunta on Kokkolan Ullavalla toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1975 nimellä Ullavan Helluntailähetys ry. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluva jumalanpalvelusten, raamattutuntien ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö. Helluntaiherätys saapui Ullavalle toisen maailmansodan jälkeen vuosien 1947–1948 aikana ja herätys jakoi paikkakunnan kahtia kannattajiin ja vastustajiin. Seurakunnan syntyyn vaikutti alkuaikoina Kälviän helluntaiseurakunnasta käsin tehty työ. Seurakunnan rukoushuone rakennettiin lähes täysin talkoovoimin ja vihittiin käyttöön 1975. Vuosina 1984–1985 rakennuksessa toteutettiin peruskorjaus, jolloin laajennettiin keittiötä, ruokasalia, toimistoa ja kerhotiloja. == Katso myös == * Uskonto Keski-Pohjanmaalla == Lähteet == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Kokkolan seurakunnat Luokka:Ullava
Akiva Schaffer

Akiva D. Schaffer (s. 1. joulukuuta 1977 Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi komediaryhmä The Lonely Islandin jäsenistä. == Ura == Schaffer aloitti uransa tekemällä sketsejä Andy Sambergin ja Jorma Tacconen kanssa. Koomikkotrio otti nimekseen The Lonely Island, ja se saavutti kuuluisuutta lyhyillä komediaelokuvillaan ja musiikkivideoparodioillaan. Schaffer ja Taccone otettiin viihdeohjelma Saturday Night Liven käsikirjoittajien ryhmään ja Samberg ohjelman näyttelijäkaartiin. Schafferin vahvinta antia olivat niin kutsutut "SNL Digital Short" -sketsit. Schafferin ensimmäinen elokuvaohjaus on komedia Hot Rod vuodelta 2007. The Lonely Island -trio käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi pseudodokumentaarisen musiikkikomedian Popstar: Never Stop Never Stopping (2016). Lisäksi kolmikko näytteli elokuvan pääroolit. Schaffer, Samberg ja Taccone ovat jatkaneet yhteistyötään muun muassa komediaelokuvassa Palm Springs (2020). == Muuta == Schafferin aviopuoliso on käsikirjoittaja ja komedienne Liz Cackowski. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *The Lonely Island Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ulla Rantala

Ulla Margit Rantala (o.s. Rajakisto, myöh. Rajakisto, s. 1. toukokuuta 1957 Tammela) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Los Angelesin olympialaisissa 1984 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 44:nneksi vuonna 1984 ja 20:nneksi vuonna 1985 sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuonna 1987. Hän saavutti EM-kilpailuissa pronssia joukkuekilpailussa 1982 ja sijoittui tuolloin 24:nneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuonna 1986 hän oli EM-kilpailujen joukkuekilpailussa neljäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa yhdestoista. Rantala voitti Pohjoismaiden-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1982 ja joukkuekilpailussa vuonna 1986. Hän voitti tauluammunnan Suomen-mestaruuden vuonna 1984. Hän edusti seuratasolla Turengin Kiilaa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fatal Instinct

Fatal Instinct – vaarallinen vaisto (Fatal Instinct) on Carl Reinerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1993. Elokuva parodioi toiminta- ja trillerielokuvia kuten Cape Fear, Vihollinen vuoteessani, Vaarallinen suhde sekä Basic Instinct – vaiston varassa. Elokuvan nimi on yhdistelmä Vaarallinen suhde -elokuvan alkuperäisnimeä Fatal Attraction sekä Basic Instinct. == Rooleissa == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 1993 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Carl Reinerin ohjaamat elokuvat
Chris Pang

Christopher Pang (s. 29. joulukuuta 1984 Melbourne, Victoria) on australialainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Huomenna taistelun alettua (2010) ja Crazy Rich Asians (2018). == Ura == Pangin ensimmäinen merkittävä rooli oli Lee Takkam australialaisessa seikkailuelokuvassa Huomenna taistelun alettua vuonna 2010. Hän laajensi uranäkymiään muuttamalla Hollywoodiin 2013. Hän sai roolin muun muassa kungfu- elokuvassa Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme: Kohtalon miekka (2016). Roolihahmon nimi on Flying Blade, ja sen puitteissa Pang sai hyödyntää kungfu- taitojaan. Pangin ura on jatkunut muun muassa sivuosilla komedioissa Palm Springs (2020) ja The Portable Door (2023). Pang on näytellyt myös televisiosarjoissa, kuten Marco Polo (2016) ja As We See It (2022). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Stage13 : Chris Pang Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tutu Sohlberg

Suvi Tuulikki Tutu Sohlberg (o.s. Bärlund, s. 8. elokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kouluratsastaja ja autourheilja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui kouluratsastuksen joukkuekilpailussa kuudenneksi sekä henkilökohtaisen kilpailun karsinnassa 35:nneksi. Hevosena hänellä oli Pakistan. Hän voitti Suomen-mestaruuden Frenchman-hevosellaan vuonna 1985. Hän edusti seuratasolla Suomen Kenttäratsastusseuraa. Hän voitti autourheilijana Suomen-mestaruuden jäärata-ajossa vuosina 1967, 1968, 1969 ja 1971. Tutu Sohlbergin puoliso Kari O. Sohlberg on autourheilija, autourheiluvaikuttaja ja yritysjohtaja. Heidän poikansa Mika Sohlberg on kilpaillut ralliautoilussa ja toiminut urheilumanagerina. Tutu Sohlbergin serkku oli menestynyt nyrkkeilijä Gunnar Bärlund. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kouluratsastajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Haapojärvi

Haapojärvi on rannoiltaan mutkainen ja valtaosin matala metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 70 kilometriä itään. == Maantiede == Haapojärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,7 kilometriä. Järven polveilevan rantaviivan pituus on 16 026 metriä. Järven eteläosa on pohjoisosaa leveämpi. Luoteessa Läävästönpohja sijaitsee varsin erillään pääaltaasta. Useista niemistä laajimpia ovat Lehtimäenniemi järven luoteisosassa sekä pitkä ja kapea Hakosalmenniemi järven eteläosassa. Haapojärven selkävedet ovat matalia. Syvin kohta, lähes kymmenen metriä, sijaitsee Hakosalmen tienoilla järven länsirannan tuntumassa. Vain kuutisen hehtaaria järven alasta on vähintään kuusi metriä syvä. Haapojärven saariluku on kuusi. Saarista viisi on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Järven keskivaiheilla sijaitseva Lehmisaari on yli hehtaarin laajuinen. Haapojärven rannoilla on metsä- ja suomaata. Länsirannalla sijaitsee Kauniinniemenkangas, jonka alueella on jonkin verran pientaloja. Haapojärven pohjoispuolella sijaitsee Petkeljärven kansallispuisto. Haapojärveen virtaa Niemenjoki etelästä Melaselänjärveltä (145,0 metriä mpy). Pienempiä tulouomia ovat Heinäpuro luoteesta Patrikkasuolta ja Säynesuonpuro pohjoisesta Säynesuolta. Haapojärven lasku- uoma on noin puolen kilometrin mittainen Haapovirta järven kaakkoiskulmalla. Haapovirran kapein kohta on noin 30 metriä leveä ja virta vie järven vettä itään Nietalahteen (144,7 metriä mpy). Kartan perusteella Haapojärven pohjoisosan Korpilahdelta lähtee vähäinen lasku-uoma pohjoiseen Korpilammelle, joka on noin kolmen hehtaarin laajuinen suolampi, jonka tilavuus on vain 5 000 kuutiometriä. Haapojärven vesitilavuus on 4 407 000 kuutiometriä. Haapojärvi (04.922.1.065) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven- Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Haapojärvi on neljänneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi, Niettaanselkä ja Viinijärvi. == Lähteet == Luokka:Ilomantsin järvet Luokka:Koitajoen valuma-alue
Tulisielu (kappale)

Tulisielu on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen CD-single vuodelta 1996. Se on myös samannimisen studioalbumin nimikappale. Sen sävelsi ja sovitti Esa Nieminen ja sanoitti Sinikka Svärd. Singlen b-puoli "Jos sä rakastat mua vielä" on Jukka Kuoppamäen käsialaa. "Tulisielu" on edellä mainitun albumin avausraita, "Jos sä rakastat mua vielä" puolestaan on päätösraita. == Rakenne == "Tulisielu" etenee iskelmälle tavanomaisesti introsta säkeistöön ja siltaa pitkin kertosäkeistöön, jota seuraa lyhyt välisoitto, josta edetään toisen säkeistön ja sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen kertosäkeistön jälkeen on lyhyehkö välisoitto, jonka jälkeen kertosäkeistöä toistetaan laulun loppuun. Sanoituksessa laulun kertojaminä laulaa tulisesta sielustaan, jonka vuoksi hän ei voi elää hetkeäkään puolittain. == Vastaanotto == Koivuniemen uralla 1990-luku oli levymyynnin osalta vaisua verrattuna 1980-lukuun. "Tulisielu" kohosi Jukebox-listan sijalle 28 ja radiosoittolistan sijalle 8Pennanen, s. 183. == Lähteet == * Luokka:Paula Koivuniemen kappaleet Luokka:Vuoden 1996 kappaleet
Maarit Raiskio

Tiina Maarit Raiskio (s. 5. helmikuuta 1964 Pori) on suomalainen kouluratsastaja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui kouluratsastuksen joukkuekilpailussa kuudenneksi sekä henkilökohtaisen kilpailun karsinnassa 48:nneksi. Hevosena hänellä oli Nør, jolla Kyra Kyrklund ratsasti Los Angelesin olympialaisissa 1984. Raiskio voitti Suomen-mestaruuden Ramsig-hevosellaan vuonna 1993. Hän edusti seuratasolla Porin Ratsastajia ja Lohjan Ratsastajia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kouluratsastajat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jennifer Eriksson

Jennifer Alexandra "Jenny" Eriksson (s. 23. heinäkuuta 1959 Helsinki) on suomalainen kouluratsastaja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui kouluratsastuksen joukkuekilpailussa kuudenneksi sekä henkilökohtaisen kilpailun karsinnassa 39:nneksi. Hevosena hänellä oli My Way. Hän edusti seuratasolla Suomen Kenttäratsastusseuraa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kouluratsastajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Piccadilly

pienoiskuva|Näkymä itään pitkin Piccadillyä kohti Piccadilly Circusta (2009). Piccadilly on katu Lontoon City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se alkaa Piccadilly Circusin risteyksestä ja päättyy lounaassa Hyde Park Cornerin risteykseen. Sen pohjoispuolella levittäytyy Mayfair, kaakkoispuolella St. James ja lounaispuolella Green Parkin kuninkaallinen puisto. Piccadillyn eteläpuolella kohoaa Christopher Wrenin barokkityylinen St. Jamesin kirkko, jota Wren piti yhtenä onnistuneimmista seurakuntakirkoistaan. Se vihittiin käyttöön 1684 ja kärsi pahoja vaurioita Lontoon pommituksissa 1940. Kirkosta länteen kadun pohjoispuolella sijaitsevassa Burlington Housessa on toiminut vuodesta 1867 lähtien kuninkaallinen taideakatemia Royal Academy of Arts. Kadun länsipäässä Hyde Park Cornerin pohjoislaidalla on arkkitehti Robert Adamin 1770-luvulla suunnittelema Apsley House, jonka Wellingtonin herttua Arthur Wellesley remontoi kodikseen 1820-luvulla. Nykyään siinä toimii Wellesleyn taidekokoelmaa esittelevä museo. Piccadillyllä on monia tunnettujen brittiläisten ja kansainvälisten merkkien myymälöitä, esimerkiksi tavaratalo Fortnum & Mason, koruliike Bentley & Skinner sekä vaateliikkeet Tiger of Sweden ja Arc’teryx. Sen varrella sijaitsevat myös vuonna 1819 perustettu kauppakäytävä Burlington Arcade ja loistohotellit Ritz ja Dilly (entinen Piccadilly Hotel). Piccadilly on ollut Oxford Streetin ohella toinen Lontoosta länteen johtavista pääteistä ainakin keskiajalta lähtien. Nimen ’Piccadilly’ alkuperästä ei ole täyttä varmuutta, mutta se on ilmeisesti tullut kadun varrella sijainneesta Piccadilly Hallista, jonka rakensi pickadill-kauluksien myynnillä rikastunut räätäli 1600-luvun alussa. Kadusta tuli entistä tärkeämpi, kun Charing Crossista Hyde Park Corneriin kulkeneen tien paikalle rakennettiin Green Park vuonna 1668. Piccadillyn pohjoisreunalle rakennettiin aatelisten kaupunkitaloja 1600-luvulla ja sen eteläreunalle avattiin paljon kirjakauppiaiden ja kustantajien liikkeitä 1700-luvulla. Vuonna 1707 hovissa lakeijana työskennellyt William Fortnum perusti vuokraisäntänsä Hugh Masonin kanssa Piccadillylle kaupan, josta kehittyi Fortnum & Masonin tavaratalo. Katunumerossa 170 oli vuosina 1812–1905 suosittu näyttelyhalli Egyptian Hall, joka oli rakennettu muinaisegyptiläiseen tyyliin. 1900-luvun alussa Lontoon kreivikunta lunasti useita tontteja Piccadillyn varrelta ja levensi katua lähes koko sen pituudelta. == Lähteet == Luokka:City of Westminster Luokka:Lontoon kadut
Iso Haukilampi (Ilomantsi)

Iso Haukilampi on korpijärvi Ilomantsin keskustan itäpuolella Pohjois- Karjalassa. Sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 66 kilometriä itäkoilliseen. == Maantiede == Ison Haukilammen pituus kaakosta luoteeseen on 1,15 kilometriä. Leveimmät kohdat ovat noin 200 metriä. Järven länsiranta on melko suora, itäranta mutkittelee. Kolmasosa Isosta Haukilammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, noin 15 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa. Ison Haukilammen ainoa saari on noin kahden aarin laajuinen luoto järven länsirannan tuntumassa. Isoa Haukilampea reunustaa metsämaa. Järven länsipuolella sijaitsee Iso Hiislampi. Järvien välinen kannas on Ison Haukilammen pituinen ja noin sata metriä leveä. Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival. Kannaksen korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä Ison Haukilammen pintaa ylempänä. Ison Haukilammen pohjoispuolella sijaitsee Pieni Haukilampi (04.922.1.023), jonka korkeustaso on sama kun Ison Haukilammen. Järvien välillä on vesiyhteys. Ison Haukilammen vesitilavuus on 1 394 000 kuutiometriä. Iso Haukilampi (04.922.1.076) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). == Lähteet == Luokka:Ilomantsin järvet Luokka:Koitajoen valuma-alue
Kuonokoppa

Kuonokoppa on eläimen suun tai turvan päälle laitettava esine, joka estää eläintä avaamasta suutaan. Yleisimmin kuonokoppia käytetään koirilla, jotta ne eivät voisi purra tai haukkua. Kuonokopat valmistetaan yleensä muovista ja niissä on monta aukkoa hengittämistä varten. Hevosten kuonokoppia käytetään yleensä niiden liiallisen syömisen tai vierasesineiden pureskelun rajoittamiseen. Koirilla kuonokoppia voidaan käyttää myös vähentämään haavojen nuolemista tai estämään myrkyllisten asioiden syömistä. Kuonokoppaa käytetään myös erilaisilla kilpailu- ja työkoirilla. == Lähteet == Luokka:Koirien tarvikkeet
Katri Kalpala

Katri Johanna Kalpala (nyk. Työppönen, s. 29. syyskuuta 1976 Helsinki) on suomalainen rytminen voimistelija. Hän kilpaili Atlantan olympialaisissa 1996 ja sijoittui henkilökohtaisen kilpailun karsinnassa 34:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui joukkuekilpailussa 12:nneksi vuonna 1992 sekä henkilökohtaisessa kilpailussa 42:nneksi vuonna 1993 ja 31:nneksi vuonna 1995. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuosina 1992 ja 1993 sekä henkilökohtaisessa kilpailussa 29:nneksi vuonna 1994 ja 18:nneksi vuonna 1996. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1994. Hän voitti neliottelun Suomen- mestaruuden vuosina 1994–1996 sekä useita mestaruuksia eri välineillä. Hän edusti seuratasolla Elannon Iskua. Katri Kalpalan isä Asmo Kalpala toimi Tapiola-ryhmän pääjohtajana ja isoisä Osmo Kalpala voitti kolme kertaa Jyväskylän suurajot alppihiihtäjänä olympialaisissakin kilpailleen veljensä Eino Kalpalan kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset rytmiset voimistelijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Minna Heinonen

Minna Kaarina Heinonen (myöh. Koivisto, s. 26. elokuuta 1967 Harjavalta) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 56:nneksi ja joukkuekilpailussa 13:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 63:nneksi vuonna 1989 sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuonna 1987 ja 15:nneksi vuosina 1989 ja 1993. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuonna 1988 ja sijoittui tuolloin 15:nneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuonna 1986 hän oli EM-kilpailujen joukkuekilpailussa neljäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksastoista sekä vuonna 1990 henkilökohtaisessa kilpailussa 46:s. EM- hallikilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1989. Heinonen voitti useita Suomen-mestaruuksia. Hän edusti seuratasolla Harjavallan Jousiampujia. Heinosen ennätys FITA-kierroksella on 1291 pistettä vuodelta 1989. Hän ampui parhaimmillaan 70 metristä 311, 60 metristä 329, 50 metristä 319 ja 30 metristä 345 pistettä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jutta Poikolainen

Jutta Anneli Poikolainen (o.s. Vähäoja, s. 15. maaliskuuta 1963 Tampere) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 55:nneksi ja joukkuekilpailussa 13:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 58:nneksi vuonna 1981, 36:nneksi vuonna 1983 ja 57:nneksi vuonna 1985 sekä joukkuekilpailussa seitsemänneksi vuonna 1983 ja 11:nneksi vuonna 1985. Hän saavutti EM- kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuosina 1980 ja 1988 ja sijoittui noina vuosina henkilökohtaisessa kilpailussa 11:nneksi ja 12:nneksi. Vuonna 1983 hän saavutti EM-hallikilpailujen joukkuekilpailussa hopeaa. Poikolainen voitti Suomen-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1986 sekä joukkuekilpailussa vuosina 1986 ja 1988. Hän edusti seuratasolla hyvinkääläistä Amarcoa. Poikolaisen ennätys FITA-kierroksella on 1278 pistettä vuodelta 1988. Hän ampui parhaimmillaan 70 metristä 313, 60 metristä 328, 50 metristä 319 ja 30 metristä 342 pistettä. Jutta Poikolaisen puoliso on jousiammunnan olympiavoittaja Tomi Poikolainen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jänner-ralli

Jänner Rallye tai Jänner-ralli on Itävallassa Freistadtin lähellä järjestettävä rallikillpailu. Kilpailua on järjestetty vuodesta 1969 lähtien ja se on kuulunut rallin EM-sarjaan. Kilpailua ei ole järjestetty vuonna 1974, vuosina 1987-1999 eikä vuonna 2010. == Voittajat == Vuosi Kuljettaja Kartanlukija Auto 1969 Weiner Loos Citroen DS 19 1970 Bein Mehmel BMW 2002 1971 Müller Hopf BMW 2002 1972 Warmbold Binder Opel Ascona 1973 Warmbold Davenport VW 1302 S 1974 ei järjestetty 1975 Wittmann Schatzl BMW 2002 1976 Wittmann Schatzl Opel Kadett C GT/E 1977 Wittmann Neverla Opel Kadett C GT/E 1978 Sulc Weixelbraun VW 1302 S 1979 Wittmann Dr. Nestinger Porsche Carrera 1980 Wittmann Dr. Nestinger Audi 80 GTE 1981 Wittmann Dr. Nestinger Audi Quattro 1982 Wittmann Dr. Nestinger Audi Quattro 1983 Wittmann Dr. Nestinger Audi Quattro A1 1984 Wittmann Dr. Nestinger Audi Quattro A2 1985 Wiedner Zehetner Audi Quattro A2 1986 DI Fischer Zeltner Audi 80 Quattro 1987-1999 ei järjestetty 2000 Paller Wolf Lancia Delta Integrale 16 V 2001 Hüfinger Schindlbacher Mazda 323 2002 Gassner Thannhäuser Proton 2003 Wittmann Feichtinger Toyota WRC 2004 Baumschlager Wicha Mitsubishi EVO V 2005 Pech Uhel Ford Focus WRC 2006 Baumschlager Ettl Mitsubishi EVO VIII 2007 Pech Uhel Mitsubishi Lancer EVO IX 2008 Pech Uhel Mitsubishi Lancer EVO IX 2009 Baumschlager Zeltner Mitsubishi EVO IX 2010 ei järjestetty 2011 Harrach Schindlbacher Mitsubishi EVOIX 2012 Kopecky Dresler Skoda Fabia S2000 2013 Kopecky Dresler Skoda Fabia S2000 2014 Robert Kubica Maciej Szczepaniak Lähde: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut * Jänner Rallye eWRC-sivustolla Luokka:Rallin EM-sarjan osakilpailut Luokka:Itävallan urheilutapahtumat Luokka:Itävallan moottoriurheilu
Annikki Maattola

Annikki Maattola (s. 7. joulukuuta 1945 Hollola) on suomalainen keilaaja ja ampuja. Hän saavutti keilailun MM-kilpailuissa 1991 hopeaa 5 × 6 sarjan joukkuekilpailussa. Soulin olympialaisissa 1988 keilailu oli näytöslajina ja Maattola sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksi oltuaan alkukilpailussa toinen ja hävittyään välierässä Japanin Atsuko Asaille pistein 187–209. Maattola voitti keilailussa Pohjoismaiden-mestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 1984. Hän sijoittui henkilökohtaisessa maailmancupissa viidenneksi vuonna 1990 ja Euroopan-cupissa 13:nneksi vuonna 1994. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1984, 1992 ja 1993 sekä pari- ja joukkuekilpailun mestaruudet vuonna 1990. Maattola voitti ammunnassa Suomen-mestaruuden trapissa vuonna 1971, olympiatrapissa vuonna 1974 ja kaksoistrapissa vuonna 1975. Annikki Maattolan siskot Hilkka ja Mirjam sekä veljen vaimo Helena ovat menestyneet haulikkoampujina. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keilaajat Luokka:Suomalaiset ampujat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Invenius

Invenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi: * Anitra Invenius ( (s. 1942), näyttelijä ja teatteriohjaaja * Otto Invenius (s. 2000), ampumahiihtäjä * Rosa Invenius (1853–1932), kansakoulunopettaja, kansansivistäjä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija * Tuukka Invenius (s. 1997), ampumahiihtäjä
Kanariansaarten ralli

Kanariansaarten ralli eli Rally Islas Canarias on vuodesta 1977 lähtien järjestetty rallikilpailu, joka järjestetään Kanariansaarilla. Kilpailu pidettiin aluksi nimellä Rally El Corte Inglés ja siitä tuli osa Espanjan mestaruussarjaa vuonna 1979. Kilpailun nimeksi vaihdettiin Rally de Canarias vuodelle 2002 ja uudestaan nimelle Rally Islas Canarias vuodelle 2009. Ralli on kuulunut Intercontinental Rally Challenge -sarjaan vuodesta 2010 ja kuuluu rallin EM-sarjaan. Kilpailu tulee mukaan rallin MM-sarjaan vuosiksi 2025 ja 2026. == Voittajat == Vuosi Kuljettaja Kartanlukija Auto 1977 Medardo Pérez Juan José Alonso BMW 2002 Alpina 1978 Medardo Pérez Juan José Alonso BMW 2002 Alpina 1979 Marc Etchebers Christine Etchebers Porsche Carrera 3.0 1980 Marc Etchebers Christine Etchebers Porsche 911 SC 1981 Benigno Fernández José Luis Salas Porsche 911 SC 1982 Eugenio Ortiz Guillermo Barreras Renault Turbo 1983 Eugenio Ortiz Ramón Minguez Renault 5 Turbo 1984 Terry Kaby Kevin Gormley Nissan 240 RS 1985 Carlos Sainz Antonio Boto Renault 5 Turbo 1986 Carlos Sainz Antonio Boto Renualt Maxi Turbo 1987 Carlos Sainz Antonio Boto Ford Sierra RS Cosworth 1988 Carlos Sainz Luis R. Moya Ford Sierra RS Cosworth 1989 Carlos Sainz Luis R. Moya Toyota Celica Turbo 4WD 1990 Josep Bassas Antonio Rodríguez BMW M3 1991 Frabizio Tabaton Mauricio Imerito Lancia Delta Integrale 16 1992 Piero Liatti Luciano Tedeschini Lancia Delta HF Integrale 1993 Gustavo Trelles Jorge del Bueno Lancia Delta HF Integrale 1994 Luis Monzón Nazer Ghunein Ford Escort RS Cosworth 1995 José M. Ponce Gaspar León BMW M3 1996 José M. Ponce Gaspar León Toyota Celica GT Four 1997 Jesús Puras Carlos del Barrio Citroën ZX Kit Car 1998 Gilles Panizzi Hervés Panizzi Peugeot 306 Maxi Kit Car 1999 Jesús Puras Marc Martí Citroën Xsara Kit Car 2000 Jesús Puras Marc Martí Citroën Xsara Kit Car 2001 Salvador Cañellas Alberto Sanchís SEAT Córdoba WRC Evo 3 2002 Jesús Puras Carlos del Barrio Citroën Xsara Kit Car 2003 Miguel Campos Carlos Malgahes Peugeot 206 WRC 2004 Enrique García Raquel Fernández Peugeot 206 SS 1600 2005 Joan Vinyes Xavi Lorza Peugeot 206 Súper 1600 2006 Miguel Fuster José Medina Renault Clio Súper 1600 2007 Miguel Fuster José Medina Fiat Punto Súper 2000 2008 Luis Monzón José Carlos Déniz Peugeot 207 Super 2000 2009 Armide Martín Alejandro Rodríguez Mitsubishi Lancer Evo IX 2010 Jan Kopecký Petr Stary Škoda Fabia S2000 2011 Juho Hänninen Mikko Markkula Škoda Fabia S2000 Lähde: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut * Rally El Corte Inglés / Islas Canarias eWRC- sivustolla Luokka:Rallin EM-sarjan osakilpailut Luokka:Espanjan moottoriurheilu Luokka:Kanariansaaret
Fred Williamson

Frederick Robert Williamson (s. 5. maaliskuuta 1938 Gary, Indiana, Yhdysvallat)Fred Williamson, Rotten Tomatoes, viitattu 30.4.2023. on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvantekijä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi 1960-luvulla kulmapuolustajana American Football League -sarjassa Oakland Raidersin ja Kansas City Chiefsin joukkueessa, jolloin hänet tunnettiin lempinimellä The Hammer.Fred "The Hammer" Williamson, NFL, viitattu 30.4.2023.Fred Williamson, Las Vegas Raiders, viitattu 30.4.2023. 1970-luvulla Williamsonista tuli blaxploitaatio-elokuviin erikoistunut näyttelijä, elokuvatuottaja ja -ohjaaja. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Roolihahmo Muut tehtävät 1970 M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala M*A*S*H Spearchucker 1973 Musta keisari Black Caesar Tommy Gibbs 1973 Mustan tappajan paluu The Soul of Nigger Charley Charley 1973 Hell Up in Harlem Hell Up in Harlem Tommy Gibbs 1973 Kova kundi Bolt That Man Bolt Jefferson Bolt 1974 Three the Hard Way Three the Hard Way Jagger Daniels 1974 Kovanaamat Uomini duri Joe Snake 1974 Palkkiometsästäjät Boss Nigger Boss Nigger Tuottaja 1974 Nitistäjä Crazy Joe Willy 1975 Veriset ratsastajat Take a Hard Ride Tyree 1975 Bucktown Bucktown Duke Johnson 1975 Adiós Amigo Adiós Amigo Big Ben Ohjaaja, tuottaja 1975 Mean Johnny Barrows Mean Johnny Barrows Johnny Barrows Ohjaaja, tuottaja 1976 Kuoleman ajojahti Death Journey Jesse Crowder Ohjaaja, tuottaja 1976 Armoton No Way Back Jesse Crowder Ohjaaja 1978 Panssarijunalla helvettiin Quel maledetto treno blindato Fred Canfield 1980 Kuoleman nyrkki Fist Of Fear, Touch Of Death Hammer 1982 Yön soturit Vigilante Nick 1983 Rome 2033: The Fighter Centurions I Guerrieri dell'anno 2072 Abdul 1983 Viimeinen taistelu The Last Fight Jesse Crowder Ohjaaja 1983 Kivikova kolmikko One Down, Two to Go Cal Ohjaaja, tuottaja 1984 Takaa-ajo Impatto mortale Lou 1984 Valkoinen tuli Vivre pour suvivre Noah Barclay 1986 Tuhon lähettiläs The Messenger Jake Sebastian Turner Ohjaaja, tuottaja 1986 Ketun ansa Fox Trap Thomas Fox Ohjaaja, tuottaja 1988 Delta Force Commando Delta Force Commando Samuel Beck 1988 Kirottu timantti Deadly Intent Curt Slate 1995 Silent Hunter Silent Hunter Mantee Ohjaaja 1996 Hämärästä aamunkoittoon From Dusk till Dawn Frost 1996 Original Gangstas Original Gangstas John Bookman Tuottaja 2001 Shadow Fury Shadow Fury Sam 2004 Starsky & Hutch Starsky & Hutch Doby == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Villikkotyttäreni

Villikkotyttäreni, televisioesityksessä Varokaa, isä irti! (Take Her, She’s Mine), on Henry Kosterin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1963. Sen pääosia, opiskelemaan lähtevää teinitytärtä ja tätä Eurooppaan asti seuraavaa ylisuojelevaa isää näyttelevät Sandra Dee ja James Stewart. Tarina perustuu Henry ja Phoebe Ephronin näytelmään, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Nunnally Johnson. Helsingin Sanomat luonnehti elokuvaa pikkuhauskaksi komediaksi, joka sopii lähinnä tyttöjen katsottavaksi. Cleveland Pressin aikalaiskritiikissä Tony Mastroianni moitti elokuvan vitsejä pahimmillaan nolostuttavan huonoiksi – esimerkkinä se, että Stewartin esittämää hahmoa luullaan lentokentällä kuuluisaksi näyttelijäksi James Stewartiksi – mutta kirjoitti Stewartin ja Deen tekevän kuitenkin parhaansa. Hauskimmaksi rooliksi hän nimesi Robert Morleyn sivuosan brittituristina. Sekä Stewart että Dee olivat rooleistaan Laurel Award -ehdokkaina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1963 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Näytelmiin perustuvat elokuvat
Daryll Neita

Daryll Saskia Neita (s. 29. elokuuta 1996 Lontoo) on brittiläinen pikajuoksija. Hän on saavuttanut useita arvokisamitaleja erityisesti viestijuoksussa. Neita sijoittui neljänneksi 100 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Yleisessä sarjassa hän saavutti vuonna 2016 ensimmäiset arvokisamitalinsa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, hopeaa EM- kilpailuissa ja pronssia olympialaisissa. Hän saavutti viestissä vuonna 2017 MM-hopeaa ja voitti vuonna 2018 EM-kultaa. MM-kilpailuissa 2019 saaliina oli jälleen viestihopeaa. Neita saavutti Tokion olympialaisissa 2021 pronssia viestijuoksussa ja ylsi henkilökohtaisessa 100 metrin juoksussakin loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2022 britit jäivät MM-kilpailujen viestissä kuudenneksi mutta saavuttivat Kansainyhteisön kisoissa hopeaa. Neita saavutti henkilökohtaisessa 100 metrin juoksussa pronssia sekä Kansainyhteisön kisoissa että EM-kilpailuissa. Sisäratojen EM- kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia 60 metrin juoksussa. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä pronssia ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja hopeaa 200 metrilä. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi sekä juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Neita on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuosina 2022 ja 2024 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 2022 ja 2023 sekä sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuonna 2023. Hän alitti 100 metrillä 11 sekunnin rajan ensi kerran Tokion olympialaisten alkuerissä 2021 ja sen jälkeen samana vuonna Timanttiliigan kilpailuissa Lausannessa ja Zürichissä. Vuonna 2022 hän paransi Birminghamissa Kansainyhteisön kisojen välierissä ennätyksekseen 10,90. Sisäradoilla hän on juossut 60 metriä parhaimmillaan aikaan 7,05 Berliinissä helmikuussa 2023. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset pikajuoksijat Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rumeysa Gelgi

Rumeysa Gelgi (s. 1. tammikuuta 1997 Karabük, Turkki) on turkkilainen nainen, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan ”maailman pisimpänä naisena” ja ”maailman pisimpänä alle 18-vuotiaana tyttönä”. Gelgi syntyi vuonna 1997 Karabükissa, jossa hän vieläkin asuu. Hän on 215 cm pitkä, ja hänen pituutensa johtuu Weaverin oireyhtymästä, harvinaisesta sairaudesta, joka aiheuttaa nopeaa kasvua. Tilansa vuoksi hän käyttää usein pyörätuolia liikkumiseen, mutta pystyy kuitenkin kävelemään lyhyitä aikoja ilman tukea. == Katso myös == * Sultan Kösen == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset henkilöt Luokka:Jättikasvuiset henkilöt Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lea Meyer

Lea Meyer (s. 16. syyskuuta 1997 Löningen) on saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu. Meyer sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa estejuoksussa kuudenneksi vuonna 2017 ja viidenneksi vuonna 2019. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa parhaimmillaan 12:nneksi vuonna 2019. Meyer karsiutui alkuerissä 3 000 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 sekä estejuoksussa Tokion olympialaisissa 2021 ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Münchenin EM- kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa ennätysajallaan 9.15,35. Meyer voitti 3 000 metrin estejuoksussa Saksan-mestaruuden vuonna 2022. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset estejuoksijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nienke Brinkman

Nienke Brinkman (s. 28. lokakuuta 1993) on alankomaalainen kestävyysjuoksija. Brinkman sijoittui vuonna 2022 Rotterdamin maratonilla toiseksi Alankomaiden- ennätyksellä 2.22,51. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Münchenin EM- kilpailuissa maratonilla pronssia ajalla 2.28,52. Maaliskuussa 2023 hän juoksi Haagissa puolimaratonin ennätyksensä 1.07,44. Huhtikuussa 2023 hän sijoittui Bostonin maratonilla 15:nneksi ajalla 2.24,58. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bruna Tomaselli

Bruna Alberti Tomaselli (s. 18. syyskuuta 1997 Caibi, Brasilia) on brasilialainen autourheilija. Tomaselli aloitti kilvanajon seitsemänvuotiaana ja sijoittui heti ensimmäisessä kilpailussaan kolmanneksi. Hän siirtyi kartingista Formula-kilpailuihin kaudella 2013. Hän ajoi kaudet 2013–2014 Brasilian juniorisarjoissa ennen kuin siirtyi kaudeksi 2015 Fórmula 4 Sudamericana -sarjaan. Kaudella 2016 hän sijoittui sarjan neljänneksi. Vuonna 2017 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän alkoi kilpailla MRF Challenge Formula 2000 -sarjassa. Kaudet 2018 ja 2019 hän ajoi sarjassa täysiaikaisesti sijoittuen kokonaispisteissä 16:nneksi ja kahdeksanneksi. Kaudella 2018 hän ajoi myös Formula Academy Sudamericana -sarjaa, jossa sijoittui viidenneksi. Tomaselli haki mukaan naisille tarkoitetun W Series -formulasarjan ensimmäiselle kaudelle vuonna 2019. Hänet valittiin 55 kuljettajaehdokkaan joukkoon, mutta hän ei päässyt valintaprosessissa jatkoon. Hän haki uudestaan mukaan seuraavalle kaudelle, ja tällä kertaa hänet otettiin yhdeksi sarjan uusista kilpakuljettajista. Kausi 2020 peruttiin kuitenkin koronaviruspandemian vuoksi, ja Tomaselli kilpaili sen sijaan Brasilian Império Endurance Brasil -kestävyyskilpailusarjassa. Hän otti kauden aikana sarjan historian ensimmäisenä naisena osakilpailuvoiton. Hän debytoi W Seriesissä lopulta kaudella 2021, mutta menestyi heikohkosti. Kauden kahdeksasta kilpailusta hän ajoi vain kahdessa pisteille ja sijoittui sarjan 15:nneksi. Kaudella 2022 hän jatkoi sarjassa, mutta ajoi jälleen vain kahdesti pisteille ja sijoittui 12:nneksi. Hänen paras sijoituksensa yksittäisestä kilpailusta on viides, jonka hän saavutti kerran kummallakin kaudellaan sarjassa. Kaudeksi 2023 Tomaselli siirtyi kilpailemaan Brasilian vakioautosarja Stock Seriesiin. == W Series -tulokset == Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 Pisteet Sijoitus 2021 Veloce Racing RBR 11 RBR 5 SIL 11 HUN 9 SPA 15 ZAN 17 COA 17 COA 11 12 15. 2022 Racing X MIA 5 MIA 17 CAT 12 SIL 11 LEC 11 HUN 10 SIN 14 11 12. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Brasilialaiset autourheilijat Luokka:W Series -kuljettajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christine Caron

Christine "Kiki" Caron (s. 10. heinäkuuta 1948 Pariisi) on ranskalainen kilpauimari, joka 1960-luvulla voitti selkäuinnissa Euroopan-mestaruuden ja saavutti olympiahopeaa. Caron ui 100 metrin selkäuinnissa maailmanennätyksen 1.08,6 vuonna 1964 ja useita Euroopan-ennätyksiä 100 metrin ja 200 metrin selkäuinnissa vuosina 1963–1964. Hän saavutti Tokion olympialaisissa 1964 hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ajalla 1.07,9, millä hän hävisi 0,2 sekuntia maailmanennätyksen uineelle Yhdysvaltain Cathy Fergusonille. Caron voitti Utrechtin EM-kilpailuissa 1966 kultaa 100 metrin selkäuinnissa. Christine Caronin sisko Annie Caron kilpaili myös olympialaisissa uimarina. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset uimarit Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Annie Caron

Annie Caron (s. 10. elokuuta 1941 Pariisi) on ranskalainen kilpauimari. Caron edusti Ranskaa Rooman olympialaisissa 1960 mutta ei yltänyt loppukilpailuihin. Hän sijoittui alkuerissä yhdeksänneksi 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, kymmenenneksi 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja 18:nneksi 100 metrin perhosuinnissa. Annie Caronin pikkusisko Christine Caron on uinnin Euroopan- mestari ja olympiamitalisti. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
John B. Kelly (nuorempi)

John Brenden ”Kell” Kelly Jr. (24. toukokuuta 1927 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 2. maaliskuuta 1985 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen soutaja, olympiamitalisti, poliitikko ja urheilujohtaja. Kelly osallistui neljiin olympialaisiin ja sai 1956 pronssia yksikkösoudusta. Hän voitti urallaan muun muassa kultaa Pan-Amerikan kisoista, ja hänet palkittiin James E. Sullivan -palkinnolla Yhdysvaltain parhaimpana yliopistourheilijana. Kilpauransa jälkeen Kelly jatkoi urheilujohtajana, ja hänet valittiin juuri ennen kuolemaansa Yhdysvaltain olympiakomitean johtoon. Lisäksi hän toimi Philadelpian paikallispolitiikassa ja edusti valtuustossa 1968–1979. == Nuoruus ja opiskelu == John Kelly syntyi Philadelphiassa 1927. Hän oli John ja Margaretin Kellyn toiseksi vanhin lapsi. Johnilla oli kolme siskoa, Peggy, Grace ja Lizanne. Grace Kellystä tuli kuuluisa näyttelijä sekä myöhemmin Monacon ruhtinatar. John Kelly vanhempi oli voittanut soudussa kaksi olympiakultaa vuoden 1920 kesäolympialaisista ja kolmannen kullan neljä vuotta myöhemmin. Perhe oli varakas, sillä irlantilaista sukujuuria omaavalla Johnilla oli myös menestynyt muurausyritys. Kelly opiskeli Pennsylvanian yliopistossa, missä hän muun muassa toimi Kappa Sigma -veljeskuntansa puheenjohtajana sekä kuului veljeskuntien väliseen valtuustoon. Hän valmistui vuonna 1950. == Urheilu-ura == Kelly oli opiskeluaikanaan yliopistojoukkuen soutaja ja voitti 1947 James E. Sullivan -palkinnon Yhdysvaltain parhaimpana yliopistourheilijana. Kelly valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen Lontoon 1948 olympialaisiin, joissa hän osallistui yksikkökilpailuun muttei sijoittunut mitaleille. Kellyn toiset olympialaiset olivat Helsingissä 1952. Hän jäi jälleen mitalien ulkopuolelle, mutta Pan-Amerikan kisoissa 1955 hän voitti kultaa. Kelly sai olympiapronssia Melbournessa 1956, mutta Roomassa 1960 hän ei sijoittunut mitaleille. Kelly voitti urallaan viisi kertaa Yhdysvaltain- mestaruuden sekä kahdesti Royal Henley Regattan Diamond Challengen. == Poliitikkona ja urheilujohtajana == Kelly oli urheilu-uransa jälkeen aktiivinen Philadelphian paikallispolitiikassa sekä johti isänsä perustamaa muurausyritystä. Kelly istui demokraattisen puolueen listoilta vuodet 1968–1979 Philadelphian kaupunginvaltuustossa. Lisäksi hän toimi Philadelphia Athletic Clubin ja Philadelphian baletin puheenjohtajana. Kelly oli aktiivisesti mukana myös Yhdysvaltain olympiakomiteassa, ja hän oli kesäolympialaisissa 1964 kahdeksikon joukkueenkohtaja ja kesäolympialaisissa 1968 viisiottelun järjestelykomiteassa. Kelly oli Yhdysvaltain olympiakomitean varapuheenjohtajana 1980–1984, ja hänet valittiin puheenjohtajaksi helmikuussa 1985. Kelly kuoli seuraavassa kuussa saatuaan sydänkohtauksen hölkkälenkillä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Yhdysvaltalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet