EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Petra Manner

Petra Elinahttp://yle.fi/vintti/yle.fi/iines/esiintyjat/esiintyjat.html#Petra1 Manner (s. 20. tammikuuta 1985) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän työskentelee uutistenlukijana Yleisradion Urheiluruudussa.http://www.iltasanomat.fi/kotimaa/art-1288578596672.html Jalkapallon Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Manner oli yksi Ylen studio- osuuksien juontajista.http://www.sportti.com/uutinen.asp?CAT=3-3&ID;=265763 Hän toimi juontajana myös jalkapallon MM-kisojen 2018 kisalähetyksissä.https://www.iltalehti.fi/jalkapallon- mm-2018/a/201806072200998565 Tässä ovat Ylen pääselostajat jalkapallon MM- kisoissa - edessä lähes 200 tuntia huippufutista! Manner valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta ja aloitti sen jälkeen historian opinnot Helsingin yliopistossa. Samoihin aikoihin hän harrasti aktiivisesti tanssia ja oli muun muassa Antti Tuiskun ja Daruden taustatanssijana. Vietettyään vuoden opiskelijavaihdossa Sorbonnen yliopistossa Ranskassa hän opiskeli urheilujournalismia Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa. Hän toimi nuorempana Ylen lähettämän Iines-ohjelman juontajana, joita haettiin kouluihin lähetettyjen ilmoitusten kautta. Manner on osallistunut maratoneille ja juossut matkan parhaimmillaan aikaan 3.18.48. Petra Manner ja Laura Arffman saivat Suomen kieltenopettajien liiton ja Otavan kirjasäätiön Vuoden kieliteko 2024 -palkinnon Pariisin kesäolympialaisissa tekemistään monikielisistä haastatteluista. ==Yksityiselämä== Manner seurustelee yleisurheiluvalmentaja Janne Ukonmaanahon kanssa. Hän oli aiemmin naimisissa Ylen urheilutoimittajan ja -selostajan Antti Ennekarin kanssa, mutta tämä jätti avioerohakemuksen marraskuussa 2020. Heillä on kaksi lasta.https://www.is.fi/urheilu/art-2000007838787.html == Lähteet == Luokka:Suomalaiset urheilutoimittajat Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Savon Lehti

Savon Lehti oli Kuopiossa vuosina 1911–1912 ilmestynyt sanomalehti. Nuorsuomalaisen puolueen oikeistoon kuulunut piirijärjestö perusti Savon Lehden sen jälkeen kun sopimus puolueen vasemmistoa edustaneen Savon kanssa oli rauennut ja sen päätoimittaja Mikko Puhakka oli pakotettu eroamaan. Savon Sanomien kirjapainossa painettu Savon Lehti ei pärjännyt kilpailussa Savolle ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Mikko Puhakka (1911–1912) ja Heikki Hyppönen (1912). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Savon Lehti digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kuopion media
Uusmaalainen

Uusmaalainen oli Helsingissä vuosina 1905–1913 ilmestynyt sanomalehti. Uusmaalainen perustettiin Uudenmaan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi, mutta sen taustalla oli myös helsinkiläistä puoluejohtoa. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Jaakko Laurila (1906–1908), Artur Candolin (1908–1911) ja Erik Vihtori Linnankallio (1912–1913). Sen kannattavuutta heikensivät Lahdessa ilmestyneet nuorsuomalaisten Lahden Lehti ja Lahden Sanomat. Vuoden 1914 alusta Uusmaalainen ja Lahden Sanomat yhdistettiin Etelä-Suomen Sanomiksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Uusmaalainen digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Lahden Sanomat

Lahden Sanomat oli Lahdessa vuosina 1909–1913 ilmestynyt sanomalehti. Paikkakunnan nuorsuomalaiset perustivat Lahden Sanomat äänenkannattajakseen Lahden Lehden tehtyä konkurssin. Sen päätoimittajaksi ja julkaisijaksi saatiin Kuopiosta Otavan toimitussihteeri Oskar Robert Marjanen. Kolmesti viikossa ilmestyneellä lehdellä oli vuonna 1913 noin 2 200 tilaajaa. Puolueen hajaannuksesta ja heikosta taloudesta kärsineet Lahden Sanomat ja helsinkiläinen Uusmaalainen yhdistettiin vuoden 1914 alusta Etelä-Suomen Sanomiksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lahden Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Lahden media
Lahden Lehti

Lahden Lehti oli Lahdessa vuosina 1900–1909 ilmestynyt sanomalehti. Paikkakunnan opettajien perustama Lahden Lehti oli puoluepoliittisesti neutraali, mutta Venäjän-politiikassaan perustuslaillinen. Vuonna 1906 sen kilpailijaksi tuli vanhasuomalainen Lahti, jolloin kaupungin nuorsuomalaiset hankkivat Lahden Lehden omistukseensa. Taloudellisesti kannattamaton lehti teki konkurssin toukokuussa 1909 ja lakkasi ilmestymästä. Sen tilalle nuorsuomalaiset perustivat saman vuoden syksyllä Lahden Sanomat. Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuodesta 1905 lähtien kolmesti ja vuodesta 1906 neljästi viikossa. Sen levikki oli 3000 kappaletta vuonna 1904. Päätoimittajina työskentelivät Viljo Koskinen (1900), Antti Rytkönen (1900–1906), Rudolf Holsti (1906–1907), Eino Railo (1907–1908) ja Vilho Jämsén (1908–1909). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lahden Lehti digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Lahden media
Kyminlaakso

Kyminlaakso oli Kotkassa vuosina 1906–1916 ilmestynyt sanomalehti. Lehti oli Kotkan ja sen ympäristön nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Taloudellisten vaikeuksien takia sen julkaisuoikeudet myytiin lakkautetun Haminan Sanomien kirjapainon ostaneille maalaisliittolaisille, jotka ryhtyivät julkaisemaan Haminassa Maaseutu-nimistä lehteä. Kyminlaakso ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1907 lähtien kahdesti ja vuonna 1916 kolmesti viikossa. Sen päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Verneri Vesterdahl (vast. toim. 1906–1907), Ferdinand Hallio (1907–1908), J. Suomalainen (1908–1911), J. A. Teirikari (vast. toim. 1911–1915) ja Mikael Palmroth- Vasunta (1916). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kyminlaakso digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kotkan media
Kokkola (sanomalehti)

Kokkola oli Kokkolan kaupungissa vuosina 1897–1934 ilmestynyt sanomalehti. Suomenmielinen Kokkola oli Keski-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti. Se oli sortovuosina myöntyvyysmielinen, mutta sai vuonna 1901 kahden kuukauden lakkautustuomion ja lakkautettiin saman vuoden marraskuussa pysyvästi allegoriseksi tulkitun novellin takia. Kenraalikuvernööri Bobrikov suostui kuitenkin perumaan lakkautuspäätöksen ja lehti alkoi ilmestyä uudelleen huhtikuussa 1902. Tämän jälkeen Kokkolasta tuli vanhasuomalainen. Se oli lähellä puolueen agraarisiipeä ja menetti kannatustaan maalaisliiton lehdelle. Vuosien 1918–1919 vaihteessa Kokkolasta tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Lehti oli jatkuvissa taloudellisissa vaikeuksissa ja kesällä 1934 pääomistaja Oy Vaasa myi sen IKL:läiselle Kansan Sana Oy:lle. Kokkola oli lyhyen aikaa IKL:n äänenkannattaja, kunnes yhtiö alkoi julkaista Keski- ja Etelä-Pohjanmaata varten tarkoitettua Pohjanmaan Suuntaa. Lehti ilmestyi vuodesta 1898 lähtien kahdesti, vuodesta 1901 kolmesti, vuodesta 1903 jälleen kahdesti ja vuodesta 1909 kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 4000 kappaletta vuonna 1917. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eetu Aaltio (vast. toim. 1898–1899), Ellu Piirinen (1899–1900), Antti Hautala (1900–1904), Eero Huima (vast. toim. 1904–1917), Väinö Borg (Kivilinna, 1905–1906), Jalmari Niemi (1917–1918), Lenni Laakso (Unto Karri, 1918–1919), Samppa Luoma (1919–1921), L. Kiehelä (vast. toim. 1922–1923), I. T. Björklund (1923–1924), Jalo Ansas (1924–1926), Hjalmar Räisänen (1926–1928), Severi Scheele (Sahrakorpi, 1928–1929), Mikko Vuori (1929 ja 1931–1932), Vilho Vihtori Viita (1929–1931), Eino Kontsas (1932–1934) ja Ilmari Koski (1934). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kokkola digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kokkolan media
Angolangueretsa

Angolangueretsa (Colobus angolensis) on gueretsojen sukuun kuuluva apinalaji. == Ulkonäkö ja koko == Angolangueretsan on väriltään enimmäkseen musta, mutta sillä on valkoinen pantamainen kuvio otsan, poskien ja kaulan ympärillä. Lisäksi sillä on valkoinen raita kyljissä. Häntä on pitkä. Pituus päästä häntään on 49-68 cm. == Levinneisyys ja elinympäristö == Angolangueretsaa tavataan laajalti päiväntasaajan läheisillä alueilla Afrikassa. Sitä esiintyy sekä vuoristoissa että laaksoissa. Sitä esiintyy jonkin verran myös savanneilla ja soilla. == Lisääntyminen == Parittelu saattaa tapahtua mihin tahansa aikaan vuodesta. Naaras voi yleensä tulla raskaaksi kahden vuoden välein. Tiineys kestää 147-178 päivää. Poikasia on yleensä yksi kerrallaan, mutta joskus voi syntyä kaksi poikasta kerrallaan. Vieroitusaika on poikasen ollessa vuoden ja kolmen kuukauden ikäinen. Sukukypsyysikä on 2-4 vuotta. == Ravinto == Eläin syö enimmäkseen lehtiä ja jonkin verran kasvien hedelmiä, kukkia, versoja ja kuorta sekä hyönteisiä. == Alalajit == * C. a. angolensis * C. a. cordieri * C. a. cottoni * C. a. palliatus * C. a. prigoginei * C. a. ruwenzorii == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.awf.org/wildlife-conservation/colobus-monkey Luokka:Lehtiapinat
Agronomitalo

thumb|Agronomitalon julkisivu Kasarmitorille. Agronomitalo (aikaisemmin Lääkäreiden talo) on vuonna 1901 valmistunut kansallisromanttis–jugendtyylinen, alkujaan asuinrakennukseksi valmistunut kivitalo Helsingin Kaartinkaupungissa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Pohjoisen Makasiinikadun ja Fabianinkadun kulmaan valmistuneeseen taloon asettautuivat asumaan lääkärit, jotka pitivät vastaanottojaan talon suurissa huoneistoissa. Talossa oli myös pienempiä huoneistoja. thumb|left|175px|Julkisivua koristavat sammakko- ja hirviöveistokset. Kulmatontin, jolla oli tuolloin puutalo, ostivat vuonna 1898 veljekset Axel, Georg ja Ernst Ehrnrooth. Georg ja Ernst Ehrnrooth myivät osuutensa kahdelle lääkärille, Axel Holmbergille ja Wilhelm Zilliacukselle. Taloon muutti muitakin lääkäreitä, jotka paitsi asuivat siellä myös pitivät talossa vastaanottoaan. Lääkäreiden huoneistot olivat isoja, 150–300-neliöisiä. Pienemmissä huoneistoissa asui keskiluokkaan ja työläisiin kuuluvia. Talon asukkaisiin kuului muun muassa Nikolai Bobrikovin leikannut kirurgi Richard Faltin sekä rakennuksessa valmistavaa koulua pitäneet sisarukset Annie ja Bertha Edelfelt, joiden isä oli arkkitehti Carl Albert Edelfelt ja veli taidemaalari Albert. Agronomiliitto osti rakennuksen vuonna 1953, ja siinä on muun muassa liiton toimisto. Omistajanvaihdoksen myötä rakennuksen nimi vaihtui Lääkäreiden talosta Agronomitaloksi. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == Luokka:Kaartinkaupunki Luokka:Helsingin liikerakennukset Luokka:Gesellius-Lindgren-Saarinen-toimiston suunnittelemat rakennukset Luokka:Helsingin jugendrakennukset
Keski-Pohjalainen

Keski-Pohjalainen oli Kokkolassa vuosina 1905–1911 ilmestynyt sanomalehti. Kokkolan nuorsuomalaisten perustama Keski-Pohjalainen muuttui syksyllä 1907 maalaisliittolaiseksi, mutta palasi nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi kesään 1908 mennessä. Se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Aluksi kahdesti ja vuodesta 1907 lähtien kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 600–1100 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät William Frithiof Ilmoni (1906–1907), Kustaa Hautamäki (1907–1908), Kaarlo Takalampi (1909) ja I. T. Björklund (1910–1911). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Keski- Pohjalainen digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kokkolan media
Maalainen

Maalainen oli Helsingissä vuosina 1907–1908 ilmestynyt sanomalehti. Lehti perustettiin Talonpojan Lehden tilalle maalaisliiton pää-äänenkannattajaksi. Sen taustalla oli myös aktivisteja kuten V. O. Sivén ja Herman Stenberg. Etupäässä Viipurin lääniin levinnyt lehti osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi ja lakkasi jo reilun puolen vuoden kuluttua. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3500 kappaletta. Sen päätoimittajana työskenteli Jaakko Kivi. ==Lähteet== Luokka:Helsingin media Luokka:Suomen Keskustan lehdet Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Tuulikki Kurki

Tuulikki Kurki (syntynyt 1971 Imatrallahttp://wanda.uef.fi/lehdisto/msg00125.html) on suomalainen kulttuurintutkija. Hän on tutkinut suomalaista kansankirjailijaa Heikki Meriläistä, suomenkielistä kirjallisuutta Neuvosto-Karjalassa ja Venäjän Karjalassa sekä kirjallisuutta ja kulttuurimuotoja erilaisilla rajaseuduilla. Hän työskentelee kulttuurintutkimuksen professorina Itä-Suomen yliopistossa. == Lähteet == *https://uefconnect.uef.fi/henkilo/tuulikki.kurki/ ==Viitteet== Luokka:Suomalaiset folkloristit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jack Miller

Jack Peter Miller (s. 18. tammikuuta 1995 Townsville, Queensland, Australia) on australialainen ratamoottoripyöräilijä, joka kilpailee kaudella 2016 MotoGP-luokan Marc VDS -tallissa Hondan pyörällä. Miller debytoi MotoGP:ssä 125-kuutioisten luokassa vasta 16-vuotiaana vuonna 2011. Hän ajoi kaudella 2011 kuusi kilpailua Aprilialla ja KTM:llä saavuttamatta yhtään pistettä. Seuraavana vuonna sarjan nimi muuttui Moto3:ksi. Miller vaihtoi tallia, nyt hän kilpaili Hondalla. Kaudella 2012 Miller sijoittui MM-sarjan sijalle 23 17 pisteellä. Vuonna 2013 Miller jatkoi Hondalla ja hänen kolmas kautensa MotoGP:n piikkiluokassa oli melko hyvä. Hän sijoittui sarjan seitsemänneksi 110 pisteellä ajettuaan kymmenen kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Kaudeksi 2014 Miller vaihtoi jälleen tallia, nyt KTM:llä kilpailevalle Ajo Motorsportille. Miller voitti heti kauden ensimmäisen ja toisen kilpailun ja kauden puolivälissä hän oli sarjan kärjessä. Lopulta kuitenkin Álex Márquez voitti sarjan. Kaudeksi 2015 Miller siirtyi ajamaan MotoGP-sarjaan Marc VDS -talliin. Hän oli ensimmäisellä kaudellaan kuninkuusluokan loppupisteissä 19:s kerättyään 17 pistettä. == Lähteet == Luokka:Australialaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Giovanni Codrington

Giovanni Codrington (s. 17. heinäkuuta 1988 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen pikajuoksija. Hän kilpailee 100 ja 200 metrillä. 100 metrillä Codringtonin ennätys on heinäkuussa 2014 juostu 10.29 ja 200 metrillä vuonna 2008 juostu 21.42. Hän voitti Hollannin viestijoukkueen jäsenenä kultaa vuoden 2012 EM-kisoista Helsingistä 4×100 metrin viestistä. Joukkueen muut jäsenet olivat Brian Mariano, Churandy Martina ja Patrick van Luijk. Codrington on 177 senttimetriä pitkä ja painaa 80 kiloa. Hän edustaa GRNG-seuraa. == Lähteet == * http://www.iaaf.org/athletes/netherlands/giovanni- codrington-225860#personal-bests * http://www.european- athletics.org/athletes/group=C/athlete=138521-codrington-giovanni/index.html Luokka:Alankomaalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ikuinen liekki

Ikuinen liekki () on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä historiallinen melodraamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1922. Elokuvan pääosissa ovat Norma Talmadge ja Adolphe Menjou. Ikuinen liekki sijoittuu Ludvig XVIII:n ajan Ranskaan, missä kreivitär de Langeaisilla on monta kosijaa. Ikuinen liekki perustuu Honoré de Balzacin romaaniin Kreivitär de Langeais (1834), jonka pohjalta Frances Marion laati elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Norma Talmadge, ja elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. Ikuinen liekki sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 17. syyskuuta vuonna 1922. Suomessa elokuva sai ensi-illan 3. helmikuuta vuonna 1924. First National Pictures toimi elokuvan levittäjänä. Ikuisen liekin kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Ikuinen liekki TCM Movie Databasessa * Ikuinen liekki Silent eran sivustolla Luokka:Vuoden 1922 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Yhdysvaltalaiset historialliset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Fuad Masum

Muhammad Fuad Masum (فؤاد معصوم, s. 1938) on irakilainen kurdipoliitikko. Hän toimi Irakin presidenttinä kesäkuusta 2014 lokakuuhun 2018. Parikymmentä vuotta aikaisemmin hän oli autonomisen kurdialueen ensimmäisenä pääministerinä. Hän on ollut vuodesta 2005 kansanedustaja, ja vuodesta 2010 kurdiliittouman parlamenttiryhmän puheenjohtaja. Masum kuuluu samaan PUK- puolueeseen kuin edellinen presidentti Jalal Talabani. == Lähteet == Luokka:Irakin presidentit Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Breitscheidplatz

thumb|265px|Breitscheidplatzin aluetta. Vasemmalla Budapester Strasse -katu, taustalla Europa-Center ja oikeassa laidassa Keisari Vilhelmin muistokirkkoa. Breitscheidplatz on aukio Berliinin Charlottenburgin kaupunginosassa. Se on entinen Länsi-Berliinin keskus, josta saavat alkunsa kauppakadut Kurfürstendamm, Tauentzienstrasse, Budapester Strasse ja Kantstrasse. Aukion luona sijaitsee myös Länsi-Berliinin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluva Keisari Vilhelmin muistokirkko.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 59. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Breitscheidplatz oli jo ennen toista maailmansotaa vilkas paikka, ja sen ympäristössä oli runsaasti teattereita, elokuvateattereita ja kabareita sekä kalliita ostospaikkoja. Alkuperäinen rakennuskanta tuhoutui pääosin sodassa, minkä jälkeen alueelle rakennettiin uusia kerrostaloja. Vain yksi rakennus on säilynyt sotaa edeltävältä ajalta. Aukion merkitystä lisäsi se, että kylmän sodan aikana läheinen Zoologischer Gartenin rautatieasema oli Länsi-Berliinin päärautatieasema. Breitscheidplatzin ympäristön tunnettuja sodan jälkeen rakennettuja rakennuksia ovat muun muassa 1955–1957 valmistunut Bikini-Haus, jonne 1970-luvulla sijoitettiin Berliinin taidehallin kokoelmat, vuonna 1965 valmistunut ostoskeskus Europa-Center sekä Zoo Palast, joka oli vuoteen 1999 saakka Berliinin elokuvajuhlien järjestämispaikka. Aivan Breitscheidplatzin takana sijaitsee Berliinin eläintarha. Aukion nimeksi annettiin alkujaan vuonna 1889 Gutenberglatz Johannes Gutenbergin mukaan, mutta se vaihdettiin jo 1892 Auguste-Viktoria-Platziksi keisarinna Augusta Viktorian mukaan. Nimen Breitscheidplatz aukio sai vuonna 1947 sosiaalidemokraattisen poliitikon Rudolf Breitscheidin mukaan, joka oli kuollut vuonna 1944 keskitysleirillä.Breitscheidplatz Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 25.9.2014. Breitscheidplatz on vuosittaisten Berliinin joulumarkkinoiden keskus. Vuoden 2016 joulumarkkinoilla tapahtui 12 ihmistä surmannut väkivaltainen isku miehen ajaessa tahallaan rekalla väkijoukkoon.12 kuollut, kyseessä oli terrori-isku – Mitä Berliinin tapahtumista nyt tiedetään Yle 20.12.2016. Viitattu 6.3.2017. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Breitscheidplatz Berliinin kaupungin viralliset sivut Luokka:Berliinin aukiot
Pikku-Huopalahden kaatopaikka

Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli Helsingin Pikku-Huopalahdessa sijainnut kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1937–1949. Sitä kutsuttiin myös Köyhien Stockaksi. ==Kaatopaikan historia ja luonne == Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli pienkaatopaikka, joka oli vaatimaton ja vaaraton. Sinne vietiin talousjätettä, paperia ja tuhkaa. Teollisuusjätteitä ei viety, mutta niitä päätyi alueelle muun toiminnan yhteydessä. Sekä kaatopaikan alkuhistoria että sen toiminnan päättyminen on jossakin määrin epäselvä. Se on perustettu saviselle maalle vuonna 1937. Sen arvellaan liittyneen Helsingin kaupungin laajenemiseen sekä Tilkan sotilassairaalan funkkistyylisen sairaalarakennuksen valmistumiseen vuonna 1936. Toiminta luultavasti päättyi, kun Pasilan kaatopaikka avattiin 1949 ja se korvasi Pikku-Huopalahden toiminnan. ==Köyhän miehen Stocka== Kaatopaikkatoiminnan päättymisen jälkeen alueen ympäristö näytti edelleen kaatopaikalta, jota kutsuttiin ”Köyhän miehen Stockaksi” tai ”Köyhien Stockaksi”. Tämä alue sijaitsi kaatopaikan liepeillä, Tilkan ja merenlahden välissä. Sen nimessä oli viittaus sekä alueen monipuoliseen romuvalikoimaan että Stockmannin tavarataloon. Alueelle oli sijoittunut erilaista pienteollisuutta, muun muassa autojen purkamista, nähtävästi myös romutavara- ja vanhojen tavaroiden kauppoja. Ilmeisesti kerääntynyttä romua ei juuri kuljetettu minnekään pois. Kaatopaikka oli peitetty maalla ja louheella, mutta alueen maaperä saastui pienteollisuustoiminnan seurauksena: sinne joutui raskasmetalleja, öljyä ja haihtuvia hiilivetyjä. Osmo Soininvaara antaa blogissaan ymmärtää, että Köyhän miehen Stockalla sijainnut romuihin liittynyt liiketoiminta oli syntynyt enemmän tai vähemmän spontaanisti, kaavoittamattomalle alueelle ja mahdollisesti ilman sen kummempia lupia. Köyhän miehen Stocka oli olemassa vielä 1980-luvulla. Siellä kuvattiin Uuno Turhapuro -elokuvien kohtauksia, jotka tapahtuivat Härski Hartikaisen autokorjaamolla. Joidenkin käsitysten mukaan Köyhien Stocka viittasi yritykseen nimeltä Helsingin Metalli ja Rauta Oy, joka toimi Pikku- Huopalahdessa ja siirtyi sittemmin Tattarisuolle, missä se lopetti toimintansa vuonna 2016. Sen kohtaloksi koituivat kilpailevat yritykset, kuten Biltema, Byggmax ja Bauhaus, samoin kuin nettikauppa. ==Alue nykyisin== Nykyisin Pikku- Huopalahden kaatopaikkaa on mahdotonta enää havaita maastossa, sillä se on käytännössä kadonnut kymmeniä vuosia sitten. Alue siivottiin ennen kuin Pikku- Huopalahden uusi asuinalue rakennettiin 1990-luvulla. Ennen rakentamista alue tutkittiin, ja nykyisin Niemenmäen puolella sijaitsevien viljelypalstojen kohdalta maa on vaihdettu puhtaaseen. Muualla on eristyskerros ja päällä puhdasta maata. Jätteet sen sijaan ovat täysin maatuneet. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Pikku-Huopalahden kaatopaikka Luokka:Helsingin entiset kaatopaikat Luokka:Haaga Luokka:Meilahti Luokka:Munkkiniemi Luokka:Ruskeasuo
Ernst-Reuter-Platz

Ernst-Reuter-Platz on aukio ja liikenneympyrä Berliinin Charlottenburgin kaupunginosassa, Straße des 17. Juni -kadun varrella. Straße des 17. Juni jatkuu Ernst-Reuter-Platzilta länteen Bismarckstraßen nimellä. Aukiolta lähtevät eri suuntiin myös Hardenbergstraße, Otto-Suhr-Allee ja Marchstraße. Aukio nimettiin vuonna 1953 Länsi-Berliinin pormestarina toimineen sosiaalidemokraatin Ernst Reuterin mukaan.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 54. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Paikalla oli aiemmin risteys, joka tunnettiin lempinimellä Knie (”Polvi”), koska Mitten suunnasta Charlottenburgin linnalle kulkenut tie teki siinä kohdalla mutkan. Nykyisen ilmeensä aukio sai toisen maailmansodan jälkeen, arkkitehti Bernhard Hermkesin vuonna 1955 laatiman suunnitelman pohjalta. Risteys muutettiin suuren liikenneympyrän sisään jääväksi aukioksi, joka koristeltiin suihkulähtein. Lähikortteleiden vanhan tiiviin rakennuskannan tilalle rakennettiin suuria yksittäisiä toimistotaloja. Ernst-Reuter-Platzin näkyvin rakennus on vuonna 1960 aukion länsilaidalle valmistunut Telefunkenin tornitalo, joka on nykyään Berliinin teknillisen yliopiston käytössä. Aukion lähellä sijaitsee Ernst-Reuter-Platzin metroasema. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin aukiot
Valtiatar

Valtiatar () on yhdysvaltalainen The CW Television Networkin draamasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin 17. lokakuuta 2013. Sarja seuraa Skotlannin kuningattaren Maria Stuartin Ranskassa viettämiä nuoruusvuosia. Sarja ei ole kuitenkaan historiallisesti tarkka, vaan enemmänkin nykypäivään tuotu kuvaus historiallisista henkilöistä ja tapahtumista. Yksi sarjan tekijöistä onkin todennut, että he ovat ottaneet taiteellisia vapauksia. Tammikuussa 2014 sarja palkittiin Yhdysvalloissa parhaan uuden draamasarjan People’s Choice Awardilla ja pian sen jälkeen tiedotettiin, että sarjaan tehdään toinen tuotantokausi. Toisen tuotantokauden ensimmäinen jakso esittiin Yhdysvalloissa 2. lokakuuta 2014. Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin AVA:lla 19. tammikuuta 2014, ja se keräsi 107 000 katsojaa. == Juoni == Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1500-luvun Ranskaan. 15-vuotias Skotlannin kuningatar Maria Stuart eli Mary on elänyt ranskalaisessa luostarissa, mutta murhayrityksen jälkeen hänet viedään Ranskan hoviin turvaan, jossa hän tapaa tulevaa perhettään ja lapsuuden ystäviään. Maryn on määrä mennä naimisiin Ranskan kuninkaan pojan Frans II:n eli Francisin kanssa, mutta kaikki ei suju suunnitelmien mukaan. Francisin äidin neuvonantaja Nostradamus näkee näyn, jonka mukaan Mary koituu hänen poikansa kuolemaksi. == Näyttelijöitä == == Jaksot == Kausi Jaksot Yhdysvallat Suomi Esitys alkoi Esitys päättyi Esitys alkoi Esitys päättyi 1 22 17. lokakuuta 2013 15. toukokuuta 2014 19. tammikuuta 2014 22. kesäkuuta 2014 2 22 2. lokakuuta 2014 14. toukokuuta 2015 5. marraskuuta 2014 30. marraskuuta 2015 – 3 18 9. lokakuuta 2015 20. kesäkuuta 2016 24. tammikuuta 2016 11. syyskuuta 2016 – 4 16 10. helmikuuta 2017 16. kesäkuuta 2017 1. lokakuuta 2017 14. tammikuuta 2018 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Sarjan viralliset kotisivut * Sarjan suomalaiset kotisivut * Arvostelu: Teinilauma Ranskan hovissa Helsingin Sanomat. 19.1.2014 Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset nuortendraamasarjat Luokka:The CW:n televisio-ohjelmat
Pieter Brueghel nuorempi

Pieter Brueghel nuorempi (1564 Bryssel, Espanjan Alankomaat – 1638 Antwerpen, Espanjan Alankomaat) oli flaamilainen taidemaalari. Hänet tunnetaan etenkin maaseutua ja uskonnollisia aiheita sekä helvettiä ja Haadesta kuvaavista maalauksistaan, ja häntä kutsuttiin myös nimellä "Helse Brueghel" (). Pieter Brueghel kuului Brueghelin taiteilijasukuun ja oli samannimisen suvun kantaisän vanhin poika. Tätä kutsutaan yleensä nimellä Pieter Brueghel vanhempi. Isä alkoi vanhoilla päivillään kirjoittaa sukunimen ilman h:ta mutta pojat käyttivät vanhaa kirjoitustapaa. Pieter pysyi uransa aikana melko uskollisena isänsä tyylille. Hän laati jäljennöksiä monista isänsä töistä, eikä aina voi olla varma, kumpi on alkuperäinen tekijä. Pieter Brueghel nuoremman veli Jan Brueghel oli myös taidemaalari. == Teoksia == File:Pieter Bruegel the Elder - The Sermon of Saint John the Baptist.jpg|Johannes Kastaja saarnaa, Pieter Brueghel vanhempi (1566) File:Pieter Brueghel (II) - St John the Baptist Preaching, Groeningemuseum.jpg|Johannes Kastaja saarnaa, Pieter Brueghel nuoremman kopio, 1616 jälkeen Image:Pieter Brueghel the Younger Preaching.jpg|Johannes Kastaja saarnaa, Pieter Brueghel nuoremman kopio, (1601–1604) Kuva:Pieter BRUEGHEL Ii - The tax-collector's office - Google Art Project.jpg|Veronkantajan toimisto tai Kylän lakimies, (noin 1615) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pieter Bruegel the Younger Atcyclopedia Luokka:Belgialaiset taidemaalarit Luokka:Renessanssin taidemaalarit Luokka:Vuonna 1564 syntyneet Luokka:Vuonna 1638 kuolleet
Alte Bibliothek

thumb|280px Alte Bibiolithek eli vanha kirjasto on rakennus Berliinin Bebelplatzin länsilaidalla. Rakennus tunnetaan kaarevan julkisivunsa vuoksi lempinimellä Kommode (”Lipasto”).Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 48, 158. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Barokkityylinen rakennus rakennettiin vuosina 1775–1780 Georg Friedrich Boumannin ja Georg Christian Ungerin suunnitelmien pohjalta vuonna 1661 perustetun Preussin kuninkaallisen kirjaston tiloiksi.Bebelplatz, Alte Bibliothek Denkmale in Berlin. Viitattu 25.7.2014. Sitä ennen kirjasto oli toiminut Berliinin kaupunkilinnan eräässä siivessä. Kuningas Fredrik Suuren määräyksestä Unger käytti piirustusten pohjana Joseph Emanuel Fischer von Erlachin vuonna 1725 Wienin Hofburgiin sunnittelemaa kirjastoa. Kuninkaallinen kirjasto oli alkuun avoinna vain hovin jäsenille ja valikoiduille oppineille, mutta vuodesta 1810 alkaen se avattiin myös opiskelijoille. Tilat kävivät aikanaan kirjastolle ahtaiksi, ja valtionkirjaston uusi rakennus valmistui vuonna 1914 Unter den Lindenin toiselle puolelle. Vanha kirjastotalo siirtyi Humboldt-yliopiston käyttöön ja pääasiassa siinä on toiminut yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta. Vanha kirjastotalo tuhoutui lähes kokonaan toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1963–1969 Werner Kötteritzschin johdolla. Julkisivu rekonstruoitiin alkuperäistä vastaavaksi, mutta sisäpuolelle tehtiin uudenaikainen rakennus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Saksan kirjastot
Luettelo Donkey Kong -peleistä

Tämä on luettelo Donkey Kong -peleistä. ==1980-luku== ===1981=== * Donkey Kong, kolikkopeli ===1982=== * Donkey Kong Jr. * Donkey Kong Game & Watch ===1983=== * Donkey Kong 3 * Donkey Kong Jr. Math ==1990-luku== ===1994=== * Donkey Kong Country SNES * Donkey Kong ´94 Game Boy ===1995=== * Donkey Kong Country 2: Diddy's Kong Quest * Donkey Kong Land Game Boy ===1996=== * Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble * Donkey Kong Land 2 Game Boy ===1997=== * Diddy Kong Racing * Donkey Kong Land III Game Boy ===1999=== * Donkey Kong 64 ==2000-luku== ===2003=== * Donkey Konga ===2004=== * Donkey Konga 2 * Donkey Kong Jungle Beat * Mario vs. Donkey Kong Game Boy Advance ===2005=== * Donkey Kong Jungle Fever kolikkopeli * Donkey Konga 3: Tabe- houdai! Haru Mogitate 50 Kyoku (Vain Japanissa) * DK King of Swing Game Boy Advance ===2006=== * Mario vs. Donkey Kong 2: March of the Minis Nintendo DS ===2007=== * Donkey Kong Jet Race * DK Jungle Climber Nintendo DS ==2010-luku== ===2010=== * Donkey Kong Country Returns ===2014=== * Donkey Kong Country Tropical Freeze (Wii U) * Mario vs. Donkey Kong (Wii U) ===2018=== * Donkey Kong Country Tropical Freeze (Nintendo Switch) ==Käsikonsolit== * Mario vs. Donkey Kong: Minis March Again! * Mario vs. Donkey Kong: Mini-Land Mayhem! * Mario and Donkey Kong: Minis on the Move ==Aiheesta muualla== *Official Nintendo website *Official Paon website Luokka:Donkey Kong -pelit Donkey Kong
Schlossbrücke

thumb|Yksi sillalla olevista marmoripatsaista, Nike kantaa kaatuneen soturin Olympokselle (August Wredow). Schlossbrücke (Schloßbrücke; ) on Berliinin tunnetuimpia siltoja. Se on yksi Spreejoen ylittävistä ja Spreeinselin saaren mantereeseen yhdistävistä silloista kaupungin historiallisessa keskustassa. Silta kulkee Unter den Linden -puistokadun ja Lustgartenin aukion välissä. Se on saanut nimensä Berliinin kaupunkilinnan mukaan. Kyseessä on kolmiaukkoinen holvisilta. Paikalla kulki aikanaan vaatimaton puusilta, joka tunnettiin nimellä Hunderbrücke (”Koirasilta”), sillä Brandenburgin vaaliruhtinaat kulkivat sen yli metsästyskoiriensa kanssa lähtiessään linnastaan Tiergarteniin metsästämään. Nykyinen silta rakennettiin vuosina 1821–1824 arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin vuonna 1819 laatimien suunnitelmien pohjalta. Silta loi Unter den Lindenin edustavien rakennusten ketjulle näyttävän päätepisteen ja yhdisti puistokadun kaupunkilinnan alueeseen. Schinkel suunnitteli samoihin aikoihin myös uusia rakennuksia Unter den Lindenin varrelle, kuten Neue Wachen. Silta oli alkujaan avattava läppäsilta laivaliikenteen vuoksi.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 87. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Schlossbrücken kaiteet on koristeltu Schinkelin suunnittelemilla veistoksilla, jotka esittävät erilaisia merieläimiä. Pylväissä on Friedrich Wilhelm Wolffin kotkia esittäviä medaljonkeja. Schinkel suunnitteli sillan koristeeksi kuparisia patsaita, joiden oli tarkoitus esittää sotilaita. Niitä ei taloudellisista syistä voitu toteuttaa hänen eläessään. Vuosina 1842–1857 kuvanveistäjien Johann Gottfried Schadowin ja Christian Daniel Rauchin oppilaat valmistivat kahdeksan patsasta Schinkelin suunnitelmien pohjalta Carraran marmorista, ja ne sijoitettiin sillalle.Schlossbrücke Denkmale in Berlin. Viitattu 26.7.2014. Patsaat esittävät voitonjumalatar Nikeä sekä Pallas Athenea johdattamassa nuoria sotilaita vaikeuksien kautta voittoon. Berliiniläiset ovat antaneet Schlossbrückelle lempinimen ”nukkesilta”. Patsaat evakuoitiin toisen maailmansodan aikana, ja sodan jälkeen ne jäivät Länsi-Saksan puolelle. Ne kuitenkin palautettiin Itä-Saksaan vuonna 1981 Saksojen välisen vaihtosopimuksen nojalla Schinkelin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi.Marjaliisa Hentilä ja Seppo Hentilä: Berliiniin: retkiä lähihistoriaan, s. 44, 61. 2., uudistettu painos. Kirjapaja, Helsinki 2011. Patsaat palasivat sillalle vuosina 1983–1984. DDR:n aikana sillan nimi oli Marx-Engels-Brücke, mutta se sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1991. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin sillat Luokka:Holvisillat Luokka:Kivisillat Luokka:Saksan tieliikennesillat
Luettelo Wario-peleistä

Tämä on luettelo peleistä, joissa Nintendon Wario-niminen hahmo esiintyy. ==Tasoloikka== ===Wario Land -sarja=== * Wario Land: Super Mario Land 3 * Virtual Boy Wario Land * Wario Land II * Wario Land 3 * Wario Land 4/Advance * Wario Land: The Shake Dimension ==Mikropeli== ===WarioWare-sarja=== * Warioware, Inc.: Minigame Mania * WarioWare: Twisted! * WarioWare: Touched! * WarioWare: Smooth Moves * WarioWare: Snapped! * WarioWare D.I.Y. Do It Yourself * Game & Wario * WarioWare Gold ==Muut esiintymiset== * Super Mario Land 2: 6 Golden Coins * Mario & Wario * Wario's Woods * Wario Blast: Featuring Bomberman! * Wario World * Wario: Master of Disguise * Luokka:Mario- pelit Wario
Glienicker Brücke

Glienicker Brücke on Havel-joen ylittävä silta, joka sijaitsee Berliinin ja Potsdamin välisellä maantiellä.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 95. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Silta on saanut nimensä lähellä sijainneen Klein-Glienicken kartanon mukaan, jonka paikalla on nyt Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema Glienicken linna. Nykyinen silta on kolmas samalla paikalla. Ensimmäinen oli 1600-luvulla rakennettu puusilta ja toinen vuonna 1834 valmistunut Schinkelin suunnittelema tiilisilta. Sillat kävivät Berliinin kasvaessa ahtaiksi, sillä ne muodostivat liikenteellisen pullonkaulan Berliinin ja Potsdamin tärkeän varuskuntakaupungin välille. Nykyinen, kolmesta kaaresta muodostuva terässilta valmistui alun perin vuonna 1907. Se tuhoutui aivan toisen maailmansodan viimeisinä päivinä ja rakennettiin uudelleen vuonna 1950.Glienicker Brücke Denkmale in Berlin. Viitattu 31.7.2014. Kylmän sodan aikana Itä-Saksan ja Länsi-Berliinin raja kulki Havelia pitkin ja jakoi sillan kahtia. Silta sai silti Itä-Saksassa nimen Brücke der Einheit eli ”Yhtenäisyyden silta”. Sillalla oli aluksi rajanylityspaikka, mutta se suljettiin autoliikenteeltä vuonna 1952 ja jalankulkijoiltakin vuonna 1953. Berliinin muurin rakentamisen jälkeen siltaa saivat käyttää enää vain sotilashenkilöt. Kylmän sodan aikana Glienicken silta tunnettiin maailmalla siitä, että idän ja lännen valtiot suorittivat sillalla kiinni jääneiden vakoojien vaihtoja. Silta valittiin tähän tarkoitukseen luultavasti siksi, että se oli sivussa julkisuudesta. Tunnettu vaihto oli Gary Powersin luovutus Neuvostoliitosta Rudolf Abelia vastaan helmikuussa 1962. Muita vaihtoja tehtiin myös vuosina 1985 ja 1986. Silta avattiin uudelleen normaalille liikenteelle Saksojen yhdistymisen jälkeen vuonna 1990. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Glienicker-bruecke.de Luokka:Berliinin sillat Luokka:Saksan tieliikennesillat
Alte Kommandantur

Alte Kommandantur (myös Kommandantenhaus, Komendantintalo) on uudelleenrakennettu historiallinen rakennus Berliinin keskustassa Unter den Linden -puistokadun varrella, osoitteessa Unter den Linden 1. Rakennuksen takana on Schinkelplatz-aukio. Rakennus valmistui vuosina 1653–1654 Unter den Lindenin ensimmäisenä asuintalona.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 67. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Alkujaan barokkityylisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Johann Gregor Memhardt. Sitä laajennettiin vuosina 1795–1796. Rakennus toimi myöhemmin Berliinin varuskunnan komendantin virka-asuntona. Vuosina 1873–1874 rakennus korotettiin kolmikerroksiseksi ja muutettiin samalla uusrenessanssityyliseksi.Aufbau einer historischen Fassade mit der Technik der Gegenwart Berlin.de. Viitattu 26.7.2014. Rakennus vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja purettiin kokonaan 1950-luvulla. Sen paikalle rakennettiin vuonna 1967 Itä-Saksan ulkoministeriön talo, joka vuorostaan purettiin vuonna 1995.Marjaliisa Hentilä ja Seppo Hentilä: Berliiniin: retkiä lähihistoriaan, s. 49. 2., uudistettu painos. Kirjapaja, Helsinki 2011. Bertelsmann-konserni voitti 37:n hakijan joukosta Berliinin senaatin järjestämän tarjouskilpailun talon jälleenrakentamisesta. Hankkeen ehtona oli julkisivun toteuttaminen uskollisena kopiona alkuperäisestä. Bertelsmann perusti Berliinin keskuksensa rakennukseen sen valmistuttua vuonna 2003. Lähtökohtana oli vanhan talon viimeisin, 1870-luvun muutosten jälkeinen ulkonäkö. Koska piirustuksia alkuperäisestä rakennuksesta ei ollut säilynyt, uudelleenrakennuksessa käytettiin apuna rakennusta esittäneitä valokuvia. Berliiniläiset kiistelivät talon uudelleenrakentamisen mielekkyydestä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Saksan uudelleenrakennetut rakennukset ja rakennelmat
Sanna Ylianttila

Sanna Ylianttila (s. 24. huhtikuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa pelaavaa Oulu Nice Socceria. Hän aloitti uransa maalivahtina ja vaihtoi myöhemmin hyökkääjäksi. Ylianttila on rovaniemeläisen FC Lynxin kasvatti, joka siirtyi vuonna 2006 Oulun LuistinseuraanOLS/2 - Gamlakarleby Bollklubb Matchrapport Gamlakarleby Bollklubb. Viitattu 26.7.2014. ja sieltä vuoden kuluttua ONS:n riveihin. Liigauransa hän aloitti FC Hongassa kaudella 2010. Ensimmäisen liigakautensa jälkeen Ylianttila palasi Ouluun ja oli mukana nostamassa ONS:a Naisten Liigaan vuonna 2011. A-maajoukkueessa Ylianttila teki debyyttinsä maaliskuussa 2014 Englantia vastaan pelatussa Kypros Cupin ottelussa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marko Oksanen

Marko Johannes Oksanen (1. huhtikuuta 1975 – 21. heinäkuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan Veikkausliigassa FC Jazzia sekä toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla Euran Palloa, Musan Salamaa ja Kaskö IK:ta. Liigaurallaan Oksanen pelasi yhteensä 12 ottelua kausilla 1993 ja 2002.Veikkausliigan tilastohistoria Viitattu 26.7.2014. FC Jazzin ensimmäisellä mestaruuskaudella 1993 hän esiintyi kahdessa liigaottelussa, mutta pelasi muutoin pääosin seuran A-junioreissa.Paalosalo, Jorma: "Mestarit mies mieheltä", Satakunnan Kansa 4.10.1993. Viitattu 26.7.2014. Kauden 2002 Oksanen aloitti Kakkosen Musan Salamassa, josta siirtyi kesäkuussa loukkaantumisista kärsineen Jazzin riveihin. Oksanen pelasi urallaan myös kaksi poikien maaottelua. == Lähteet == *Soccer Database ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Ignacio Baca Lobera

Ignacio Baca Lobera (s. 28. kesäkuuta 1957 México) on meksikolainen säveltäjä. Hän aloitti kitaransoiton itseopiskelun 14-vuotiaana ja sai kotimaassaan sävellysopetusta Julio Estradalta. Vuosina 1985–1991 hän opiskeli sävellystä Brian Ferneyhoughin, Jean-Charles Françoisin ja Jōji Yuasan johdolla Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Hän sai sieltä musiikin maisterin ja filosofian tohtorin arvonsa. Baca Lobera osallistui 1990-luvun alussa myös Darmstadtin kursseille.The Living Composers Project: Ignacio Baca Lobera Baca Lobera on saanut useita kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia. Hänelle myönnettiin muun muassa Guggenheim-stipendi (2001–2002). Hänellä oli vuosina 1994–1995 Querétaron filharmonisen orkesterin säveltäjäresidenssi. Hän on opettanut Querétaron autonomisessa yliopistossa vuodesta 1994 lähtien. Baca Loberan teoksia on esitetty eri puolilla maailmaa. Hänen tuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikista sekä elektroakustisista teoksista. == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nino Džandžghava

Nino Džandžghava (; s. 29. heinäkuuta 1964 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen säveltäjä. Hän valmistui Tbilisin valtionkonservatoriosta vuonna 1988 ja täydensi siellä opintojaan sävellyksessä vielä Sulkhan Tsintsadzen johdolla vuoteen 1990 saakka. Džandžghava sai säveltämällään laulusarjalla kolmannen palkinnon nuorten säveltäjien kilpailussa Moskovassa vuonna 1986. Hänen tuotantoaan on esitetty Georgian lisäksi myös Armeniassa, Azerbaidžanissa, Venäjällä, Ranskassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.The Living Composers Project: Nino Janjgava Džandžghava on johtanut Tbilisissä perustamaansa kuoro- ja soitinkokoonpanoa vuodesta 2006 lähtien. == Lähteet == Luokka:Georgialaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jan Brueghel

Jan Brueghel (1568–1625) oli flaamilainen taiteilija. Hänet tunnetaan etenkin kukka-asetelmistaan ja maisemistaan. Brueghel tunnettiin taidostaan kuvata materiaalia ja pintoja, minkä takia hänen kutsumanimensä oli "Fluwelen Brueghel" . Brueghel oli Rubensin ystävä, ja he tekivät yhteistyötä niin että Brueghel maalasi taustalle maiseman tai kukkia, mihin Rubens sitten lisäsi ihmishahmot. Jan Brueghel kuului Brueghelin taiteilijasukuun. Hänen isäänsä kutsutaan yleensä nimellä Pieter Brueghel vanhempi, ja isoveljeään Pieter Brueghel nuorempi. Isä alkoi vanhoilla päivillään kirjoittaa sukunimen ilman h:ta mutta pojat käyttivät vanhaa kirjoitustapaa. Hänen poikansa Jan Brueghel nuorempi (1601–1678) oli myös taiteilija. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Jan Bruegel the Elder Artcyclopedia Luokka:Belgialaiset taidemaalarit Luokka:Barokkitaiteilijat Luokka:Vuonna 1568 syntyneet Luokka:Vuonna 1625 kuolleet
Jan Brueghel nuorempi

Jan Brueghel nuorempi (13. syyskuuta 1601 Antwerpen – 1. syyskuuta 1678 Antwerpen) oli flaamilainen taiteilija. Hän kuului Brueghelin taiteilijasukuun. Myös hänen isänsä nimi oli Jan Brueghel, ja isän ja pojan maalaustyyli oli niin lähellä toisiaan, että joistakin töistä on mahdotonta tietää kumman tekemiä ne ovat. Nuorempi Jan Brueghel opiskeli ensin isänsä ohjauksessa ja matkusti vuonna 1624 Italiaan Antoon van Dyckin kanssa. Vanhemman Jan Brueghelin kuoltua äkillisesti koleraepidemiaan, poika otti isänsä studion haltuun ja nousi killan johtoon. Isänsä tavoin hän maalasi taustoja monille taiteilijoille kuten Rubensille. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jan Bruegel the Younger Artcyclopedia Luokka:Belgialaiset taidemaalarit Luokka:Barokkitaiteilijat Luokka:Vuonna 1601 syntyneet Luokka:Vuonna 1678 kuolleet
Dave Thompson (tietokirjailija)

Dave Thompson (s. 4. tammikuuta 1960 Devon, Britannia) on brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten rock- ja popmusiikkia käsittelevistä teoksistaan. Hänen yli sadan kirjan tuotantoonsa kuuluu kuitenkin vähemmissä määrin myös elokuviin, urheiluun, postimerkkeihin, rahatieteeseen ja erotiikkaan suuntautuneita julkaisuja. Thompson on kirjoittanut muun muassa U2:n, Kurt Cobainin, Genesiksen ja Deep Purplen elämäkerrat. == Bibliografia == === Suomennetut teokset === * Luokka:Brittiläiset tietokirjailijat Luokka:Brittiläiset musiikkikirjailijat Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gueretsat

Gueretsat (Colobus) on häntäapinoiden alaheimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluvat lajit ovat väriltään mustavalkoisia. Ne muodostavat 5-20 yksilön laumoja. Lajeja tavataan Afrikassa päiväntasaajan seudulla. Sukuun kuuluvat lajit ovat angolangueretsa (Colobus angolensis), gueretsa (Colobus guereza), valkohäntägueretsa (Colobus polykomos), paholaisgueretsa (Colobus satanas) ja Colobus vellerosus. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * (anonyymi yksityinen sivusto) Luokka:Lehtiapinat
John Coletta

John Coletta (1932 – 9. heinäkuuta 2006) oli brittiläinen musiikkimanageri ja -tuottaja. Hän toimi managerina muun muassa Deep Purple-, Whitesnake-, Rainbow- ja Praying Mantis -yhtyeille. Deep Purplen johtoryhmään hän kuului vuodet 1968–1976, ja hän oli usein mukana myös yhtyeen kiertueilla. Luokka:Managerit Luokka:Brittiläiset musiikkituottajat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Fosforipentasulfidi

Fosforipentasulfidi eli difosforipentasulfidi eli tetrafosforidekasulfidi (P4S10) on fosforin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteeseissä sekä malmien rikastamisessa ja voiteluaineiden valmistuksessa. == Ominaisuudet == Huoneenlämpötilassa fosforipentasulfidi on kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Rakenteeltaan yhdiste muistuttaa fosforipentoksidin rakennetta. Yhdiste liukenee hyvin hiilidisulfidiin, mutta hydrolysoituu hitaasti kylmän ja nopeasti lämpimän veden vaikutuksesta. Hydrolyysissä muodostuu neutraaleissa olosuhteissa fosforihappoa ja vetysulfidia. Jos vesi on hapanta, muodostuu hydrolyysin tuotteina tiofosfaatteja ja sulfideja. Fosforipentasulfidi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden kanssa muodostaen niiden rikkijohdannaisia.Darrell C. Fee, David R. Gard & Chen-Hsyong Yang: Phosphorus Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 26.7.2014Gerhard Bettermann, Werner Krause, Gerhard Riess & Thomas Hofmann: Phosphorus Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 26.7.2014 :P4S10 \+ 16 H2O → 4 H3PO4 \+ 10 H2S == Valmistus ja käyttö == Fosforipentasulfidia valmistetaan kuumentamalla rikin ja fosforin seosta reaktorissa, jonka lämpötila on 280-515 °C. Reaktorissa on valmiina pieni määrä sulaa fosforipentasulfidia. Yhdiste puhdistetaan tislaamalla alennetussa paineessa ja jäähdytetään ja jauhetaan. Hidas jäähdytys johtaa hyvin kiteiseen fosforipentasulfidiin, kun taas nopea jäähdytys aikaansaa reaktiivisempaa tuotetta. Fosforipentasulfidi on kaupallisesti tärkein fosforin sulfideista. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistamaan amideista tioamideja, aldehydeistä tioaldehydejä, ketoneista tioketoneja, alkoholeista ja fenoleista ditiofosfaattiestereitä. Ditiofosfaattiesterit ovat usein käytettyjä voiteluaineissa. Fosforipentasulfidia käytetään myös hyönteismyrkkyjen kuten parationin ja malationin valmistuksessa ja kresoliin liuotettua fosforipentasulfidia käytetään malmien vaahdotusaineena. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *PubChem: Phosphorus pentasulfide *ChemBlink: Phosphorus pentasulfide Luokka:Fosforiyhdisteet Luokka:Rikkiyhdisteet
Merihaukka (elokuva)

Merihaukka (The Sea-Hawk) on Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Pääosaa, englantilaista kaapparikapteenia, näyttelee Errol Flynn, joka puolustaa isänmaansa etuja Espanjan sotalaivastoa vastaan. Elokuva on Flynnin ja ohjaaja Curtizin kymmenes yhteistyö. Säveltäjä Erich Wolfgang Korngold oli tämän elokuvan musiikin tekijänä uransa huipulla. Elokuva perustuu löyhästi merirosvo Francis Draken elämään. Elokuva sai digitaalisen värityksen 1991, mutta sitä ei ole toistaiseksi saatavilla dvd:nä. ==Arviot== Elokuva on aikansa mahtipontista Hollywood-viihdettä. Curtizin työ on taitavaa, ja kriitikko Onnimanni Liukkonen kiittää erityisesti meritaistelujen vetoa ja Korngoldin musiikkia.Onnimanni Liukkonen: Merihaukka, Viikon tv- elokuvia, Tv-maailma, 30/2014 sivu 10 ==Näyttelijät== ==Lähteet== Luokka:Michael Curtizin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Vuoden 1940 yhdysvaltalaiset elokuvat
Star Fox Zero

Star Fox Zero on Nintendo EAD:n Platinum Gamesin kehittämä shoot 'em up. Peli on julkaistu vuonna Wii U:lle. Pelin kehityksestä vastasi Shigeru Miyamoto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Star Fox -pelit Luokka:Wii U -pelit Luokka:Vuoden 2016 videopelit Luokka:Nintendon julkaisemat videopelit
Nuori ja kaunis

"Nuori ja kaunis" on Anna Järvisen ja Olavi Uusivirran kappale, joka julkaistiin singlenä 11. huhtikuuta 2011. Kappale sisältyi Järvisen Anna Själv Tredje -albumin Suomen painokselle sekä Uusivirran Elvis istuu oikealla -albumin CD-painokselle. Uusivirran säveltämä ja sanoittama kappale oli vuonna 2011 ensi-iltansa saaneen Elokuu-elokuvan tunnuskappale. Oskari Sipolan ohjaama musiikkivideo kappaleesta julkaistiin 18. maaliskuuta 2011. Kappale oli kaupallinen menestys, sillä se sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi sekä lataus- että singlelistalla. Radiolistalla kappale menestyi myös hyvin, ollen parhaimmillaan radioiden viidenneksi soitetuin kappale. == Kappaleet == # == Listasijoitukset == Lista Paras sijoitus Suomen virallinen singlelista 7 Suomen virallinen latauslista 7 Radiolista 5 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2011 kappaleet Luokka:Olavi Uusivirran kappaleet