Palestiinalaiset

Palestiinalaiset ovat eri heimoryhmistä koostuvia arabeja, joiden identiteetti syntyi 1900-luvun alussa perustetun ja Britannian hallitseman Palestiinan mandaattialueen (1920-1948) pohjalle. Varsinaisesti "palestiinalaisuuden" identiteetti kehittyi ja kehitettiin osana alueen hallinnasta käytyä taistelua arabien ja juutalaisten välillä. Palestiinan vapautusrintaman (PLO) peruskirjassa vuonna 1964 palestiinalaiseksi määritellään arabi, joka oli asunut pysyvästi Palestiinassa vähintään vuoteen 1947 asti. Palestiinalaisia olivat myös arabimiehen jälkeläiset.The Palestinian Charter, 1999 1900-luvun alussa Jordan-joen ja Välimeren välinen alue kuului Osmanien valtakunnan Syyrian provinssiin. Siellä asui noin 180 000 henkilöä, joista noin 140 000 oli muita kuin juutalaisia. Juutalaiset kutsuivat itseään palestiinalaisiksi, kun taas muista käytettiin sellaisia nimiä kuin "fellah", "beduiini" tai "muslimi". Palestiinassa asuvat arabit pitivät itseään "syyrialaisina".Spencer, 2019, s. 88–90 Israelin itsenäistyminen vuonna 1948 aloitti arabien laajan pakolaisuuden. Vuonna 1993 Israel ja PLO sopivat palestiinalaisten itsehallinnosta,Juusola, 2014, s. 227 mistä PLO alkoi vuonna 2013 käyttää nimeä "Palestiinan valtio". Palestiinalaishallinnon oman ilmoituksen mukaan Palestiinan arabeja oli vuonna 2018 yli 13 miljoonaa.MEMO, 2018 Heistä 4,9 miljoonaa asui Gazassa tai Länsirannalla, 1,6 miljoonaa Israelissa, 5,9 miljoonaa arabimaissa ja 0,7 miljoonaa muualla. YK:n pakolaisjärjestö UNRWA:n rekisteröimiä Palestiinan pakolaisia oli vuonna 2021 yhteensä 5,7 miljoonaa. Palestiinalaiset puhuvat etupäässä arabiaa, ja valtaosa heistä on sunnimuslimeja. Kristittyjä on 3–6 prosenttia. Lisäksi pieni vähemmistö on druuseja. == Palestiinalaisuuden synty == Nimen "Palestiina" ottivat käyttöön antiikin roomalaiset toisella sataluvulla, kun he ajoivat kapinoivan juutalaisväestön maanpakoon ja nimesivät Jordan-joen ja Välimeren välisen alueen Palestiinaksi Vanhassa Testamentissa mainittujen filistealaisten mukaan.Spencer,2019, s. 3 Itä-Rooman valtakunta menetti alueen arabeille 600-luvulle, ja tämän jälkeen se kuului Lähi-idän eri valtioille. 1500-luvulla sen hallinta siirtyi turkkilaiselle Osmanien valtakunnalle, jonka Syyrian provinssiin nykyinen Israel, Gaza ja Länsiranta kuuluivat. Palestiinan syntyyn 1900-luvulla omaksi alueekseen vaikutti 1800-luvulla alkanut sionistinen liike, joka pyrki perustamaan juutalaisvaltion Raamatussa mainittuun Kanaaninmaahan. Juutalaisten "Palestiinaksi" kutsumalle alueelle alkoi 1880-luvulta alkaen muuttaa juutalaisia siirtolaisia, ja harvaan asuttu alue alkoi saada lisää väestöä. Ennen tätä juutalaisväestön määrä oli arviolta 13 000-20 000, joista suurin osa asui kaupungeissa. Esimerkiksi Jerusalemin asukkaista noin puolet oli juutalaisia. Juutalaisten määrä kasvoi 1940-luvulle tultaessa muutamasta kymmenestä tuhannesta yli puoleen miljoonaan. Euroopasta muuttaneiden juutalaisten tuoma vauraus alkoi vetää puoleensa myös arabeja koko Lähi-idän alueelta. 1900-luvun alun vajaasta 140 000:sta arabien määrä kasvoi lähes puoleen miljoonaan vuonna 1922Spencer, 2019, 19 ja 1,3 miljoonaan vuonna 1947.Spencer, 2019, 28 Sionistijohtajat odottivat aluksi, että juutalaiset ja arabit eläisivät alueella rauhallisesti rinnatusten. Esimerkkinä viitattiin Suomeen, missä kielivähemmistöt asuivat sopuisasti. Juusola, 2014, s. 41-42; Spencer, 2019, s. 88–90 Palestiinassa sopua alkoi rikkoa nouseva arabinationalismi, joka vuoden 1908 nuorturkkilaisen vallankumouksen myötä alkoi saada kaikupohjaa muuallakin. Juutalaisten laaja maahanmuutto oli perin juurin mullistamassa perinteistä yhteiskuntaa. Palestiinassa maanomistus oli keskittynyt suurmaanomistajlle, "efendeille", jotka olivat vuokranneet maansa. Omistajat alkoivat hintojen nousun takia myydä maitaan Euroopasta tulleille juutalaisille, jotka irtisanoivat entisten vuokraviljelijöiden sopimukset. Juutalaiset maahanmuuttajat alettiin siksi kokea maanvaltaajina. Hyvän hintatason vuoksi silti jopa arabien kansallisessa liikkeessä olleet myivät omistuksiaan tulokkaille.Juusola, 2014, s. 41-42, 48, 52 Palestiinalaiselle kansallisuustunteelle sekä arabien että juutalaisten keskuudessa loi maantieteellisen kehyksen Palestiinan rajaaminen omaksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi.Juusola, 2014, s. 47 "Palestiina" rajoineen syntyi Remon konferenssissa vuonna 1920, kun se ensin erotettiin Syyriasta, ja kun Jordan-joen itäpuoli irrotettiin Transjordaniaksi, joka suljettiin juutalaisten siirtolaisuudelta.Juusola, 2014, s. 46 Englannin mandaattihallinto alkoi myös jakaa Palestiinan "kansalaisuutta" merkitseviä henkilökortteja. Vaikka juutalainen itsehallinto alkoi nyt kehittyä ja luoda pohjaa myöhemmälle itsenäiselle valtiolle, arabien puolella vastaavaa kehitystä ei vielä tapahtunut. Arabien identiteetti nimenomaan "palestiinalaisina" alkoi syntyä ristiriidasta kasvavan juutalaisväestön kanssa väestön alkaessa vaihtua paikoitellen jopa juutalaisenemmistöiseksi. Brittihallinto oli Palestiinan mandaattialueen perustamisen jälkeen 1921 nimittänyt koko Palestiinan muslimiväestön johtoon mufti Amin al- Husseinin.Juusola, 2014, s. 51 Hannu Juusolan mukaan al-Husseini oli sionismin väkevä vastustaja. Robert Spencerin mukaan Al-Husseini oli mennyt vielä pidemmälle ja aloittanut vuonna 1919 väkivaltaan johtaneen kampanjoinnin juutalaisia vastaan. Spencer, 2019, s. 28-29 1920- ja 1930-luvun väkivaltaiset levottomuudet kärjistyivät vuonna 1936 arabikapinaksi, joka suuntautui myös brittien mandaattihallintoa vastaan. Vuonna 1947 puhkesi sisällissota, joka vuonna 1948 laajeni Israelin itsenäisyyssodaksi arabimaiden hyökättyä itsenäiseksi julistautunutta Israelia vastaan. Itsenäisyyttä seurasivat vielä kuuden päivän sota vuonna 1967 ja Jom kippur-sota vuonna 1973. Sotien yhteydessä osa Israelin alueen arabiväestöstä pakeni tai karkotettiin, mikä synnytti nykyaikaan jatkuneen pakolaisongelman. Alkuun Palestiinan arabit eivät tavoitelleet itsenäistä palestiinalaisvaltiota. Vuonna 1919 Jerusalemissa järjestetyssä Palestiina-arabikongressissa Palestiinan alueen haluttiin ennemminkin kuuluvan suur-Syyriaan ja ilmoitettiin sen olevan osa "arabi-Syyriaa, josta se ei ole koskaan ollut irrallaan".Waxman 2019, "Who are the Palestinians?". Palestiinalaisten kansallinen organisoituminen alkoi vuonna 1959, jolloin perustettiin sotilaallinen ja poliittinen järjestö Fatah (suom. "voitto"). Vuonna 1964 perustettiin Palestiinan vapautusjärjestö PLO, jonka peruskirjan ensimmäinen artikla kuului: "Palestiina on Palestiinan arabien kotimaa ja kiinteä osa suurta arabien kotimaata, ja palestiinalaiset ovat osa arabikansaa." Vielä perustamisjulistuksessa PLO oli yleisarabistinen järjestö,Juusola, 2014, s. 127 mutta myöhemmin arabiväestön oikeutta omaan Palestiinan valtioon on pohjustettu luomalla uutta kansallista identiteettiä, "palestiinalaisuutta".Spencer, 2019, s. 87–99 Palestiinan lipuksi valittiin lyhytikäiseksi jääneen Arabifederaation (1958) lippu vuonna 1964.Spencer, 2019, s. 91 Palestiinalaishallinnon johtaja Jasser Arafat oli syntynyt Kairossa, mutta hänestä tehtiin syntymäpaikka muuttamalla gazalainen. Palestiinalaisuuden symboleihin kuuluu myös "palestiinalaishuivi", jonka Jasser Arafat teki tunnetuksi. == Palestiinan pakolaisuus == Palestiinalaisten pakolaisuus syntyi Israelin itsenäisyyssodan ja sitä edeltäneen sisällissodan vuosina 1946-1948, jolloin YK:n arvion mukaan noin 700 000 arabia eli noin puolet kaikista pakeni tai karkotettiin itsenäiseksi julistautuneen Israelin valtaamalta alueelta.Juusola, 2014, s. 73-78 Pakolaisten lukumäärä kasvoi kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Arviolta 200 000 tai 250 000 arabia Israelin miehittämiltä alueilta Gazasta, Länsirannalta, Itä-Jerusalemista ja Golanilta pakeni tai karkotettiin sodan aikana arabimaihin.Juusola, 2014, s. 140-141 Osa lähteneistä on palannut sotien jälkeen takaisin ja saanut Israelin kansalaisuuden. Israel on kuitenkin suostunut ottamaan vastaan vain pienen osan paluuseen halukkaista. UNRWA eli YK:n pakolaisjärjestö palestiinalaisille arvioi, että vuonna 2021 palestiinalaispakolaisia on 5,7 miljoonaa, ja määrä on edelleen kasvussa Pakolaisten määrän kasvu johtuu UNRWA:n pakolaismääritelmästä, jota on laajennettu. UNRWA hyväksyi aluksi Palestiinan pakolaiseksi henkilön, "jonka normaali asuinpaikka oli Palestiina aikavälillä 1.6.1946 - 15.5.1948, ja joka menetti sekä kotinsa että toimeentulonsa vuoden 1948 konfliktin seurauksena." Myöhemmin UNRWA laajensi määritelmää Palestiinan vapautusrintama PLO:n peruskirjan mukaisesti siten, että pakolaisasema koskee myös miespuolisten Palestiinan pakolaisten jälkeläisiä, mukaan lukien adoptoidut lapset. Määritelmä poikkeaa YK:n pakolaisjärjestön UNHCR soveltamasta yleisestä määritelmästä. Kolmannes pakolaisista asuu Länsirannalla ja Gazassa. Alle kolmannes asuu Jordaniassa, 17 % Syyriassa ja LibanonissaBowker, 2003, p. 72 ja loput 15 % muissa arabimaissa tai lännessä. Noin miljoonalla Palestiinan pakolaisella ei ole muuta henkilöllisyyspaperia kuin YK:n Palestiinan pakolaisjärjestön myöntämä henkilökortti.Bowker, 2003, s. 61–62 == Genetiikka == === Uniparentaaliset haploryhmät === Palestiinalaisten yleisiä Y-kromosomin haploryhmiä ovat muun muassa J ja E-M215. Palestiinalaisten isälinjoissa havaitaan yhteys toisiin Levantin arabiväestöihin sekä juutalaisiin. Tulokset ovat johdonmukaisia sen oletuksen kanssa, että palestiinalaiset polveutuvat Levantin historiallisesta väestöstä. Joissakin tutkimuksissa heillä on esitetty olevan yhteiset juuret juutalaisten kanssa. Äitilinjoillaan palestiinalaiset muodostavat klusterin libanonilaisten, syyrialaisten ja jordanialaisten kanssa. Palestiinalaisten yleisimpiä mtDNA-haploryhmiä ovat R, H ja U. Heidän äitilinjoissaan esiintyy jonkin verran myös vaikutteita Saharan eteläpuolisesta Afrikasta muiden arabiväestöjen tavoin, mikä selittyy arabien aiemmin harjoittamalla orjakaupalla. === Autosomaalinen DNA === Palestiinalaismuslimit sijoittuvat Levantin väestöjen joukkoon, erityisesti jordanialaismuslimien läheisyyteen. He ovat lähempänä Arabian niemimaan väestöä kuin samarialaiset, libanonilaiset tai druusit. Palestiinalaisten geneettinen sekoitus on pääosin samanlainen kuin muillakin Levantin väestöryhmillä. Vuoden 2020 tutkimuksessa se mallinnettiin suurimmalta osin pronssikautisten kanaanilaisnäytteiden kaltaiseksi. Heillä ja useimmilla muilla nykylevanttilaisilla esiintyy pieni määrä Saharan eteläpuolisesta Afrikasta tullutta sekoitusta, jota ei ollut vielä kanaanilaisilla. Palestiinalaisilla ja jordanialaisilla komponentin osuus on kaikkein suurin, mikä erottaa heitä druuseista ja etenkin samarialaisista, joilla se on matalin. Palestiinalais- ja jordanialaismuslimeilla voidaan mallintaa olevan hieman enemmän Arabian niemimaalle ominaista sekoituista kuin esimerkiksi libanonilaisilla. Arabian niemimaan väestöön verrattuna palestiinalaisilla on muiden levanttilaisten tapaan enemmän eurooppalaistyyppistä ja pohjoiselle Länsi-Aasialle ominaista sekoitusta. Vuoden 2010 tutkimuksen mukaan palestiinalaisten läheisyys esimerkiksi saudiarabialaisten kanssa viittaa Arabian niemimaalta tuleviin juuriin. Vuoden 2013 tutkimuksessa arvioitiin, että palestiinalaismuslimeihin on tullut islamin levittäytymisen jälkeen jossain määrin ulkopuolista geenivirtausta, mikä erottaa heitä esimerkiksi libanonilaisista. Vuoden 2015 tutkimuksessa palestiinalaisten todettiin polveutuvan pääosin Palestiinan historiallisesta väestöstä. == Katso myös == * Palestiinan brittiläinen mandaatti * Israelin–Palestiinan konflikti *UNRWA == Lähteet == * * * * * *Waxman, Dov: The Israeli-Palestinian Conflict: What Everyone Needs to Know. Oxford University Press, 2019. ===Lähteet=== Luokka:Palestiina Luokka:Arabit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit