EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Venäjän federaation kommunistinen puolue

Venäjän federaation kommunistinen puolue (, lyh. КПРФ; Kommunistitšeskaja partija Rossijskoi Federatsii, KPRF) on venäläinen puolue, jonka perusti helmikuussa 1993 kielletyn Neuvostoliiton kommunistisen puolueen vahvin ryhmä. Puolue korostaa ainutlaatuista venäläistä erikoisluonnettaan painottaessaan isänmaallisuuden ja nationalismin merkitystä marxismi-leninismin lisäksi. KPRF:n johtaja (1. sihteeri) on Gennadi Zjuganov. Puolueen ilmoittama tavoite on perustaa uusi modernisoitu versio sosialismista Venäjällä.https://www.forbes.com/sites/kenrapoza/2011/12/06/can-russias- communist-party-make-a-comeback/2/ Välittömiä tavoitteita ovat olleet luonnonvarojen, maatalouden ja suurteollisuuden kansallistaminen sekatalouden kehyksessä niin, että pienten ja keskikokoisten yritysten kasvu on mahdollista yksityisellä sektorilla.https://www.washingtontimes.com/news/2012/nov/22/socialism-may-be- waning-but-not-for-young-russians/ KPRF:n suurin kannattajakunta on vanhukset ja puolue menettää tämän kautta kannattajia.https://www.reuters.com/article/us-russia-election- communists/russian-communists-drop-veteran-select-surprise-candidate-to- challenge-putin-idUSKBN1EH0HP Neuvostonostalgia on vaikuttanut sen kannatukseen. == Vaalimenestys == KPRF kasvatti kannatustaan tasaisesti perustamisestaan lähtien, mutta hävisi pahasti vuoden 2003 vaaleissa ja sai vain 51 paikkaa 450:stä duumassa. Pahimmin sen kanssa kannatuksesta kilpailee Oikeudenmukainen Venäjä. Vahvinta KPRF:n tukialuetta ovat Etelä-Venäjän maaseutu, ns. punavyö, ja pienet kaupungit Moskovan ympärillä. Duuman vaalit Vuosi Ääniosuus Paikkamäärä 1993 12,4 % 1995 22,3 % 1999 24,3 % 2003 12,6 % 2007 11,6 % 2011 19,2 % 2016 13,4 % Presidentinvaalit Vuosi Ehdokas Ääniosuus 1996 Gennadi Zjuganov 32,0 % (toinen kierros: 40,3 %) 2000 Gennadi Zjuganov 29,2 % 2004 Nikolai Haritonov 13,7 % 2008 Gennadi Zjuganov 17,8 % 2012 Gennadi Zjuganov 17,2 % 2018 Pavel Grudinin 11,8 % 2024 Nikolai Haritonov 4,37 % ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Venäjän federaation kommunistinen puolue Luokka:Venäjän puolueet Luokka:Kommunistiset puolueet
Marja-Leena Syvänen

Marja-Leena Syvänen tai Marjukka Syvänen (10. marraskuuta 1939 Valkeakoski – 1. huhtikuuta 2003 Akaa) oli suomalainen näyttelijä, joka muistetaan lähinnä Maalaiskomedioista Hillevi Jortikan roolista. == Osittainen filmografia == Vuosi Elokuva Rooli 1998 Vain muutaman huijarin tähden Hillevi Jortikka 2000 Kekkosen kaveri Esteri Ojansivu 2001 Peräkamaripojat Hillevi Jortikka 2001–2002 Mooseksen perintö Hillevi Jortikka == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
DC-animaatiouniversumi

DC-animaatiouniversumi () on useista DC Comicsin animoiduista supersankari- televisiosarjoista koostuva jatkumo, jonka on tuottanut Warner Bros. Animation. Suurimmaksi osaksi tätä universumia ovat olleet mukana tekemässä Bruce Timm ja Paul Dini. Kaikki hahmot, jotka ovat mukana DC- animaatiouniversumissa perustuvat DC-sarjakuvien sankareihin. Tämä universumi on lähtöisin Batman: The Animated Series -sarjasta, jonka jälkeen on tuotettu lisää spin-off DC-sarjoja, kuten Teräsmies ja Justice League. DC- animaatiouniversumi kesti vuodesta 1992 aina vuoteen 2006 asti. Viimeisen sarjan päätyttyä DC-animaatiouniversumista oli suunnitteilla vielä yksi elokuva Justice League: Worlds Collide, joka ei kuitenkaan päässyt tuotantoon. Kesällä 2008 Timm ilmoitti keskittyvänsä tuottamaan DC:n animaatioelokuvia, jonka myötä on mahdollista nähdä Worlds Collide elokuvan saavan ensi- iltansa.Comic-Con 2008: "Justice League: Worlds Collide" possibilities Comics Continuum 25.7.2008 Viitattu 2.8.2009 Elokuvan tuotanto peruttiin, mutta sen muokattua käsikirjoitusta käytettiin elokuvassa Justice League: Crisis on Two Earths. Vuonna 2017 julkaistu Batman and Harley Quinn ja vuonna 2018 julkaistu Justice League vs. the Fatal Five eivät virallisesti kuulu DC- animaatiouniversumiin, mutta Bruce Timm on kommentoinut, että elokuvat on toteutettu sopivaksi osaksi varsinaista sarjaa. Tästä huolimatta hän pitää niitä myös itsenäisinä elokuvinaan, jotka ovat riippumattomia aiemmista tapahtumista. == Televisiosarjat == DC-animaatiouniversumi koostuu seuraavista animaatiosarjoista: * Batman (vuoden 1992 animaatiosarja) (1992–1995) * Teräsmies (animaatiosarja) (1996–2000) * The New Batman Adventures (1997–1999) * Batman of the Future (1999–2001) * Static Shock (2000–2004) * The Zeta Project (2001–2002) * Justice League (2001–2004) * Justice League Unlimited (2004–2006) == Elokuvat == * Batman – Mustan kostajan paluu (1993) * Batman & Teräsmies: Ässäpari ja Jokeri (1998, koottu televisiosarjan jaksoista) * Batman ja Pakkasherra (1998) * Batman of the Future: Return of the Joker (2000) * Batman: Salaperäinen Batwoman (2003) * Batman and Harley Quinn (2017, osa universumia Bruce Timmin mukaan) * Justice League vs. the Fatal Five (2018, osa universumia Bruce Timmin mukaan) ==Lähteet== *
Mustat sotniat

Mustat sotniatFactum: Uusi tietosanakirja 5: me–pic, s. 137. Weilin & Göös, Espoo 2004. tai mustat sotnjat (, kirjaimellisesti ”Mustat sadat” < sotnja='sadan miehen joukko'Musta sotnja, Tietosanakirja. Osa 6, palsta 852. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1914) oli Venäjän keisarikunnassa 1900-luvun alussa toiminut äärikansallismielinen ja antisemitistinen liike, joka tuki tsaarin valtaa reaktiona vallankumouksellista kuohuntaa vastaan. Mustien sotnioiden ajamat asiat olivat Venäjän jakamattomuus, ortodoksinen usko ja itsevaltius. Mustat sotniat olivat lähinnä aatelia, maanomistajia, papistoa, porvaristoa, kauppiaita ja käsityöläisiä, mutta myös työläisiä oli mukana. == Mustat sotniat== Ensimmäiset mustien sotnioiden edeltäjät syntyivät vuonna 1900 Pietarissa. Tällöin perustettiin ”Pyhä prikaati” (Svjaštšennaja družina, Священная дружинa) ja ”Venäjän kokous” (Russkoje sobranije, Русское собрание). Varsinaiset mustat sotniat syntyivät vastareaktiona vuoden 1905 vallankumoukselle sen aikana ja jälkeen. Mustat sotniat olivat vaikutusvaltansa huipulla vuosina 1905–1907, jolloin niillä oli monia järjestöjä ja ne julkaisivat omia sanomalehtiään. Merkittävimpiä Mustien sotnioiden järjestöjä olivat muun muassa Venäjän kansan liitto (Союз русского народа, Sojuz russkogo naroda) Pietarissa, Arkkienkeli Mikaelin liitto (Sojuz Mihaila Arhangela), Yhtyneiden aatelisten neuvosto (Soviet obedinennogo dvorjanstva), Venäläisten liitto, Venäläinen monarkistinen puolue, Aktiivinen kamppailu vallankumousta vastaan Moskovassa ja Valkoinen kaksipäinen kotka Odessassa. Mustien sotnioiden merkittävimpiä johtajia olivat muun muassa Aleksander Dubrovin, Vladimir Puriškevitš, Nikolai Markov, Pavel Bulatzel, Ivan Vostorgov, A. I. Tristšati, munkki Iliodor, M. K. Šahovskoy ja muita. Mustat sotniat järjestivät neljä koko Venäjän kattavaa kokousta yhdistääkseen voimansa. Lokakuussa he valitsivat yhteisen johtajien neuvoston nimeltä Glavnaja uprava. Mustasotnialaisten aseistettu siipi, keltapaidat, järjesti sekä iskuja vallankumouksellisiksi epäiltyjä vastaan että juutalaisten vastaisia pogromeja. Suomen suuriruhtinaskunnassa järjestö tuli tunnetuksi heinäkuussa 1906, jolloin se murhasi Terijoella venäjänjuutalaisen poliitikon Mihail Herzensteinin. Mustien sotnioiden keskusneuvosto hajosi vuoden 1907 jälkeen. Muutenkin heidän merkityksensä alkoi hiipua ja jäsenmäärä huveta. Mustien sotnioiden järjestöt lakkautettiin virallisesti vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Vallankumouksen jälkeen sotnioiden kannattajat muodostivat valkoisen liikkeen oikeistosiiven, joka arvosteli muita monarkismin hylkäämisestä ja väitti valkoisia liberaalien ja vapaamuurarien soluttamaksi. == Lähteet == == Kirjallisuutta == *Walter Laqueur: Black Hundred: The Rise of the Extreme Right in Russia (1993) Luokka:Venäjän historia Luokka:Nationalismi Luokka:Äärioikeisto
Sulo Saarits

Sulo Taavetti Saarits (22. helmikuuta 1911 Luumäki – 25. toukokuuta 1990 Luumäki) oli suomalainen laulaja. ==Ura== Sulo Saarits opiskeli laulua Viipurin kirkkomusiikkiopistossa Oiva Soinin johdolla vuosina 1931–1934 sekä samaan aikaan yksityisesti Heikki Klemetin johdolla. Vuosina 1935–1938 hän lauloi Suomalaisen Oopperan kuorossa.Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja, s. 421. (2. painos.) Helsinki: Otava, 1957. Saarits oli Suomen tunnetuimpia kirkkolaulajia. Hän toimi kanttorina Merikarvialla vuosina 1938–1942, Forssassa vuosina 1942–1947, Tampereella vuosina 1947–1951 ja Helsingissä vuosina 1951–1974. Vuosina 1955–1979 hän toimi päätyönsä ohella laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa. Saarits lauloi useana vuonna Jeesuksen osan Johann Sebastian Bachin Matteus-passion esityksissä ja oli solistina Ylioppilaskunnan Laulajien Yhdysvaltain-matkalla vuonna 1953. Saaritsin laulama ja Tauno Äikään säestämä Taas kaikki kauniit muistot on vuodesta 1955 perinteisesti soinut Yleisradiossa Joulurauhan julistuksen radioinnin jälkeen.Virtamo, Keijo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 364. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5. Sulo Saarits sai director cantus -arvonimen sekä vuonna 1986 musiikkineuvoksen arvonimen. Vuonna 1935 Saarits levytti salanimellä S. Saarimo Dallapé-orkesterin solistina kappaleet Hyvänyön suukko mulle anna ja Älä usko.Marko Tikka ja Toivo Tamminen: Tanssiorkesteri Dallapé – suomijatsin legenda, s. 106. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011. ISBN 978-952-222-252-7. ==Salanimet== * S. Saarimo * T. Saarimo ==Palkinnot ja tunnustukset== *Pro Finlandia -mitali 1974 * Musiikkineuvoksen arvonimi 1986 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sulo Saaritsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. * * Soiva joulukalenteri: Klassikkoesitys tutusta joululaulusta (24.12.) ”Taas kaikki kauniit muistot” kuunneltavissa YLE Areenassa Saaritsin esittämänä. Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Hengellisen musiikin esittäjät Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet Luokka:Suomalaiset baritonit
Isdera Commendatore 112i

Isdera Commendatore 112i on vuonna 1993 Frankfurtin autonäyttelyssä esitelty saksalainen urheiluautokonsepti. Auton suunnittelusta vastasivat entinen Porschen suunnittelija Eberhard Schulz ja hänen kaksi poikaansa. Alkuperäinen tarkoitus oli rakentaa rajoitettu sarja identtisiä autoja, jotka oli tarkoitus myydä halukkaille ostajille noin 450 000 dollarilla, mutta ennen kuin sarjavalmistus saatiin aloitettua, yhtiö ajautui konkurssiin ja pesä myytiin sveitsiläisille velkojille. 1960-luvun lopussa Schulz toimi Mercedeksen palveluksessa ja oli pääsuunnittelijana muun muassa yhtiön C111-projektissa. Projektin piti tuottaa seuraaja legendaariselle 300 SL "Gullwing" -mallille, mutta muutamien erilaisten tutkielmien ja uudistusten myötä Mercedes lopulta hyllytti koko projektin. Tämä projekti kuitenkin poiki Schulzin oman Isdera- projektin, jonka seurauksena ja Mercedeksen tuella vuonna 1984 valmistui katuauto Isdera Imperator 108i, jonka kokonaisvalmistusmäärä oli 30 kappaletta. Imperator-projektinsa rohkaisemana Schulz halusi viedä Isderan konseptin pykälää korkeammalle tasolle, jolloin syntyi Commendatore 112i. Kuten 1960-luvun Mercedes-projektissakin, Isdera Commendatore 112i ladattiin täyteen uusia ja innovatiivisia teknisiä ratkaisuja, joihin kukaan muu ei vielä uskaltanut sitoutua. Commendatoren pelkät suunnittelukustannukset nousivat lähes neljään miljoonaan euroon. Valtaosa rahoista paloi edistyksellisiin innovaatioihin kuten aktiivinen ilmajarru, jonka tehtävänä oli automaattisesti täydentää auton jarrutusvoimaa suurissa nopeuksissa, tai automaattisesti säätyvään maavaraan. Edelleen auto rakennettiin suurimman tarjolla olevan Mercedes V12-moottorin ympärille ja sen jämäkkyydestä vastaamaan rakennettiin erittäin monimutkainen putkirunko. Auton ulkokuoressa puolestaan on selviä vaikutteita ja paikoin jopa lainattuja osia Porschen mallistosta. Esimerkiksi auton ajovalot ovat suora laina saman aikakauden Porsche 968 -mallista. Isdera Commendatore 112i on ajettavana Electronic Artsin vuonna 1997 julkaisemassa Need for Speed II -videopelissä. == Tekniset tiedot == *Moottori: 6.0 litrainen Mercedes V12 auton keskelle sijoitettuna *Teho: 304.3 kW / 5200 rpm *Vääntö: 580 Nm / 3600 rpm *Jarrut: Tuuletetut levyjarrut edessä 332 mm ja takana 310 mm *Rengaskoko: edessä 225/35 ZR 18 takana 295/35 ZR 19 *Paino: 1480 kg == Suorituskyky == *huippunopeus: 330 km/h *kiihtyvyys 0-60 mph: 4.7 sek. Luokka:Superautot Luokka:1990-luvun autot
Vibrato

Vibrato [vibraato t. vibˈraato] on soittimella tai ihmisäänellä muodostettu tehokeino ja koriste, joka saadaan aikaan vaihtelemalla sävelkorkeutta nopeasti vähäisellä alueella. Esimerkiksi jousisoittimella tämän voi suorittaa ainakin kolmella eri tavalla: ranteella, sormella tai koko käden liikkeellä. Vibraton luonne vaihtelee sen nopeuden ja laajuuden mukaan, ja soittaja voi omien mieltymystensä mukaan viljellä sitä niissä kohdissa, jotka kaipaavat hänen mielestään ylimääräistä ehostusta. Liiallinen vibraton käyttäminen koetaan kuitenkin usein häiritsevänä. Lisäksi soittajan tulee ottaa huomioon kappaleen aikakausi, tyyli ja muut seikat, jotka ohjaavat tulkintaa ja sen myötä myös tietynlaisen vibraton valintaa tai sen pois jättämistä. Vibrato voidaan toteuttaa myös digitaalisella tai analogisella efektoinnilla, ja se onkin useiden sähköisten kosketinsoittimien ominaisuus. ==Katso myös== *Tremolo *Huojunta Luokka:Ääniefektit Luokka:Musiikkitermit Luokka:Musiikin esittäminen Luokka:Italiankieliset sanat ja sanonnat
Futismaailma

Futismaailma oli suomalainen jalkapalloon erikoistunut verkkosivusto, jonka sisältö tuotettiin vapaaehtoisvoimin. Viikoittain Futismaailmassa kävi parhaimpina aikoina noin 6 000–7 000 eri kävijää, jotka tekivät 14 000–15 000 vierailua. Sittemmin kävijämäärät romahtivat.TNS Metrix - kävijät viikoittainTNS Metrix - vierailut viikoittain Sivusto suljettiin marraskuussa 2014. ==Aihealueet== Futismaailman toimitus kattoi muun muassa seuraavat jalkapallosarjat: * Mestarien liiga * Veikkausliiga * Ykkönen * Valioliiga * Mestaruussarja * Ykkösliiga * Primera División * Serie A * Bundesliiga * Ligue 1 * Eredivisie * Allsvenskan Lisäksi Futismaailma seurasi Suomen maajoukkueen otteluita ja suurimpia kansainvälisiä arvoturnauksia kuten MM-kilpailuja, EM- kilpailuja sekä Copa Américaa. ==Valkaise Stadion -kampanja== Kesäkuussa 2007 Futismaailma lanseerasi Belgiaa vastaan pelattuun EM-karsintaotteluun Valkaise Stadion! -kampanjan, jossa otteluun saapuvia katsojia kehotettiin pukemaan ylleen valkoista.Iltalehti.fi - "Stadion valkoiseksi!"HS.fi - "Kannattajatempauksella pyritään "valkaisemaan Olympiastadion""MTV3.fi - "Tempaus: Suomi-Belgia -peliä seuraamaan valkoisiin puettuna"Palloliitto - "Futismaailma.com tunnustaa väriä" == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Futismaailma Luokka:Suomalaiset urheilusivustot Luokka:Suomen jalkapallo
Finnair Plus

Finnair Plus on Finnairin kanta-asiakasohjelma. Pistejärjestelmä on viisitasoinen ja kertyvien pisteiden määrä riippuu Finnairin omilla lennoilla lennon hinnasta. Muiden yhtiöiden lennoilla pisteiden määrä riippuu lennon pituudesta, varausluokasta ja lennon tyypistä (reitti- vai lomalento). Pisteitä voi kartuttaa Finnairin ja muiden Oneworld-allianssiin kuuluvien lentoyhtiöiden lisäksi Nordic Regional Airlinesin lennoilla. Kerätyistä pisteitä saa tason mukaisia etuja, mm. palkintolentoja Oneworld-allianssiin kuuluvien yhtiöiden reiteille, jäsentarjouksia, lounge-palveluita ym. ==Tasot== Nimi Pistemäärä Oneworld-taso Basic 0 – 14 999 – Silver 15 000 – 44 999 Ruby Gold 45 000 – 79 999 Sapphire Platinum 80 000 – 299 999 Emerald Platinum Lumo >300 000 Emerald ==Tätä kanta-asiakasohjelmaa käyttävät lentoyhtiöt== *Alaska Airlines* *American Airlines* *British Airways* *BRA *Cathay Pacific* *Finnair* *NORRA *Iberia* *Japan Airlines* *Juneyao Air *LATAM *Malaysia Airlines* *Qantas* *Qatar* *Royal Jordanian* *SriLankan Airlines* *Royal Air Maroc* Lihavoidut ovat pääkäyttäjiä. Tähdellä merkityt kuuluvat tai liittyvät tulevaisuudessa lentoyhtiöallianssi Oneworldiin. == Muut yhteistyökumppanit == Finnair Plus -pisteitä voi myös kerätä hotelli-, autonvuokraus- ja palvelualojen yhteistyökumppaneiden kautta. == Lähteet == Luokka:Kanta-asiakasohjelmat Plus
Zapadnikit

Zapadnikit (, zapadnik) olivat 1800-luvun venäläisiä kirjailijoita ja ajattelijoita, jotka vastustivat venäläisen perinteisen ortodoksisen kulttuurin romantisoivaa ihailua eli slavofiliaa. Zapadnikit eivät olleet yhtenäinen ryhmä. He pitivät Venäjän kulttuuria takapajuisena ja kannattivat läntisten vaikutteiden omaksumista maahan sen kehittämiseksi. __NOTOC__ Venäjän aatehistorialle on jatkuvasti ollut ominaista läntisten ja perinteisten venäläisten kulttuurielementtien taistelu. Zapadnikit muodostivat epäyhtenäisen ryhmän, joiden keskeinen idea oli tsaari Pietari Suuren aloittaman maan modernisoimisen vaaliminen. Heillä oli aluksi enemmän vaikutusvaltaa senaatissa, Pyhässä synodissa ja paikallishallintoa edustavissa semstvoissa kuin kilpailijoillaan slavofiileilla. Zapadnikit pyrkivät myös kirkkojen yhdistämiseen tai ainakin ortodoksisuuden ja roomalaiskatolisuuden lähentämiseen, mikä oli slavofiileille kauhistus: heidän mielestään Länsi- Eurooppa saattoi pelastua vain idän avulla. Valtion suhteen zapadnikit halusivat alhaalta tapahtuvaa uudistamista esimerkiksi semstvojen avulla, kun taas slavofiilien mielestä uudistusten piti tulla ylhäältä annettuina. Zapadnikien ihanteena oli parlamentarismi ranskalaisessa tai brittiläisessä merkityksessä. Zapadnikkeihin luetaan enemmän tai vähemmän sitoutuneina sellaisia nimiä kuin historian professori Timofei Granovski, oikeustieteen professori Konstantin Kavelin, kirjailija Alexandr Herzen, liberaalit filosofit Vladimir Solovjov ja Boris Tšitšerin, lehtimiehet Vissarion Belinski, Jevgeni Korf ja Pjotr Tšaadajev, sosialistit Nikolai Tšernyševski ja Pavel Annenkov sekä joukoittain taiteilijoita. ==Zapadnikkien vaikutusvallan väheneminen== Slavofiilit pääsivät hallitsevaan asemaan Aleksanteri II:n aikana, jolloin Moskovskije vedomosti -lehti ja sen päätoimittaja Mihail Katkov käyttivät Puolan kapinaa 1863 hyväkseen slavofiilisten henkilöiden nimittämisessä ministeriöiden johtoon. Samalla heräsi heimoaate, jonka perusteella veljeskansat kuten bulgaarit ja serbit tuli vapauttaa Osmanien ikeestä, mikä johti sittemmin muun muassa Balkanin sotaan ja mahdollisesti osasyynä jopa tsaarinvallan kukistumiseen. ==Sanan myöhempi merkitys== Zapadnikeiksi on myöhemmin Venäjällä kutsuttu länsimielisiä poliitikkoja tai länsimielisyyttä ylipäänsä. == Katso myös == *Slavofiilit == Lähteet == Luokka:Venäjän historia Luokka:Poliittiset käsitteet
Lahja Linko

Elli Lahja Maria Linko (o.s. Helén, 24. maaliskuuta 1890 Luumäki – 31. toukokuuta 1966) oli suomalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan hän oli mezzosopraano. Lahja Linko opiskeli laulua Helsingin musiikkiopistossa Abraham Ojanperän johdolla vuosina 1910–1911 ja Pietarin keisarillisessa konservatoriossa vuosina 1911–1915 sekä teki opintomatkoja Keski- ja Etelä- Eurooppaan. Hän oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan vuosina 1919–1939 ja tänä aikana hänellä oli useita huomattavia rooleja mm. Richard Wagnerin ja Giuseppe Verdin sekä kotimaisissa oopperoissa. Hän esiintyi myös Georges Bizet'n oopperan Carmen pääroolissa. Lahja Linko toimi laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa vuosina 1932–1959 ja lehtorina vuosina 1950–1959. Hänen lauluoppilainaan olivat monet myöhemmin tunnetut laulajat, mm. Anna Mutanen, Sylvelin Långholm ja Maiju Kuusoja. Lahja Linko sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948. Lahja Lingon puoliso vuodesta 1916 oli säveltäjä ja pianisti Ernst Linko. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Liisa Linko-Malmio. ==Lähteet== * Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja, s. 285. Helsinki: Otava, 1948. * Otavan iso tietosanakirja 5. Helsinki: Otava, 1963. * ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset mezzosopraanot Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Kuumemittari

thumb|Elohopeakuumemittari Kuumemittari, lämpölasi, on laite, jolla mitataan ihmisen ruumiinlämpöä esimerkiksi kainalosta tai suusta. Perinteiset kuumemittarit sisältävät elohopeaa, mutta nykyään on digitaalisia mittareita ja vielä uudemmat mittarit voivat mitata ruumiinlämmön korvasta tai jopa otsasta. == Lähteet == *Facta 2001 osa 9 s. 383 ===Viitteet=== Luokka:Mittalaitteet
Hohenstaufen

Hohenstaufen oli keskiaikainen dynastia Saksan kuninkaita, joista muutamat olivat myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita. Hohenstaufenit hallitsivat alun perin Svaabian herttuan titteliä ja vuonna 1194 heistä tuli myös Sisilian kuninkaita. Suvun kuuluisimmat hallitsijat olivat sen ensimmäinen Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa (eli 1122–1190) sekä sen viimeinen keisari Fredrik II (k. 1250). Dynastia sammui Konrad IV:n pojan, viimeisen Svaabian herttuan Konradinin, tultua teloitetuksi vuonna 1268 yritettyään valloittaa Sisiliaa takaisin. thumb|left|Hohenstaufenien muistolaatta (1871). Kuvassa Hohenstaufenien linna ja hallitsijoita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Hallitsijasuvut Luokka:Saksan historia
Kymin kirkko

Kymin kirkko on Kotkan Helilän kaupunginosassa sijaitseva kirkko, joka valmistui vuonna 1850. Se on vihitty Pyhän Johanneksen kirkoksi vuonna 1851. Kirkko kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin.Kymin kirkko - Kotka-Kymin seurakunta ==Historia== Nykyinen Kymin kirkko on kolmas Helilään rakennettu kirkko, kahden edellisen puukirkon tuhouduttua tulipaloissa vuosina 1837 ja 1843. Kymin pitäjän ensimmäinen kirkko rakennettiin Kyminkartanon kappelin paikalle. Tämä puukirkko oli 1720-luvulle tultaessa huonokuntoinen ja uusi puukirkko päätettiin rakentaa Helilään Kyminkartanon alueen sijasta. Helilään rakennettu puukirkko tuhoutui tulipalossa helmikuussa 1837. Lähes valmistunut uusi puukirkko tuhoutui tuhopoltossa 21. marraskuuta 1843. Keväällä 1847 senaatti hyväksyi intendentinkonttorin piirustukset, joiden mukaan uusi kirkko oli rakennettava kivestä. ==Arkkitehtuuri ja esineistö== thumb|Parvelta kohti alttaria Kymin kirkko edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Kirkko rakennettiin Carl Ludvig Engelin johtaman Suomen intendenttikonttorin tyyppipiirustusten mukaan. Kirkkosalin korkeus on 14 metriä ja istumapaikkoja on lähes 800 hengelle. Edellisistä kirkoista on säilynyt esineistöä nykypäiviin saakka, joista vanhimmat ovat Karl Henrik Wrangellin vuonna 1731 lahjoittama ehtoolliskalkki ja öylättilautanen. Kattokruunut ovat böömiläistä kristallia, joista vanhin on vuodelta 1790. Kirkonkellot on alun perin valmistettu Forsbyn ruukin kirkkoon Pernajassa vuonna 1736. Alttaritaulu Jeesus Getsemanessa on Berndt Godenhjelmin maalaama vuodelta 1865. Kirkon lasimaalaukset on tehnyt Tapani Lemminkäinen 1964. Kirkon nykyiset urut ovat tanskalaisen urkurakentamon Bruno Christensen & Sønner rakentamat ja ne otettiin käyttöön vuonna 1991. Uruissa on 43 äänikertaa. Aikaisemmat urut olivat Jens Zachariassenin vuodelta 1894 ja E. F. Walkerin vuodelta 1951. ==Sankarihautausmaa== Sankarihautausmaa sijaitsee Vanhan hautausmaan vieressä kirkon länsipuolella. Alueen suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund, joka suunnitteli myös muistokiven, johon kuvanveistäjä Viktor Jansson veisti reliefin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Kotkan nähtävyydet Luokka:Kotkan kirkkorakennukset Luokka:Uusklassinen arkkitehtuuri Luokka:Kymi Luokka:Suomen 1850-luvulla rakennetut kirkot
Jayapura

Jayapura on Papuan provinssin pääkaupunki Indonesiassa, Uuden-Guinean saarella. Vuonna 2010 kaupungissa arvioitiin olevan noin 234 000 asukasta, joista noin 80 prosenttia on muuttanut muualta Indonesiasta, ja alle 20 prosenttia on alkuperäisiä papualaisia. Kaupungin nimi oli siirtomaa-aikana Hollandia, ja Indonesian itsenäisyyden alkuvuosina Sukarnoputra. Nykyisen, voiton kaupunkia merkitsevän nimensä se sai vuonna 1968. Toisen maailmansodan aikana japanilaiset valloittivat alueen vuonna 1942, ja Yhdysvaltain joukot 1944. Douglas MacArthurin johtamat amerikkalaiset pitivät siellä tukikohtaa ja päämajaansa Filippiinien valloittamiseen, vuoteen 1945 asti. Jayapura sijaitsee saaren pohjoisrannalla lähellä Papua-Uuden-Guinean rajaa. Se on tärkeä kauttakulkupaikka, jossa on satama ja lentokenttä. Kaupungissa on myös ollut yliopisto vuodesta 1962 alkaen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Indonesian kaupungit Luokka:Länsi-Uusi-Guinea
Khulna

Khulna () on kaupunki Bangladeshin lounaisosassa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 664 728\. ==Maantiede== Khulna sijaitsee Bangladeshin lounaisosassa Bhairabjoen varrella Gangesin sivujoki Padman ja Brahmaputran suistoalueella. Ympäröivä seutu on alluviaalitasankoa. Lähellä sijaitsee Sundarbansin suo- ja metsäalue. ==Historia== Historiallisesti nykyinen Khulna oli osa Vangaa tai Samatataa. Kansanperinteessä Khulna on yhdistetty Khan Jahan Aliin, 1400-luvulla eläneeseen zamindar-hallitsijaan. Tuolloin aluetta hallittiin Gaurin kaupungista käsin. Myöhemmin Khulna tunnettiin suurmoguleja vastaan 1500-luvun lopulla kapinoineen Pratapadityan kotipiirikuntana. Khulnan kunta muodostettiin vuonna 1884. ==Talous== Khulna on huomattava jokisatama. Sen lisäksi lähellä sijaitsee Chittagongin jälkeen maan toiseksi merkittävin satama Mangla. Khulnan teollisuuden tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi teräs, kaapelit, riisijauhot ja viljajauhot. Sundarbansilta saadaan metsäteollisuuden raaka-aineita esimerkiksi paperi- ja tulitikkutehtaille. ==Väestö== Khulnan asukasluku oli Bangladeshin vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 664 728\. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 1 172 831\. Kaupungin käsittävästä hallinnollisesta alueesta oli tehty näiden vuosien välillä pienempi. Kaupungissa sijaitsevat esimerkiksi Khulnan yliopisto ja Khulnan teknologiayliopisto. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Bangladeshin kaupungit
Nuori Hannibal

Nuori Hannibal (Hannibal Rising) on Thomas Harrisin neljäs Hannibal Lecter -aiheinen teos. Kirjasta on tehty Peter Webberin ohjaama samanniminen elokuva (2007), jonka ensi-ilta Suomessa oli helmikuussa 2007. Tapahtumat sijoittuvat Hannibalin lapsuuteen ja nuoruuteen alkaen vuodesta 1944, jolloin Lecterit asuivat sukulinnassaan Liettuassa. ==Juoni== Teoksen alussa, vuonna 1941 Hannibal on kahdeksanvuotias ja joutuu pakenemaan kotilinnastaan natsi-Saksan operaatio Barbarossan vuoksi. Lecterin perhe pakenee suvun metsästysmökille, jossa perhe aikoo odottaa sodan loppumista. Kolmen vuoden päästä neuvostoliittolainen panssarivaunu osuu mökille etsiessään vettä ja pian Hannibalin vanhemmat kuolevat räjähdyksessä, kun saksalainen hävittäjälentokone pommittaa panssarivaunua. Hannibal jää sisarensa Mischan kanssa mökille, kunnes heidät yllättävät saksalaisten hyväksi toimivat liettualaiset sotilaat. Hannibalin läsnä ollessa nälkäiset sotilaat tappavat Mischan syödäkseen hänet. Myöhemmin neuvostoliittolaiset sotilaat löytävät Hannibalin vaeltamasta metsästä traumatisoituneena ja puhekykynsä menettäneenä ja vievät hänet takaisin perheen linnaan, joka toimii nyt orpokotina. Vuoden päästä Hannibalin setä, Robert kuitenkin hakee Hannibalin orpokodista asumaan luokseen Ranskaan. Yhteiseloa ei kestä kauan, sillä Robert kuolee äkillisesti, jolloin Hannibal menee asumaan japanilaisen tätinsä, Murasakin luokse. Opiskellessaan lääketiedettä Ranskassa Hannibal tappaa ensimmäisen uhrinsa, teurastajan nimeltä Paul Momund, joka on loukannut Murasakia. Häntä epäillään murhasta mutta Murasakin keskeytyksen ansiosta hän ei joudu vastuuseen teoistaan. Murhan myötä Hannibal päättää kostaa sotilaille, jotka murhasivat hänen siskonsa tappamalla heidät mahdollisimman raa’asti. ===Henkilöitä=== *Hannibal Lecter: Teoksen päähenkilö. *Lady Murasaki: Hannibalin täti, jonka luona Hannibal asuu, kunnes heidän välinsä huononevat. *Robert Lecter: Hannibalin setä, joka on merkittävä taidemaalari. *Mischa Lecter: Hannibalin sisar, jonka sotilaat surmaavat syödäkseen hänet. *Pascal Popil: Poliisietsivä, joka pidättää Hannibalin. Popil on Lecterin tavoin menettänyt koko perheensä sodassa. ==Lähteet== Luokka:Kauhuromaanit Luokka:Vuoden 2005 kirjat
Serang

pienoiskuva|Serangin rautatieasema. Serang on kunta Jaavan saarella, ja Bantenin provinssin pääkaupunki,Provinces Citypopulation joka sijaitsee noin 60 km Jakartasta. Vuonna 2000 väestönlaskennassa siellä oli 150 401 asukasta, arvio vuonna 2010 oli 178 885 asukasta.Indonesia: largest cities and towns and statistics of their population World Gazetteer Merakin satama jossa on sekä rahti- että matkustajaliikennettä, sijaitsee juuri kunnanrajan ulkopuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Indonesian kaupungit
Italiansusikoira

Italiansusikoira (lupo italiano) on italialainen koirarotu. == Ulkonäkö == Koiran sukupuolen pystyy päättelemään sen päästä ja ilmeestä. Sillä on mustat huulet ja vahvat leuat. Täyden hampaiston purenta on leikkaava. Runko on tukeva olematta turhan pitkänomainen. Vatsa on vahva ja vatsaviiva ylösvetäytynyt. Selkä on suora ja erittäin hyvin kehittynyt. Italiansusikoiralla on kokoonsa nähden nopeat ja sulavat liikkeet: sen ravin tulisi antaa vaikutelma "elegantista voimasta". Raajat ovat pitkät, lihaksikkaat ja hieman kulmautuneet. Häntä riippuu alhaalla ja kuten siperianhuskyllä, ei kierry kerälle. Karvapeite on keskipitkä ja kohtuullisen kova, lyhyempää ja hienompaa se on päässä ja raajoissa. Väritys vaihtelee harmaasta (erinäisin merkein) kermaan, ja selässä on tumma satulakuvio. == Alkuperä == Mario Messi aloitti rodun kehittämisen pyrkimyksenään saada aikaan koira, joka soveltuisi väestön suojeluun ja armeijan käyttöön ihmishenkiä pelastamaan. Saavuttaakseen päämääränsä hän risteytti suden ja saksanpaimenkoiran keskenään. Myöhemmin Italian hallitus otti tehtäväkseen rodun vaalimisen ja jalostuksen, sekä tunnusti sen virallisesti roduksi. Italiansusikoiran kasvatuskeskus perustettiin Piemonten Cumianaan, missä populaation koko kasvoi vähitellen 700 yksilöön. Rotua on käytetty palveluskoirana erilaisissa tehtävissä laviinikoirasta rauniokoiraksi, ja sen hajuaisti onkin todettu korvaamattomaksi. Sitä tavataan kotimaansa lisäksi myös Ranskassa, missä se on niin ikään palveluskoira. == Kirjallisuutta== * Gómez-Toldrà, Salvador: Suuri koirakirja osa 1 Luokka:Italialaiset koirarodut Luokka:FCI:n ulkopuoliset rodut Luokka:Koirasudet Luokka:Paimenkoirat
Juha Kuivanen

Juha Kuivanen (s. 1961) on suomalainen kuoronjohtaja. Hän on johtanut helsinkiläistä Cantabile-kuoroa 2013-2017, turkulaista Chorus Cathedralis Aboensista vuosina 1990–2006 ja 2014-2015, toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoromestarina vuosina 2006–2011, johtanut Polyteknikkojen Kuoroa vuosina 2004–2013 sekä toiminut kuoronjohdon opettajana Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1991. Juha Kuivanen Grankulla kammarkör Muita kuoroja, joita hän on johtanut, ovat mm. Hämäläis-Osakunnan Laulajat (HOL); Vantaan Kamarikuoro, Kauniaisten kamarikuoro, Tapiolan Kamarikuoro, Savonlinnan oopperajuhlakuoro, Bassokuoro Bambit ja Suomen filharmoninen kuoro. Hän on vieraillut myös entisen Radion kamarikuoron johtajana. Kuivanen on toiminut kuoromestarina useiden maailmantähtien suurkonserteissa: Karita Mattila, Kiri Te Kanawa, Luciano Pavarotti, Placido Domingo, José Carreras (eli kaikki "kolme tenoria"), Matti Salminen ja Jaakko Ryhänen. Juha Kuivasen johtamista äänitteistä mainittakoon Tapiolan kamarikuoron levy "Penderecki: Stabat Mater", joka valittiin vuoden kuorolevyksi v. 1995 ja joka on ollut kansainvälinen myynti- ja arvostelumenestys. Niin ikään Tapiolan kamarikuoron "Homages to Bach" (Brahmsin ja Regerin motetteja) palkittiin Janne-palkinnolla vuonna 2000. Polyteknikkojen Kuoron joululevy "Joulu on meillä" (solistina Matti Salminen) on sekin ollut myyntimenestys ja ylitti platinalevyrajan (yli 30.000 myytyä albumia) vuonna 2009. Polyteknikkojen Kuoron "Kuunteletko sinä" valittiin puolestaan vuoden kuorolevyksi vuonna 2013. Suomen kuoronjohtajayhdistys valitsi Juha Kuivasen Vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2012. Vuodesta 2017 Kuivanen on toiminut kuorotöiden ohella myös gospelmuusikkona. Hän esiintyy Elvis Is Back -yhtyeessä esittäen Elvis Presleyn gospel-lauluja pastori Seppo Juntusen toimiessa solistina. Ilosanomaa Jeesuksesta Kristuksesta on konserteissa välitetty jo kymmenissä konserteissa ympäri Suomea. Näinä vuosina Kuivanen on myös säveltänyt hengellisiä lauluja, joita hän esittää eri seurakunnissa. Keväästä 2024 lähtien Kuivanen on johtanut Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden Uvula Aurea -kuoroa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harlekiinipinseri

Harlekiinipinseri () on sukupuuttoon kuollut saksalainen koirarotu. == Ulkonäkö == Harlekiinipinseri oli täplikäs, solakka ja neliömäinen koira. Sillä oli vahva luusto ja lihakset. Sen korvat olivat pystyt tai kärjistä taittuneet. Sen säkäkorkeus oli 30–35 cm ja se oli kooltaan kääpiöpinserin ja pinserin välimuoto. Se painoi keskimäärin 12 kg. Karvapeite oli sileää ja lyhyttä. Pohjaväri oli vaalea tai puhtaanvalkoinen. Värityksistä esiintyivät erilaiset harlekiinin sävymuunnokset, kuten blue roan (siniharmaa mustin laikuin) ja valkoinen mustin merkein. Myös valkoisia brindlein (jota rodulla kutsuttiin termillä brand) sekä brindlein ja parkinruskein merkein tavattiin. == Luonne ja käyttäytyminen == Harlekiinipinseri oli eloisa, aktiivinen, rohkea ja älykäs. Se oli rotutyyppiinsä nähden poikkeuksellisen lempeäluonteinen. Sillä oli vahva oma tahto ja se oli toisinaan itsepäinen. Se oli pääasiassa seurakoiraMorris, Desmond. Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds, s. 524. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont., mutta se sopi myös vahtikoiraksi pienestä koostaan huolimatta. == Alkuperä == Harlekiinipinserin kantamuoto oli eräs lyhytkarvainen pinserirotu, joka oli nykyistä pinseriä kookkaampi. Merle-väritys saattoi johtua myös mahdollisista risteytyksistä pienten shetlanninlammaskoiran tai pyreneittenpaimenkoiran kaltaisten lammaskoirien, tai jopa laikukkaan mäyräkoiran kanssa.Wilcox, B. & Walkowicz, C. The Atlas of Dog Breeds of the World. Neptune, New Jersey: T.F.H Publications, 1995. 5. painos, s. 175. Se hyväksyttiin virallisesti omaksi rodukseen vuonna 1958. 1960−70-luvuilla se alkoi harvinaistua muiden pinsereiden yleistyessä. Vuonna 1981 rotumääritelmää jouduttiin muuttamaan siten, että se salli rekisteröimättömienkin yksilöiden jalostuskäytön. Pelastusyritykset olivat kuitenkin turhia, sillä FCI poisti rodun listoiltaan lakattuaan uskomasta sen selviämiseen. 1990-luvulla osa kasvattajista yritti vielä elvyttää sen, mutta huonoin tuloksin. == Lähteet == * Gómez-Toldrà, Salvador: Suuri koirakirja osa 6 * Gondrexon, A. & Browne, Ives: Maailman koiraopas === Viitteet === Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut Luokka:Pinserit ja snautserit Luokka:Saksalaiset koirarodut
Armenian jalkapalloliiga

Armenian jalkapalloliiga () on Armenian korkein miesten jalkapallosarja. Sarjassa pelaa kahdeksan joukkuetta, jotka kukin kohtaavat toisensa neljästi. Armenian liiga on kaudesta 2012–2013 alkanut syksyllä ja päättynyt keväällä. Sitä ennen se alkoi keväällä ja päättyi syksyllä. Vuodesta 1992 alkaen liiga on toiminut itsenäisesti Armenian jalkapalloliiton hallitsemana. Aiemmin Armenian liigaa pelattiin alueellisena turnauksena Neuvostoliiton alaisuudessa. == Joukkueet kaudella 2024-25 == * Alaškert FC * FC Ararat Jerevan * FC Ararat-Armenia Jerevan * FC BKMA Jerevan * FC Gandzasar Kapan * FC Noah * FC Pyunik Jerevan * Shirak FC * FC Urartu * FC Van * FC West Armenia ==Mestaruudet kautta aikain== * 1992 Shirak FC ja FC Pyunik Jerevan * 1993 FC Ararat Jerevan * 1994 Shirak FC * 1995 Shirak FC ja FC Ararat Jerevan(1) * 1995–1996 FC Pyunik Jerevan * 1996–1997 FC Pyunik Jerevan * 1997 FC Jerevan(1) * 1998 FC Tsement Ararat * 1999 Shirak FC * 2000 FC Araks Ararat * 2001 FC Pyunik Jerevan * 2002 FC Pyunik Jerevan * 2003 FC Pyunik Jerevan * 2004 FC Pyunik Jerevan * 2005 FC Pyunik Jerevan * 2006 FC Pyunik Jerevan * 2007 FC Pyunik Jerevan * 2008 FC Pyunik Jerevan * 2009 FC Pyunik Jerevan * 2010 FC Pyunik Jerevan * 2011 Ulisses FC * 2012–2013 Shirak FC * 2013–2014 FC Banants * 2014–2015 FC Pyunik Jerevan * 2015–2016 Alaškert FC * 2016–2017 Alaškert FC * 2017–2018 Alaškert FC * 2018–2019 Ararat-Armenia * 2019–2020 Ararat- Armenia * 2020–2021 Alaškert FC 1 Keväällä 1995 ja syksyllä 1997 pelattiin lyhennetyt kaudet, sillä kaudet 1995–1996 ja 1996–1997 pelattiin poikkeuksellisesti syksystä kevääseen. Siirtymäkausien mestaruuksia ei yleensä lasketa virallisiksi mestaruuksiksi. ==Mestaruudet joukkueittain== Joukkue Mestaruudet FC Pyunik Jerevan 11 FC Shirak Gjumri 4 FC Kilikia Jerevan (ent. FC AOSS Jerevan) 3 Alaškert FC 3 FC Ararat Jerevan 3 FC Araks Ararat (ent. FC Tsement Ararat) 2 Ararat-Armenia Jerevan 2 FC Jerevan 1 FC Banants 1 == Lähteet == liiga
Leikanger

Leikanger on kunta ja sen samanniminen keskustaajama Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 251 asukasta. Leikangerissa toimii läänin toiseksi suurin sanomalehti, Sogn Avis. Siellä on myös kolme lastentarhaa, alakoulu, yläkoulu ja musiikkiopisto.Kotisivut == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *
Tapiolan Kamarikuoro

Tapiolan Kamarikuoro on suomalainen sekakuoro, joka perustettiin vuonna 1983 ja piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 1984. Ensimmäisinä vuosinaan kuoro työskenteli projektikohtaisesti eri johtajien kanssa. Nykyään sitä johtaa Hannu Norjanen, ja se on esiintynyt merkittävien orkesterien kuten Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Tapiola Sinfoniettan ja Suomen Kansallisoopperan orkesterin kanssa. Kuoro on levyttänyt muun muassa Toivo Kuulan ja Jean Sibeliuksen koko sekakuorotuotannon sekä Jaakko Mäntyjärven ja Kaija Saariahon teoksia. Kuoro on esiintynyt lukuisilla festivaaleilla, muun muassa Taipein kuorofestivaalilla Taiwanissa, Kuhmon kamarimusiikissa ja Urkuyö ja Aaria -festivaalilla, Helsingin juhlaviikoilla sekä Saimaan kauneimmissa sävelissä Puumalassa. Kuoro on tehnyt useita ulkomaanmatkoja, mm. Yhdysvaltoihin, Taiwaniin, Englantiin ja Saksaan sekä Ruotsiin, Tanskaan ja Viroon. Kuoro on kantaesittänyt monia teoksia: mm. Kaija Saariaholta, Jouni Kaipaiselta, Perttu Haapaselta, Jaakko Mäntyjärveltä ja Jacob Mühlradilta. Tapiolan Kamarikuorolle on myönnetty Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen ja Sulasolin Vuoden kuorolevy -palkinto kokoelmasta Mitä tuosta, jos mä laulan (2010). ==Kuoronjohtajat== * Eric-Olof Söderström 1985–1988 * Juha Kuivanen 1992–1997 * Hannu Norjanen 1998– == Levytykset == Lähde:http://www.tapiolachamberchoir.fi/discography * Kaija Saariaho, La Passion de Simone (2013) * Leevi Madetoja, So what if I sing (2010) * Aulis Sallinen, The King Goes Forth to France (2006) * Tapiola originals (2005) * Kaija Saariaho, Oltra Mar (2004) * Heinrich Schütz, Schwanengesang highlights (2002) * Jaakko Mäntyjärvi, Eclectica (2002) * Jaakko Mäntyjärvi, Salvat (2001) * Homages to Bach (1999) * Mäntyjärvi Encore (1998) * Jean Sibelius, Complete Works (1998) * Franz Schubert, Mass in A flat major (1998) * Aarre Merikanto, Juha (1996) * Krzysztof Penderecki, Sacred Choral Works (1995) * Toivo Kuula, Complete Works (1995) * Heinrich Schütz, Schwanengesang (1992) * Erik Bergman, The Singing Tree (1992) * Verbum (1992) * Mikko Heiniö, Genom kvällen (1989) * Gabriel Fauré, Requiem == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Tapiolan Kamarikuoron kotisivut * Luokka:Suomalaiset sekakuorot Luokka:Espoon musiikki
Molde

Molde on Norjan Møren ja Romsdalin läänin pääkaupunki. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 32 446 asukasta. Molde sijaitsee Romsdalsfjordin rannalla, ja sai 1800-luvulla lempinimen Ruusujen kaupunki lukuisten puutarhojensa takia. Se oli tuolloin suosittu matkailukohde. Vuoden 2020 alussa Midsund ja Nesset liitettiin Moldeen. Molde on Mikkelin ystävyyskaupunki. ==Historia== Kaupungin tärkeimmät muut elinkeinot ovat olleet kalastus ja puunjalostus. Merkittävä osa kaupungista tuhoutui tulipalossa 1916. Saksalaisten hyökätessä Norjaan 1940 kuningas Haakon VII ja muu valtionjohto pakenivat Moldeen, joka oli käytännössä maan pääkaupunki yhden huhtikuisen viikon ajan. Saksalaisten pommitukset raunioittivat kaupunkia pahoin. ==Kulttuuri== Moldessa järjestetään joka kesä kansainvälinen Molde Jazz -festivaali. == Media == Sanomalehti Romsdals Budstikke ilmestyy kuudesti viikossa. ==Kuvia== Kongebjorka.jpeg|Haakon VII ja kruununprinssi Olavi Moldessa huhtikuussa 1940. Kuvan otti Per Bratland. Molde im Februar 2005.jpg|Molde helmikuussa 2005, etualalla nykyaikainen hotelli Jazz Street Parade, Molde.jpg|Molden jazzfestivaalien perinteinen paraati 2010. ==Tunnettuja henkilöitä== * Nini Roll Anker (1873–1942), kirjailija * Kjell Magne Bondevik (s. 1947), pääministeri 1997–2000 ja 2001–2005 * Ane Brun (s. 1976), muusikko * Jo Nesbø (s. 1960), kirjailija * Rasmus Rasmussen (1862–1932), poliitikko == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *
Soranî

Soranî (, myös keskikurdi) on kurdin kielen murre, jota puhutaan Etelä- ja Itä-Kurdistanissa. Kurdin kielessä on kaksi päämurretta, joista toinen on kurmancî (kurmandži). Nämä murteet eroavat puhuttuna toisistaan vähän, mutta kirjoitettuna paljon, koska kurmancîa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla. Soranîlla on virallisen kielen asema (muodossa "kurdi") Irakissa arabian rinnalla. == Lähteet == Luokka:Kurdin kieli
Steinkjer

Steinkjer (eteläsaameksi Stïentjie) on Norjan kunta Trøndelagin läänissä ja lääninsä hallinnollinen keskus Trondheimin rinnalla. Steinkjer sijaitsee läänin keskiosassa noin puolivälissä Ruotsin rajan ja Atlantin rannikon välillä. Sillä on kuitenkin meriyhteys kapean Skarnsundetin salmen kautta. Vuonna 2020 Verranin kunta liitettiin Steinkjeriin. Samannimisen keskustaajaman lisäksi Steinkjerin kunnan alueella sijaitsevat Malmin, Sparbun, Velden, Mæren ja Follafossin taajamat. ==Historia== Kaupunki on vaurioitunut pahoin kahdesti: vuonna 1900 oli tulipalo ja 1940 Saksa pommitti sitä pahoin. Niinpä iso osa nykyisestä rakennuskannasta on 1950- ja 1960-luvuilta. ==Maantiede== Steinkjerin kunnan alueella on suuret korkeuserot ja moninaisia kasvillisuustyyppejä: siellä on kuusimetsää, puurajan yläpuolista paljakkaa sekä maailman pohjoisin hemiboreaalinen lehtimetsä, jossa kasvaa muun muassa pyökkiä ja pähkinäpensaita. Myös vehnää voidaan kasvattaa kunnan suotuisimmissa osissa. Korkein Steinkjerissä mitattu lämpötila on ollut +32 °C, alimmat lämpötilat kylmimmillään –25 °C. ==Talous== Steinkjer on merkittävä maatalouskunta ja lisäksi siellä on puunjalostusteollisuutta. ==Koulutus== Nord-yliopistolla on kampus Steinkjerissä. ==Media== Paikallislehti Trønder-Avisa ilmestyy paperisena kolmesti viikossa, ja lisäksi sen omistama Steinkjer-Avisa perjantaisin. ==Kuvia== Ogndalsvegen i Steinkjer sentrum.jpg|Kaupungin keskustaa keväällä 2015. Ødeleggelser - U2 062.jpg|Pommituksen jälkiä heinäkuussa 1940. Steinkjer town hall.JPG|Kaupungintalo. Steinkjer våpen.svg|Vaakuna vuoteen 2020. Mære kirke.jpg|Mæren kirkko ==Tunnettuja henkilöitä== * Bjørn Arild Gram (s. 1972), poliitikko * Kristofer Uppdal (1878–1961), kirjailija ja toimittaja * Terje Langli (s. 1965), maastohiihtäjä * Fredrikke Marie Qwam (1843–1938), naisasianainen == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Kurmandži

Kurmandži (myös kurmancî tai pohjoiskurdi) on yksi kurdin kielen kahdesta päämurteesta. Kurmandžia puhutaan Pohjois-Syyriassa, Itä-Turkissa, Länsi- Iranissa ja Pohjois-Irakissa. Kurmandži on puhutuin kurdin kielen murre ja sitä puhuu arviolta noin 80% kurdeista. Sillä on noin 14,6 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 77. puhutuimman kielen. Kurmandži on myös jesidien kieli, jolla on kirjoitettu jesidien pyhät kirjat Kitab al-Jilwa eli Paljastusten kirja ja Mashafrash eli Musta kirjoitus sekä muut uskonkappaleet. Kurmandži (toisinaan nimellä jesidikurdi) on tunnustettu Armeniassa viralliseksi vähemmistökieleksi. Toinen on soranî, joka eroaa kurmandžista jonkin verran. Kurmandžin kielioppi on monimutkaisempi verrattuna soranîn murteeseen. Kurmandžia kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla. Suomessa kurmandžia puhuu pääosin Turkista muuttaneita kurdeja. Heitä on Suomessa arvioilta useita tuhansia. Kurmandži voidaan myös toisinaan laskea omaksi kielekseen, koska sillä on oma ISO 639-3-tunnus: kmr. Kurmandžin ja soranîn puhujat eivät myöskään ymmärrä toisiaan täysin, sillä kurdeilla ei ole yhtä yhteistä valtiota tai kirjakieltä, minkä lisäksi lähiympäristön kielet ovat vaikuttaneet kurdiin. Kurmadži lasketaan elinvoimaiseksi se jaetaan neljään päämurteeseen pääilmansuuntien mukaan.. == Fonologia == === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen Suppea i u Lähes suppea ɪ ʊ Puolisuppea e o Puoliavoin ɛ ~ ə Lähes väljä æ Avoin ɑ Lähde: === Konsonantit === Bilabiaali Labiodentaali Alveolaari Postalveolaari Palataali Velaari Uvulaari Faryngaali Glottaali Klusiili b d g q Nasaali m n Affrikaatta d͡ʒ Frikatiivi v z ʒ χ (ʕ) h Tremulantti r Yksitäryinen tremulantti ɾ Lateraali l Approksimantti w j Faryngaaliset äänteet esiintyvät lähes yksinomaan arabiankielisissä lainasanoissa. Joissain murteissa soinnittomien klusiilien ja affrikaattojen yhteydessä voi esiintyä lievä faryngalisaatio: [pˤ], [tˤ], [kˤ] ja [ʧˤ]. Soranîn verrattuna kurmandžista puuttuu äänne [ɫ]. Lähde: ==Lähteet== sv:Kurdiska#Dialekter Luokka:Kurdin kieli
FC Pyunik Jerevan

FC Pyunik Jerevan on armenialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Jerevan. Se on ylivoimaisesti maan menestynein seura neljällätoista Armenian mestaruudellaan ja kahdeksalla Armenian cupin voitollaan. ==Saavutukset== * Armenian mestaruudet: 16 (1992, 1996, 1997, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2014–2015, 2021-22, 2023-24) * Armenian cup-mestaruudet: 8 (1996, 2002, 2004, 2009, 2010, 2013, 2014, 2015) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Seuran viralliset kotisivut Pyunik Jerevan, FC Luokka:Vuonna 1992 perustetut urheiluseurat Luokka:Jerevanin urheilu
Jussi Kumpumäki

Jussi Kumpumäki (s. 21. lokakuuta 1989 Uusikaupunki) on suomalainen ralliautoilija. Hänen isänsä Arto Kumpumäki on rallin suomenmestari. Kumpumäki oli kärkikuljettajia nuorten luokassa sprintin puolella ja siirtyi rallin pariin tammikuussa 2008. Hänet valittiin vuonna 2007 nuorten rallivalmennusryhmään yhdessä kolmen muun kuljettajan kanssa. Vuonna 2008 Kumpumäki voitti nuorten SM-hopeaa nuorimpana suomalaisena SM-mitalistina sekä nuorimpana, 18-vuotiaana, SM-rallin yleiskilpailun voittaneena kuljettajana. Suomen MM-ralliin hän on osallistunut vuonna 2010. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ralliautoilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dawn

Dawn voi viitata seuraaviin: * Dawn, naisen etunimi * Dawn, avaruusluotain * Dawn, pakistanilainen englanninkielinen sanomalehti * Dawn, Pokémon-sarjan hahmo * Dawn, Eloyn albumi * 1618 Dawn, yksi päävyöhykkeen asteroidi.
Poikasopraano

Poikasopraano tarkoittaa poikalaulajaa, jonka ääniala yltää sopraanon tasolle ennen murrosiän aloittamaa äänenmurrosta. Puhdas poikasopraano soi kirkkaana ja ilman vibratoa. Äänenmurroksen jälkeen pojista tulee tyypillisesti bassoja, baritoneja tai tenoreita. Pojat aloittavat harrastuksensa yleensä 7-9 vuoden iässä. He laulavat poikaäänissä (sopraanossa tai altossa) äänenmurrokseen asti. Suomessa Helsingin Tuomiokirkon Cantores Minores-poikakuoro on kouluttanut jo yli viidenkymmenen vuoden ajan poikasolisteja, jotka ovat esiintyneet mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Nilsiän Opera Cava -festivaalilla sekä kuoron omissa konserteissa. Johann Sebastian Bach sävelsi musiikkia poikakuorolle. Nykyään äänenmurros alkaa pojilla yhä aikaisemmin verrattuna Bachin elinvuosiin. Bach lauloi itse poikasopraanona 16-vuotiaaksi. Tunnettuja poikasopraanorooleja oopperoissa on säveltänyt muun muassa Mozart (Taikahuilun 3 poikaa), Puccini (Toscan paimenpoika ja Gianni Schicchin Gherardino) ja Claude Debussy oopperassaan Pélléas ja Mélisande. Poikasopraanoa käytetään myös kevyen musiikin parissa (Suomessa esimerkiksi Stratovarius). Poikasopraanona aloitti mm. brittiläinen Aled Jones. Populäärimusiikin poikasopraanoja ovat olleet mm. nuori Michael Jackson ja Billy Gilman. Poplaulajana tunnettu Justin Bieber aloitti poikasopraanona. https://itchyfish.com/justin-bieber-and-other-famous-boy- sopranos/ == Katso myös == * Poikakuoro * Ooppera * Taidemusiikki ==Lähteet== Luokka:Äänialat de:Sopran#Knabensopran