EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ashin Jinarakkhita

Ashin Jinarakkhita (23. tammikuuta 1923 – 18. huhtikuuta 2002) oli indonesialainen buddhalainen munkki, joka elvytti buddhalaisuuden Indonesiassa 1900-luvulla. == Varhainen elämä == Jinarakkhita syntyi vuonna 1923 indonesiankiinalaiseen perheeseen ja sai alkujaan nimeksi Tee Boan-an (). Lukioaikana Tee tutustui hollantilaiseen Reighin, joka puolestaan kuului teosofiseen seuraan ja esitteli sen toimintaa Teelle. Valmistuttuaan Tee aikoi jatkaa opintojaan Bandungissa, mitä ei tosin kestänyt kuin vain vuosi, kun Japani hyökkäsi Indonesiaan. Japanilaiset sulkivat koulut ja lähettivät oppilaat kotiin. Tee alkoi tämän jälkeen toimia vapaaehtoisena soppakeittiössä. Hän myös pyrki syventymään teosofiaan parhaansa mukaan vieraillessaan muun muassa Yogyakartassa. Sodan jälkeen Tee hakeutui opiskelemaan matematiikkaa ja kemiaa Alankomaihin Groningenin yliopistoon, jossa hän opiskelujen ohella pääsi teosofisiin piireihin. Lisäksi hän opiskeli sanskritia ja paalia Gerardus van der Leeuwinin avulla. Hän myös alkoi luennoida teosofian piireissä ja suoritti uskonnonopettajille suunnattuja opintoja. Nämä saivat Teen kiinnostumaan buddhalaisuudesta, ja hän päätti lopettaa luonnontieteiden opintonsa ja syventyä buddhalaisuuteen. Hän palasi Indonesiaan vuonna 1951 vietettyään Alankomaissa viisi vuotta. == Toiminta munkkina == Teen vihki munkiksi vuonna 1953 kiinalainen mahayanamunkki Benqing, jolta Tee sai dharmanimen Tizheng. Kiina ei kuitenkaan ollut turvallinen paikka lähteä munkkioppilaaksi, joten Tee päätti lähteä sen sijaan vuonna 1954 Myanmariin, jossa hänet vihittiin uudelleen, mutta tällä kertaa theravadamunkiksi, ja hän sai dharmanimekseen Ashin Jinarakkhita. Jinarakkhita katsoi, että kaikki buddhalaisuuden suuntaukset (theravada, mahayana ja vajrayana, joita kaikkia esiintyi Indonesiassa) olivat loppujen lopuksi yhteensopivia, minkä pohjalta hän loi buddhayana-nimisen suuntauksen. Hän myös luonnosteli pohjan Kaikkivoipaisen ja alkuperäisen Buddhan () konseptista, joka määrittelee Siddhartha Gautaman jumalaksi. Tämä puolestaan varmisti, että buddhalaisuus ei ole ristiriidassa Indonesian virallisen filosofian pancasilan kanssa. Jinarakkhita alkoi levittää aatetta teistisestä buddhalaisuudesta 1950- ja 1960-luvuilla ympäri Indonesiaa. Munkkina toimiessaan Jinarakkhita pyrki myös ulkoisella olemuksellaan ilmentämään sitä, että buddhalaisuuden eri suuntaukset voivat elää harmoniassa keskenään: hän pukeutui theravadabuddhalaiseen sahraminkeltaiseen kasayaan, mutta antoi kuitenkin partansa kasvaa, kuten kiinalaisessa mahayana-perinteessä oli tapana. == Kuolema == Jinarakkhita kuoli jakartalaisessa sairaalassa vuonna 2002. == Perintö == Jinarakkhitan katsotaan "indonesialaistaneen" buddhalaisuuden samalla kun hän elvytti sitä. Perinteisesti ei-teistisestä buddhalaisuudesta tuli Jinarakkhitan myötävaikutuksesta teistinen, jotta se soveltuisi paremmin indonesialaiseen yhteiskuntaan. Hänen katsotaan myös olevan ensimmäinen indonesialaissyntyinen buddhalainen munkki (). == Lähteet == Luokka:Indonesialaiset henkilöt Luokka:Buddhalaiset munkit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet Luokka:Buddhalaisuus Indonesiassa
Coazze

Coazze () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Coazze Sapere.it Coazze Turismo Torino Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 143 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Finnreklama

Finnreklama Oy oli Helsingissä ja Sulkavalla vuosina 1966–2022 toiminut kirjapaino, joka erikoistui alkuvaiheessa moniväristen taidekirjojen painamiseen Neuvostoliiton markkinoille. 1990-luvun alusta saakka se toimi lähinnä kirjansitomona, kunnes ajautui konkurssiin helmikuussa 2022. Finnreklama perustettiin vuonna 1966 mainostoimisto SEKin tytäryhtiöksi hoitamaan markkinointiviestintää Neuvostoliiton markkinoilla. Vuonna 1971 se siirtyi Suomen Kommunistista Puoluetta lähellä olleiden johtohenkilöidensä sekä Frenckellin kirjapainon ja Hert-Si Oy:n omistukseen. Kirjapaino muutti Etelä-Savon Sulkavalle vuonna 1977. Lokakuussa 1984 Finnreklaman osti Amer- yhtymä. Tuolloin sen liikevaihto oli noin 19 miljoonaa markkaa ja henkilöstömäärä 70. Kahta vuotta myöhemmin sen henkilöstömäärä oli 120 ja päätuotteina moniväripainetut kirjat, esitteet, julisteet ja korttisarjat. Pian vienti Neuvostoliittoon alkoi kuihtua, ja tammikuussa 1989 Amer ilmoitti lakkauttavansa Finnreklaman, mutta uudeksi omistajaksi löytyi kirjankustantamo Karisto. Vuodesta 1991 Finnreklama oli keskittynyt kirjansidontaan alihankintana kirjapainoille ja kustantajille. Tammikuussa 2020 Finnreklaman tuolloinen omistaja, kirjapainoalalla laajasti toimiva Harri Nyman myi liiketoiminnan työntekijöineen ja varastoineen Teppo Ahomäen perustamalle yhtiölle Sulkavan Sitomo Oy:lle. Toiminta päättyi konkurssiin helmikuussa 2022. Vuoden 2020 liikevaihto oli 755 555 euroa ja tappio 258 000 euroa. ==Lähteet== Luokka:Entiset suomalaiset teollisuusyritykset Luokka:Sulkava Luokka:Entiset suomalaiset kirjapainot
Armas Laitinen

Armas Otto Laitinen (20. marraskuuta 1891 Helsinki – 23. joulukuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen painija, painivalmentaja ja poliisi.Olympedia : Armas Laitinen Armas Laitinen aloitti painimisen 16-vuotiaana. Hän sai hopeaa 66,5 kilon sarjassa Porissa 1910 pidetyissa painin Suomen- mestaruuskilpailuissa ja kultaa 73 kilon sarjassa Kotkassa 1913 pidetyissä painin Suomen-mestaruuskilpailuissa. Laitinen osallistui Tukholman olympialaisiin 1912 kilpaillen kreikkalais-roomalaisen painin kevyessä sarjassa. Hänet suljettiin kuitenkin pois kilpailusta, koska tuomarit pitivät hänen painiotteitaan väkivaltaisina. Laitinen oli sitten ammattipainijana Yhdysvalloissa ja paini pari kertaa maailmankuulun Stanislaus Cbytzonkin kanssa. Laitinen voitti useimmat ottelunsa toisten otteluiden jäädessä ratkaisemattomiksi mutta hän ei pitänyt siitä että otteluissa pyrittiin voittoon vahingoittamalla vastustajaa. Niinpä John Pesek niminen painija mursi ottelussa Laitisen oikean käden."Painiva salama". Armas Laitinen painija ja valmentaja, Seura, 13.11.1935, nro 46, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Suomeen palattuaan Laitinen toimi painivalmentajana ja oli työssä Helsingin poliisilaitoksella komisariona. Laitinen palkattiin 1920 suomalaisten edustuspainijoiden valmentajaksi olympia-ampujan Nestori Toivosen tekemän lahjoituksen turvin. Laitinen oli myös Antwerpenin olympialaisissa Suomen painijoukkueen johtoportaassa yhdessä Heikki Lehmuston ja erotuomari Viktor Smedsin kanssa.Urheilumuseo : Kaikki mitalit ja pisteet Laitinen julkaisi painioppaan yhdessä Heikki Lehmuston kanssa (Painiskeluopas: ranskalais-suomalaisen ja vapaapainin oppikirja, Otava 1924). Kirja ilmestyi myös Ruotsissa Viktor Smedsin kääntämänä nimellä Den moderna brottningskonsten: lärobok i fransk-finsk och fribrottning (Björck & Börjesson, Tukholma 1925). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Armas Laitinen : Hiukan painista suomalaisten kansallisurheilusta, Suomen Kuvalehti, 26.05.1923, nro 21, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Suomalaiset painivalmentajat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Topi Syrjäläinen

Topi Syrjäläinen (s. 1997) on suomalainen suunnistaja. Hänen seuransa on Helsingin Suunnistajat. Suunnistuksen MM-kilpailuissa Syrjäläisen paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan 25. sija Sarpsborgin MM- kilpailuissa 2019. Flims Flaaxin MM-kilpailuissa 2023 saavutti MM-hopeaa Suomen viestijoukkueessa Juniorien MM-kilpailuissa hänen parhaat sijoituksensa henkilökohtaisilta matkoilta ovat 19. sija sekä sprintissä että keskimatkalla. Hän oli vuonna 2017 mukana myös Suomen neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Suunnistuksen maailmancupissa Syrjäläisen paras sijoituksensa on 10. sija pitkän matkan kilpailusta 2021. http://runners.worldofo.com/topisyrjalainen.html Syrjäläinen kuului Helsingin Suunnistajien kolmanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen vuoden 2021 Jukolan Viestissä. Juokkueessa suunnisti myös hänen veljensä Arttu Syrjäläinen. https://results.jukola.com/tulokset/fi/j2021_ju/ju/lopputulokset/ == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nalcan kieli

Nalca on mekkieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Indonesiassa, Papuan provinssissa. Nalcan katsotaan olevan elinvoimainen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat nipsan ja kosarek yale. Kielellä arvioidaan olevan noin 9000 puhujaa. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty nalcaksi vuonna 2001. == Fonologia == === Konsonantit === Bilabiaali Alveolaari Palataali Velaari Glottaali Nasaali m n ŋ Klusiili Norm. b d g ʔ Asp. pʰ tʰ kʰ Frikatiivi s h Lateraali l Puolivokaali w j Lähde: === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen Suppea i u Lähes suppea ɪ ʊ Puoliavoin ɛ ɔ Avoin a Lähde: == Lähteet == Luokka:Indonesian kielet Luokka:Mekkielet
Thekla Resvoll

Thekla Resvoll (22. toukokuuta 1871 – 14. kesäkuuta 1948) oli norjalainen kasvitieteilijä. Hän oli norjalaisen vuoristokasvillisuuden asiantuntija. Resvoll kasvoi Vågåssa ja kiinnostui tunturiluonnosta ja kukkaniittyjen kasveista jo nuorena. Resvoll opiskeli Oslon, Kööpenhaminan, Zürichin ja Münchenin yliopistoissa ja väitteli vuoristokasvillisuuden sopeutumisesta vuonna 1917. Hänestä tuli yliopistonlehtori ja apulaisprofessori Oslon yliopistoon, missä hän opetti yli 30 vuotta (1902–1936), ja piti välillä sapattivuoden Jaavan saarella. Akateemisen uransa ohella Resvoll kirjoitti yleistajuisia artikkeleita päivälehtiin esimerkiksi kevään etenemisestä. Resvoll oli myös aktiivinen naisasianainen, esimerkiksi naisopiskelijakerhon ensimmäinen puheenjohtaja. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset kasvitieteilijät Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Luettelo eri maiden kulttuurikeskuksista Suomessa

Tässä luettelossa on eri maiden Suomessa olleita ja olevia kulttuuri- ja tiedekeskuksia tai vastaavia. Luettelossa ei mainita eri maiden suurlähetystöjä. ==Nykyiset== nimi maa sijainti toiminta alkoi toiminta Italian kulttuuri-instituutti Helsinki 1941 vahvistaa ja edistää Suomessa italian kielen ja kulttuurin tuntemusta British Council 1945 yhteiskuntaohjelma, yhteiskunnan monimuotoisuuteen ja yhteiskunnalliseen yrittämiseen liittyvä työ Goethe Institut Finnland 1963 Saksan kieli ja saksalaisen kulttuurin välittäminen Ranskan instituutti Suomessa 1968 Ranskan ja Suomen välisen yhteistyön kehittäminen, kirjasto- ja tietokeskus Hanasaaren kulttuurikeskus ja Espoo 1975 Suomen ja Ruotsin välinen yhteistyö kulttuurin, koulutuksen, yhteiskunnan ja elinkeinoelämän aloilla Venäjän (aik. Neuvostoliiton) tiede- ja kulttuurikeskus ja Helsinki 1977 Rossotrudnitšestvo- viraston edustusto, kirjasto, elokuvateatteri Liszt-instituutti, Unkarin kulttuurikeskus 1980 Unkarin kulttuurin monimuotoinen esittely sekä yhteistyösuhteiden kehittäminen taiteen, tieteen ja opetuksen aloilla Tampereen saksalainen kulttuurikeskus Tampere 1998 kulttuuritilaisuuksia, jatkokoulutusta saksanopettajille Viro-keskus Eesti Maja Helsinki 2010 Kiinan kulttuurikeskus 2021 suunn. näyttelyitä, konsertteja, esitelmätilaisuuksia ja ruokakursseja ==Lakkautetut== nimi maa sijainti toiminta alkoi toiminta päättyi toiminta Das Hindenburghaus Helsinki 1933 1945 saksalainen koulu ja kulttuurikeskus Haus der Kameradschaft, myös "Toveruuden talo" Rovaniemi 1943 1944 sotilasjuhlia, joulujuhlia lapsille, konsertteja, balettia ja elokuvanäytöksiä Yhdysvaltain tiedotuskeskus USIS Helsinki 1946 1986 tiedotustoiminta, kirjasto DDR-Kulturzentrum Helsinki 1960 1990 Konfutse- instituutti Helsinki 2007 2022 Kiina-aiheinen opetus == Katso myös == * Luettelo diplomaattisista edustustoista Suomessa * Pehmeä valta * Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit == Lähteet == Luokka:Kulttuuriorganisaatiot
Veera Laine

Veera Laine (s. 1986) on suomalainen politiikan tutkijatohtori joka tutkii nationalismia Venäjällä, Venäjän kansalaisyhteiskuntaa, mediaa ja käsitehistoriaa. Hän työskentelee Ulkopoliittisessa instituutissa. Laine on opiskellut Helsingin yliopistossa poliittista historiaa sekä venäjän kieltä ja kääntämistä. Hän on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi vuonna 2014, ja valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 2021. Laine on tutkinut miten Putinin aikana on luotu kertomus siitä mikä tekee venäläisistä venäläisiä ja keitä he ovat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Suomalaiset politiikan tutkijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Morin kieli

Mor on beraulahden kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Indonesian Länsi- Papualla. Kielen katsotaan olevan kuoleva. Vuonna 2010 kielellä arvioitiin olevan vain 25 puhujaa. Kielellä ei ole kirjoitettua muotoa. == Fonologia == === Konsonantit === Bilabiaali Alveolaari Palataali Velaari Glottaali Nasaali m n (ŋ) Klusiili b d g Affrikaatta d͡ʒ Frikatiivi ɸ z h Lateraali (l) Puolivokaali w ɹ j Lähde: === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen Suppea i u Puoliavoin e o Avoin a Lähde: == Lähteet == Luokka:Beraulahden kielet Luokka:Indonesian kielet
Rogatšovon lentotukikohta

Rogatšovon lentotukikohta () eli Rogatšovon sotilaslentokenttä (; aiemmin myös Amderma-2; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬЛДР, on Venäjän Arkangelin alueen Novaja Zemljan saarilla, maanteitse 13 kilometriä (linnuntietä 9 km) Belušja Gubasta koilliseen sijaitseva sotilaslentoasema. Tukikohdan esikunta (komentajan toimisto) sijaitsee Murmanskin alueen Safonovossa; tukikohdan toiminta on osa Venäjän Pohjoisen laivaston sotilaspiirin 45. ilmavoimien ja ilmapuolustuksen armeijakuntaa. Talvella 2020-2021 tukikohdassa testattiin osaltaan tyypiltään erilaisten sotilaskoneiden sopivuutta arktisiin tehtäviin. Joulukuusta 2020 lähtien Rogatšovon lentotukikohdassa toimivat lentokoneet ovat tulleet vuorotteluperiaatteen mukaisesti Venäjän Pohjoisen laivaston sotilaspiirin Murmanskin alueen tukikohdasta. Siksi esimerkiksi Montšegorskin ja Severomorsk-3 -tukikohdan Mikojan MiG-31BM tai Mikojan MiG-29KR -hävittäjiä on päivystänyt alkuvuonna 2021 Rogatšovossa. Tukikohdassa on ollut myös logistisiin tarpeisiin Tupolev Tu-134 ja Antonov An-26 -koneita sekä yksi Iljušin Il-38 -kone etsintä- ja pelastustarkoituksiin, sekä joitain helikoptereita. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Rogachevo Air Base (wikimapia.org) Luokka:Arkangelin alueen lentoasemat Luokka:Novaja Zemlja Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Podcast Index

Podcast Index on avoimen lähdekoodin tietokanta podcasteille, jota kehittää Podcast Index LLC. Palvelun ohjelmisto on lisensoitu avoimella MIT-lisensillä. Podcast Indexiin kerätään podcastien verkkosyöteitä ylös tietokantaan, joita esimerkiksi kehittäjät voivat palvelun rajapinnan kautta hyödyntää sovelluksissaan. == Katso myös == * Podcast == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Podcast Index * Podcast Indexin rajapinta * Podcast Indexin Git-arkistot Luokka:Podcasting Luokka:Verkkotietokannat
Eduardus Halim

Eduardus Halim (s. 1961 Bandung) on indonesialainen pianisti.Presenting Eduardus Halim – A Program of Piano Transcriptions, Eduardus Halim, piano. Eduardus HalimEduardus Halim NYU Steinhardt Halim syntyi Indonesian kiinalaisille vanhemmille ja aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana Alfons Becalelin johdolla. Hän jatkoi niitä P. I. Ibrahimin sekä Stephen Sulunganin oppilaana. Hän esitti julkisesti Ludwig van Beethovenin kolmannen pianokonserton 11-vuotiaana ja teki resitaalidebyyttinsä 13-vuotiaana. 19-vuotiaana Halim pääsi Juilliard Schooliin opiskelemaan Sascha Gorodnitzkin ja Rudolf Firkušnýn johdolla. Tämän lisäksi hän sai opetusta Vladimir Horowitziltä. Halim teki New Yorkin -debyyttinsä vuonna 1987 ja aloitti ammattimaisen uransa voitettuaan vuonna 1989 Young Concert Artists International Auditionsin. Hänelle myönnettiin myös Avery Fisher Career Grant. Halim julkaisi vuonna 1990A Program of Piano Transcriptions - Eduardus Halim AllMusic ensimmäisen albuminsa Presenting Eduardus Halim: A Program of Piano Transcriptions Arabesque Records -levy-yhtiön kautta. Julkaisu sai laajaa kriittistä suosiota. Halim on levyttänyt lisäksi Reservoir Studio Productionsille Frédéric Chopinin ja Enrique Granadosin teosten tulkintoja. Vuonna 1997 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoon Wigmore Hallissa, johon hän sai BBC:lta kutsun palata vuonna 1998. Halim on pitänyt Yhdysvalloissa resitaaleja muun muassa Alice Tully Hallissa, 92nd Street Y:ssa ja Kennedy Centerissa. Hän on esiintynyt muiden muassa Baltimoren sinfoniaorkesterin, Chicagon sinfoniaorkesterin, Clevelandin orkesterin, Detroitin sinfoniaorkesterin, Minnesotan orkesterin, St. Louisin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Seattlen sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, Montrealin sinfoniaorkesterin, Venäjän kansallisorkesterin ja Malesian filharmonisen orkesterin kanssa. Halim on toiminut New Yorkin yliopiston Steinhardt School of Culture, Education, and Human Developmentin ensimmäisenä pianonsoiton Sascha Gorodnitzki -professorina. == Lähteet == Luokka:Indonesialaiset pianistit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Malesian filharmoninen orkesteri

Malesian filharmoninen orkesteri () on Malesiassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se piti ensimmäisen esityksensä Kuala Lumpurin Dewan Filharmonik Petronasissa 17. elokuuta 1998.Malaysian Philharmonic Orchestra BIS Records Tässä konsertissa kapellimestarina toimi orkesterin musiikillinen johtaja Kees Bakels.Conductor Laureate Malaysian Philharmonic Orchestra Malesian filharmonisen orkesterin kanssa työskennelleiden muusikoiden joukossa ovat olleet Lorin Maazel, Mstislav Rostropovitš, Neville Marriner, Jehudi Menuhin, Vadim Repin, Joshua Bell, Jean-Yves Thibaudet ja Truls Mørk. Malesian filharmonisen orkesterin kiertuekohteisiin ovat kuuluneet Singapore, Japani, Korea, Australia, Kiina ja Taiwan. Orkesteri on saavuttanut arvostusta levytyksillään. Sen yhteydessä toimii Malesian filharmonisen orkesterin nuoriso-orkesteri. Orkesterin pääasiallinen tukija on Petroliam Nasional Berhad. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Sinfoniaorkesterit Filharmoninen orkesteri
Kurman

Kurman (; ), vuosina 1945-2016 ja sen jälkeen Venäjän miehitysvallan piirissä (de facto) Krasnohvardijske (; ; ; ennen vuotta 1945 Qurman tai Kurman- Kemeltši ()) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan (de jure) Krimin autonominen tasavallassa Krimin niemimaalla. Taajaman väkiluku on noin 10 766 (2013). Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957. Ukrainan korkein neuvosto luopui (de jure) paikkakunnan Neuvostoaikaan viittaavasta nimestä vuonna 2016, ja korvasi sen aiemmalla tataarinkielestä johdetulla paikannimellä Kurman. Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa muodostettiin Kurmanin piiri, jonka hallintokeskuksena on Kurmanin kaupunki. Uusi piirijako astui voimaan vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Krimin autonomisen tasavallan kaupungit
Leonid Haritonov

Leonid Mihailovitš Haritonov (, 18. syyskuuta 1933Leonid Haritonovin kotisivu, Irkutsk, Neuvostoliitto – 19. syyskuuta 2017) oli venäläinen bassobaritoni. Hän tuli tunnetuksi muun muassa yhteistyöstään niin sanotun Puna-armeijan kuoron kanssa ja sen kanssa nauhoitetuista esityksistään venäläisestä kansanlaulusta Volgan lautturit (1965) ja Matvei Blanterin kappaleesta Tummasilmäinen kasakkatyttö (1969). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Neuvostoliittolaiset laulajat Luokka:Venäläiset laulajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Jevhen Sverstjuk

Jevhen Sverstjuk (13. joulukuuta 1928 Siltse, Volodymyr-Volynskyin piiri, Volhynia Ukrainan SNT – 1. joulukuuta 2014 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen kirjallisuus- ja yhteiskuntakriitikko ja lehtikirjoittaja. Hän oli poliittinen vanki. Sverstjuk opiskeli Kiovan psykologian instituutissa ja Odessan yliopistossa ja suoritti kandidaatin tutkinnon 1965. Hän toimi opettajana Ternopilin alueella ja Pultavan pedagogisessa instituutissa. Hän julkaisi vuodesta 1959 alkaen artikkeleita ja katsauksia kirjallisissa aikakauslehdissä. Sverstjuk suhtautui kriittisesti venäläistämiseen ja muuhun epäoikeudenmukaisuuteen ja joutui siksi 1965 mustalle listalle ja menetti työnsä Kiovan pedagogisessa instituutissa. Hänen artikkelinsa kiersivät sen jälkeen samizdateina, ja niitä julkaistiin emigranttilehdissä. Pidettyään 1970 muistopuheen Alla Horskan hautajaisissa hän menetti työnsä kasvitieteellisessä julkaisussa. Hänet pidätettiin tammikuussa 1972 ja tuomittiin runsaan vuoden kuluttua samaan aikaan kuin Ivan Svitlytšnyi toisinajattelijaliikkeeseen osallistumisesta ja poliittisten vankien puolustamisesta seitsemän vuoden kovakuriseen pakkotyölaitokseen Permin alueelle ja viiden vuoden karkotukseen Siperiaan Burjatiaan. Hänet valittiin vuonna 1979 Pen-järjestön kunniajäseneksi. Vapauduttuaan hän asui Kiovassa. Ukrainan itsenäistyttyä hän oli vuodesta 1992 Ukrainan Penin puheenjohtaja. Hänelle myönnettiin 1995 Taras Ševtšenkon palkinto kirjasta Bludni syny Ukrainy (1993, 'Ukrainan tuhlaajapoika'). Hän oli 1989 perustamansa uskonnollisen sanomalehden Nasha viran päätoimittaja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Moottorin jyrinä (albumi)

Moottörin Jyrinä on saman nimisen yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 1. syyskuuta 2010. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 8½/10Levyarvostelu: Moottörin Jyrinä - Lapsimetallin Kuninkaat Viitattu 24.4.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2010 esikoisalbumit
Kaarlo Halkilahti

Kaarlo Eerikki Halkilahti (15. tammikuuta 1901 Piikkiö – 31. toukokuuta 1980 Riihimäki) oli suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Halkilahden vanhemmat olivat maanviljelijä, kunnallisneuvos Kaarle Oskari Halkilahti ja emäntä Amanda Viktoria Frälsi ja puoliso vuodesta 1945 terveyssisar Tyyne Mirjam Jussila. Maanviljelysneuvos Reino Halkilahti oli hänen veljensä ja valtiopäivämies Adam Halkilahti hänen isoisänsä. Kaarlo Halkilahti tuli ylioppilaaksi 1920 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1924 ja agronomiksi 1926. Hän toimi valmistuttuaan ensin maatalouskoulun opettajana vuoteen 1927 ja sitten maanviljelysseuran sihteerinä, kunnes tuli vuonna 1930 H. G. Paloheimon palvelukseen yhtiön maataloustoiminnan johtajaksi. Geni: Adam Matinpoika Halkilahti Viitattu 24.4.2021. Talvisotaan osallistunut Halkilahti komennettiin myös jatkosotaan, kunnes hänet siirrettiin Valtion viljavaraston ja Turengin sokeritehtaan palvelukseen. Sotien jälkeen Halkilahti jatkoi Paloheimon palveluksessa, aina vuoteen 1968 asti. Hän oli myös Lopen kunnanvaltuuston jäsen 1937–1964, Suomen Maatalousseurojen Keskusliiton johtokunnan jäsen ja Hankkijan hallintaneuvoston puheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Halkilahti sai vuonna 1960.Kuka kukin on 1954, s. 172. Viitattu 24.4.2022.Kuolleita. Kaarlo Halkilahti. Helsingin Sanomat, 6.6.1980, s. 16. Kauppaneuvos Heikki Halkilahti on Kaarlo ja Tyyne Halkilahden poika. Viitattu 16.7.2023. ==Lähteet== Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Lopen kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Nupit luoteeseen

Nupit luoteeseen on Moottörin Jyrinän toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2011. == Kappaleet == # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 9/10Levyarvostelu: Moottörin Jyrinä - Nupit luoteeseen Viitattu 24.4.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2011 albumit
Wolmar Nyberg

Wolmar Nyberg (6. joulukuuta 1870 Hamina – 1958 Kauniainen) oli suomalainen pankinjohtaja ja sienien keräilijä.Volmar Nyberg 60-vuotias, Kauppalehti, 05.12.1930, nro 282 A, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotGeni.com : Wolmar (Wolli) NybergSjuttioåring, Hufvudstadsbladet, 06.12.1940, nro 332, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Wolmar Nybergin vanhemmat olivat kenraalimajuri Frans Edvard Nyberg ja Ida Emilia Aminoff. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1893 ja palveli sitten pari vuotta aliluutnanttina Henkikaartin jääkärirykmentissä Pietarissa. Nyberg otti eron armeijasta luutnantin arvoisena ja hän tuli vuonna 1895 Pohjoismaiden Osakepankin palvelukseen ja oli tilapäisesti pankin Hämeenlinnan ja Porvoon konttoreiden hoitajana. Vuonna 1900 hänestä tuli pankin Porvoon konttorin vakinainen johtaja. Ensimmäisen maailmansodan alettua Nyberg kutsuttiin Venäjän keisarillisen armeijan palvelukseen ja käytyään Oranienbaumin upseeritarkka- ampujakoulun erikoiskurssin hän palveli Viipurissa, Riiassa, Pärnussa ja Wesenbergissä. Syksyllä 1917 Nyberg vapautui palveluksesta sairauden vuoksi ja hän palasi sitten Suomeen. Suomen sisällissodan aikana Nyberg oli Porvoon suojeluskunnan reservin päällikkönä. Nyberg oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin varapuheenjohtajana sekä kaupungin höyrylaivaosakeyhtiön asiamiehenä Ja Svenska klubbenin puheenjohtajana. Eläkkeelle jäätyään hän muutti vuonna 1938 Kauniaisiin.Pankinjohtaja Wolmar Nyberg muuttaa Porvoosta Grankullaan, Uusimaa, 28.05.1938, nro 58, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Nyberg aloitti 1900-luvun alussa sienien keräämisen ja kuivaamisen kokoelmiinsa. 1930-luvun lopulla hänen kokoelmissaan oli noin 2 000 eri sienilajia ja 30 - 40 000 yksittäistä sientä. Suurimman osan sienistä hän keräsi Porvoon ympäristöstä ja saaristosta. Hän piti myös kortistoa kokoelmansa sienistä, jossa jokaisella sieniyksilöllä oli oma korttinsa. Kokoelman harvinaisimmista sienistä Nyberg otti valokuvan ja teki sienestä myös väritetyn pienoistaulun. Kolmenkymmenen viiden vuoden sienisaalis - "varastossa". Noin 40 000 yksittäistä sientä porvoolaisen pankinjohtajan kaapeissa. Pankinjohtaja Wolmar Nybergin erikoislaatuinen sienikokoelma, Seura, 05.05.1937, nro 18, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotPorvoolaisen pankinjohtajan erikoislaatuinen sienikokoelma, Uudenmaan Sanomat, 22.05.1937, nro 54, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Wolmar Nybergin veljistä Frans Nyberg oli Porvoon kaupunginmuseon intendentti, graafikko ja kuvataiteilija ja Carl Nyberg oli lääkäri ja Helsingin yliopiston professori. ==Julkaisuja == * Svamp: teckningar av författaren; svamprätter av Tora Lindroos. Finlands svenska Marthaförbund, Helsingfors 1942, suomeksi nimellä Sienet ja sieniherkut; valmistusohjeet Tora Lindroos. Kotitalouskeskus, Helsinki 1942, 1943 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomalaiset keräilijät Luokka:Porvoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Naomi Davenport

Naomi Davenport (s. 19. kesäkuuta 1997) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa kotkalaisseura Peli-Karhuja. Davenport pelasi kotimaansa yliopistosarjassa kaksi kautta 2017–2019 Länsi-Virginian yliopiston joukkueessa. Kesällä 2021 hän siirtyi Peli-Karhujen joukkueeseen. Kauden 2021–2022 runkosarjassa hän pelasi 26 ottelua runsaan 28 minuutin keskimääräisellä peliajalla. Hän teki ottelua kohden 16,7 pistettä, otti 11,3 levypalloa ja antoi 3,2 koriin johtanutta syöttöä. Hän voitti Suomen Cupin. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Metallimyrsky

Metallimyrsky on Moottörin Jyrinän kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2011. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 8½/10Levyarvostelu: Moottörin Jyrinä - Metallimyrsky Viitattu 24.4.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2011 albumit
Peikot

Peikot on Moottörin Jyrinän neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2015. == Kappaleet == # # # # # # # # # == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2015 albumit
Reino Halkilahti

Reino Oskari Halkilahti (6. elokuuta 1915 Uskela – 16. joulukuuta 2004 Salo) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Halkilahden vanhemmat olivat maanviljelijä, kunnallisneuvos Kaarle Oskari Halkilahti ja emäntä Amanda Viktoria Frälsi ja puoliso vuodesta 1946 agronomi Elsa Maria Louhela. Maanviljelysneuvos Kaarlo Halkilahti oli hänen veljensä ja valtiopäivämies Adam Halkilahti hänen isoisänsä. Reino Halkilahti Hän tuli ylioppilaaksi Salon yhteiskoulusta vuonna 1935, osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1945. Hän oli 1945–1951 kotitilansa hoitaja ja sitten sen omistaja ja maanviljelijä vuoteen 1980 asti, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Geni: Adam Matinpoika Halkilahti Viitattu 24.4.2021. Halkilahti vaikutti merkittävästi varsinkin osuustoiminnallisen meijerialan piirissä. Hän oli Salon Seudun Osuusmeijerin, sittemmin Maito-Auran, johtokunnan puheenjohtaja 1955–1972 ja Valion hallintoneuvoston jäsen 1953–1973 ja puheenjohtaja 1959–1973. Halkilahdella oli myös useita muita luottamustehtäviä, kuten Salon kauppalanvaltuuston, Salon Seudun Osuuskaupan hallintoneuvoston ja johtokunnan, Salon Seudun Osuuspankin ja Salon Sokeritehtaan johtokunnan sekä Salon Seudun Sanomalehti -yhtiön hallituksen, Farmoksen hallintoneuvoston ja Varsinais-Suomen Maataloustuottajain Liiton johtokunnan jäsenyydet. Hän toimi myös Suomen Ayrshireyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtajana ja Suomen Ayrshiresäätiön hallituksen jäsenenä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Halkilahti sai vuonna 1966. Hän oli sotilasarvoltaan reservin majuri. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Reino Halkilahden sota-ajan muistelmat syksyltä 1988 Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Lotta Vehka-aho

Lotta Vehka-aho (s. 2000) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on pituudeltaan 170-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa kotkalaisseura Peli-Karhuja. Vehka-aho aloitti korisliigauransa kasvattajaseuransa Vimpelin Vedon joukkueessa kausina 2015–2018. Kauden 2018–2019 hän kuului helsinkiläisen HBA-Märskyn vakiokokoonpanoon. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjassa Florida Atlantic Universityn joukkueessa. Hän pelasi yleensä avauskokoonpanossa yli 33 minuutin ottelukohtaisella peliajalla ja teki yli 12 pistettä ottelua kohden. Hänet valittiin kerran konferenssin viikon tulokkaaksi. Voimaharjoittelussa tullut selkävamma ja koronaviruspandemia pilasivat hänen seuraavaa kauttaan Floridassa ja saivat hänet palaamaan Suomeen. Kaudella 2021–2022 hän edustaa kotkalaisseura Peli-Karhuja. Korisliigan runkosarjassa hän pelasi 17 ottelua noin 21,5 minuutin keskimääräisellä peliajalla. Hän teki ottelua kohden 7,7 pistettä, otti 2,8 levypalloa ja antoi 1,3 koriin johtanutta syöttöä. Hän voitti Suomen Cupin kaudella 2021–2022. Hän on pelannut ennen kevään 2022 loppuottelusarjaa Korisliigassa 113 runkosarjaottelua ja 16 pudotuspeliä. Vehka-aho on pelannut useissa juniorimaajoukkueissa. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut neljä maaottelua. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Edith Durham

Mary Edith Durham (8. joulukuuta 1863 –15. marraskuuta 1944) oli englantilainen kirjailija, kuvittaja ja antropologi. Hän matkusteli Balkanilla ja tutki alueen historiaa ja kieliä. Durham opiskeli Bedford Collegessa ja Royal Academy of Artsissa, ja työskenteli sitten taiteilijana ja kuvittajana. Hän kuvitti matelijoita käsittelevän osan Cambridge Natural History -teoksesta. 1890-luvulla Durhan sairastui, ja lääkärin määräyksestä lähti matkoille. Hän matkusti laivalla Montenegroon ja ihastui Balkanin alueen kulttuuriin ja elämään. Hän palasi alueelle lähes joka vuosi kahdenkymmenen vuoden ajan. Tutkimusmatkoista alueella syntyi useita kirjoja kuten Through the lands of the Serb (1904), The Burden of the Balkans (1905) ja High Albania (1909). Durham teki matkoiltaan muistiinpanoja piirtäen ja kirjoittamalla, ja nauhoitti kansanlauluja vahasylintereille. Hän perehtyi eri alueiden perinteisiin kirjontamalleihina ja keräsi kokoelman kansanpukuja. Albanialaisten asia tuli Durhamille erityisen läheiseksi, ja hän kirjoitti kirjoissaan ja sanomalehdissä kansasta, joka oli ollut vuosia naapuriensa alistama. Vuosina 1911–1913 Durham avusti albanialaisia pakolaisia Montenegrossa, ja keräsi työhön varoja. Albania itsenäistyi 1912, ja Durham sai avustustyöstään kunniamerkin. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1863 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Inga Orekhova

Inga Orekhova (s. 10. marraskuuta 1989) on ukrainalais-itävaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies tai laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa kotkalaisseura Peli-Karhuja. Orekhova muutti Ukrainasta Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana. Hän pelasi yliopistosarjassa ensin Northeast Oklahoma Community Collegen joukkueessa ja kausina 2011–2014 University of South Floridan joukkueessa. WNBA-seura Atlanta Dream varasi hänet vuonna 2014, ja hän kuului sittemmin myös Connecticut Sunin joukkueeseen. Kaudella 2015–2016 hän pelasi Belgian pääsarjassa, ja hän on pelannut myös Turkin pääsarjassa. Hän oli muutaman vuoden poissa pelikentiltä muun muassa tyttären syntymän vuoksi. Kauden 2019–2020 lopulla hän pelasi Suomen Korisliigassa Espoo Basket Teamin joukkueessa kolme runkosarjaottelua. Kesällä 2021 hän siirtyi Peli-Karhujen joukkueeseen. Kauden 2021–2022 runkosarjassa hän pelasi 25 ottelua runsaan 22 minuutin keskimääräisellä peliajalla. Hän teki ottelua kohden 10,0 pistettä, otti 5,7 levypalloa ja antoi 2,0 koriin johtanutta syöttöä. Hän voitti Suomen Cupin kaudella 2021–2022. Orekhovan yhdysvaltalainen puoliso Richard "Richie" Williams on myös pelannut koripalloa Suomessa. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset koripalloilijat Luokka:Itävaltalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Armas Oulasvirta

Armas Aleksander Oulasvirta, sukunimi vuoteen 1906 Ockenström (8. heinäkuuta 1883 Oulu – 27. lokakuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen insinööri.Geni.com : Armas Aleksander Oulasvirta Armas Oulasvirran vanhemmat olivat kelloseppä Frans Aleksanteri Oulasvirta, ent. Ockenström (1858–1922) ja Sofia Fredrika Wilhelmina Höglund (1863–1948). Hän asui vuosina 1909–1921 Yhdysvalloissa. Vuonna 1933 Oulasvirta oli virkailijana puolustusministeriössä ja toimi Valtion patruunatehtaan tarkastajana.Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 08.07.1933, nro 178, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Jatkosodan aikana Ounasvirta oli Ruotsissa uutta ammattia oppimassa olleiden suomalaisten sotainvalidien tulkkina ja ammattiopettajana.Optimism och förmåga till anpassning banar väg för invaliderna, Östra Nyland, 19.11.1942, nro 130, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Hän toimi myös Helsingin Invaliidien Yhdistys ry:n sihteerinä.Helsingin Invaliidien Yhdistys, Suomen invaliidi : Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvaliidien liiton äänenkannattaja, 01.02.1939, nro 2, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Julkaisuja == * Joukkotuotantotyökalut: kojekiinnittimet ("jigit" ja "fikstuurit"). Ammattienedistämislaitoksen ammattikirjoja n:o 13. Otava 1932 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1950 kuolleet
Suaniitti

Suaniitti (Mg2B2O5) on boraattimineraali, joka on kemiallisesti magnesiumin ja diboraatti-ionin yhdiste. Kidejärjestelmältään suaniitti on monokliininen. Suaniitin asu vaihtelee sälömäisestä kuitumaiseen ja sillä on yksi etevä lohkeavuussuunta. Väriltään suaniitti on valkeaa, vaaleanharmaata tai läpinäkyvää ja sen kiilto vaihtelee silkkiäisestä helmiäismäiseen. Suaniittia on löydetty Pohjois-Koreasta, Kiinasta, Japanista, Venäjältä ja Romaniasta. Suaniittia löydettiin ensimmäisen kerran Pohjois-Koreasta noin 75 km Pjongjangista kaakkoon ja mineraali on nimetty löytöpaikkansa mukaan. == Lähteet == * Suanite Luokka:Mineraalit
Hevosviesti

Hevosviesti oli suomalainen raviurheiluun keskittynyt urheilulehti, joka alkoi ilmestyä 1925 nimellä Ravilehti. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset hevosurheilulehdet
Ivan Mitšurin

Ivan Vladimirovitš Mitšurin (; 27. lokakuuta (J: 15. lokakuuta) 1855 Dolgoje, Rjazanin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 7. kesäkuuta 1935 Mitšurinsk, Neuvostoliitto) oli venäläinen puutarhaviljelyn kehittäjä. ==Elämä ja ura== Vuonna 1875 itseoppinut Mitšurin aloitti rautateiden virkamiehenä vaatimattomat hedelmäpuiden risteyttämisen kokeilut, joita Neuvostoliiton hallitus antoi hänen jatkaa laajamittaisesti vuonna 1921 perustamalla hänen mukaansa nimettyjä instituutteja ja asettamalla ne hänen alaisuuteensa. Vuonna 1931 hänelle myönnettiin Leninin kunniamerkki. Käyttämällä erilaisia menetelmiä, kuten risteytystä ja varttamista, Mitšurin paransi hedelmäkasveja huomattavasti ja tuotti Keski-Venäjälle sopivia lajeja, jotka kestivät paremmin alueen kylmiä talvia. Mitšurin kehitti yli 300 uutta hedelmäpuu- ja marjatyyppiä ja siirsi kasveja etelästä pohjoiseen yrittäessään todistaa hankittujen ominaisuuksien periytymistä. Kun mendeliläinen genetiikka joutui Neuvostoliitossa hyökkäyksen kohteeksi, Neuvostoliiton hallinto hyväksyi Trofim Lysenkon laajentamat Mitšurinin hybridisaatioteoriat viralliseksi genetiikan tieteeksi huolimatta siitä, että tiedemiehet kaikkialla maailmassa hylkäsivät tämän opin. Mitšurinin teorioita voidaan pitää virheellisinä, mutta hänen kokeellisia tuloksiaan voidaan tulkita klassisen genetiikan periaatteiden mukaisesti. Kozlovin kaupunki nimettiin Mitšurinin mukaan Mitšurinskiksi vuonna 1932. Myös marja-aronia (×Sorbaronia mitschurinii, aiemmin Aronia mitschurinii) on saanut tieteellisen nimensä hänen mukaansa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäläiset kasvitieteilijät Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet
J. V. Markus

Johan Viktor Markus (22. joulukuuta 1873 Jurva – 3. huhtikuuta 1943) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut poliisikomisario. Hän tuli tunnetuksi 1920- ja 1930-luvulla rikostutkijana.J. V. Markus, Vasabladet, 06.04.1943, nro 79, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotSuomen 'Sherlock Holmesia' tapaamassa, Seura, 29.09.1937, nro 39, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKomisario J. V. Markus eronnut virastaan, Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 01.02.1939, nro 3, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotMarkus, Kansan kuvalehti, 30.09.1932, nro 40, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Jurvan Koskimäen kylässä maanviljelijän poikana syntynyt Markus suoritti asevelvollisuutensa 3. Vaasan tarkka-ampujapataljoonassa ja jäi sitten aliupseerina armeijan palvelukseen toimien viimeksi varusmestarina. Kun Suomen oma sotaväki lakkautettiin ja tarkka-ampujapataljoona hajotettiin vuonna 1902 hän siirtyi Vaasan poliisilaitoksen palvelukseen. Hän oli ensin järjestysosastolla mutta siirtyi sitten 1905 rikososastolle. Suomen sisällissodan aikana Markus osallistui Vaasan valtaukseen ja kuului sodan jälkeen Vaasan suojeluskuntaan. Vuonna 1920 hänet nimitettiin rikososaston komisarioksi ja hän toimi Vaasan poliisilaitoksen etsivän osaston päällikkönä. Markus jäi eläkkeelle sairauden vuoksi vuonna 1938.Komisario J. V. Markus 60-vuotias Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 31.01.1934, nro 2, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Markus selvitteli Vaasassa muun muassa Musta käsi-, Svarta korpen- ja Punainen kolmio-varasliigojen juttuja. Omasta mielestään hän piti Maria Åkerblomin juttua vaikeimpana selviteltävänä juttunaan koska siihen liittyi paljon uskonnon varjolla tehtyjä rikoksia ja jutussa vannottiin useita vääriä valoja. Myös vuonna 1926 tapahtunut Seinäjoen postivarkausjuttu oli Markuksen mukaan vaikea selviteltävä. Kuulustelijana hän pyrki kokemuksensa pohjalta arvioimaan kuulusteltavan mielentilan ja saavuttamaan hänen luottamuksensa hyvällä kohtelulla ja esimerkiksi tarjoamalla savukkeita.Komisario Y. V. Markusta "kuulustelemassa", Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 15.03.1939, nro 6, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Markus harrasti kuorolaulua ja kuului Sirpaleet-sekakuoron perustajiin. Hän oli jäsenenä myös Pohjan miehet- kuorossa ja Vaasan suomalaisessa kirkkokuorossa. Markus harrasti lisäksi ammuntaa ja osallistui suojeluskuntien pistooliammuntakilpailuihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vaasan Etsivän Osaston päällikköä haastattelemassa, Poliisimies : poliisijärjestöjen äänenkannattaja, 15.07.1931, nro 13-14, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Erkki Halme (maanviljelysneuvos)

Erkki Hannes Pellervo Halme (12. huhtikuuta 1914 Nurmijärvi – 30. maaliskuuta 1989 Nurmijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Halmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kustaa Halme ja Aino Emilia Tapola ja puoliso vuodesta 1940 kansakoulunopettaja, agronomi Eila Sirkka Niskanen. Halme tuli ylioppilaaksi vuonna 1932 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui talvisotaan osallistuttuaan agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1940. Oltuaan lyhyen aikaa assistentti yliopistolla hänestä tuli Suomen Talkoot -yhdistyksen toiminnanjohtaja. Jatkosodan aikana vuonna 1942 Halme määrättiin Valtion viljavaraston tehtäviin. Sotien jälkeen hän toimi maatalousministeriön esittelijänä, mutta viljeli samalla kotitilaansa. Kokopäivätoimiseksi maanviljelijäksi Halme ryhtyi vuonna 1946, mutta tultuaan vuonna 1955 valituksi Maataloustyönantajain Liiton toiminnanjohtajaksi hän siirtyi osa- aikaiseksi viljelijäksi. Vuonna 1962 Halmeesta tuli Maatalousalan työeläkekassan toimitusjohtaja. Eläkekassojen organisaatiomuutosten seurauksena Halmeesta tuli vuonna 1976 LEL Työeläkekassan varatoimitus- ja projektijohtaja. Näistä tehtävistä hän jäi eläkkeelle vuonna 1981. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Halme sai vuonna 1979.Kuolleita. Maanviljelysneuvos Erkki Halme. Helsingin Sanomat, 4.4.1989, s. 14. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Mihail Semjonovitš Tsvet

Mihail Semjonovitš Tsvet (; 14. toukokuuta 1872 Asti, Italia – 26. kesäkuuta 1919 Voronež, Venäjä) oli venäläinen kasvitieteilijä, jota pidetään kromatografian keksijänä. ==Elämä ja ura== Tsvetin äiti oli italialainen ja isä Venäjän keisarikunnan ulkoasiainhallinnossa työskennellyt ukrainalainen. Hänen äitinsä kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen, ja hänen isänsä vei hänet Geneveen, ja jätti hänet siellä erään naisen hoiviin. Tsvet kasvoi Sveitsissä ja kävi koulu Genevessä ja Lausannessa. Hän opiskeli ja väitteli tohtoriksi Genevessä vuonna 1896, ja sai venäläisen tutkintotodistuksen Kazanin yliopistosta vuonna 1901. Vuonna 1902 hänestä tuli Varsovan yliopiston laboratorioapulainen, ja vuonna 1908 hän alkoi opettaa kasvitiedettä ja mikrobiologiaa Varsovan teknillisessä yliopistossa. Tsvet osallistui yliopiston evakuointiin Moskovaan ja sitten Nižni Novgorodiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1917 hänestä tuli professori ja kasvitieteellisen puutarhan johtaja Jurjevin (Tarton) yliopistossa, joka vuonna 1918 siirrettiin ainakin osittain Venäjän Voronežiin pakoon Viroa miehittäneitä saksalaisjoukkoja. Tsvet tunnettiin tutkimuksistaan, jotka koskivat kasvipigmenttejä, erityisesti klorofylliä, josta hän löysi useita uusia muotoja, ja karotenoideja. Hän oli karotenoidi-termin keksijä. Kasvipigmenttejä koskevan työnsä aikana vuonna 1903 hän kehitti pigmenttien erotusmenetelmän, jossa ne erotetaan toisistaan uuttamalla ne lehdistä eetterillä ja alkoholilla ja liuos johdetaan jauhetusta kalkkikivestä tehdyn pylvään läpi. Tämän löydön vuoksi Tsvetiä pidetään kromatografia keksijänä, vaikkakin menetelmä oli käyttökelvoton yli kaksikymmentä vuotta, ennen kuin muut tutkijat kehittivät sitä. Tsvet julkaisi tutkimuksensa venäjäksi, mikä hidasti suuresti niiden leviämistä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:venäläiset kasvitieteilijät Luokka:venäläiset professorit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Jonathan Wutawunashe

Jonathan Wutawunashe (s. 18. syyskuuta 1955) on zimbabwelainen gospelmuusikko. Family Singers -lauluryhmän johtajana Wutawunashe tuli 1980-luvun alussa tunnetuksi uuden zimbabwelaisen gospelmusiikin ensimmäisenä suurena tähtenä. Hän muutti sittemmin ensin Yhdysvaltojen pääkaupunkiin Washingtoniin ja sitten Brysseliin, mutta on myöhemminkin esiintynyt satunnaisesti Family Singers -ryhmän kanssa. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Zimbabwelaiset muusikot Luokka:Gospelmuusikot
Nadja Malacrida

Nadja Malcrida, syntyjään Louisa Nadia Green (15. kesäkuuta 1895 – 3. lokakuuta 1934) oli englantilainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuului romaaneja, näytelmiä ja runoutta. Avioliiton kautta hänestä tuli italialainen markiisitar Malacrida de Saint-August ja hän oli myös aikansa julkisuuden henkilöitä. http://worldofnadjamalacrida.blogspot.com/2015/07/basic-biography- of-marchesa-nadja.html == Elämänvaiheita == Louisa Green oli vanhempiensa, liikemies Charles Edward Greenin ja hänen vaimonsa Louisa Cassin ainoa lapsi. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi jo 14-vuotiaana. Kokoelman nimi oli Evergreen. http://archive.org/details/evergreenpoems00nadjiala/page/n7/mode/2up Ensimmäisen maailmansodan aikana Malacrida julkaisi kaksi runokokoelmaa, Love and War vuonna 1915 ja For Empire and other poems vuonna 1916. Sodan jälkeen vuonna 1919 ilmestyi kolmas kokoelma The Full Heart. Malacrida lahjoitti kokelmien myyntituotot sotasokeiden hoitokodeille. Avioliiton hän solmi vuonna 1922 italialaisen markiisin Pier Malacrida de Saint-Augustin kanssa. Aviomiehensä kanssa Malacrida oli näkyvä hahmo Lontoon seurapiireissä. He kirjoittivat yhdessä kaksi seurapiireihin sijoittunutta avainromaania nimellä P. N. Piermarini. Käyttäen taiteilijanimeä Lewis Hope hän kirjoitti näytelmän vuonna 1932. Lisäksi hän työskenteli radiotoimittajana BBC:llä ja piti radiossa suosiota saaneita runonlausuntatilaisuuksia. Samaan aikaan hänen miehensä opiskeli insinööriksi, mutta sai suuren suosion sisustussuunnittelijana. Nadja Malacrida jätti pienen jäljen televisiotoiminnan historiaan. Hän esiintyi ainoastaan Lontoon alueella näkyneesssä television koelähetyksessä 22. helmikuuta 1933. Nadja oli hankkinut itselleen lentolupakirjan ja rakasti nopeita autoja. Jälkimmäiset koituivat hänen kohtalokseen, sillä hän joutui autollaan liikenneonnettomuuteen, missä sai surmansa välittömästi törmäyksen yhteydessä vuonna 1934. https://books.google.fi/books?id=AXcJEAAAQBAJ&pg;=PT61&lpg;=PT61&dq;=nadja+malacrida&source;=bl&ots;=rWoidRKk6_&sig;=ACfU3U2D7w14Sio- K- rYbjQcz2Nol1hxDQ&hl;=fi&sa;=X&ved;=2ahUKEwjFgKbY1az3AhUECRAIHdXdB8QQ6AF6BAgcEAM#v=onepage&q;=nadja%20malacrida&f;=false == Lähteet == Luokka: Englantilaiset kirjailijat Luokka: Vuonna 1895 syntyneet Luokka: Vuonna 1934 kuolleet
Catharina Candolin

Catharina Candolin (s. 1977) on tekniikan tohtori ja kyberturvallisuuden asiantuntija. Hän työskenteli puolustusvoimissa erityisasiantuntijana vuoteen 2020. Nykyisin Candolin on OP Ryhmän kyberturvallisuusasiantuntija. Candolin on opiskellut Teknillisessä korkeakoulussa ja Maanpuolustuskorkeakoulussa. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 2005 väitöskirjalla Securing Military Decision Making in a NetworkCentric Environment (Sotilaallisen päätöksenteon turvaaminen verkkokeskeisessä ympäristössä). Candolin on ollut Puolustusvoimien luvalla sivutoimessa konsulttiyhtiössä jota puolustustarvikeyhtiö Saab on käyttänyt. Hänellä on myös harrastanut lentämistä, ja hänellä on yölentolupakirja. Candolinin puoliso on Ilmavoimien entinen esikuntapäällikkö ja hävittäjälentäjä, prikaatikenraali evp Kari Salmi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät Luokka:Suomen puolustusvoimat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt