EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Bershawn Jackson

Bershawn Jackson (s. 8. toukokuuta 1983 Dade County, Florida) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija. Jackson voitti 2002 yleisurheilun nuorten MM-kisoissa pronssia 400 metrin aidoista ja oli voittamassa kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa.http://www.usatf.org/athletes/bios/Jackson_Bershawn.asp Vuonna 2003 hän sai hopeaa Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa, mutta hänet hylättiin Pariisin MM-kisojen alkueräjuoksussa. 2004 hän karsiutui Ateenan olympialaisista, mutta voitti samana vuonna IAAF:n yleisurheilufinaalin. 2005 hän voitti maansa hallimestaruuden ja ulkoradoilla maansa mestaruuskilpailuissa hopeaa ja kruunasi kautensa voittamalla Helsingin MM- kisoissa maailmanmestaruuden ajalla 47,30. Loppukaudesta hän voitti myös IAAF:n yleisurheilufinaalin. Seuraavana vuonna hän oli kotimaansa mestaruuskilpailuissa toinen ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmas. Osakan MM-kilpailuissa puolustava maailmanmestari Jackson putosi 400 metrin aitajuoksun välierissä. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue voitti kultaa. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2008. Pekingissä 2008 hän nousi jälleen palkintokorokkeelle, kun hän sijoittui olympiapronssille varmistaen Yhdysvaltain kolmoisvoiton. Maanmiehensä Angelo Taylor voitti kultaa ja Kerron Clement tuli hopealle. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 48,23 s. Hän voitti neljänneksi sijoittuneen 17-vuotiaan Jehue Gordonin kolmella sadasosalla. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi jälleen alkuerissä ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut Yhdysvaltain joukkue voitti kultaa. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltojen pitkien aitojen mestaruuden. Dohan sisäratojen MM- kilpailuissa 2010 hän voitti jälleen kultaa 4 × 400 metrin viestissä.Doha 2010 – Miesten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF Hän oli samojen kisojen 400 metrillä viides. Hän voitti 2010 jälleen kotimaansa mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Maanosien cupissa hän juoksi kolmanneksi. Vuonna 2011 hän oli Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa toinen. Daegun MM-kilpailuissa hän oli 400 metrin aitajuoksussa kuudes ja juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 400 metrin juoksu: 45,06 (2007) * 400 metrin aitajuoksu: 47,30 (2005) ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matt Dillon

Matthew Raymond ”Matt” Dillon (s. 18. helmikuuta 1964 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Dillon alkoi näytellä 1970-luvun lopussa ja nousi teini-idoliksi 1980-luvulla muun muassa elokuvien Outsiders – kolmen jengi (1983) ja Taistelukala (1983) myötä. Dillon sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden roolistaan elokuvassa Crash (2004). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Drugstore Cowboy (1989), Suudelma ennen kuolemaa (1991), Sekaisin Marista (1998), Villit kuviot (1998), Sinä, minä ja Dupree (2006). Dillon näytteli pääosaa vuonna 2015 esitetyssä televisiosarjassa Wayward Pines. Dillon näytteli pääosaa myös Lars von Trierin vuonna 2018 ensi- iltansa saaneessa elokuvassa The House That Jack Built. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:SAG-palkinnon saajat Luokka:Elävät henkilöt
Lyijykomppania (albumi)

Lyijykomppania on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää Synkkää Jynkytystä -EP:n ja Ohjelmanjulistus-singlen uudelleenmiksattuina, sekä ennenjulkaisemattoman saksankielisen kappaleen "Der Tiergesang". Albumi on julkaistu ainoastaan C-kasettina. ==Kappaleet== A-puoli # # # # B-puoli # * # # == Kokoonpano == * Timo Rautiainen – laulu, kitara * Esa Moilanen – lyömäsoittimet, laulu * Olli Jaatinen – basso, laulu == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1993 kokoelma-albumit Luokka:Lyijykomppanian albumit
Uimakoulu (albumi)

Uimakoulu (TIK-13) on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu toinen albumi ja ensimmäinen studioalbumi. Uimakoulu on Lyijykomppanian julkaisuista ainoa, jolla soittaa basisti Tapio Wilska. Uimakoulusta ei ole olemassa CD-painosta, vaan se on julkaistu ainoastaan vinyylinä ja C-kasettina. Lipposen Levy ja Kasetti julkaisi vuonna 2021 albumin CD:nä ja LP:nä yhdessä Viimeinen voitelu -albumin ja Suden hetki -EP:n kanssa kokoelmassa Lyijykomppania: 1993–1996. == Kappaleet == Kaikki sanoitukset Esa Moilanen, kaikki sovitukset Lyijykomppania. A-puoli # # # # # B-puoli # * # # # ==Kokoonpano== * Timo Rautiainen – laulu, kitara, basso (B1, B2 ja B4) * Tapio Wilska – basso, taustalaulu (A3 ja A4) * Esa Moilanen – rummut ==Lähteet== * Finnmusic == Aiheesta muualla == * * Luokka:Lyijykomppanian albumit Luokka:Vuoden 1993 albumit Luokka:Tuomo Valtosen tuottamat albumit
SFS

SFS Suomen Standardit ry () (aiemmin Suomen Standardisoimisliitto SFS rySuomen Standardisoimisliitto SFS ry, YTJ., ) on suomalainen standardisoinnin keskusjärjestö. SFS on jäsenenä kansainvälisessä standardisoimisjärjestössä ISOssa ja eurooppalaisessa standardisoimisjärjestössä CENissä. ==Historia== Kansallinen standardisointi alkoi Suomessa vuonna 1924, jolloin lähinnä teollisuuden toimesta perustettiin Suomen Standardisoimislautakunta. Se ryhtyi käyttämään lyhennettä SFS. Yhteistyöhön osallistuvat tahot järjestäytyivät vuonna 1947 Suomen Standardisoimisliitto ry:ksi. Standardisoimislautakunta on edelleen SFS:n toimielin. Suomen Standardoimislautakunnan ensimmäinen ja ainoa palkattu työntekijä 1924 oli lautakunnan sihteeri Alfons Willberg, sittemmin standardointiin Suomessa viidellä eri vuosikymmenellä vaikuttanut teollisuusneuvos ja SFS:n toimitusjohtaja 1947–1962. Biografia-sampo: Alfons Willberg Viitattu 22.8.2021. Vuodesta 2023 lähtien perustamisesta saakka käytetty termi standardisoida on lyhennetty muotoon standardoida. Vuonna 2024 nimi vaihtui muotoon SFS Suomen Standardit. ==Toiminta== Liiton jäsenkuntaan kuuluu pääasiassa elinkeinoelämän järjestöjä ja Suomen valtio, jota edustavat ministeriöt. SFS julkaisee vuosittain satoja standardeja. Valtaosa näistä standardeista on maailmanlaajuisia tai eurooppalaisia standardeja, jotka on vahvistettu ISO:n tai CEN:n toimielimissä. SFS koordinoi suomalaisten toimialansa asiantuntijoiden osallistumista näiden standardien laadintaan. SFS perustaa ja ylläpitää kansallisia standardisointiryhmiä, jotka seuraavat ja osallistuvat alansa kansainväliseen standardisointiin. Kaikki eurooppalaiset EN-standardit vahvistetaan Suomessa SFS-standardeiksi. Osa niistä käännetään suomeksi. Maailmanlaajuisia ISO-standardeja vahvistetaan SFS-standardeiksi ja käännetään suomeksi tarpeen mukaan. Kansallisiin tarpeisiin SFS laatii standardeja yhteistyössä eri alojen yhteisöjen ja asiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset vahvistetaan SFS-standardeiksi. SFS julkaisee omaa Presiis- lehteä (aiemmin SFS-tiedotus). Kaikki voimassa olevat SFS-standardit on mainittu SFS:n verkkokaupassa olevassa luettelossa, jossa on mainittu myös kaikki voimassa olevat ISO-standardit. SFS:n toimiston yhteydessä on julkinen standardisointialan kirjasto, jossa voi tutustua muun muassa SFS-standardeihin ja ISO-standardeihin. SFS:n tietopalvelu neuvoo kaikissa standardeihin liittyvissä kysymyksissä. SFS:n toiminta rahoitetaan pääasiassa standardien ja muiden julkaisujen myynnistä saatavilla tuloilla. SFS myy omien julkaisujen lisäksi ISO-standardeja ja muiden maiden standardeja. SFS:llä on verkkokauppa, josta voi ladata SFS-standardeja ja ISO-standardeja omalle koneelleen. == Katso myös == * SESKO == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * SFS-käsikirja 1 Standardit ja standardisointi. * Suomen Standardisoimisliitto. Luokka:Standardisoimisjärjestöt Luokka:Suomalaiset järjestöt
Kolo Touré

Kolo Touré (s. 19. maaliskuuta 1981 Bouaké, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi muun muassa Englannissa Arsenalissa, Manchester Cityssä ja Liverpoolissa sekä Skotlannissa Celticissä. Touré voitti Arsenalissa Valioliigan 2004, FA Cupin 2003 ja 2005 sekä Community Shieldin 2002 ja 2004. Mestarien liigassa hän kuului loppuottelun hävinneeseen Arsenalin joukkueeseen 2006. Manchester Cityssä hän voitti Valioliigan 2012, FA Cupin 2011 ja Community Shieldin 2012. Norsunluurannikon maajoukkueessa Touré on pelannut 120 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän voitti Afrikan-mestaruuden 2015 sekä sai hopeaa 2006 ja 2012. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006, 2010 ja 2014https://www.national-football-teams.com/player/1656/Kolo_Toure.html. Hänen pikkuveljensä Yaya Touré pelaa Manchester Cityssä sekä maajoukkueessa. Touré antoi maaliskuussa 2011 positiivisen dopingnäytteen ja sai puolen vuoden kilpailukiellon. Hän väitti kärynsä johtuneen laihdutuspilleristä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut Luokka:Norsunluurannikkolaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Afrikan mestarit Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut norsunluurannikkolaiset Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viimeinen voitelu (albumi)

Viimeinen voitelu on Lyijykomppanian vuonna 1996 julkaistu toinen studioalbumi. Viimeinen voitelu on konseptialbumi, jonka sanoitukset käsittelevät maailmanloppua. Levyn julkaisun jälkeen alkuperäinen kitaristi- laulaja Timo Rautiainen sekä basisti Arto Alaluusua poistuivat yhtyeen riveistä ja perustivat hiukan myöhemmin Trio Niskalaukauksen. ==Kappaleet== Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania. # # # # # # # # # # == Kokoonpano == *Timo Rautiainen – laulu, kitara *Arto Alaluusua – basso *Esa Moilanen – rummut === Vierailevat muusikot === *Satu Piispa – huilu (5 ja 6) *Valtteri Revonkorpi – koskettimet ==Lähteet== * Finnmusic == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1996 albumit Luokka:Lyijykomppanian albumit Luokka:Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Kaikkien murheellisten ilo

Kaikkien murheellisten ilo () on venäläisen ikonityypin nimi. Ikonin synty ajoittuu 1600-luvulle, mutta kuuluisaksi se tuli vasta 1800-luvun yhteiskunnallisissa murrosvaiheissa ja venäläisten maaorjien vapautumisen yhteydessä eräänlaisena lohdutuksen antaja -ikonina. Suomen ortodoksinen kirkko viettää tämän Jumalanäidin ikonin muistopäivää vuosittain lokakuun 24. päivänä, mutta Venäjällä muistopäiviä on kaksi muutakin (osoitettuina saman ikonin eri kopioille), toinen kesäkuun 23. päivänä, toinen marraskuun 19. päivänä. Suomessa tälle ikonille on omistettu Haminan ortodoksisen hautausmaan kirkko.Ort.fi - Haminan hautausmaan kirkko Aiemmin ikonille oli omistettu myös vuonna 1918 suljettu Sotilassairaalan kirkko Unioninkatu 38:ssa Helsingissä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Ortodoksi.net / Kaikkien murheellisten ilo Luokka:Ikonityypit Luokka:Neitsyt Marian kuvatyypit
Chris Witchhunter

Chris Witchhunter (oik. Christian Dudeck(18. joulukuuta 1965 – 8. syyskuuta 2008) oli saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin alkuperäinen rumpali, jonka Tom Angelripper lopulta erotti yhtyeestä vuonna 1992. Witchhunterin on väitetty lähteneen itse Sodomista, mutta asiaa kommentoi Angelripper sekä itse Witchhunter Sodomin Lords of Depravity Part I:n historia-DVD:llä. Hänellä oli aikoinaan oma projekti nimeltään Witchhunter, joka ei koskaan julkaissut albumia. ==Diskografia== ===Sodom=== * * * * * * * * * * * * * * Luokka:Sodom Luokka:Saksalaiset rumpalit Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Kehitys kulkee perse edellä

__NOTOC__ Kehitys kulkee perse edellä on Lyijykomppanian vuonna 2004 julkaistu mini-CD. Levy on yhtyeen ensimmäinen julkaisu ilman laulaja-kitaristi Timo Rautiaista. Levyn neljästä kappaleesta kaksi ensimmäistä on äänitetty vuonna 1996 ja kaksi viimeistä vuonna 2004. == Kappaleet == Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania. # # # # == Kokoonpano == * Jarkko Strandman – laulu, kitara * Lemmy Lindström – basso, kitara * Esa Moilanen – lyömäsoittimet \+ * Tuomo Valtonen – äänittäjä == Arvostelut == * Imperiumi: 7/10Lyijykomppania - Kehitys Kulkee Perse Edellä Viitattu 14.12.2022 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2004 EP:t Luokka:Lyijykomppanian albumit
Sergei Kirdjapkin

Sergei Aleksandrovitš Kirdjapkin (, s. 18. kesäkuuta 1980 Insar, Mordva, Neuvostoliitto) on venäläinen kävelijä. Kirdjapkin voitti Helsingin MM- kisoissa 2005 maailmanmestaruuden 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.38.08. Kävelyn maailmancupissa hän oli samalla matkalla 2006 neljäskymmenesyhdeksäs ajalla 4.23.27 ja 2008 kuudes ajalla 3.48.29. Kirdjapkin voitti 50 kilometrin kävelyn Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (ajalla 3.38.25) ja vuonna 2012 maailmancupissa (3.38.08) sekä Lontoon olympialaisissa (3.35.59). Hän kuitenkin menetti nämä voittonsa dopingin käytön vuoksi. Barcelonan EM- kisoissa 2010 hän keskeytti. Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Kirdjapkinin kolmen vuoden ja kahden kuukauden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15. lokakuuta 2012 ja samalla hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 20.7.–20.9.2009, 29.6.–29.8.2010 ja 17.12.2011–11.6.2012. Näin hän olisi menettänyt vuoden 2009 maailmanmestaruutensa, muttei kuitenkaan vuoden 2012 olympiakultaansa. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Kirdjapkinin suoritukset aikaväliltä 20.8.2009–15.10.2012. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 20 kilometrin kävely: 1.24.38 (2002) * 30 kilometrin kävely: 2.05.06 (2003)IAAF * 35 kilometrin kävely: 2.25.57 (2005) * 50 kilometrin kävely: 3.38.08 (2005)Sergei Kirdjapkin Tilastopaja.org. Viitattu 24.3.2016. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Venäläiset kävelijät Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut venäläiset Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut yleisurheilijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
William H. Seward

William Henry Seward (16. toukokuuta 1801 – 10. lokakuuta 1872) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1861–1869 ja New Yorkin kuvernöörinä 1839–1843. Hänet muistetaan erityisen hyvin Alaskan ostamisesta Yhdysvalloille vuonna 1867. == Ura == Seward valittiin Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1849. Hän kuului Whig-puolueeseen ja tuli tunnetuksi orjuuden vastustajana. Whig-puolueen romahdettua vuonna 1855 hän siirtyi republikaaniseen puolueeseen. Hän yritti päästä puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuosina 1856 ja 1860, mutta epäonnistui molemmilla kerroilla. Presidentti Abraham Lincoln nimitti Sewardin ulkoministeriksi maaliskuussa 1861, hieman ennen Yhdysvaltain sisällissodan syttymistä. Hän oli sodan aikana yksi Lincolnin tärkeimmistä neuvonantajista. Hän myös onnistui taitavalla diplomatialla estämään ulkomaiden tunnustuksen etelävaltioille. Seward johti sodan aikana salaista poliisia, jonka tehtävänä oli pidättää etelävaltioiden laskuun toimivia vakoilijoita, sabotöörejä ja kansankiihottajia. Tämä teki hänestä erittäin vihatun miehen etelävaltioissa. Presidentti Lincoln murhattiin 14. huhtikuuta 1865. Myös Seward yritettiin murhata samana päivänä, mutta hän jäi henkiin – murhaa yrittäneen Lewis Powellin puukoniskut osuivat enimmäkseen Sewardin jäykkään kaulatukeen, jota tämä piti jouduttuaan hieman aiemmin liikenneonnettomuuteen. Seward jatkoi ulkoministerinä presidentti Andrew Johnsonin kaudella (1865–1869). Hän tuki Johnsonin etelävaltioille lempeää politiikkaa. === Alaskan hankinta === Sewardin suurin saavutus ulkoministerinä oli Alaskan hankkiminen Yhdysvalloille. Venäjä ei keksinyt tuottavaa käyttöä omistamalleen Alaskalle, joten se laittoi tuon valtavan maa-alueen myyntiin vuonna 1867. Seward tarttui tilaisuuteen ja neuvotteli kauppasopimuksen, jossa Alaskan hinnaksi tuli 7 200 000 dollaria, eli noin viisi dollaria neliökilometriä kohti. Sewardin kunniaksi eräs suuri niemimaa Alaskassa on nimetty Sewardin niemimaaksi. == Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltain ulkoministerit Luokka:New Yorkin kuvernöörit Luokka:Yhdysvaltain senaatin jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset orjuuden vastustajat Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Abraham Lincolnin hallituksen jäsenet Luokka:Vuonna 1801 syntyneet Luokka:Vuonna 1872 kuolleet
Harmaita säveliä

__NOTOC__ Harmaita säveliä on Lyijykomppanian vuonna 2005 julkaistu kolmas studioalbumi. Levy on yhtyeen toinen ja viimeinen julkaisu, jolla on mukana laulaja-kitaristi Jarkko Strandman. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt Petri Lindström, sanoittanut Esa Moilanen sekä sovitukset Lyijykomppania, ellei toisin mainittu. # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Jarkko Strandman – laulu, kitara * Petri ”Lemmy” Lindström – basso, kitara * Esa Moilanen – rummut \+ * Tuomo Valtonen – äänittäjä, miksaaja == Arvostelut == * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2005 albumit Luokka:Lyijykomppanian albumit Luokka:Tuomo Valtosen tuottamat albumit
Farallon de Pajaros

Farallon de Pajaros eli Urracas tai Uracus on Pohjois-Mariaaneihin (Yhdysvallat) kuuluva saari Tyynellämerellä. Se muodostuu kerrostulivuoresta, joka on purkautunut vuoden 1864 jälkeen kuusitoista kertaa, viimeksi 1967.http://volcano.und.edu/vwdocs/volc_images/southeast_asia/mariana/falleron.html Farallon de Pajarosin pinta-ala on 2,25 km² eikä saarella ole ihmisasutusta. Korkein kohta on 319 metriä merenpinnasta. Saari on Pohjois-Mariaanien pohjoisin ja sijaitsee yli 760 kilometrin päässä Guamista.http://www.oceandots.com/pacific/mariana/pajaros.htm == Lähteet == Luokka:Pohjois-Mariaanien saaret Luokka:Oseanian tulivuoret Luokka:Oseanian vuoret
Keskustan Pohjois-Savon piiri

Keskustan Pohjois-Savon piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piiri toimii Pohjois-Savon maakunnassa ja sen piiritoimisto sijaitsee Kuopiossa. Pohjois-Savon piiri on toinen Savo-Karjalan vaalipiirissä toimivista keskustan piirijärjestöistä. Sen lisäksi vaalipiirissä toimii Keskustan Pohjois-Karjalan piiri Pohjois-Karjalan alueella. Piirin toiminnanjohtaja on Kimmo Valta ja piirin puheenjohtajana on vuodesta 2022 alkaen toiminut Mira Kokkonen Kiuruvedeltä. Ylä-Savon piiri yhdistettiin Pohjois-Savon piiriin loppuvuonna 2011. Joroisten kuntayhdistys siirtyi piirin jäseneksi vuoden 2021 alussa, kun Joroinen siirtyi Etelä-Savosta Pohjois-Savon maakuntaan. ==Kansandustajat== * Elsi Katainen (2007–2018) * Seppo Kääriäinen (1987–2019) * Markku Rossi (1991–1995, 1999, 2000–2019) * Hannakaisa Heikkinen (2007–2011, 2015–) ==Eduskuntavaalit 2003 ja 1999 Pohjois-Savon vaalipiirissä== Ehdokas Ääniä Vertausluku Sijoitus Aik. ääniä Aik. vertausluku Aik. sijoitus Seppo Kääriäinen 9 121 43 301 1 Markku Rossi 5 030 49 301 3 Rauno Kettunen 4 946 16 433 5 Eero Lämsä 4 315 12 325 8 Ossi Martikainen 3 958 9 860 11 Markku Eestilä 3 802 8 216 13 Elsi Katainen 3 587 7 043 17 Perttu Nousiainen 2 883 6 262 18 Pekka Väänänen 2 701 5 477 21 Anna Pitkänen 2 637 4 930 24 Elsa Holopainen 2 502 4 481 26 Tuomas Kanervala 1 825 4 108 28 Leena Ryynänen 1 090 3 792 32 Tarja Rossinen 903 3 521 35 ==Aluevaalit== Piiri asetti vuoden 2022 aluevaaleihin Pohjois-Savon hyvinvointialueen valtuustoon ehdolle 86 henkilöä, mikä tarkoitti täyttä ehdokaslistaa. Keskusta sai aluevaltuustoon eniten valtuutettuja. Aluevaalit Vuosi Valtuuston koko Paikat Osuus äänistä 2022 69 21 28,5 % ==Kunnat== Keskustan Pohjois-Savon piirin toiminta-alueeseen kuuluu Pohjois-Savon maakunnan 19 kuntaa. Kesäkuussa 2021 pidetyissä kuntavaaleissa keskusta oli suurin puolue kaikissa muissa maakunnan kunnissa paitsi Varkaudessa. Kuntavaalit 2021 Kunta Valtuuston koko Valtuutettuja Osuus äänistä Iisalmi 43 13 27,7 % Joroinen 21 8 36,8 % Kaavi 17 5 23,8 % Keitele 19 9 47,3 % Kiuruvesi 29 11 37,3 % Kuopio 59 14 22,9 % Lapinlahti 31 12 37,7 % Leppävirta 35 15 39,4 % Pielavesi 21 11 48,7 % Rautalampi 21 10 41,4 % Rautavaara 15 5 32,7 % Siilinjärvi 43 17 36,0 % Sonkajärvi 21 10 43,0 % Suonenjoki 27 12 41,9 % Tervo 17 10 53,8 % Tuusniemi 17 8 42,0 % Varkaus 43 3 8,1 % Vesanto 21 13 59,9 % Vieremä 21 10 43,2 % Lähde: Oikeusministeriö ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomen Keskustan piirijärjestöt Luokka:Pohjois-Savon vaalipiiri
Gnu

Gnu tai GNU voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Gnuut, kaksi lajia sisältävä sorkkaeläinsuku * GNU, vapaan lähdekoodin ohjelmistoprojekti * GNU, suomalainen rockyhtye * GNUfilms, entinen suomalainen elokuvatuotantoyhtiö Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Mana Poolsin kansallispuisto

Mana Poolsin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Zimbabwessa, eteläisessä Afrikassa. Se sijaitsee Sambesi-joen varrella, missä tulvat muuttavat vuosittain niittymaan mataliksi järviksi ja lammikoiksi. Kun tulvalammikot kuivuvat hitaasti kuivan kauden kuluessa, ne houkuttelevat eläimiä juomaan. Alue on yksi Afrikan tunnetuimmista paikoista, joissa voi nähdä suuria villieläimiä: virtahepoja, krokotiileja ja kuivalla kaudella norsuja ja puhveleita. Mana tarkoittaa šonan kielellä neljää, ja nämä neljä ympärivuotista lammikkoa ovat syntyneet kuroutumalla Sambesijoen meanderimutkista. Mana poolsin kansallispuiston pinta-ala on 2 500 neliökilometriä. Matkailunähtävyytenä se tarjoaa vähemmän palveluita kuin muut eteläisen Afrikan kansallispuistot. Puisto on Unescon maailmanperintökohde. == Lähteet == Luokka:Zimbabwen kansallispuistot Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Zimbabwessa
Eino Valtanen

Eino Valtanen (19. elokuuta 1939 Kylmäkoski – 24. heinäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen iskelmälaulaja. Valtasen suurin suosio osui 1970-luvun puolenvälin humppa-aaltoon, ja hänen suurin hittinsä oli Jukka Kuoppamäen ja Chrisse Johanssonin kirjoittama ”No justiinsa juu” vuodelta 1978. Juice Leskinen kirjoitti Valtaselle kappaleita, joista laulun ”Hellurei ja hellät tunteet” Valtanen levytti myös Juice Leskinen Slamin kanssaHellurei ja hellät tunteet, Fono.fi äänitetietokanta. Viitattu 18.11.2021.. Valtanen opiskeli 1960-luvun alkuvuosina musiikin teoriaa, säveltapailua ja kontrabasson soittoa Tampereen musiikkiopistossa. Ensimmäinen levytys oli vuonna 1964 taltioitu tango ”Pieni muru onnea”, B-puolellaan ”Kun rakkain saapuu”. Samana vuonna julkaistiin myös Rauno Lehtisen yhtyeen kanssa levytetty single ”Marketta” / ”Vanhat rakkauskirjeet”, joista A-puoli oli Lehtisen, B-puoli Usko Kempin kirjoittama. Kolmas vuoden 1964 single Valtaselta oli ”Pohjolan neidot” / ”Jäähyväissuudelma”. Ensimmäisen albuminsa Pelimannin jäähyväiset Valtanen julkaisi 1976 ja viimeisen, nimeltään Tangokesä!, kuolinvuonnaan 1985. Valtanen kuoli 45-vuotiaana heinäkuussa 1985. == Diskografia == === Studioalbumit === * * * * * * * * , B-puolella solistina Aake Hilden. === Kokoelma-albumit === * * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Osmo Jussila

Osmo Tapio Jussila (14. maaliskuuta 1938 Haukipudas – 15. maaliskuuta 2019 Espoo)Matti Klinge: Osmo Jussila 1938–2019 (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 1.4.2019. Viitattu 1.4.2019.Jussilan kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 28.4.2019, s. C 11. oli suomalainen poliittisen historian tutkija, joka erikoistui Suomen ja Venäjän sekä Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin ja Suomen autonomian ajan historiaan, erityisesti hallintohistoriaan. Jussila toimi Helsingin yliopiston poliittisen historian apulaisprofessorina vuosina 1980–1983 ja professorina 1983–2001. Jussilan mukaan historiaa on kirjoitettava menneisyydestä nykyaikaan, ei deterministisesti myöhemmän ajan kurkistusikkunasta, esimerkiksi Suomen itsenäisyydestä tarkastellen. Hän kirjoitti useita kirjoja, jotka käsittelevät aikaa Suomen suuriruhtinaskunnasta sotien jälkeiseen jälleenrakentamiseen. == Tutkimukset ja ura == Teoksissaan Venäläinen Suomi ja Terijoen hallitus Jussila osoitti, että Venäjän suhtautuminen Suomeen vastasi sen suhtautumista muihin reuna- alueisiin ja naapurimaihin. Terijoen hallituksen muodostaminen noudatti mallia, jota käytettiin, kun Neuvostoliittoon pyrittiin liittämään uusia alueita. Teoksessaan Suomen tie 1944–1948 Jussila piti arveluja kommunistien vallankaappaussuunnitelmasta niin sanottuina vaaran vuosina arkistolöytöjen perusteella liioiteltuina. Teoksessa Suomen poliittinen historia 1809–1995 Jussila yhdessä Jukka Nevakiven ja Seppo Hentilän kanssa tiivistää Suomen poliittisen historian yleisesityksen. Teos on käännetty yhdelletoista kielelle. Suomen hallintohistoriaan Jussila laati ministerivaltiosihteerin ja kenraalikuvernöörin kanslioita käsittelevän luvun. Hallintohistoriallisissa tutkimuksissaan Jussila korosti aatteiden merkitystä historian liikkeelle panevana voimana. Porvoon valtiopäivien aikaan Suomi oli maakunta mutta kehittyi vähitellen valtioksi. Venäjän ja Suomen johtavat virkamiehet ja politiikan toimijat tulkitsivat Suomen autonomista asemaa hyvin eri tavoin. Porvoon valtiopäiviä Jussila käsitteli myös teoksissa Maakunnasta valtioksi ja Suomen historian suuret myytit. Erityisen tarkasti hän on niissä esittänyt näkemyksensä, että ajatus Suomen valtion syntymisestä Porvoon valtiopäivillä olisi rakennettu 1800-luvun lopulla. Tätä Jussilan käsitystä on myöhemmin arvostellut kirjoituksissaan valtiosääntöhistorian dosentti Aki Rasilainen.Kuuluuko autonominen Suomen valtio historiatietoisuuteemme? Historiallinen aikakkauskirja 3/2005 s. 338–348 Jussila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1988. == Kunnianosoitukset == * Ystävyyden kunniamerkki (2009) == Teoksia == * Nationalismi ja vallankumous venäläis- suomalaisissa suhteissa 1899–1914. Historiallisia tutkimuksia 110. Suomen Historiallinen Seura, Helsinki 1979. * * * * * * * (Seppo Hentilän ja Jukka Nevakiven kanssa) * == Lähteet == Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Agrihan

Agrihan on asumaton tuliperäinen saari Pohjois-Mariaaneilla. Se sijaitsee 62 kilometrin päässä Paganista ja 102 kilometrin päässä Asuncionista.http://www.oceandots.com/pacific/mariana/agrihan.php Agrihanin pinta-ala on 47 km², ja rantaviivaa kertyy 24,6 kilometriä.http://islands.unep.ch/ILY.htm Agrihan muodostuu Pohjois- Mariaanien suurimmasta kerrostulivuoresta. Se kohoaa 965 metriin merenpinnasta, joten se on Pohjois-Mariaanien korkein kohta. Viime purkaus sattui vuonna 1917. Hallinnollisesti saari on osa Pohjoissaarten kuntaa. Luonnonkatastrofin uhan vuoksi Agrihanin väestö jouduttiin vuonna 1990 evakuoimaan Saipanille. Ennen sitä Anatahanin, Alamaganin ja Agrihanin yhteenlaskettu väkiluku oli ollut 266.http://www.vulkaner.no/v/volcan/anatahan_e.html Osa asukkaista on myöhemmin palannut, ja syyskuussa 2005 saarella oli yhdeksän asukasta. Vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskentojen aikaan ihmisasutusta ei ollut. == Lähteet == Luokka:Pohjois-Mariaanien saaret
Rannikkovartiovene Rautaville

thumb|Rautaville Forum Marinumissa Rannikkovartiovene RV 214 eli Rautaville on suomalainen rannikkovartiovene, joka rakennettiin vuonna 1960 Hollmingin Rauman telakalla. Se oli käytössä Susiluodon merivartioasemalla Kustavissa vuoteen 2000 asti, jolloin se luovutettiin Forum Marinumille Turkuun merivartioinnin 70-vuotisjuhlien yhteydessä. 1990-luvun alussa rakennettiin merivartiostoille kolme kappaletta uusia rannikkovartioveneitä: RV 150, RV 251 ja RV 352. Seuraava uudishankintaerä oli käytössä vuonna 2007, kyseessä oli kaksi uutta RV:ä. Merivartiostoilla on ollut käytössä myös pienempää mallia oleva 10,5-metrinen rautavene, jota on myös kutsuttu nimellä Pikkuville. Viimeinen merivartioston Pikkuville oli käytössä Kalajoen merivartioasemalla vielä vuonna 2007. == Lähteet == Luokka:Forum Marinum Luokka:Suomen museolaivat Luokka:Länsi-Suomen merivartiosto
Jokilautta Pikkuföri

Jokilautta M/S Pikkuföri on vuonna 1975 rakennettu lautta, joka kuljetti aluksi Wärtsilän Turun telakan työväkeä Aurajoen rannalta toiselle, sillä osa telakan rakennuksista sijaitsi toisella puolella jokea. Näitä lauttoja valmistettiin yhteensä neljä, joista kaksi ensimmäistä olivat ilman kantta ja kaksoisvauhtipyöräisillä Andros-koneilla. Lukuisten uppoamisten jälkeen seuraavat kaksi sisaralusta varustettiin neljällä ilmatankilla sekä sääkannella, myös ohjaamo korotettiin hyvän näkyvyyden aikaansaamiseksi. Pikkuföri on sarjan kehittynein ja varustelluin, tavallaan "delux"-versio lämmityslaitteineen ja eristyksineen. Aluksessa on 4-sylinterinen Commodore Tempest -dieselmoottori joka antaa voiman kahdelle hydraulimoottorille, joista kumpikin käyttää omaa potkuriaan. Alusta siis voidaan ajaa kumpaan suuntaan tahansa, potkureissa on eri nousu koska aikanaan alusta käytettiin myös hinaukseen. Kansirakenteissa on edelleen nähtävissä hinaajan varustelua jäljellä. Forum Marinum osti M/S Pikkuförin museoalukseksi 1999 ja se liikennöi vain Turun sataman alueella. Muun muassa kesällä 2010 M/S Pikkuföri teki opastettuja jokiristeilyjä alajuoksulle ja satamaan. Lautalle voidaan ottaa 38 matkustajaa. Sisarlautta M/S Pikku-Pukki on kaarinalaisen Rosita- yhtiön omistuksessa oleva 30 hengen jokilautta. == Katso myös == * Föri == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pikkuförin aikataulut Luokka:Suomen lautta-alukset‎ Luokka:Turun liikenne Luokka:Forum Marinum
Djan eläintensuojelualue

thumb|Dja-joki suojelualueen kohdalla Djan eläintensuojelualue Kamerunissa on Unescon maailmanperintökohde. Se sijaitsee Dja-joen varressa Kamerunin etelä- ja itäosissa. Alueella on ollut metsästysrajoituksia jo vuodesta 1947. Se on läpitunkematonta sademetsää, jonka eläimistöä on tutkittu vielä varsin vähän. Siellä tiedetään elävän monia apinalajeja, mm. gorilloja ja simpansseja, sekä metsänorsuja. Puiston alueella asuu pygmejä, joilla on oikeus metsästää omiin tarpeisiinsa. Maanviljely ja kaupallinen metsästys on kielletty. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *UNEP (1997, englanniksi) Luokka:Kamerun Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Kamerunissa
Reima

Reima tarkoittaa ainakin seuraavia: * Reima, miehen etunimi * Reima Oy, vuonna 1944 perustettu kankaanpääläinen vaatetusalan konserni * Reima, sukunimenä: ** Tiia Reima (s. 1973), suomalainen jääkiekkoilija ** Vilho Reima (1867–1948), suomalainen kouluneuvos ja kansanedustaja * Ykspihlajan Reima, kokkolalainen urheiluseura.
Lamminjärvi (Kirkkonummi)

Lamminjärvi on pieni järvi Veikkolassa Pohjois-Kirkkonummella. Se sijaitsee Vanhan Turuntien ja Turunväylän välissä. Se kuuluu Suomenlahden rannikkoalueen päävesistöön.Lamminjärvi Järviwikissä. Viitattu 22.5.2014. Lamminjärvellä on kaksi uimarantaa, joista yleisellä rannalla on kaksi laituria, sauna ja talvisin avanto. Lamminjärveen laskee puro Turunväylän toisella puolella olevasta Perälänjärvestä ja siitä laskee puro (Lamminoja) Vanhan Turuntien toisella puolen olevaan Kaljärveen. Lamminjärvi on luokiteltu rehevöityneeksi järveksi ja sen veden laatu on luokiteltu välttäväksi. ==Lähteet== Luokka:Kirkkonummen järvet Luokka:Mankinjoen vesistö
Pielisen reitti

Pielisen reitti on idänpuoleinen kahdesta Vuoksen vesistön pohjoisesta vesireitistä. Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 13 900 km². Tästä huomattava osa, noin 6 000 km², sijaitsee Venäjän puolella. Pielinen on reitin keskusjärvi ja se sijaitsee kokonaisuudessaan Pohjois-Karjalan alueella. Reitti purkaa vetensä Saimaan tasolle Pielisjokea pitkin Joensuun kaupungin läpi Pyhäselälle. Virtaama joessa on keskimäärin 240 m³/s. Suurimmat Pielisen reittiin laskevat joet ovat Koitajoki, Lieksanjoki ja sen sivuhaara Jongunjoki. Valtimon reitin vesistö, jonka valuma-alue on 1 285 km², laskee Kuokkastenkoskea pitkin luoteesta Pielisen Kuokkastenjärveen. Pielisen reittiä käytetään sekä vesivoiman tuotantoon että vesiliikenteessä. Syväväylä (4,35 m) Saimaalta kulkee Joensuuhun asti, josta 2,4 m:n laivaväylä jatkuu Pielisjokea pitkin Joensuun, Kuurnan ja Kaltimon sulkukanavien kautta aina Pielisen pohjoisosaan Nurmekseen asti. Reitin suurimmat vesivoimalaitokset sijaitsevat Kaltimossa ja Kuurnassa. Muita vesivoimaloita ovat Kuokkastenkoski, Lieksankoski, Pamilo, Pankakoski ja Puntarikoski. Karelia-soudun soutajien ja melojien reitti kulkee Pielisen reittiä. Suomen vuodelta 1993 olevassa voimassa olevassa vesistöaluejaossa Pielisen reitin valuma-alueseen (04.4) luetaan Pielisen lähialue sekä Pieliseen laskevat vesireitit lukuun ottamatta Koitajoen valuma-aluetta (04.9). Samoin Pielisen reitin valuma-alueen ulkopuolelle jää Pielisen alapuolisen Pielisjoen alue (04.34). * Luokka:Suomen vesistöreitit
Pagan (saari)

Pagan on yksi Pohjois-Mariaanien saarista Tyynellämerellä. Se sijaitsee Agrihanin etelä- ja Alamaganin pohjoispuolella. Pagan koostuu kahdesta kerrostulivuoresta. Saaren pinta-ala on noin 48 km². Korkein kohta on 548 metriä merenpinnasta.http://www.oceandots.com/pacific/mariana/pagan.php Pagan oli aikoinaan asuttu, mutta väestö jouduttiin evakuoimaan Saipanille vuonna 1981 sattuneen tulivuorenpurkauksen vuoksi. Asukkaita oli yhteensä 53.http://www.volcano.si.edu/world/volcano.cfm?vnum=0804-17=&volpage;=var&VErupt;=Y&VSources;=Y&VRep;=Y&VWeekly;=N Myöhempiä purkauksia on sattunut vuosina 1987, 1988, 1992 ja 1993.http://volcano.und.edu/vwdocs/volc_images/img_pagan.html Vuoden 2010 väestönlaskennassa saari oli asumaton. == Lähteet == Luokka:Pohjois-Mariaanien saaret
Lassi Sinkkonen

Lassi Juhani Sinkkonen (1. huhtikuuta 1937 Viipuri – 3. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hänen pääteoksiaan ovat runojen lisäksi Sumuruisku (1968), Solveigin laulu (1970) ja Sirkkelisirkus (1975). Sinkkonen luonnehti itseään proletaarikirjailijaksi sillä perusteella, että hän teki kirjoittamisensa ohessa ruumiillista työtä ja valitsi aiheensa elinympäristöstään. Ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi Sinkkonen työskenteli pesula-, rakennus- ja metallityöläisenä sekä maalarina. Esikoisromaani Sumuruisku kuvasi neuvostoliittolaisten omistamaa suomalaisyritystä, sen työläisten elämää ja ristiriitoja. Sota-ajan Helsinkiin sijoittuva Solveigin laulu on TV-näytelmäksikin muokattu proletaarisen perhe- elämän analyysi. Kertojana on Solveig, nuori tyttö, jonka tarinan kautta rakennetaan kuvaa kolmen työläissukupolven elämästä. Saara on Solveigin äiti, joka kovan elämän takia on katkeroitunut. Famu on Solveigin isoäiti, joka rakastaa kun Saara ei osaa. Kirja on saanut Kiitos kirjasta -mitalin vuonna 1971. Kirjan jatko-osa on Solveig ja Jussi (1973). Sinkkonen teki itsemurhan vuonna 1976 38-vuotiaana.http://yliopistolehti.helsinki.fi/yl7art.htm Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. ==Teokset== === Runokokoelmat === * * * * * * === Romaanit === * * * * * ==Palkinnot== *Valtion kirjallisuuspalkinto 1969 *Kalevi Jäntin palkinto 1971 *Kiitos kirjasta - tunnuspalkinto 1971 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Ylen Elävä arkisto: ”Kommunistirunoilija Sinkkosen” kestoaihe oli rakkauden puute * Ylen Elävä arkisto: Solveigin laulu * Ylen Elävä arkisto: Näin syntyi Solveigin laulu Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Ryan Bertrand

Ryan Dominic Bertrand (s. 5. elokuuta 1989 Southwark, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Englannin Valioliigassa pelannutta Leicester Cityä. Bertrand on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. == Seurajoukkueura == Bertrand pelasi juniorina Gillinghamissa, josta siirtyi Chelsean alle 18-vuotiaiden joukkueeseen 2005, ja edelleen edustusjoukkueeseen 2006. Hän oli lainalla Bournemouthissa kaudella 2006–2007 ja Oldhamissa syyskauden 2007. Tammikuussa 2008 Bertrand siirtyi lainasopimuksella Norwichiin kauden 2007–2008 loppuun saakka. Hän liittyi Norwichiin uudella lainasopimuksella kauden 2008–2009 loppuun saakka. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainasopimuksella Readingissa. Kauden 2010–2011 alussa hänet lainattiin Nottingham Forestiin vuoden loppuun kestäneellä sopimuksella. Bertrandista tuli toukokuussa 2012 ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt debyyttinsä nykymuotoisessa Mestarien liigassa suoraan loppuottelussa Chelsea voittaessa kauden 2011–2012 finaalissa Bayern Münchenin. Bertrand pelasi samana keväänä neljä ottelua, ei kuitenkaan finaalia, Chelsean voittaessa FA Cupin. Seuraavalla kaudella hän pelasi Eurooppa-liigassa viisi ottelua Chelsean edetessä mestariksi. Bertrand pelasi kevätkauden 2014 lainalla Aston Villassa. Samana kesänä hän siirtyi lainalle Southamptoniin ja siirto vakinaistettiin runsaan 11 miljoonan punnan siirtosummalla helmikuussa 2015. Bertrand pelasi seitsemän kauden aikana Southamptonissa 214 valioliigaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Cup-otteluissa hän teki yhden maalin, marraskuussa 2016 liigacupin ottelussa Arsenalia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhden ottelun joulukuussa 2016. Bertrand siirtyi kesällä 2021 Leicester Cityyn, ja oli heti voittamassa FA Community Shieldiä. Hän pelasi kauden aikana neljä ottelua niin Valioliigassa kuin Eurooppa-liigassakin, mutta seuraavalla kaudella ei yhtään ottelua ykkösjoukkueessa. Hänen sopimuksensa päättyi kesällä 2023. == Maajoukkueura == Bertrand edusti Englantia alle 17-, 18-, 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua Britannian joukkueessa Lontoon olympialaisissa 2012. Hän debytoi Englannin A-maajoukkueessa 15. elokuuta 2012 Italiaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi saman vuoden syyskuussa MM- karsintaottelussa Ukrainaa vastaan. Ensimmäisen, ja toistaiseksi ainoan, arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Slovakiaa vastaan EM- kilpailuissa 2016. Vuonna 2017 hän pelasi yhdeksän maaottelua, muun muassa viidessä MM-karsintaottelussa täyden peliajan, mutta ei ole sen jälkeen esiintynyt maajoukkueessa. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Michael Mancienne

Michael Mancienne (s. 8. tammikuuta 1988 Isleworth, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Mancienne nousi Chelsean ykkösjoukkueeseen kesällä 2006, ja oli alkukauden liigaotteluissa mukana kokoonpanossa, joskaan ei päässyt kentälle. Hän on kuitenkin vakiomiehistöä seuran reservijoukkueessa. Maajoukkuetasolla Mancienne kuuluu Englannin alle 19-vuotiaiden joukkueeseen, ja aikaisemmin hän on toiminut alle 18-vuotiaiden joukkueen kapteenina. Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jorma Lyytinen

Jorma Edvard Lyytinen (15. elokuuta 1937 Kuopio – 1. helmikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen laulaja. == Elämä ja ura == Osallistuttuaan iskelmälaulukilpailuun ja saatuaan levytyssopimuksen Jorma Lyytinen muutti Helsinkiin vuonna 1956. Lyytisen ensilevytys oli käännöskappale Anastasia vuonna 1957. Hänen läpimurtonsa tapahtui samana vuonna Saukin suomeksi sanoittamalla italialaisperäisellä tangolla Hiekkaa. Vuoden 1957 levysatoa olivat vielä Toivo Kärjen ja Reino Helismaan tangot Kuutamotango ja Tulivuori, jotka niin ikään nousivat levylistoille.Tony Latva ja Petri Tuunainen: Iskelmän tähtitaivas, s.255. Porvoo-Helsinki: WSOY, 2004. Vuoden 1959 kohtalaisen suuri hitti oli beguine Rakkauden satu, jonka sanoitti suomeksi Sauvo Puhtila melko harvoin käyttämällään salanimellä Merja. Lyytisen erikoisalaa olivat tangot, mutta pari svengaavaa Kärjen-Helismaan foxtrotiakin syntyi vuonna 1960: Vanha omenapuu ja Orvokinsiniset silmät Kärki 2015, s. 471. Lyytinen oli solistina Matti Viljasen ja Ronnie Kranckin yhtyeissä, kunnes perusti 1960-luvun alussa oman yhtyeen, jonka yhtenä jäsenenä oli Martti Metsäketo. 1960-luvun alun humppakuumeen aikana Lyytinen levytti muiden muassa vanhat foxtrotit Alaska ja Silmät tummat kuin yö. Lyytisen yhtye kutsuttiin esiintymään myös ulkomaille. Se esiintyi kuusi viikkoa yhdessä Länsi-Saksan suosituimmista tanssiravintoloista, mikä oli suomalaisyhtyeelle tuohon aikaan varsin harvinaista. Lyytinen esiintyi omana itsenään myös Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa Suuri sävelparaati vuodelta 1959. Jorma Lyytisen aktiivinen ura jäi vain kahdeksan vuoden mittaiseksi, ja sen jälkeen hän esiintyi ja levytti vain satunnaisesti onnistumatta jostakin syystä pääsemään mukaan 1960-luvun tangokuumeen imuun. Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi Kullervon säveltämä ja sanoittama tango Sanoja vain vuodelta 1965. Hän kuoli seuraavana vuonna vain 28 vuoden iässä.Kärki 2015, s. 506. == Diskografia == * Eila ja Jorma (1959, yhteislevy Eila Pellisen kanssa) * Unohtumattomat (1994, kokoelma) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Laakkosten sukuseura ry: Lehdistä saksittua Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Marko Rajamäki

Kai Marko Kalervo Rajamäki (s. 3. lokakuuta 1968 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. ==Ura pelaajana== Hyökkääjänä pelannut Rajamäki aloitti uransa aikuistasolla vuonna 1986 Turun Palloseurassa, jossa hän pelasi vuoteen 1992 asti. Kaudet 1993 ja 1994 hän edusti anjalankoskelaista Myllykosken Palloa, josta hän siirtyi vuonna 1994 Skotlantiin, Greenock Mortonin riveihin. Vuonna 1997 Rajamäki teki lyhyen visiitin entiseen kotikaupunkiinsa Turkuun, pelaten vähän aikaa FC Interin joukkueessa. Jo samana vuonna hän kuitenkin palasi ulkomaille, tällä kertaa saksalaiseen FSV Zwickaun ryhmään. Saksassakaan Rajamäki ei viettänyt kauan aikaa, vaan palasi kesäksi 1999 jälleen Suomeen ja uudestaan Interiin. Kauden 2000 hän pelasi kasvattajaseurassaan TPS:ssä, seuraavan Salon Palloilijoissa ja viimeiseksi jääneen kauden 2002 TPS:ssä. Yhteensä Rajamäki pelasi uransa aikana 271 ottelua SM-sarjassa ja sen seuraajassa Veikkausliigassa ja teki niissä 98 maalia. Seurajoukkueuran merkittävimmäksi saavutukseksi jäi vuonna 1991 voitettu Suomen Cup. Suomen maajoukkueessa Rajamäki pelasi 16 ottelua ja teki niissä kolme maalia. ===Meriitit pelaajana=== * Suomen Cup 1991 ==Ura valmentajana== Rajamäki aloitti vuonna 2003 TPS:n A-juniorien valmentajana. Pesti päättyi A-nuorten Suomen mestaruuteen kaudella 2008. Pasi Rautiaisen tultua seuran päävalmentajaksi marraskuussa 2008 Rajamäestä tuli edustusjoukkueen apulaisvalmentaja. Tammikuussa 2010 Rajamäki nimitettiin TPS:n uudeksi päävalmentajaksi. Marko Rajamäki nimettiin Pasi Rautiaisen seuraajaksi Rajamäen johdolla nuori TPS:n joukkue nappasi SM-pronssia häviten mestaruuden vieneelle HJK:lle seitsemän pistettä. Kautensa seura kruunasi Suomen cupin mestaruuteen, kun se kukisti HJK:n finaalissa 2–0. Kausi 2011 sujui hieman heikommin ja TPS oli liigassa viides. Kauteen 2012 joukkue sai loistavan alun voittamalla Liigacupin loppuottelussa jälleen HJK:n. Veikkausliigassa TPS nappasi kaudella 2012 pronssimitalit. Kaudella 2013 TPS putosi kärkikahinoista ja sijoittui lopulta vasta kahdeksanneksi. Helmikuussa 2014 talousvaikeuksista kärsivä TPS ja Rajamäki purkivat sopimuksensa.Marko Rajamäki jättää FC TPS:n Rajamäki ja Kuopion Palloseura solmivat toukokuun alussa 2014 valmentajasopimuksen.Marko Rajamäki on KuPS:n uusi päävalmentaja Rajamäen johdolla KuPS säilytti kaudella 2014 sarjapaikkansa ollen lopulta Veikkausliigassa seitsemäs. Hän jatkoi seuran päävalmentajana kauden jälkeen ja luotsasi kuopiolaiset kaudella 2015 yhdeksänneksi ja 2016 jälleen seitsemänneksi. Rajamäen ja KuPSin yhteistyö päättyi kauden 2016 jälkeen. Seurajohto ei ollut tyytyväinen tuloksiin.Rajamäki ei jatka KuPS-luotsina – seuraaja kerrotaan pian Tämän jälkeen hän on työskennellyt muun muassa asiantuntijana Eurosportin jalkapallolähetyksissä. Syyskuussa 2022 Rajamäki nimitettiin TPS:n loppukauden valmentajaksi. ===Meriitit valmentajana=== * A-nuorten Suomen mestaruus 2008 * Suomen Cup 2010 * Liigacup 2012 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Veikkausliigan legendat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Taboo

Taboo (oik. Jaime Luis Gómez; s. 14. heinäkuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja rap-artisti, joka on ollut The Black Eyed Peas -yhtyeen jäsen vuodesta 1995. Taboon juuret ovat sekoitus Pohjois-Amerikan intiaaneja ja meksikolaisia. Hänen isänsä on syntynyt Moreliassa, Meksikossa, ja äitinsä Los Angelesissa. Taboo meni naimisiin 12. heinäkuuta 2008 Jaymie Dizonin kanssa. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi heinäkuussa 2009. Taboolla on myös 1993 syntynyt poika edellisestä suhteesta. == Diskografia The Black Eyed Peasin kanssa == ===Albumit=== * Behind the Front (1998) * Bridging the Gap (2000) * Elephunk (2003) * Monkey Business (2005) * The E.N.D. (2009) * The Beginning (2010) ===Singlet=== * Joints & Jam (1998) * Karma (1999) * BEP Empire (2000) * Weekends (2000) * Request Line (2001) * Where Is the Love? (2003) * Shut Up (2003) * Hey Mama (2004) * Let's Get It Started (2004) * Don't Phunk with My Heart (2005) * Pump It (2005) * Don't Lie (2005) * My Humps (2005) * Pump It (2006) * Boom Boom Pow (2009) * I Gotta Feeling (2009) * Meet Me Halfway (2009) * Imma Be (2009) * Rock That Body (2010) * The Time (Dirty Bit) (2010) * Just Can't Get Enough (2011) * Don't Stop The Party (2011) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dr. Feel

Dr. Feel on muppettihahmo yhdysvaltalaisessa lastenohjelmassa Seesamtie. Dr. Feel auttaa muita Seesamtien hahmoja heidän ongelmiensa kanssa. Dr. Feelin hahmo perustuu amerikkalaiseen tv-psykologi Phil McGrawiin eli Dr. Philiin. Dr. Feelin ulkonäöllisiä yhtäläisyyksiä oikeaan Dr. Philiin ovat muun muassa viikset ja hiustyyli. Luokka:Televisiohahmot Luokka:Nukkehahmot
Juha Kulmala

thumb|Juha Kulmala, 2011 Juha Kulmala (s. 8. helmikuuta 1962 Lieto) on turkulainen runoilija. Hänen esikoisteoksensa ...väärin kootut runot julkaistiin 2002. Kulmalan toinen kokoelma ?Mitä te odotatte ilmestyi 2006. Hän on myös lukenut tekstejään vuonna 2002 julkaistulle Runo&Ääni-levylle. Kulmala sai vuonna 2011 ensimmäisen jaetun Jarkko Laine -palkinnon teoksestaan Emme ole dodo. Vuonna 2014 hänen teoksensa Pompeijin iloiset päivät palkittiin Tanssiva karhu -runopalkinnolla. == Tuotanto == === Runokokoelmat === * * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Poesian kirjailijasivu Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Svaabia

Svaabia () on historiallinen alue eteläisessä Saksassa. Sveitsin saksankieliset alueet, Liechtenstein ja Elsassin alue, ovat keskiajalla kuuluneet Svaabiaan. Nykyinen Baden-Württembergin osavaltio ja Baijerin läntiset osat ovat Svaabian historiallista aluetta. == Historia == Svaabian herttuakunta muodostettiin frankkien valtakunnan alaisuuteen vuonna 496. Myöhemmin herttuakunnasta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan osa. Herttuakunta perustettiin uudelleen 900-luvun alussa, ja vuosina 1079–1268 sitä hallitsi Hohenstaufen-suku. Suuren osan tuosta ajanjaksosta Hohenstaufenit olivat myös keisareita. Svaabian herttuakunta hajosi, kun viimeinen herttua Konradin teloitettiin Sisilian kuningaskunnan valtataistelun yhteydessä vuonna 1268. Myöhemmin Habsburg-suku otti Svaabian herttuan arvon itselleen, mutta se jäi pois käytöstä vuonna 1313. ==Luettelo Svaabian herttuoista== === Varhaiset herttuat === * ?–911: Burchard I, mainittu rajakreivinä (marchio) vuonna 903 ja herttuana (dux) vuonna 909 * 911–916/917: Erchanger, hallitseva kreivi Alemanniassa Burchard I:n teloituksen jälkeen, julistettiin herttuaksi vuonna 915, karkotettiin syyskuussa 916, teloitettiin tammikuussa 917. * 917–926: Burchard II, tunnusti Henrik Linnustajan Saksan kuninkaaksi vuonna 919, ja Henrik tunnusti hänet vastineeksi Svaabian herttuaksi. * 926–949: Hermann I * 950–954: Liudolf * 954–973: Burchard III * 973–982: Otto I === Konradiinien suku === * 982–997: Konrad I * 997–1003: Hermann II * 1003–1012: Hermann III === Babenberg-suku === * 1012–1015: Ernest I * 1015–1030: Ernest II * 1030–1038: Hermann IV === Muita sukuja === * 1038–1045: Henrik I (keisarina Henrik III) * 1045–1048: Otto II * 1048–1057: Otto III * 1057–1079: Rudolf I * 1079–1090: Berthold I * 1092–1098: Berthold II === Hohenstaufen-suku === * 1079–1105: Fredrik I * 1105–1147: Fredrik II * 1147–1152: Fredrik III (Fredrik Barbarossa, keisarina Fredrik I) * 1152–1167: Fredrik IV * 1167–1170: Fredrik V * 1170–1191: Fredrik VI * 1191–1196: Konrad II * 1196–1208: Filip * 1212–1216: Fredrik VII (keisarina Fredrik II) * 1216–1235: Henrik II (Saksan kuninkaana Henrik VII) * 1235–1254: Konrad III (Saksan kuninkaana Konrad IV) * 1254–1268: Konradin (myös Konrad IV, Sisilian kuninkaana Konrad II) == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan maantiede Luokka:Baden-Württembergin historia Luokka:Baijerin maantiede Luokka:Baijerin historia Luokka:Sveitsin maantiede Luokka:Sveitsin historia