EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Dark Matter (täsmennyssivu)

Dark Matter (suomeksi pimeä aine) voi tarkoittaa seuraavia asioita: ==Yritykset== * Dark Matter, Arabiemiraateissa kotipaikkaa pitävä kyberturvallisuusyritys == Elokuvat ja sarjat == * Dark Matter, vuonna 2007 julkaistu draamaelokuva * Dark Matter, yhdysvaltalainen scifisarja * Dark Matters, televisiosarja Heroes Rebornin web-julkaisun nimi * Dark Matters: Twisted But True, yhdysvaltalainen televisiosarja == Pelit == * Dark•Matter, lisäosa scifipelille Alternity * Dark Matter, vuonna 2013 julkaistu indiepeli == Kirjallisuudessa == * Dark Matter, vuoden 2000 jälkeen julkaistu kirjasarja * Dark Matter, vuonna 2007 julkaistu Juli Zehin novelli * Dark Matter, vuonna 2010 julkaistu Michelle Paverin novelli * Dark Matter, Joseph Mallozzin ja Paul Mullien luoma sarjakuva == Musiikissa == * Dark Matter, brittiläisen IQ:n albumi * Dark Matter, australialaisen Brett Garsedin albumi * Dark Matter, amerikkalaisen The Word Aliven albumi * Dark Matter, yhdysvaltalaisen Pearl Jamin albumi
Dark Matter (televisiosarja)

Dark Matter on kanadalainen science fiction -televisiosarja, jonka loivat Joseph Mallozzi ja Paul Mullie. Sarja perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkoi Syfyn kanavalla kesäkuussa 2015. Toinen kausi esitettiin vuoden 2016 aikana ja kolmas kausi vuoden 2017 aikana. Syfy päätti lopettaa sarjan syyskuussa 2017. Tämä herätti fanien keskuudessa paljon suuttumusta muun muassa Syfyn Twitter-tilillä, sillä sarjan suosio ja katsojaluvut eivät antaneet ymmärrettävää syytä sarjan lopettamiseen. == Juoni == Avaruusalus Razan miehistö herää aluksella ilman muistikuvaa keitä he ovat. He nimeävät itsensä numeroin yhdestä kuuteen ja alkavat selvittää omia tarinoitaan yhdessä aluksen androidin kanssa. == Näyttelijät == == Tuotanto == Sarjan kuvaukset aloitettiin Torontossa 9. tammikuuta 2015. Toisen kauden kuvaukset aloitettiin 9. joulukuuta 2015 ja kolmannen kauden 18. marraskuuta 2016. == Tuotantokaudet == Kausi Jaksot Ensiesitys Avausjakso Päätösjakso 1 13 12. kesäkuuta 2015 28. elokuuta 2015 2 13 1. heinäkuuta 2016 16. syyskuuta 2016 3 13 9. kesäkuuta 2017 25. elokuuta 2017 == Arvostelut == Rotten Tomatoesin 12 arvostelijaa antoivat sarjalle arvosanaksi 58 %, kun sivuston käyttäjät antoivat arvosanaksi 88 %. Metacritic antoi sarjalle pisteet 58/100. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dark Matter Syfyn sivuilla * Dark Matter Spacen sivulla * Luokka:2010-luvun kanadalaiset scifi-sarjat Luokka:Sarjakuviin perustuvat televisiosarjat Luokka:CTV Sci-Fi Channelin televisio-ohjelmat Luokka:Syfyn televisio-ohjelmat
Dom (arvonimi)

Dom on arvonimi, jota käytetään lähinnä benediktiinien piirissä useissa maissa, mutta eri maissa eri tavoin. Dom on benediktiinimunkin arvonimi (vert. myöh. latinan "Domnus" - "herra"). Englannissa "dame" voi usein olla benediktiininunnien arvo- tai puhuttelunimi. Luokka: Arvonimet *
Tioasetaalit

Tioasetaalit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka ovat asetaalien rikkianalogeja. Tioasetaalit voidaan jakaa monotioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(OR')(SR') ja ditioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(SR')2. Ketoneista johdettuja tioasetaaleja voidaan kutsua myös tioketaaleiksi. ==Valmistus ja reaktioita== Ditioasetaaleja valmistetaan karbonyyliyhdisteiden kuten aldehydien tai ketonien ja tiolien välisellä reaktiolla. Yleisesti käytettyjä ovat erityisesti etaaniditioli ja propaaniditioli, jotka muodostavat hyvin stabiilin heterosyklisen tioasetaalin. Katalyyttinä tioasetaalien muodostamisessa käytetään vetykloridia tai Lewis-happoa kuten booritrifluoridia tai sinkkikloridia. Lewis-happo tekee karbonyyliryhmän hiilestä elektrofiilisemman, jonka kanssa nukleofiilinen tioli reagoi. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hemitioasetaali. : Ditioasetaalit eivät hydrolysoidu yhtä herkästi happamissa olosuhteissa kuin asetaalit, mikä tekee niistä hyviä suojaryhmiä karbonyyliyhdisteille. Väkevät happoliuokset hydrolysoivat tioasetaalit tioleiksi ja karbonyyliyhdisteiksi, mutta yleisemmin käytetään elohopea(II)suoloja. Toinen vaihtoehto on hapettaa tioasetaalit natriumperjodaatin tai m-klooriperbentsoehapon avulla tioasetaalimonoksideiksi, jotka hydrolysoituvat karbonyyliyhdisteiksi. Kolmas tapa on alkyloida tioasetaali, jolloin muodostuva sulfoniumsuola hydrolysoituu helpommin. Vedytys Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä johtaa tioasetaalien pelkistymiseen hiilivedyiksi. Tioasetaalien rikkiatomeihin sitoutuneesta hiiliatomista voidaan tehdä nukelofiilinen deprotonoimalla se erittäin voimakkaan emäksen esimerkiksi organolitiumyhdisteiden avulla. Muodostuva anioni reagoi elektrofiilien kanssa ja voidaan esimerkiksi alkyloida organohalogeenien avulla. ==Lähteet== Luokka:Funktionaaliset ryhmät Luokka:Orgaaniset rikkiyhdisteet
This Fire

This Fire (singlejulkaisussa tyyliteltynä ”This Fffire”) on skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta Franz Ferdinand. Singlejulkaisin kansikuva perustuu venäläisen El Lisitskin työhön Клином красным бей белых!. == Käyttö populaarikulttuurissa == *”This Fire” sisältyi PlayStation 2- ja Xbox-peli Burnout 3: Takedownin soundtrackiin. *NHL-joukkue Calgary Flames soittaa kappaletta jokaisessa kotiottelussaan. *Rap-artisti Lil Wayne on sämplännyt kappaletta omassa kappaleessaan ”Burn This City”. *Turkkilainen artisti Bedük teki cover-version kappaleesta albumillaan GO. == Kappaleet == # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2004 kappaleet Luokka:Franz Ferdinandin kappaleet
Jaan Kruusvall

Jaan-Vahur Kruusvall (s. 7. joulukuuta 1940 Palmse, Virumaa – 3. huhtikuuta 2012) oli virolainen kirjailija, toimittaja ja dokumentaristi. Hänet tunnetaan 1970- ja 1980-luvulla julkaistuista novelleistaan ja näytelmistään. Kruusvall opiskeli 1966–1971 Moskovassa Maksim Gorkin kirjailijakorkeakoulussa samaan aikaan kun työskenteli vuodet 1964–1976 Tallinnfilmissä, vuodesta 1974 lähtien sen dokumenttielokuvaosastolla. Sen jälkeen hän toimi kirjastovirkailijana ja toimittajana Sirp ja vasar -lehdessä ja vuodesta 1981 lähtien kirjallisuuslehti Loomingissa.Suri kirjanik Jaan Kruusvall, Postimees 4.4.2012. Viitattu 8.12.2016. Jaan Kruusvall julkaisi ensimmäisen lyhytproosakokoelmansa 1973. Hänet tunnetaan parhaiten näytelmästään ''Pilvede värvid (”Pilvien värit”, 1983), joka kuvasi rehellisesti virolaisten tuntoja toisen maailmansodan aikana ja heidän pohdintojaan siitä, lähteäkö maasta vai ei neuvostojoukkojen tullessa.Hinrikus, Rutt ja Kronberg, Janika: Short Outlines of Books by Estonian Authors , Estonian Literary Magazine, Autumn 2005. Viitattu 9.12.2016. ==Teoksia== ===Novellikokoelmia=== *1973: Armastuse esimene pool *1976: Ma tean mitut inimest *1983: Katkendeid elust *1988: Maailmad akna taga ===Näytelmiä=== *1979: Lammutamisele määratud maja *1979: Haigla aed *1979: Endine wunderkind *1980: Jõgi voolab *1983: Pilvede värvid *1991: Vaikuse vallamaja *1996: Hullumeelne professor, Tema elukäik *2008: Hääled ==Lähteet== Luokka: Virolaiset kirjailijat Luokka: Virolaiset toimittajat Luokka: Virolaiset elokuvaohjaajat Luokka: Vuonna 1940 syntyneet Luokka: Vuonna 2012 kuolleet
Lehmäsaari (Helsinki)

Lehmäsaari () on pieni saari Helsingissä sotilasalueella Santahaminan pohjoisrannan edustalla. Saaren pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Venäläiset rakensivat saarelle linnoituslaitteita 1870-luvun lopussa. Ennen sitä, 1700-luvulta lähtien, saaressa oli seudun vanhin kalastajatorppa. Saaren ympärillä avautuu Lehmäsaarenselkä-niminen vesialue. Tuolle selälle Aleksanteri III:n keisarillinen laivastosaattue ankkuroi vuosina 1887 ja 1889, ja siksi venäläiset ryhtyivät kutsumaan selkää keisarin huvijahdin nimen mukaan ”Jahti Tsarevnan rediksi”.Strang, 2016. Sivut 278–279. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3 Luokka:Helsingin saaret Luokka:Santahamina
Paloluoto

Paloluoto () on yksityinen kesähuvilasaari Helsingissä Vartiosaaren eteläpuolella. Sen pinta-ala on 10,2 hehtaaria. Saaressa on vanha torpparakennus 1800-luvun loppupuolelta sekä kymmenkunta kesäasuntoa, joista vanhimmat 1930-luvulta ja uusimmat 2000-luvulta. 1870-luvulla saaresta louhittiin kiviä venäläisten linnoitustöihin. Saari sai asemakaavan 2000-luvun alussa.Strang, 2016. Sivut 223–227. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3 Luokka:Helsingin saaret Luokka:Vartiosaari
Santinen

Santinen () on yksityinen kesähuvilasaari Helsingissä Vuosaaren Kallahdessa. Se on osa Kallahdenharjun merenalaista jatketta. Maaperä ja rannat ovat pääasiassa hiekkaa ja soraa. Saaren pinta-ala on 3,8 hehtaaria. Saaressa on nykyisin kuusi huvilapalstaa ja yhtä monta huvilaa. Asuinrakennukset ovat pääosin 1960–1970-luvuilta. Saarta ja siellä 1900-luvun alusta ollutta suurta huvilaa isännöi 1930-luvulla maineikas saksalainen Zeppelin-lentäjä, kreivi Magnus von Platen-Hallermund. Sodan jälkeen saari joutui rauhansopimuksen ehtojen mukaan saksalaisena omaisuutena Neuvostoliiton valtiolle, joka ensin vuokrasi saaren rakennuksineen Suomen Kommunistiselle Puolueelle ja Stalinin kuoltua myi SKDL:lle, jolla se oli vuoteen 1960. Tuolloin uudet omistajat jakoivat saaren tonteiksi ja vanha huvila purettiin.Strang, 2016. Sivut 329–334. 1970-luvun keskivaiheilla huolestuttiin Santisen hiekkarantojen katoamisesta hiekan valuessa mereen. Syyllisenä pidettiin Lohja-yhtiön kymmenisen vuotta jatkunutta hiekannostoa Santisen itäpuolen vesialueelta. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3. Luokka:Helsingin saaret Luokka:Vuosaari
Satamasaari

Satamasaari () ja sen vieressä oleva pienempi Pikku Satamasaari (ruots. Lilla Hamnholmen) ovat saaria Helsingissä Vuosaaren kaupunginosassa, Kallahden selällä. Saarten pinta-alat ovat 5,5 ja 0,6 hehtaaria. Saaret omistaa Helsingin kaupunki, ja niillä on tiheä Kivinokka-tyyppinen kesämaja-alue, jossa on kaikkiaan noin 102 kesämajaa ja Pikku Satamasaaressa 7 kesämajaa. Isommalla saarella on päärakennuksena 1880-luvun herrashuvila. Saarella oli kalastajatorppa 1840-luvulta 1870-luvulle. Kesäisin saarelle pääsee paitsi omilla veneillä, myös Hakaniemestä Vuosaareen kulkevalla yhteyslaivalla.Strang, 2016. Sivut 311–313. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3. Luokka:Helsingin saaret Luokka:Vuosaari
Vasikkaluoto

Vasikkaluoto (ruotsiksi Kalvholmen) on matala saari Helsingissä Vartiokylän lahdella, Vartiosaaren pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Saaren on vuodesta 1970 omistanut Helsingin kaupunki. Nykyisin se on vuokrattu partioliikettä lähellä olevalle taholle. Saaressa on viime vuosina pidetty partioleirejä ja prometheus-leirejä. Saarelle on vuonna 2007 hyväksytty asemakaava. Vasikkaluodossa oli Itä-Helsingin varhaisin herrashuvila jo 1840-luvulla. 1860–1870-luvuilla pienessä saaressa asui yksinään ympärivuotisesti ”onnettomasti rakastuneeksi aatelimieheksi” mainittu entinen nimismies ja merikapteeni Kristian Fredenborg (1809–1882). Hän kutsui saarta nimellä Kristiansö. Vuosista 1949 ja 1952 vuoteen 1970 saaren omisti Kone Oy. Tuolloin saarta kutsuttiin Konekariksi. Paikka toimi konelaisten virkistyssaarena. 1970-luvulta 2000-luvun alkuun saari oli vuokrattuna sotainvalideille. Saaren rakennuksista vanhimmat ovat 1800-luvulta ja uusimmat 1950-luvulta.Strang, 2016. Sivut 207–215. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3 Luokka:Helsingin saaret Luokka:Vartiosaari
Pyysaari

Pyysaari () on Helsingin kaupungin omistama pieni saari Laajasalon ja Kulosaaren välisen Tullisaaren salmen luona. Saari on yhdistetty kävelysillalla Tullisaaren kansanpuistoon Laajasalossa. Saari on toiminut vuodesta 1930 lähtien Helsingin Työväen Pursiseuran tukikohtana. Saaressa olevassa 1900-luvun alun huvilassa toimii ravintola. Pyysaaren vieressä on pikkuruinen saari Pyyluoto ja sen vieressä merestä kohoava Pyykivi, vanha kylien rajapyykkiStrang, 2016. Sivut 252–253. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Strang, Jan. Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3 Luokka:Helsingin saaret Luokka:Laajasalo
Marko Suvelo

Marko Suvelo (s. 31. lokakuuta 1975 Riihimäki) on uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Suvelolla on sekä Suomen että Saksan kansalaisuus. Suvelo pelasi ensimmäiset miesten sarjapelinsä HPK:n joukkueessa kaudella 1993–1994. Kauden jälkeen Suvelo siirtyi Ässien organisaatioon, jossa kuitenkin pelasi pääsääntöisesti A-nuorten joukkueessa. Miesten pelejä kertyi Porissa kahden kauden aikana vain kaksi ja hän kävi myös lainalla SaPKo:n 1-divisioonan joukkueessa. Seuraavat kolme kautta 1996–1999 Suvelo pelasi pääsääntöisesti Titaanien ja SaPKo:n joukkueissa I- ja II- divisioonassa käyden syksyllä 1997 myös Ruotsin Kirunassa. Kauden 1999–2000 aluksi Suvelo lähti Saksan 3. sarjatasolle REV Bremerhavenin joukkueeseen jossa pelasi kolme kautta. Suvelo siirtyi kaudella 2002–2003 Saksassa Heilbronniin ja seuraavan kauden 2003–2004 hän pelasi Schwenningenissä. Kauden 2004–2005 aluksi Suvelo palasi vielä Savonlinnaan pelaamaan Suomi-sarjaa kahdeksan ottelun ajaksi kunnes tie vei jälleen Saksan kolmostasolle SC Preussen Berlinin riveihin. Seuraavan kauden 2005–2006 Suvelo pelasi Saksan 4. korkeimmalla sarjatasolla Blue Lions Leipzigin joukkueessa josta siirtyi Bad Tölziin kaudeksi 2006–2007 ja Bietigheimiin 2007–2008. Kaudet 2008–2010 Suvelo pelasi Crimmitschaussa ja syksystä 2010 eteenpäin hänen joukkueenaan oli Bremerhaven. Kaikkiaan Suvelo pelasi 17 kautta Saksan alasarjoissa kunnes siirtyi kauden 2015–2016 päätteeksi VER Selber Wölfen maalivahtivalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Saksalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Saksansuomalaiset Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ganigan López

Ganigan López (s. 12. marraskuuta 1981) on meksikolainen ammattinyrkkeilijä ja WBC-liiton tunnustama alemman kärpässarjan maailmanmestari. López on otellut urallaan myös kärpässarjassa, jossa on voittanut WBC- latinomestaruuden.http://www.fightnews.com/Boxing/ganigan-lopez-ready-for- telemundo-debut-311604 == Ammattiura == López aloitti ammattiuransa vuonna 2003. Ensimmäisen tappionsa hän kärsi jo kolmannessa ottelussaan vuonna 2004 Oscar Saturninoa vastaan. Seuraava tappio tuli vuonna 2006 kokeneelle, WBC- liiton mestaruusottelussa käyneelle Juan Palaciosille. López on otellut useasti pienten liittojen mestaruusotteluissa sekä korsisarjassa että alemmassa kärpässarjassa. Ottelussa korsisarjan WBC-latinomestaruudesta vuonna 2009 López hävisi ensiotteluaan otelleelle Jose Alfredo Zunigalle mutta voitti seuraavassa ottelussaan Zunigan WBC:n Karibian liiton mestaruusottelussa. WBC- Karibian ottelu käytiin alemmassa kärpässarjassa. WBC-liiton mestaruuden López voitti vuonna 2016 voittamalla Yu Kimuran yksimielisesti tuomariäänin täysien erien jälkeen. Mestaruutta López on puolustanut kerran. Käydyssä ottelussa López voitti Jonathan Taconingin kaikin tuomariäänin 12 eräisen ottelun päätteeksi.Voxrec.com == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset nyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Amenemnisu

Amenemnisu oli muinaista Egyptiä 21. dynastian aikaan neljän vuoden ajan hallinnut faarao. Amenemnisun isä oli Smendes ja äiti oli Tentamon.http://www.phouka.com/pharaoh/pharaoh/dynasties/dyn21/02amenemnisu.html Amenemnisun olemassaolo on kyetty varmistamaan vain hänen seuraajansa haudasta löytyneestä kultaisesta jousen suojuksesta jossa lukee Amenemnisun kuninkaallinen nimi Neferkare.http://www.crystalinks.com/dynasty21.html == Lähteet == Luokka:Egyptin faaraot Luokka:Ennen ajanlaskun alkua syntyneet Luokka:Ennen ajanlaskun alkua kuolleet
Paul Kuusberg

Paul Kuusberg (30. huhtikuuta 1916 Tallinna – 21. tammikuuta 2003)Viivik, Allar: Kirjanik Paul Kuusberg läks manalateele, Õhtuleht 23.1.2003. Viitattu 8.12.2016. oli virolainen kirjailija ja päätoimittaja. Kuusbergin teoksia on käännetty noin 30 kielelle, suomeksi romaanit Enn Kalmin kaksi minää (1964) ja Andres Lapeteuksen tapaus (1967). Kuusberg työskenteli isänsä tavoin rakennusmiehenä Viron itsenäisyyden vuosina, kunnes liittyi 1940 puna-armeijan Viron armeijakuntaan koska kannatti Viron neuvostomiehitystä. Vuosina 1944–1946 hän toimitti divisioonan lehteä, josta alkoi pitkä toimittajaura. Kuusberg toimi Looming-kirjallisuuslehden päätoimittajana 1957–1960 ja 1968–1976. Vuosina 1976–1983 hän toimi Viron neuvostotasavallan kirjailijaliiton johtokunnan puheenjohtajana. Paul Kuusberg aloitti kirjailijanuransa vasta nelikymmenvuotiaana esikoisromaanilla Müürid (”Muurit”, 1957), joka kuvasi Viron työväenluokan vallankumouksellisen tietoisuuden kasvua 1930-luvun lopulla. Paljon parempana pidetään hänen toista romaaniaan Enn Kalmin kaksi minää (1961, suom. 1964), joka kuvaa puha-armeijan Viron armeijakunnan taisteluja nuoren sotamiehen näkökulmasta. Sotavuosista kertovat myös Kuusbergin romaanit Südasuvel (”Keskikesällä”, 1966) ja Üks öö (”Yksi yö”, 1973). Kuusbergin toinen suomennettu romaani Andres Lapeteuksen tapaus (1963, suom. 1967) kuvaa entisen rintamaupseerin rappiota sodanjälkeisissä oloissa ihanteettomaksi hyödyntavoittelijaksi. Romaanissa Vihmapiisad (”Sadepisarat”, 1976) Kuusberg yhdistää edellisten romaaniensa teemat neljän koulutoverin kautta nähdyiksi. Kuusbergin tuotantoon kuuluvat myös omaelämäkerrallinen novellikokoelma Vabaduse puiestee (”Vapauden puistokatu”, 1971) sekä novellikokoelmat Naeratus (”Hymy”) ja Meie kiisul kriimud silmad... (”Meidän kissalla vinot silmät”). Vuonna 1966 Kuusberg sai tasavaltansa ansioituneen kirjailijan ja vuonna 1972 kansankirjailijan arvon. Vuonna 1971 hän sai Friedebert Tuglas -palkinnon. ==Suomennetut teokset== * Andres Lapeteuksen tapaus (Andres Lapeteusi juhtum, 1963), suom. Aino Kaasinen, Helsinki: Kansankulttuuri 1967 * Enn Kalmin kaksi minää (Enn Kalmu kaks mina, 1961), suom. Tauno Haapalainen, Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 196? Neuvostoromaaneja (julkaisuaika vaihtelee lähteissä: 1961, 1964 tai kysymysmerkki) ; Novelli * Hymy, suom. Anja Salokannel, teoksessa Eestiläinen novelli, toimittanut Heino Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979 ;Novelli viroksi * Monoloog, antologiassa Nykyviron lukemisto, toim. Toivo Kuldsepp, Tõnu Seilenthal, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1979 ISBN 951-717-184-6 ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet Luokka:Virolaiset toimittajat
Mih’ail Hardzjaitšuk

Mih’ail Mikalajevitš HardzjaitšukHorditšuk (, , łacinkaksi Hardziajčuk, ) on ukrainalainen sukunimi, jonka kanadalainen jääkiekkoilijanimi oli Darcy Hordichuk (myös englanninksi Hordiychuk, Hordichuk, Hordiichuk, Gordeychuk eli Gordeichuk). (Михаил Гордейчук — Уикипедия “Астана” биыл да қазақ жанкүйерлеріне Еурокубок ... Лига Европы – «Астана» выходит в групповой этап! - Sportsffa.kz , , łacinkaksi Michaił Mikałajevič Hardziajčuk, ; s. 23. lokakuuta 1989 Saran, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilaissyntyinen valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Valko- Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa BATE Borisovia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaajaMihail Hardzeichuk - national football team player Міхаіл Гардзейчук - игрок национальной сборной по футболу Mihail Hardzeichuk - hráč národního fotbalového družstva == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mih’ail Hardzjaitšuk National Football Teams-sivustolla * Mih’ail Hardzjaitšuk Soccerway-sivustolla * Mih’ail Hardzjaitšuk Soccerway-sivustolla * Profiili on teams.by Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Valkovenäläiset jalkapalloilijat
Jaan Kärner

Jaan Kärner (27. toukokuuta 1891 Kirepi, Tartumaa – 3. huhtikuuta 1958 TarttoEesti biograafiline andmebaas ISIK, viitattu 27.2.2018) oli virolainen runoilija, kirjailija ja päätoimittaja. Maanviljelijän poikana syntynyt Kärner kävi viisivuotisen ministeriumikoulun ja jatkoi myöhemmin opintojaan Moskovassa Šanjavskin yksityisessä yliopistossa, jossa hän opiskeli historiaa. Vuodesta 1910 Kärner toimi lehtimiehenä Tallinnassa, Tartossa ja Viljandissa. Vuosina 1927–1929 ja uudelleen 1944–1946 Kärner toimi Looming- kirjallisuuslehden ja vuosina 1936–1938 Tänapäev-lehden päätoimittajana. Kärner pakeni Viron saksalaismiehitystä 1941–1944 Neuvostoliittoon. Hän joutui keskeyttämään työuransa vuonna 1946 sairauden vuoksi. Hän kuoli Tartossa 1958. Kolme Kärnerin runoa on suomennettu vuonna 1940 ilmestyneeseen kokoelmaan Eestin runotar : virolaisen lyriikan antologia:Kärner, Jaan , Linkki maailman runouteen -sivusto, Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto 2.12.2016. Viitattu 8.12.2016. (Archive.is) ==Teokset== ===Suomennettu tuotanto=== Runot teoksessa: Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia. WSOY 1940. * "Arkaistinen ilta", suom. Yrjö Jylhä * "Epäilyksen yönä", suom. Matti Kuusi * "Varikset", suom. Matti Kuusi ===Romaaneja=== *1923: Bianka ja Ruth, runoromaani *1930: Naine vaesest maailmast *1930: Unustatud Emajõgi *1931: Moodne orjus *1934: Soodoma kroonika *1935: Kadunud aegade hämarusest, muistelmat *1936–37: Tõusev rahvas I–II *1938: Tuuled pöörduvad läände *1938: Pidu kestab *1939: Öösiti kumavad linnad ===Runokokoelmia=== *1913: Tähtede varjud *1919: Maises ringis *1921: Aja laulud *1925: Lõikuskuu *1926: Õitsev sügis *1928: Rändur vilistab *1929: Tormilüüra *1932: Inimene ristteel *1936: Sõna-sütega *1939: Käidud teedelt *1943: Kodumaa käsk *1944: Viha, ainult viha ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet Luokka:Virolaiset toimittajat
Nuovo Trasporto Viaggiatori

Italo - Nuovo Trasporto Viaggiatori S.p.A. (NTV) on italialainen junayhtiö, joka harjoittaa suurnopeusjunaliikennettä Italiassa. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 2012. NTV:n liikevaihto oli vuonna 2015 308 miljoonaa euroa ja tulos niukasti positiivinen. Matkustajia oli noin 9 miljoonaa. == Liikenne == NTV on nimennyt junaliikenteensä .italo-tuotteeksi. Suurin osa reiteistä on RFI:n suurnopeusradoilla. NTV:n junat kulkevat Italian suurimpien kaupunkien välillä. Liikennettä on Venetsiasta sekä Torinosta Milanon kautta Bolognaan, josta edelleen Roomaan, Napoliin ja Salernoon. Yhtiöllä on käytössä 25 kappaletta Alstomin AGV 575 -suurnopeusjunia, joiden huippunopeus on 360 kilometriä tunnissa. Lisäksi NTV on sopinut 15 Pendolino-junan hankkimisesta. Junatyyppi Valmistaja Lukumäärä Huippunopeus Käytössä AGV 575 Alstom 25 360 km/h 2012– Pendolino Alstom 12 250 km/h 2018– == Omistajat == NTV:n pääomistajia ovat yhtiön perustajat MDP Holdings -yhtiön kautta (36,8 %) sekä Italian suurin pankki Intesa Sanpaolo (24,5 %). Alkuvaiheessa Ranskan valtion rautatiet (SNCF) oli merkittävä omistaja viidenneksen osuudellaan, mutta se on luopunut omistuksestaan lähes kokonaan. == Aiheesta muualla == == Lähteet == NTV ETR 575 04 (22467847965).jpg| AGV575-juna on 11-vaunuinen. Venezia SL italo ETR 575-14 1.jpg| AGV575-juna Venetsiassa. NTV ETR 575 Interior Prima class.jpg | Prima-luokan vaunu (toiseksi paras luokka neljästä). Luokka:Italialaiset rautatieyhtiöt
Koko Hubara

Shirley Meital ”Koko” Hubara (s. 1984 Vantaa) on suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hubaran esikoisteos, esseekokoelma Ruskeat tytöt ilmestyi vuonna 2017. Hubaran esikoisromaani Bechi julkaistiin vuonna 2021. == Ura == Hubara työskentelee kirjallisuuden ja viestinnän parissa. Hän kirjoitti Ruskeat tytöt -blogia, joka muuttui verkkolehdeksi maaliskuussa 2017. Hubara on Ruskeat Tytöt -verkkojulkaisun päätoimittaja ja toimii myös Kirkko ja kaupunki -lehden kolumnistina. Ennen esikoisteoksensa julkaisua Hubara työskenteli kymmenen vuotta toimittajana ja Basso-lehden toimituspäällikkönä. Lisäksi hän työskenteli A-Klinikkasäätiössä. Ruskeat tytöt palkittiin vuonna 2015 parhaana yhteiskunnallisena blogina A-Lehtien Blog Awards -gaalassa. Hubara oli toinen Roxane Gayn Bad Feminist -teoksen suomentajista. Hubaran esikoisteos Ruskeat tytöt ilmestyi helmikuussa 2017, ja syyskuussa 2018 se julkaistiin myös ruotsiksi käännettynä. Vuonna 2017 Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut valitsi Hubaran vuoden yhteiskuntatieteilijäksi. Vuonna 2020 ilmestyi Hubaran ja Astrid Swanin suomentama Toni Morrisonin teos Toiseuden synty. Hubaran esikoisromaani, Bechi, julkaistiin keväällä 2021. == Yksityiselämä == Pitkään Helsingissä asunut Hubara on syntynyt ja kasvanut Vantaan Pähkinärinteessä ja Hämeenkylässä. Hänen isänsä on Israelissa syntynyt jemeninjuutalainen ja äiti suomalainen. Hubara opiskeli yliopistossa englantilaista filologiaa, sosiaalityötä, Pohjois-Amerikan tutkimusta ja viestintää. Vuonna 2020 Hubara valmistui valtiotieteiden maisteriksi. Tällä hetkellä Hubara suorittaa tohtorin tutkintoa Turun yliopistossa pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hubaralla on yksi lapsi. == Teokset == * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ruskeat Tytöt -verkkojulkaisu. * Ruskeat tytöt -blogi. Lily.fi. Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset bloginpitäjät Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uno Laht

Uno Laht (30. huhtikuuta 1924 ValgaEesti biograafiline andmebaas ISIK, viitattu 27.2.2018 – 24. syyskuuta 2008In memoriam, Ekspress Tallinna) oli virolainen kirjailija ja runoilija. Hänen neuvostoelämää satirisoivasta tuotannostaan on suomennettu vain teksti kuvateoksessa Kiitos, Helsinki (Eesti Riiklik kirjastus, 1964). Uno Laht syntyi virkamiehen poikana Valgassa ja kävi Tallinnan 5. reaalikoulua ja Tallinnan 7. lukiota. Neuvostoliiton miehittäessä Viron 17. kesäkuuta 1940, liittyi Uno Laht kommunistiseen nuorisoliittoon (ELKNÜ). Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Laht liittyi NKVD:n alaiseen hävityspataljoonaan, jotka tunnettiin Virossa punaisina kuolemanpartioina.Kultuur & Elu: Hävituspataljonid. Must lehekülg Eesti rahva ajalooraamatus. Hävituspataljonlased tuleb kuulutada sõjaroimareiks Hävityspataljoonan mukana Laht vetäytyi Venäjälle. Puna-armeijaan Laht mobilisoitiin vuonna 1942 ja hän palveli puna-armeijan virolaisessa armeijakunnassa ja sitten NKVD:n tehtävissä Tallinnassa. Lahden johtama NKVD:n operatiivinen ryhmä murhasi Viron armeijan majurin, Vapaudenristin ritarin ja metsäveljen Friedrich Kurjen Valgamaan Sangasten kunnassa 31. heinäkuuta 1945.Aino Lepp: ETVs mälestati NKVD ohvitseri Uno Lahte, Pärnu Postimees, 8. tammikuuta 2009 Vuosina 1946–1953 hän teki toimittajan töitä kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Laht tuli tunnetuksi ajankohtaisena ja satiirisena sodanjälkeisten aikojen kuvaajana. Hänen esikoiskokoelmansa Piimahambad (”Maitohampaat”, 1954) ja sen ”paikattu” laitos (1956) sisältää runomuotoisia pakinoita ja ajankohtaisia kupletteja, muunnelmia ajan tunnetuista lauluista. Vuoden 1958 kokoelmassa Sinelitaskust seanahkse portfellini (”Manttelintaskusta siannahkaiseen salkkuun”) Lahtin tyyli oli monipuolistunut ja vakavoitunut. 1960-luvun kokoelmissaan hän jatkoi hyökkäyksiään pikkuporvarillisuutta, pysähtyneisyyttä ja byrokratiaa vastaan. Kymmenkunnan runokokoelman lisäksi Lahtin tuotantoon kuuluu kaksi oopperalibrettoa, novellikokoelma Bordelli likvideerimine (”Bordellin likvidointi”, 1974) sekä kokoelma kirjallisia pakinoita ja parodioita Paroodi-koodi-oodiaid (1969). Vuonna 1959 esitettiin hänen näytelmänsä Atlandi heeringas (”Atlantin silli”). == Teoksia == ===Runokokoelmia=== *Piimahambad (1954) *Piimahambad (plombeeritud) (1956) *Sinelitaskust seanahkse portfellini (1958) *Selle suve värsid (1960) *Suitsuangerjad ja kastemärjad roosid (1960) *Kümne küüne laulud (1962) *Ingel läheb apteeki... korralikus seltskonnas (1967) *Paroodi-koodi- oodiaid: kirjanduslikke paroodiaid ja muid pilalugusid (1969) *Mu kallis koduvillane provints (1973) *Roosa müra (1981) ===Valikoimat=== *Linnupesa teraskiivris (1961) *Luuletused 1954–1964 (1967) *Küürakas kaissukippuja (1983) *Katastroika ehk Impeerium imendub Musta Auku... (1990) ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet Luokka:Virolaiset toimittajat
Poziv

Poziv (Позив, Puhelu) on serbialainen pop-folk-laulaja Svetlana Ražnatovićin viidestoista studioalbumi. Se julkaistiin 17. kesäkuuta 2013Otkrivamo: Ovo su stihovi Cecine omiljene pesme sa novog albuma! == Kappaleet == # Poziv # Da raskinem sa njom # 5 minuta # Ime i prezime # Mrzi me # Brat # Udaće se suze moje # Vidimo se daso # Dobro sam prošla # Turbulentno == Lähteet == Luokka:Svetlana Ražnatovićin albumit Luokka:Vuoden 2013 albumit
D.A.C.

__NOTOC__ D.A.C. on yhdysvaltalaisen outlaw country -muusikko David Allan Coen levy vuodelta 1982. == Kappaleet == Kaikki kappaleet on kirjoittanut David Allan Coe. === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # == Kokoonpano == * taustalaulu – Hurshel Wiginton, Karen Taylor, Lea Jane Barinati, Louis Nunley * Bob Wray – basso * Kenny Malone – rummut * Pete Bordonali – soolokitara * Warren Haynes – soolokitara * Terry McMillan – lyömäsoittimet * piano – Bobby Emmons, Bobby Wood, Pig Robbins * Billy Sanford – rytmikitara * David Allan Coe – rytmikitara, vibrafoni * Pete Drake – steel-kitara == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review == Lähteet == * D.A.C. discogs.com -sivustolla === Viitteet === Luokka:David Allan Coen albumit Luokka:Vuoden 1982 albumit
Reijo Ruskeepää

Reijo Rikhard Ruskeepää (26. huhtikuuta 1914 Suomusjärvi – 14. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka aiheina olivat erityisesti henkilöt ja maisemat. Hän toimi myös kivipiirtäjänä. Ruskeepään vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Rikhard Jeremias Ruskeepää ja Irene Amanda Ruskeepää omaa sukua Alanko. Reijo Ruskeepää kävi viisi luokkaa Porvoon yhteislyseota ja opiskeli taidetta 1937–1939 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa sai oppilaspalkinnon. Lisäoppia hän hankki opintomatkalla Tukholmaan ja Kööpenhaminaan 1939. Ensi kerran Ruskeepään teoksia oli esillä näyttelyssä Helsingissä 1939. Suomalaisissa yhteisnäyttelyissä hänen maalauksiaan oli esillä Suomen Taiteilijaseuran näyttelyissä 1942 ja 1945 sekä Nuorten näyttelyssä 1939, 1940 ja 1943. Hänen muistonäyttelynsä järjestettiin Helsingissä 1945. Ruskeepään teoksia on hyväksytty Ateneumin taidemuseon, Imatran taidemuseon ja Alvar Aalto -museon kokoelmiin. Hänelle myönnettiin valtion apuraha 1939 ja Lindemarckin stipendi 1941. Palkintoja Ruskeepää voitti maalauksillaan usein. Hän sai ensimmäisen palkinnon Nuorten talvinäyttelyssä 1943, neljännen palkinnon valtion taidekilpailussa 1943 sekä toisen palkinnon valtion taidekilpailussa 1944. Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi Ruskeepää valittiin 1940. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Suomalaisen kuvataiteen bibliografia Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Joel Räsänen

Joel Viktor Räsänen (7. elokuuta 1905 Viipuri – 19. marraskuuta 1978 Espoo) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko, joka toimi myös mainospiirtäjänä ja kuvittajana sekä taideopettajana. Räsäsen vanhemmat olivat työnjohtaja Matti Räsänen ja Lydia Räsänen omaa sukua Haukinen. Joel Räsänen kävi kansakoulun ja suoritti taideopintoja Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1919–1924. Lisäoppia hän hankki ulkomailta opiskelemalla Saksassa Leipzigin valtiollisessa graafisen taiteen akatemiassa 1926–1927 ja tekemällä opintomatkan Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan 1938. Teoksiaan Räsänen sai ensi kerran esille Viipurissa 1926 järjestetyssä näyttelyssä. Suomalaisiin yhteisnäyttelyihin hän osallistui Nuorten näyttelyyn 1939, 1940, 1943 ja Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn 1941, 1942, 1943, 1945, 1948, 1949, 1950, 1951 ja 1953 sekä Suomen taideakatemian kolmivuotisnäyttelyyn 1950. Yksityisnäyttelyn hän järjesti Helsingissä 1946. Ulkomailla järjestettyihin Suomen taiteen näyttelyihin Räsänen osallistui Göteborgissa Ruotsissa 1939, Oslossa Norjassa 1940, Göteborgissa 1940 ja Tukholmassa Ruotsissa 1940. Hänen teoksiaan on hyväksytty Viipurin taidemuseon ja Lahden taidemuseon kokoelmiin. Taideopetusta Joel Räsänen antoi Taideteollisen oppilaitoksen grafiikan osaston yliopettajana 1953–1968. Suomen Taiteilijaseuran jäseneksi Räsänen valittiin 1940. Hän oli myös Taidemaalariliiton, Viipurin taiteilijaseuran ja Suomen Piirtäjäliiton jäsen. Räsänen oli Elovena-kaurahiutaleiden kuluttajapakkauksen alkuperäinen kuvittaja, sillä hän voitti 1925 järjestetyn Karjalan myllyn mainoskilpailun.Elovenan historia ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Suomen kuvataiteen bibliografia Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Suomalaiset taidegraafikot Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Frank Dalton

Frank Dalton (1859−1887) oli yksi Daltonin veljeksistä. Toisin kuin neljä pikkuveljeään, Frank ei koskaan ryhtynyt rikolliselle uralle. Hän työskenteli apulaissheriffinä tuomari Isaac Parkerin alaisena Fort Smithissä Arkansasissa. Dalton kuoli virantoimituksessa revolveritaistelussa Fort Smithin lähellä 1887 ajaessaan takaa viskin salakuljettajia. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1859 syntyneet Luokka:Vuonna 1887 kuolleet
Tre Franco Berthod

Tre Franco Berthod Tre Franco Berthod Paikkakunta: La Thuile, Italia Talviurheilukeskus: Espace San Bernardo Vuori: Chaz Dura Rinneluokitus: Musta Korkeusero: 800 m Pituus: 3 800 m Maksimijyrkkyys: 76 % Keskijyrkkyys: 21,1 % Hissi Hissi Hissi: Bosco Express, Chalet Express Tyyppi: 4-hengen tuolihissi Kapasiteetti: 2 400 henkilöä/h Ala- asema: 1 471 m Väliasema: 2 088 m–2 084 m Yläasema: 2 345 m Naiset Naiset Syöksylasku Syöksylasku Lähtö: 2 357 m Maali: 1 520 m Korkeusero: 837 m Pituus: 2 898 m Maksimijyrkkyys: 76 % Keskijyrkkyys: 28,9 % 1\. MC-kilpailu: 19.2.2016 Super-G Super-G Lähtö: 2 070 m Maali: 1 520 m Korkeusero: 550 m Pituus: 1 925 m Maksimijyrkkyys: 76 % Keskijyrkkyys: 28,6 % 1\. MC-kilpailu: 21.2.2016 Tre Franco Berthod on laskettelurinne Espace San Bernardon talviurheilukeskuksessa La Thuilessa Italiassa. Tre Franco Berthod -rinteessä järjestettiin alppihiihdon maailmancupin naisten vauhtilajiosakilpailut vuonna 2016 ja super-G kilpailu vuonna 2020. == Reitti == Naisten syöksylaskun lähtö sijaitsee 2 357 metriä ja super-G:n lähtö 2 070 metriä merenpinnan yläpuolella. Super-G:n lähtö sijaitsee Muro della 3 eli Grand Muret -jyrkänteellä, jossa sijaitsee koko rinteen jyrkin kohta 76 %. Grand Muretin jälkeen tulee Muret-jyrkänne, jota seuraa tiukka oikealle kääntyvä mutka Curvone di Alpe Planey. Curvone di Alpe Planeyn jälkeen alkaa 300 metriä pitkä loiva liukuosuus Alpe Planey. Alpe Planeyn jälkeen alkaa seuraava jyrkänne Ingresso muro della 2, joka on rinteen toiseksi jyrkin kohta 65 %. Sitä seuraa hieman loivempi jyrkänne Traversa della mini centrale. Sen jälkeen tulee Magneuraz-osuus, jossa sijaitsee radan ensimmäinen hyppyri Salto della Baita di Giorgio. Magneurazin jälkeen tulee Diagonale-liukuosuus. Diagonalen jälkeen tulee loppujyrkänne, jonka alkuun on rakennettu maalihyppyri Salto della Golette. Kilpailut päättyvät 1 520 metriä merenpinnan yläpuolelle La Thuilen kirkonkylän laitamalle. == Lähteet == * Espace San Bernardo * Ski lifts & slopes – La Thuile LaThuile.it * Skirama – Espace San Bernardo LaThuile.it * Results – La Thuile fis-ski.com === Viitteet === Luokka:Italian laskettelurinteet Luokka:Alppihiihdon maailmancupin rinteet Luokka:Aostanlaakso
Lilli Promet

Lilli Promet (16. helmikuuta 1922 Petseri – 16. helmikuuta 2007 Tallinna)Suri kirjanik Lilli Promet, Postimees 18.2.2007. Viitattu 9.12.2016. oli virolainen kirjailija, jonka tuotannosta on suomennettu romaani Eikä rakkaus täyty (Otavan Neuvostokirjallisuutta-sarja, 1977, alkuteos Primavera, 1971). Hän on tunnetumpi lyhyemmistä proosateoksista kuten novelleista, joista muutama on suomennettu kokoelmiin Kamelinsilmä (1974), Eestiläinen novelli (1979) ja Sirpaleissa (1991). Lilli Promet syntyi kuvataiteilijan tyttärenä, kävi itsekin Tallinnan taidekoulua ennen toista maailmansotaa ja valmistui keraamikoksi. Viron saksalaismiehityksen aikana hän pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli virolaisten radio-ohjelmien lähetyskeskuksessa Leningradissa. Vuosina 1944–1951 hän teki toimittajan töitä Tallinnassa kunnes jäi vapaaksi kirjailijaksi. Varhaisteoksessaan Püha kunsti jüngrid (”Pyhän taiteen opetuslapset”, 1958) Promet kuvaa kolmen kertomuksen kautta taiteilijoita ja heidän pohtimiaan kysymyksiä. Vuonna 1958 häneltä ilmestyivät myös kokoelma Ainult puhtast armastusest (”Vain puhtaasta rakkaudesta”) ja yhdessä aviomies Ralf Parven kanssa kirjoitettu matkakirja 3 × pakitud kohver. 1960-luvun alkupuolen kokoelmat Roosa kübar (”Vaaleanpunainen hattu”, 1961) ja Lamav tiiger (”Makaava tiikeri”, 1964) sisältävät novelleja, novelletteja , lastuja ja satuja. Myöhemmällä urallaan Promet laajensi romaaneihin, Meesteta küla (”Miehetön kylä”, 1962) kuvaa Viron sotatantereelta Neuvostoliiton selustaan pieneen tataarikylään paenneita virolaisia. Suurimman kansainvälisen huomion sai vuoden 1971 suomeksikin julkaistu romaani Eikä rakkaus täyty, joka kuvaa neuvostoliittolaista matkailijaryhmää Italiassa. Päähenkilö, naisnäyttelijä, tapaa uudelleen nuoruutensa rakastetun. Romaani Tüdrukud taevast (”Taivaan tytöt”, 1979) sijoittuu natsimiehityksen ajan Viroon, ja tapahtumat nähdään vakoilijaksi tutuille seuduille lähetetyn tytön silmin. ==Suomennettuja novelleja== * Kamelinsilmä: neuvostokirjailijoiden kertomuksia, toim. Isaak Kramov, suom. Erkki Peuranen ym. Moskova: Edistys 1974 ** Yhden kesän akvarellit * Sirpaleissa, virolaista lyhytproosaa, suom. Aino Kaasinen, Nastola: FinnEpos 1991 ISBN 952-9523-12-2 ** Lepäävä tiikeri (Lamav tiiger) ** Rakkaus * * Eestiläinen novelli, toim. Heino Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979 ** Don Alfredo, suom. Anja Salokannel ** Saksalainen, suom. Anja Salokannel * Teema 1973, toimittanut Juha Virkkunen, Helsinki: Tammi 1973 ISBN 951-30-2503-9 ** Kolme muistelmaa ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Zetor (yhtye)

Zetor on helsinkiläis-vantaalais-porvoolainen rockyhtye, jonka aktiivisin ura oli vuosina 1985–1990. Yhtyeen ohjelmisto koostuu pääasiassa 1970-luvun iskelmäpopista, jota on muokattu lähemmäs tuon aikakauden rock-ilmaisua. Asianmukainen pukeutuminen on myös ollut alusta asti yhtyeelle tärkeää. Zetor tunnetaan ehkä parhaiten albumistaan Lihakenkä (Välilevy VILU 2), jonka kansikuvaa varten rakennettiin sananmukaisesti lihakenkä teurasjätteistä muun muassa hanhen peräosasta. Kuva päätyi teokseen Koko hajanainen kuva, Suomalaisen taiteen 80-luku (tekijät Marja-Terttu Kivirinta, Ilppo Pohjola, Leena-Maija Rossi) WSOY, Porvoo 1991. Yhtyeen julkaistu tuotanto käsittää albumin lisäksi kolme singleä; tuplalive-single sisältäen kappaleet "Apinamies", "Kun loit elämälle pohjaa", "Unisatu" ja "Tankeros love" sekä lp- julkaisun "Väinämöinen"/"Haltin häät"). Zetor on esiintynyt televisiossa ohjelmissa Tähdet Tähdet (Kolmoskanava, 1988), Yölinja (Yle TV2, 1989) ja Zoo (Yle TV1, 1991) 2000-luvulla yhtye on keikkaillut harvakseltaan, lähinnä vanhojen fanien vuosipäivillä. == Jäsenet == Aktiivikokoonpano vuonna 2016: * Alpo Natra – laulu * Aivo K. Eiffel – kosketinsoittimet * Didoe Goldshower a.k.a. Pietu – kitara * Kallo – laulu ja tanssi * Roger Heponen – bassokitara ja laulu * Pekka Karsee – rummut Muita pitkäaikaisia jäseniä: * Paroni a.k.a. Isä Timo – laulu * Pugh Rökeffekt a.k.a. Voitto Risti – rummut * Kärpäslätkäkoira a.k.a. Mitro – rummut == Lähteet == * Jee jee jee – suomalaisen rockin historia. Bruun, Lindfors, Luoto, Salo, WSOY, Porvoo 1998, ss 391, 396, 464 == Aiheesta muualla == * Yle.fi Zetor pelasti Finnhitsejä 1970-luvun lahkeissa (Elävä arkisto) Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet
Lihakenkä

Lihakenkä on Zetor-yhtyeen vuonna 1988 ilmestynyt lp-levy, jonka julkaisi levy-yhtiö Välilevy. Levy sisältää 13 rockhenkisesti sovitettua iskelmää. Levy herätti enemmän huomiota kansitaiteensa kuin musiikkinsa puolesta, sillä levyn kannessa on teurasjätteistä koostettu lihakenkä. == Kappaleet == # Väinämöinen # Waikikin Mies # Haltin Häät # Hafanana # Hunajaisin Huulin # Pump Pump # Apinamies # Katso Luontoa Ja Huomaa # Läähätän Ja Läkähdyn # Sultan Supermies # Tom Tom # Tie Mua Vie == Lähteet == * https://www.finna.fi/Record/viola.215340 * http://www.aanitearkisto.fi/firs2/fi/levymerkki.php?Id=V%E4lilevy+vilu+2+%28+lp+%29 luokka:Suomalaiset albumit Luokka:Vuoden 1988 albumit
Cessna A-37 Dragonfly

Cessna A-37 Dragonfly (myös Cessna A-37 Super Tweet) on Yhdysvalloissa suunniteltu ja valmistettu suihkumoottorikäyttöinen kevyt rynnäkkökone ja pommituskone. Ensilentonsa vuonna 1963 lentänyttä konetyyppiä käytettiin myös tiedustelukoneena ja se osallistui Vietnamin sotaan. A-37 käyttää kahta General Dynamics J-85 -tyyppistä suihkumoottoria, jotka antavat 816 km/h huippunopeuden. Koska konetyyppi oli hankintahinnaltaan suhteellisen edullinen verraten esimerkiksi raskaisiin rynnäkkökoneisiin, kuten F-105 Thunderchief, ja rakenteeltaan helpohko eli esimerkiksi ei kovin monimutkainen huoltaa, sitä myytiin useaan Etelä-Amerikan ja Etelä-Afrikan maahan. Konetyypin aseistukseen saattaa kuulua tykkiaseistus, konekivääri-podit, raketit, pommit ja ilmataisteluohjukset. Asekuormaa A-37 Dragonfly kykenee kuljettamaan 500 kg:n verran. ==Samaan aikakauteen liittyviä vastaavia verrokkeja== *Saab 105 Myrsloken eli Muurahaiskarhu (ensilento 1963) *BAC 167 Strikemaster (ensilento 1967) ==Lähteet== * Militaryfactory.com * Nzwarbirds.org.nz * Nationalmuseum.af.mil * Combataircraft.com * Airspacemag.com * Warbirdalley.com * Flugzeuginfo.net ==Aiheesta muualla== * Aviationmuseum.com.au * Kiwiaircraftimages.com * Globalaircraft.org Luokka:Yhdysvaltalaiset tiedustelukoneet Luokka:Yhdysvaltalaiset rynnäkkökoneet Luokka:Cessnan ilma-alukset
Druogno

Druogno on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. Druognon naapurikunnat ovat Masera, Santa Maria Maggiore ja Trontano. == Lähteet == Luokka:Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan kunnat
Heikki Herlin

Heikki Herlin -nimisiä henkilöitä ovat ainakin: * Heikki H. Herlin (1901–1989), Kone Oy:n entinen toimitusjohtaja * Heikki Herlin (s. 1990), Cargotecin, Alma Median ja Oriolan suuromistaja, Heikki H. Herlinin pojanpojanpoika
Aimée Beekman

Aimée Beekman (s. 1933Historical Dictionary of Estonia, viitattu 27.2.2018 (Google Books)) on virolainen kirjailija ja elokuvaaja. Hänen runsaasta tuotannostaan on suomennettu Perunakarnevaalit (Progress 1982, alkuteos Kartulikuljused). Tallinnalaisessa virkamiesperheessä varttunut Beekman opiskeli elokuvausta Yleisliittolaisessa elokuvataiteen korkeakoulussa Moskovassa ja toimi sitten 1956–1960 kuvaajana Tallinnfilmissä, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Aimée Beekman on kirjoittanut toistakymmentä romaania ja niiden lisäksi matkakirjoja ja näytelmiä sekä elokuvakäsikirjoituksen yhdessä aviomiehensä Vladimir Beekmanin kanssa. ==Romaanit== *Väikesed inimesed (1964) *Valgete vareste parv (1967) *Kartulikuljused (1968, suom. Perunakarnevaalit : Rihvan Benitan ja Jossin avioelämän loppupäivät, Progress 1982) *Väntorel (1970) *Sõnni-Siim (nuortenromaani, 1970) *Keeluala (1971) *Vanad lapsed (1972) *Kuradilill (1974) *Viinakuu (1975) *Sugupuu (1977) *Tondinahad (nuortenromaani, 1970) *Valikuvõimalus (1978) *Tihnik (1980) *Vabajooks (1982) *Loobumisvõimalus (1985) *Proovielu (2008) *Ulavere (2009) ==Lähteet== Luokka: Virolaiset kirjailijat Luokka: Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Elokuvaajat
Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymä

Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymä on neljää oppilaitosta - Keski-Pohjanmaan ammattiopisto, Keski-Pohjanmaan aikuiskoulutus, Keski-Pohjanmaan kansanopisto ja Keski-Pohjanmaan oppisopimustoimisto - ylläpitävä organisaatio, joka antaa koulutusta kahdeksassa toimipisteessä Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Koulutusyhtymän keskeisimmät toiminnot ovat ja hallinto sijaitsee Kokkolassa. Koulutusyhtymän liikevaihto oli vuonna 2013 noin 47,7 miljoonaa euroa. == Keski-Pohjanmaan ammattiopisto== Keski-Pohjanmaan ammattiopisto on Kokkolassa ja sen lähikunnissa Keski-Pohjanmaalla toimiva ammattioppilaitos. Oppilaitosmuotoisesti ammatillista perustutkintoa Keski-Pohjanmaan koulutusyhtymässä opiskeli noin 2 700 opiskelijaa. Heistä Keski-Pohjanmaan ammattioppilaitoksen nuoriso-opiskelijoiksi kirjattiin vuonna 2015 yhteensä 2 148 henkeä (kaikki yht. 4 000). == Huuhaa-palkinto 2016 == Koulutusyhtymään kuuluva, muun muassa Kokkolassa, Kälviällä ja Pietarsaaressa toimiva Keski- Pohjanmaan kansanopisto sai joulukuussa 2016 Skepsis-yhdistyksen näennäistieteen edistämisestä myönnetyn Huuhaa-palkinnon, koska Keski- Pohjanmaan koulutusyhtymä tarjosi kansalaisopistonsa kautta yhdistyksen kyseenalaiseksi luokittelemia humpuukikursseja esimerkiksi terveydenhoidon koulutustarjonnan rinnalla tai sekaisin samassa kurssiluettelossa esimerkiksi aikuiskoulutuksen tarjonnassa. Myös kansalaisopiston käyttämien kurssinimikkeiden katsottiin olevan osin harhaanjohtavia. Kansalaisopisto kertoi luokittelevansa kritiikkiä saaneet kurssit täydentävän hoitomuodon opetukseksi. Oppilaitoksen mukaan noin 10 prosenttia kansanopiston kaikista opintosuorituksista kertyy tämäntyyppisistä kursseista. Kansanopiston mukaan kurssien avulla on voinut myös työllistyä esimerkiksi luontaishoitajaksi. ==Lähteet== Luokka:Kokkolan oppilaitokset Luokka:Suomen ammattioppilaitokset
Neon (ohjelmointikieli)

Neon on vuonna 1985 kehitetty olio-ohjelmointikieli samana vuonna julkaistuille Apple Macintosh -tietokoneille. Neon kehitettiin alun perin Motorolan Motorola 68000 -sarjan prosessorien konekoodia käyttäväksi. Neonin kehitti Charles Duff Kriya Systemsissä. Se pohjautuu Forth-kieleen, johon on lisätty olioajattelu. Kielen ensimmäinen 1.0-versio julkistettiin toukokuussa 1985. Neon oli ensimmäinen olio-ohjelmointikieli Apple Macintosh -tietokoneille. Neon kehittyi edelleen Bob Loewensteinin täydentämänä Yerk- nimisenä ja Michael Horen jatkokehittämänä Mops- ja PowerMops-nimisinä. Nykyisiin Intelin prosessoreja käyttäviin Applen tietokoneisiin on tarjolla OS X -käyttöjärjestelmässä toimiva iMops. == Lähteet == Luokka:Oliopohjaiset ohjelmointikielet
Longinoja

upright|thumb|Longinoja Longinoja () on noin 6 kilometrin pituinen puro Helsingin koillisessa suurpiirissä pääosin Malmin ja Pukinmäen alueella. Se laskee Vantaanjokeen hieman Savelan eteläpuolella. Longinojan valuma-alue on 12,24 neliökilometrin laajuinen. Puro itse kulkee suurelta osin viheralueiden halki, mutta sen valuma-alueella on paljon pinnoitettua ja rakennettua maapinta-alaa, ja sateella sen vedenpinta saattaa hetkessä nousta useita senttimetrejä. Longinoja on nimetty tilanomistaja Victor Långin mukaan. == Longinojan puron kunnostus == Longinojasta on tullut koko Suomen talkookunnostuksien mallikohde taimenen elvytystyössä. Puroa ovat kunnostaneet Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura (Skes ry) ja Virtavesien hoitoyhdistys sekä Helsingin kaupungin rakennusvirasto ja Suomen ympäristökeskus. Puron alkuperäinen taimenkanta on tosin tuhoutunut, mutta sinne on saatu kotiutetuksi Vantaanjoesta nouseva meritaimen. Koekalastustulokset kertovat, että kunnostuksilla saavutettu poikasmäärien kasvu on ollut vuosittain huimaa, ja Longinoja onkin yksi parhaimmista ellei paras Vantaanjokeen laskevista taimenen lisääntymispuroista. Puron kunnostustyö palkittiin helmikuussa 2019 Paras luontoteko -kilpailussa. ==Ympäristövahinko 2021== Toukokuussa 2021 Longinojalla havaittiin ympäristövahinko, kun uuden Sepänmäenpuiston asuinalueen yhden kerrostalon viemärijätevedet olivat virheellisen liitoksen takia kuukausia valuneet hulevesialtaaseen ja sitä kautta Longinojaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * http://www.facebook.com/longinoja Luokka:Vantaanjoen vesistö Luokka:Helsingin joet Luokka:Malmi Luokka:Pukinmäki