EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Liisa Karhilo

Liisa Kyllikki Karhilo (o.s. Karttunen; 9. syyskuuta 1930 PoriOtavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo – 4. toukokuuta 1998 HelsinkiKarhilo, Liisa Kansalliskirjaston hakupalveluPianotaiteilija Liisa Karhilo Helsingin Sanomat) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland Ruth-Esther Hillila, Barbara Blanchard Hong Karhilo oli Martti Paavolan oppilaana Sibelius-Akatemiassa, josta hän sai diplominsa vuonna 1953. Lisäksi hän suoritti opintoja Wienissä Bruno Seidlhoferin, Rio de Janeirossa Hans Grafin, Moskovassa Jakov Zakin ja New Yorkissa Louis Persingerin oppilaana. Pari vuotta Karhilo vietti ranskalaisen Nadia Boulangerin opissa.Liisa Karhilo: Kipin kapin musiikkiin I (Modus Musiikki) Vuonna 1975 hän suoritti musiikkipedagogiikassa maisterin tutkinnon Columbian yliopistossa. Kamarimusiikin opetusta hän sai Juilliard Schoolissa. Karhilo piti ensimmäisen pianoresitaalinsa Helsingissä vuonna 1954. Hän esiintyi myös muun muassa Filippiineillä, Yhdysvalloissa, Rio de Janeirossa, Milanossa, Firenzessä ja monien eurooppalaisten radioasemien lähetyksissä. Hän teki esiintymisiä myös orkesterin solistina. Karhilo esitti ja levytti usein uusia suomalaisia sävellyksiä. Hän oli naimisissa suurlähettiläs, alivaltiosihteeri Aarno Karhilon kanssa ja asui yli kolmen vuosikymmenen ajan monissa maissa eri puolilla maailmaa. Karhilo opetti pianonsoittoa ja pianopedagogiikkaa Sibelius-Akatemiassa. Hän pääsi vuonna 1990 Länsi-Helsingin musiikkiopiston lehtoriksi. Hän myös julkaisi opetusteoksia pianolle. Karhilo äänitti musiikkia Finnlevylle, ja Yhdysvalloissa hänen levytyksiään kustansi Musical Heritage Society.Liisa Karhilo ArtistInfo Hän kuoli 67-vuotiaana lyhyehköstä sairaudesta kärsittyään. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pianistit Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Markku Niemelä

Markku Matti Olavi Niemelä (s. 8. marraskuuta 1943 Ruokolahti) on suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo Niemelä kouluttautui näyttelijäksi Suomen Teatterikoulussa ja suoritti oopperalaulajan opintonsa Salzburgin Mozarteumissa.Markku Niemelä Näyttelijäliitto Hän oli vuosina 1973–1977 kiinnitettynä näyttelijäksi Tampereen Teatteriin ja palasi sinne vuonna 1983. Niemelä on tulkinnut saksalaisessa Oberhausenin teatterissa useita ooppera- ja operettirooleja, joiden joukossa on ollut Escamillon rooli Georges Bizet'n oopperassa Carmen. Tampereen Oopperassa hän on esiintynyt Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoiden Figaron häät, Don Giovanni ja Taikahuilu tuotannoissa sekä Robert Kurkan oopperassa The Good Soldier Schweik. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pienilampi (Äänekoski, Mäkikylä)

Pienilampi on Keski-Suomessa Äänekoskella Mäkikylän lähellä sijaitseva lampi. == Maantietoa == Pienilammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 230 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammessa ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys 6,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 617 metriä. Lampi sijaitsee Suolamminkankaan ja Multamäen välisessä painaumassa, joka on suomaata. Lähellä sijaitsee Isonevan turvetuotantoalue. Suo on luonnonsuojelualueena turvetuotantoalueen, Haukilammen ja Pienilammen välissä. == Vesistösuhteet == Pienilampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alue|Saarijärven alueella (14.61), jonka Kiimasjärven alueeseen (14.612) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,1 metriä mpy. Pienilammen pohjoisrannasta noin 100 metriä koilliseen sijaitsee pieni Soikulalampi, johon Pienilampi laskee. Pienilammesta noin 400 metriä lounaaseen sijaitsee Haukilampi. == Lähteet == Luokka:Saarijärven alue (Saarijärvi) Luokka:Äänekosken järvet
Sakari Niemi

Sakari Niemi (s. 1968) on suomalainen käyrätorvensoittaja.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo Niemi soitti alun perin trumpettia, mutta siirtyi teini-ikäisenä käyrätorveen. Hän oli musiikkiluokan oppilaana Jyväskylässä ja opiskeli sitten Lahden konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Jatko-opintoja Niemi suoritti Freiburgin musiikkikorkeakoulussa. Lisäksi hän opiskeli Berliinin filharmonikkojen orkesteriakatemiassa.Sakari Niemi Helsingin kaupunginorkesteri Vuonna 1995 Niemi tuli Lieksan Vaskiviikko -tapahtumassa valituksi Vuoden vaskisoittajaksi. Vuonna 1991 Niemi hyväksyttiin koesoiton tuloksena Helsingin kaupunginorkesterin jäseneksi. Vuonna 1992 hänestä tuli orkesterin varaäänenjohtaja. Lisäksi Niemi on soittanut muun muassa Gustav Mahler Jugendorchesterissa ja Berliinin filharmonikoissa. Kamarimusiikin puolella hän on toiminut Finnish Horn Quartetin jäsenenä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset käyrätorvensoittajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Guillermo del Toron Pinokkio

Guillermo del Toron Pinokkio () on vuonna 2022 ilmestynyt stop motion -animoitu musikaali-fantasiaelokuva, jonka ovat ohjanneet Guillermo del Toro ja Mark Gustafson sekä käsikirjoittaneet del Toro ja Patrick McHale. Se perustuu Carlo Collodin saturomaaniin Pinokkio. Äänirooleja esittävät muun muassa Ewan McGregor, David Bradley, Gregory Mann, Burn Gorman, Ron Perlman, John Turturro, Finn Wolfhard, Cate Blanchett, Tim Blake Nelson, Christoph Waltz ja Tilda Swinton. Elokuva sijoittuu 1930-luvulle fasistiseen Italiaan ja kertoo Gepettosta, joka on menettänyt poikansa ensimmäisessä maailmansodassa. Noin kymmenen vuotta myöhemmin hän nikkaroi itselleen puisen pojan, joka saa nimekseen Pinokkio. Guillermo del Toron Pinokkio sai maailmanensi-iltansa Lontoon elokuvajuhlilla 15. lokakuuta 2022. Se julkaistiin Netflixissä maailmanlaajuisesti 9. joulukuuta 2022. Elokuva sai positiivsen vastaanoton ja se on ehdolla kolmeen Golden Globe -palkintoon vuoden 2023 gaalassa: paras animaatioelokuva, paras musiikki ja paras kappale. == Ääninäyttelijät == Alkuperäinen ääninäyttelijä Suomenkielinen ääninäyttelijä Rooli Gregory Mann Eelis Ignatius Pinokkio, Carlo David Bradley Petri Hanttu Geppetto Ewan McGregor Antti Pääkkönen Sebastian S. Sirkka Christoph Waltz Markus Niemi kreivi Volpe Cate Blanchett ? Spazzatura Ron Perlman Markus Bäckman podestà Finn Wolfhard Ohto Heiskanen Kynttilä Tilda Swinton Maria Kuusiluoma Metsänhenki, Kuolema Burn Gorman Taisto Oksanen pappi Tim Blake Nelson Mustat jänikset Tom Kenny Osku Ärilä Benito Mussolini == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2022 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Meksikolaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat Luokka:Guillermo del Toron ohjaamat elokuvat Luokka:Netflix- alkuperäiselokuvat
Eeva Koskinen

Eeva Maria Koskinen (s. 5. marraskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen viulisti.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo Hän on asunut pitkään Alankomaissa.RSO ja Sakari Oramo osoittavat tukensa Hollannin lakkautusuhan alla oleville sinfoniaorkstereille Yle Koskinen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa Leena Siukonen-Penttilän oppilaana vuonna 1981 ja Utrechtin konservatoriossa Viktor Libermanin oppilaana vuonna 1984. Lisäksi hän sai Ranskassa vuosien ajanEeva Koskinen Monward Consort opetusta Vladimir Spivakovilta.Biography Utrecht String Quartet Vuonna 1984 Koskinen aloitti työskentelyn Viktor Libermanin assistenttina. Vuonna 1982 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Tibor Varga -viulukilpailussa Sveitsissä. Hän saavutti 1980-luvulla myös muita kilpailumenestyksiä Alankomaissa, Chilessä ja Japanissa. Vuonna 2001 Koskinen sai nimityksen Noord Nederlands Orkestin ensimmäiseksi konserttimestariksi. Hän piti sen solistina Alankomaiden-ensiesitykset muun muassa Ernst Křenekin ensimmäisestä viulukonsertosta, Michel Tabachnikin Dyptique-Echo- viulukonsertosta ja Mark-Anthony Turnagen teoksesta Mambo, Blues and Tarantella. Koskinen on esiintynyt sellaisten ulkomaisten orkesterien kuin Radio Filharmonisch Orkestin, Concertgebouw-orkesterin, Tokion metropolisinfoniaorkesterin ja Dresdenin filharmonikkojen solistina. Hän on ollut myös sellaisten johtavien suomalaisten orkesterien kuin Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Tapiola Sinfoniettan ja Turun filharmonisen orkesterinMustaa ja valkoista Turun Sanomat solistina. Kamarimuusikkona Koskinen on esiintynyt usein Utrecht String Quartetin kanssa eri maissa, kuten Yhdysvalloissa, Japanissa ja Australiassa. Hän on tehnyt levytyksiä sekä solistina että Utrecht String Quartetin kanssa. Koskinen soitti aikoinaan triossa Tuija Hakkilan ja Anssi Karttusen kanssa. Sittemmin hän on ollut Trio Finlandian jäsen yhdessä sellisti Riitta Pesolan ja pianisti Marita Viitasalon kanssa.Sykähdyttävä kolmen trion ilta Keskipohjanmaa Koskinen on myös tehnyt opetustyötä viulunsoitossa Utrechtin konservatoriossa, ja lisäksi hän pääsi Tampereen konservatorion yliopettajaksi vuonna 1996. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset viulistit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hanwag

Hanwag GmbH on saksalainen vaelluskenkien valmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Vierkirchenissä. Hanwag GmbH on osa Fenix Outdoor -konsernia. == Aiheesta muualla == * Verkkosivusto Luokka:Saksalaiset yritykset Luokka:Jalkinevalmistajat
Fenix Outdoor

Fenix Outdoor International AG on ruotsalaislähtöinen ulkoiluun ja luontoon keskittynyt konserni. Sen historia juontaa Fjällräven-vaateyhtiön menestymiseen ja laajentumiseen. Yhtiön nykyinen kotipaikka on Zugin kaupunki Sveitsissä. Yhtiön osakkeet noteerataan Tukholman pörssissä. == Tuotemerkkejä == * Fjällräven * Hanwag * Royal Robbins * Tierra == Kauppaketjuja == * Partioaitta (Suomi) * Naturkompaniet (Ruotsi ja Norja) * Globetrotter (Saksa) * Frlifuftsland (Tanska) * Trekitt (Iso-Britannia) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Verkkosivusto Luokka:Ruotsalaiset pörssiyhtiöt
Kalevi Niemi

Aimo Kalevi Niemi (30. joulukuuta 1915 Lammi – 10. lokakuuta 2012 Lahti) oli suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Hänellä oli musiikkineuvoksen arvonimi.Kalevi Niemi Helsingin SanomatOtavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo Niemi varttui Luhtaanmaalla opettajaperheessä. Hän valmistui Viipurin musiikkiopistosta (myöhemmin Lahden konservatorio) pianonsoiton ja musiikkipedagogiikan opettajaksi vuonna 1936. Hän valmistui laulunopettajan pätevyydellä Helsingin konservatoriosta vuonna 1939. Niemi toimi Nastolan seurakunnan kanttorina vuosina 1946–1973; hän oli jo aiemmin toiminut Nastolassa kesäkanttorina ja kirkkokuoron johtajana (1935) sekä kanttorin sijaisena (1938–1939). Niemi oli sotaveteraani, joka haavoittui Rajajoella vuonna 1942; hän sai jalometallista tehdyn leukaproteesin. Vuonna 1956 Niemi pääsi Lahden mieskuoron johtoon. Hän toimi myös useiden muiden kuorojen johdossa.Nastolan hautausmaan inventointi, koonnut arkkitehti Matti Oijala 2020-2021, s. 90 Lahden seurakunnat Hän sai director cantuksen, director musiceksen ja vuonna 1986 musiikkineuvoksen arvonimet. Vuodesta 1954 Niemi työskenteli Lahdessa sivutoimisesti silloisen Viipurin musiikkiopiston musiikinopettajana. Hänestä tuli myös Nastolan osuuspankin konttorinhoitaja vuonna 1952, jolloin se oli vastikään perustettu. Hän oli lisäksi Nastolan seurakunnan taloudenhoitaja. Hän teki usein kotiseutujuhlissa yhteistyötä runoilija Anni Kasteen kanssa. Niemi kuoli 96-vuotiaana Lahden Sotainvalidien veljeskodissa. Hänet haudattiin Nastolan hautausmaalle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset urkurit Luokka:Suomalaiset kanttorit Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Mikael Långbacka

Mikael Långbacka (s. 1959) on suomalainen bassopasunisti. Hänet tunnetaan työstään big bandeissa ja erityisesti UMO Helsinki Jazz Orchestrassa, jonka kokoonpanoon hän liittyi vuonna 1984.Mikael Långbacka – Biografia Jazz Finland Långbacka opiskeli vuosina 1979–1987 Sibelius-Akatemiassa ja suoritti pasuunansoiton diplomin vuonna 1986. Lisäksi hän suoritti 1980-luvun loppupuolella opintoja Tukholmassa ja New Yorkissa. Opiskeluaikanaan hän soitti Tapiola Big Bandissa ja Pori Big Bandissa. Vuosina 1989–1994 Långbacka kuului Norrbotten Big Bandiin.Mikael Långbacka UMO Helsinki Jazz Orchestra Hän on osallistunut myös klassisen musiikin esittämiseen; hän oli Suomen Kansallisoopperan orkesterissa vuonna 1996. Hän on osallistunut myös pienten kokoonpanojen toimintaan. Esimerkiksi vuosina 1995–2000 hän toimi In the Spirit of Jay and Kai -pasuunakvintetissä. Vuosina 2001–2009 hän johti omaa Mikael Långbacka Trio -yhtyettään, joka piti konsertteja sekä teki radio- ja televisionauhoituksia. Långbacka kuului vuosina 1997–1998 Eero Koivistoisen Zone Orchestraan. Samoihin aikoihin hän toimi yhteispohjoismaisessa A Tribute to Lars Gullin -hankkeessa. Vuosina 1999–2001 Långbacka oli jäsenenä Nordic Trombone Quartetissa. 2010-luvulla hän liittyi Trio Bröder och Samiin, Ostrobothnian Jazz Sextetiin, Bothnia Rhythm Orchestraan ja Turku Jazz Orchestraan. Studiomuusikkona Långbacka on soittanut muiden muassa Anssi Tikanmäen ja Kerkko Koskisen taustalla. Vuonna 1994 hän soitti Big Bad Familyn samannimisellä albumilla. Långbacka oli mukana perustamassa Korpo Sea Jazz -tapahtumaa ja oli sen taiteellinen johtaja vuosina 1989–2009. Hän on myös johtanut Archipelago Big Bandia ja ollut mukana perustamassa Blås Åboland -yhdistystä. Hän on tehnyt opetustyötä lukuisissa suomalaisissa musiikin alan oppilaitoksissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jazzmuusikot Luokka:Suomalaiset pasunistit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sokeripalmu

Sokeripalmu (Arenga pinnata, syn. Arenga saccharifera) on sokeripalmujen (Arenga) sukuun kuuluva palmulaji. Se on sokeripalmuista kaupallisesti merkittävin, ja sitä esiintyy luontaisesti Aasiassa trooppisella kasvillisuusvyöhykkeellä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * iNaturalist: Arenga pinnata * ITIS: Arenga pinnata * UniProt: Taxonomy - Arenga pinnata * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Arenga pinnata * World Flora Online (WFO): Arenga pinnata * Flora of China: Arenga pinnata Luokka:Palmukasvit
Kalifornianbraheapalmu

Kalifornianbraheapalmu (Brahea armata) on braheapalmujen (Brahea) sukuun kuuluva palmulaji. Lajia esiintyy luonnollisesti Baja Californiassa ja Sonorassa Meksikossa. Kalifornianbraheapalmua kasvatetaan monesti koristekasvina puutarhoissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kalifornianbraheapalmu (Brahea armata) * iNaturalist: Brahea armata * UniProt: Taxonomy - Brahea armata * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Brahea armata * World Flora Online (WFO): Brahea armata Luokka:Palmukasvit
Skinners Technologies

Skinners Technologies s.r.o. on tšekkiläinen kevyitä jalkineita suunnitteleva ja valmistava yritys. Sen on tunnettu etenkin valmistamistaan sukkakengistä, jotka toivat yleisimpien kevytjalkineiden ja paljasjalkakenkien rinnalle uudenlaisen jalkineen. Skinners Technologies valmistaa jalkineensa Euroopassa. Skinners nimi tulee yrityksen itsensä mukaan siitä, että heidän jalkineensa/sukkakenkänsä tulisi pysyä jalassa kuin se olisi toinen iho (). == Historia == Vuonna 2016 Skinners syntyy, kun Skinners nimeä kantavat "sukkakengät" julkaistaan Kickstarter-joukkorahoituspalvelussa. Vuonna 2017 Skinners-sukkakengät voittavat Red Dot Design Awardissa. Vuonna 2020 Skinners Technologies s.r.o. julkaisee Skinners 2.0 -sukkakengät edellisten seuraajaksi Kickstarterissa. Vuonna 2022 kesällä Skinners Technologies s.r.o. julkaisee Skinners Walker -paljasjalkakengät. Vuonna 2022 syksyllä Skinners Technologies s.r.o. tuo sukkakengien tuoteperheeseensä uuden mallisarjan julkaistessaan Skinners Compression 2.0 -sukkakengät. Sukkakengien tuoteperheen kasvaessa kahteen mallisarjaan tähän asti Skinners 2.0 nimellä kulkeneet sukkakengät nimetään uudelleen Skinners Comfort 2.0:ksi. == Tuotteet == Skinners Technologiesilla on sukkakenkien tuoteperheessä kahta mallisarjaa. Skinners Comfort -sarja: * Skinners (2016) * Skinners 2.0 (2020), jonka nimi on vuoden 2022 syksystä eteenpäin Skinners Comfort 2.0. Skinners Compression -sarja: * Skinners Compression 2.0 (2022) Sukkakengien rinnalla Skinners Technologiesilla on paljasjalkakengät. Skinners Walker -sarja: * Skinners Walker (2022) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Verkkosivusto Luokka:Tšekkiläiset yritykset Luokka:Jalkinevalmistajat
Meksikonbraheapalmu

Meksikonbraheapalmu (Brahea edulis, syn. Erythea edulis) on braheapalmujen (Brahea) sukuun kuuluva palmulaji. Laji on endeeminen eli kotoperäinen Meksikolle kuuluvalle Guadalupen saarelle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Brahea edulis * iNaturalist: Brahea edulis * UniProt: Taxonomy - Brahea edulis * World Flora Online (WFO): Brahea edulis Luokka:Palmukasvit
Pajujärven rautatieasema

Pajujärven rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Lapinlahdella rataosalla . Se avattiin rataosan valmistuessa 1. heinäkuuta 1902 Alapitkän aseman alaisena laiturina. Vuonna 1903 Pajujärvi muutettiin laiturivaihteeksi. Pajujärven laiturirakennus rakennettiin Bruno Granholmin Platformskjul III -piirustusten mukaan, ja se valmistui 1903. Rakennusta laajennettiin vuonna 1936. Pajujärvi muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi 1. kesäkuuta 1964. Vuonna 1984 sivuraiteet purettiin ja henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Myös tavaraliikenne lakkautettiin samana vuonna. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Laiturirakennus on purettu. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Vaunut.org: Kuva Pajujärveltä vuodelta 1976 Luokka:Lapinlahden liikenne Luokka:Lapinlahden rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pohjois-Savon lakkautetut rautatieliikennepaikat Luokka:Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
Nils Snellman (kauppaneuvos)

Nils Wilhelm Snellman (20. kesäkuuta 1925 Muolaa – 16. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Viitattu 7.12.2022. Snellmanin vanhemmat olivat piiripäällikkö Eino Snellman ja Helmi Muinonen ja puoliso vuodesta 1948 Berit Carita Maria Björnström. Snellman tuli ylioppilaaksi Oulaisten yhteiskoulusta 1945, valmistui farmaseutiksi 1949 ja proviisoriksi 1955 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1957 Helsingin yliopistossa. Hän oli farmaseutti Pietarsaaren II apteekissa ja Helsingin IV apteekissa, Helsingin yliopiston assistentti 1954–1955, Yliopiston apteekin ostopäällikkö 1955–1960, Tampereen Rohdos Oy:n Helsingin sivuliikkeen johtaja 1960–1970 ja Tamron toimitusjohtaja 1971–1985 ja hallituksen jäsen vuodesta 1976. Snellman oli myös Tam-Drug Oy:n toimitusjohtaja 1966–1977, hallituksen jäsen 1966–1984 ja hallituksen puheenjohtaja 1983–1984. Hänellä oli lisäksi lukuisia lääkealan ja muita asaintuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Snellman oli reservin tykkimies. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
World Cup (kappale)

World Cup on yhdysvaltalaisen tubettajan IShowSpeedin vuonna 2022 julkaisema kappale ja single. Kappale on FIFA:n Twitterissä vahvistama vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen yksi virallisista tunnuskappaleista Trinidad Cardonan, Davidon ja AISHA:n kappaleen Hayya Hayyan kanssa. Luokka:Vuoden 2022 kappaleet Luokka:Yhdysvaltalaiset hip hop -kappaleet Luokka:Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2022
Holger Sweins

Matts Holger Sweins (12. tammikuuta 1928 Helsinki – 17. heinäkuuta 2016 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen ja yli-insinöörin arvonimet. Viitattu 7.12.2022. Sweinsin vanhemmat olivat varatoimitusjohtaja, insinööri Birger Wilhelm Sweins ja Karin Nyman ja puoliso vuodesta 1951 Marja Anneli Ahtiainen. Sweins tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1947 ja valmistui diplomi- insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1953. Hän oli Telakkayhdistyksen suunnitteluinsinööri 1953–1954, piirustuskonttorin päällikkö 1955–1957 ja teknillinen asiamies 1957–1960, Machineryn myynti-insinööri 1960–1964 ja Rautaruukki Oy:n suunnittelupäällikkö 1964–1970, Hämeenlinnan tehtaan johtaja 1970–1975, kaupallinen johtaja 1975–1987, johtokunnan jäsen 1976–1987 ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1985–1987. Teknillisen korkeakoulun veistämötekniikan assistentti Sweins oli 1956–1957 ja Oy Etnarör Ab:n toimitusjohtaja 1975. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Sweins oli reservin aliluutnantti (1955). Hän sai yli-insinöörin arvonimen 1971 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1981.Kuka kukin on 1978, s. 953. Viitattu 7.12.2022. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Mikko Tikanoja

Mikko Erkki Tikanoja (17. maaliskuuta 1922 Vaasa – 13. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Viitattu 7.12.2022. Tikanojan vanhemmat olivat kauppias Otto Valfrid Tikanoja ja Anni Sofia Holtti ja puoliso vuodesta 1947 ekonomi Aira Kyllikki Ruokonen. Tikanoja tuli ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1940 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1947. Hän oli J. Heitto Oy:n konttoripäällikkö Helsingissä 1947–1948, H. Saastamoinen & Pojat Oy:n konttoripäällikkö ja apulaisjohtaja Kuopiossa 1948–1958, hallinnollinen johtaja ja autolinjan johtaja 1958–1964, H. Saastamoinen Oy:n varatoimitusjohtaja 1964–1968, Saastamoinen-yhtymän tukkukauppa- ja autolinjan toimitusjohtaja vuodesta 1968, Saastamoinen Yhtymä Oy:n johtokunnan jäsen 1971–1978 ja hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1980 sekä Tukkumanni Oy:n toimitusjohtaja 1980–1982. Tikanojalla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1972). Kauppaneuvoksen arvonimen Tikanoja sai 1981. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Soinin helluntaiseurakunta

Soinin helluntaiseurakunta on vuonna 1952 perustettu helluntaiseurakunta Soinissa. Seurakuntaan kuuluu noin 100 jäsentä. Helluntaiseurakunnan vanhimmiston puheenjohtaja on Kari Peura. Helluntaiseurakunnan temppeli sijaitsee Soinin keskustassa, Ähtärintien varressa. Seurakunnan toimintamuotoja ovat viikoittaiset kokoukset, kuorotoiminta, lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö Espanjassa, Pudozissa ja Virossa. Lisäksi seurakunta käy vierailuilla vanhain- ja dementiakodilla. == Historia == Ennen oman seurakunnan perustamista soinilaiset kuuluivat Ähtärin helluntaiseurakuntaan. Kiertävät saarnaajat ja evankelistat pitivät Soinissa tilaisuuksia. Myös Niilo Yli-Vainio piti tilaisuuksia Soinissa ja muun muassa Kolunkylässä syntyi herätyksiä. Seurakunta perustettiin vuonna 1952 ja temppeli rakennettiin vuonna 1986, pääosin talkootyönä. == Lähetystyö == Soinin helluntaiseurakunta tekee lähetystyötä Venäjälle Pudozin kaupungissa. Seurakunta järjestää hengellisiä tilaisuuksia ja auttaa paikallista helluntaiseurakuntaa. Humanitaarinen avustustyö kuuluu Venäjälle tehtävään lähetystyöhön. == Lähteet == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Soinin seurakunnat
Kinnarin kotimuseo

Kinnarin kotimuseo on Akaalla sijaitseva kotimuseo, joka koostuu 1800-luvun alun hämäläisen maalaistalon pihapiiristä ja sen rakennuksista. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1815, mutta tilan isäntäluettelo on tiedossa vuodesta 1539. Kinnarin suku on asunut tilalla vuodesta 1856, museona pihapiiri ja sen rakennukset ovat toimineet 1988 lähtien. Kinnarin kotimuseossa pääsee tutustumaan entisajan sisustukseen, maalaiselämään ja perinnerakentamiseen, kotimuseossa onkin esillä maalaistalon arkeen liittyviä käyttöesineitä, työ- ja tarvekaluja, astiakokoelmia, hevosvetoisen kauden maatalouskalustoa ja runsas kokoelma suksia, puulapioita ja paljon muuta esineistöä. Yli 200-vuotiaan talon puutarhasta ja pihapiiristä löytyy myös paljon vanhoja perinnekasveja nimikyltteineen. == Lähteet == Luokka:Akaan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kotiseutumuseot
Savotta (täsmennyssivu)

Savotta voi tarkoittaa seuraavia: * savotta, metsätyömaa * Savotta, suomalainen retkeily ja toiminnallisia välineitä suunnitteleva ja valmistava konserni * Savotta, Savonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta.
Lastenvaunumuseo Mukelo

Lastenvaunumuseo Mukelo on Akaassa Riitiälässä sijaitseva Pohjoismaiden ainoa lastenvaunumuseo. Museon näyttelyä pidetään Viialan vanhimmassa talossa, Toorikan tilan 230-vuotiaassa päärakennuksessa. Museo on perustettu vuonna 2010 ja sen kokoelmat käsittävät noin 300 lastenvaunua kotimaasta ja ulkomailta, aina 1870-luvulta 2000-luvulle. Kokoelmissa on monia helmiä, mutta erityistä kiinnostusta ovat herättäneet englantilaiset Silver Cross-vaunut, joiden myynti lopetettiin Suomessa 90-luvulla ja jotka ovat vielä nykypäivänäkin kuninkaallisten suosiossa. Kaikki kokoelmien vaunut eivät mahdu museossa esille, joten yleisölle nähtävissä oleva kokoelma vaihtelee. == Lähteet == Luokka:Akaan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen museot
Lappajärven helluntaiseurakunta

Lappajärven helluntaiseurakunta on vuonna 1949 perustettu helluntaiseurakunta Lappajärvellä. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi kirpputorityö, radiotyö, leiritoiminta ja lähetystyö. Seurakunnan vanhimmiston puheenjohtaja on Kari Saarikalle. Seurakunnan tilat sijaitsevat Lappajärven keskustassa Maneesintiellä. Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla. == Historia == Helluntailiikkeen syntymiseen vaikutti erityisesti Amerikasta saapunut Matti Kivimäki (alk. Örni). Ostettuaan talon Lappajärven Ollin kylästä, hän ryhtyi pitämään siinä hengellisiä kokouksia vuonna 1935. Vuoden 1936 kesäjuhliin mennessä uskoon oli tullut jo yli 30 henkilöä. Ensimmäinen kastetilaisuus järjestettiin samana kesänä, kastettujen joukossa olivat muun muassa sisaret Vieno Olli, Anni Niemi ja Amalia Finnilä. Kivimäen talosta muodostui helluntailiikkeen tukikohta Lappajärvellä. Pohjanmaan veljespäivät pidettiin Kivimäessä vuonna 1939. Ensimmäinen vakituinen saarnaaja Lappajärvelle saatiin vuonna 1947. Väinö Nuutinen järjesti rukouskokouksia ja vuonna 1949 Karvalan kylässä syntyi herätystä. Seurakunnan perustava kokous järjestettiin 9. lokakuuta 1949. Vähitellen kokousten painopiste siirtyi länsirannalta kirkonkylään. Lukkarilan ja Rajalan kodeissa oli 1950–1970-luvuilla paljon tilaisuuksia. Rukous- ja ehtoolliskokouksia järjestettin Rauha Saarikallen kodissa. === Oma rukoushuone === Seurakunta hankki omat tilat Lappajärven keskustasta elokuussa 1979. Rukoushuoneen tukiyhdistys Elim perustettiin kuukautta myöhemmin. Tilat remontoitiin ja rukoushuone vihittiin seurakunnan käyttöön kesällä 1980. Vuonna 2009 seurakunta muutti entisen Säästöpankin tiloihin ja remontoi entisen pankkisalin seurakuntasaliksi. Seurakunnalla on myös Lappajärven keskustassa sijaitseva lähetyskirpputori. == Lähetystyö ja evankelioiminen == Evankelioimistyössä ovat palvelleet muun muassa Helvi Närhi ja Irja Haapakangas. Evankelistat Martta ja Raija Rajala, sekä Helvi Närhi siirtyivät 1960-luvulla kotimaan kentälle. Martta Rajala lähti lähetystyöhön Belgiaan ja Sveitsiin ja Irja Haapakangas Keniaan. Irja Haapakangas siirtyi lähetystyön jälkeen Evankelistakodin johtajaksi Vilppulaan. Seurakunta on kannattanut Irja Haapakangasta Keniaan ja Sirkka ja Jaakko Romua, Päivi ja Voitto Marjetaa, sekä Hannele ja Samuel Autiota Japaniin sekä Tauno Toukolaa Espanjaan. Se on ollut mukana Israelin ja Venäjän Karjalan ja erityisesti Puudosin alueen evankelioimisessa. == Työntekijät == Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lappajärven helluntaiseurakunnan työntekijöinä: * 1947–1950: Väinö Nuutinen * 1955–1957: Matti Rajamäki * 1958–1961: Yrjö Norppa * 1961–1962: Valde Mäkelä * 1972–1973: Tapio ja Lempi Korpi * 1979–1981: Juho Koivaara * 1983–1985: Hannu Mehtonen * 1986–1990: Eero Ketola * 1991–1995: Mauri Makkonen * 1997–2000: Ismo Jussila * 2004–2008: Heikki Virtanen * 2008–2010: Markku Tuomaala == Lähteet == Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat Luokka:Lappajärvi
Ahlforsin aseverstas

Ahlforsin aseverstas sijaitsee Hämeenkyrön kansallismaisemassa, Herttualan kylässä. Seppä-nimisellä tilalla on tehty sepän töitä kolmen sukupolven ajan 1800-luvun loppupuolelta lähtien aina 1960-luvulle saakka. Viimeisin verstaassa varsinaisesti asesepän töitä tehnyt seppä oli Väinö Ahlfors. Verstas on siinä kunnossa kuin se hänen jäljiltään 1960-luvulla jäi. Periaatteessa se on edelleen toimintakelpoinen, mutta nykyisin museoitu. Verstaan pihapiirissä on myös asesepän asuinrakennus. Asuinrakennuksessa ja verstaalla kierretään oppaan kanssa ja ryhmille on mahdollista tilata yksityisopastuksia tilauksesta. Museota ylläpitää Hämeenkyrön kunta. == Lähteet == Luokka:Hämeenkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen museot
Hämeenkyrön kotiseutumuseo

Hämeenkyrön kotiseutumuseo sijaitsee Hämeenkyrössä vuonna 1820 valmistuneessa, entisessä kruunun viljamakasiinissa. Kaksikerroksisen viljamakasiiniin sisätilat on kunnostettu lähes kokonaan paremmin museokäyttöön sopiviksi. Yksi vanha viljalaari on jätetty muistuttamaan rakennuksen alkuperäisestä käyttötarkoituksesta. Kotiseutumuseossa voi tutustua entisajan käsityötaitoon, perinnerakentamiseen ja työväenhistoriaan. Museolla on noin 4000, pääosin Hämeenkyröstä kootun, esineen kokoelma. Museoesineet on laitettu näytille aihekokonaisuuksien mukaan ja museon useat tunnelmalliset osastot kertovat havainnollisesti alueen elämästä menneinä aikoina. == Lähteet == Luokka:Hämeenkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kotiseutumuseot
Myllykolu, F. E. Sillanpään syntymäkotimuseo

Myllykolu on Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpään (s. 26.9.1888) syntymä- ja lapsuudenkoti, joka sijaitsee Kierikkalan kylässä Hämeenkyrössä ja toimii nykyään museona. Museo avattiin yleisölle vuonna 1962, ja sitä ylläpitää nykyään Hämeenkyrön kunnan kulttuuripalvelut. F. E. Sillanpään isä hankki perheelleen mäkitupalaistontin Myllyojan töyräältä ja sinne rakennettiin perinteinen asunto, johon kuuluu pirtti, pakari ja niiden väliin porstua ja porstuan peräkamari. Pieni mäkitupa ja aitta ovat Myllyojaan viettävän mäen laella, ojan varressa on lisäksi mäkitupaan kuuluva sauna. Asuinrakennus sijaitsi Myllyojan yli kulkevan sillan päässä, ja taloa alettiinkin kutsua Sillanpääksi, josta tuli myöhemmin perheen virallinen sukunimi, Koskisen sijaan. Museo esittelee mäkitupalaisperheen elinoloja 1800-luvun loppupuolella, ja siellä kävijä pääsee tutustumaan Sillanpään lapsuudenaikaiseen käsityötaitoon, käsityöperinteeseen, maalaiselämään ja entisajan perinnerakentamiseen. == Lähteet == Luokka:Hämeenkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen museot Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Töllinmäki

Töllinmäki Hämeenkyrön Heinijärven kylässä on nobelpalkitun kirjailija Frans Emil Sillanpään nuoruudenkoti. == Sillanpään perhe Töllinmäessä == Tuleva kirjailija siirtyi Töllinmäkeen perheensä kanssa syntymäkodistaan Myllykolusta. Töllinmäestä Sillanpään vanhemmat ostivat entisen suutarintöllin. Sillanpää lähti ajan koitettua opiskelemaan Tampereelle ja siitä edelleen Helsinkiin mutta kohdattuaan ongelmia palasi takaisin kotiin. Isä Sillanpää rakensi pojalleen peräkammarin, johon ylioppilas sai kakluunin ja kukkatapetin ja jossa kirjailija kirjoitti esikoisteoksensa, Elämä ja aurinko, vuonna 1916. == Museo == Kirjailijan äidin muutettua Töllinmäestä se huutokaupattiin, ja talo vaihtoi omistajaa useasti. Viimeisin asukas muutti Töllinmäestä 1970-luvulla, jolloin F. E. Sillanpään Seura osti kirjailijan nuoruudenkodin ja kunnosti sen museoksi. 1980-luvun loppupuolella tuhopolttaja poltti rakennuksen, mutta se kuitenkin kunnostettiin talkoovoimin ja avattiin uudelleen Sillanpään kirjailijamuseona. Töllinmäen rakennukset ja pihapiiri on suojeltu rakennusperintölailla vuonna 1984. Töllinmäki kuuluu osana valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön F. E. Sillanpään kodit, johon sen lisäksi kuuluvat myös Myllykolun torppa sekä Saavutus-niminen huvila. == Lähteet == Luokka:Suomen museot Luokka:Hämeenkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Ikaalisten kotiseutumuseo

Ikaalisten kotiseutumuseo sijaitsee keskeisellä paikalla Ikaalisten kirkonmäellä, torialueen välittömässä läheisyydessä, entisessä 1830-luvulla valmistuneessa viljamakasiinissa, Kotiseutumuseon ylläpitäjänä toimii 1930-luvulla perustettu Ikaalinen-Seura. Museon kokoelmaan kuuluu noin 3400 talonpoikaiskulttuuriin, entisen Ikaalisten kauppalan käsityöläisperinteeseen ja säätyläistön elämään kuulunutta esinettä, jotka on koottu Ikaalisten pitäjän alueelta. Vuonna 2015 museon yläkertaan valmistui Museoviraston apurahalla Vintiöitten vintti, lapsille tarkoitettu tila, jossa voi leikkiä ja tutkia museoesineitä. Vintillä on myös aikuisten nurkkaus ja sieltä löytyy muun muassa kotiseutukirjallisuutta. == Lähteet == Luokka:Ikaalinen Luokka:Suomen kotiseutumuseot
Ikaalisten harmonikkamuseo

Ikaalisten harmonikkamuseo on Ikaalisten kaupungintalon tiloissa sijaitseva museo, jossa on esillä noin 85 harmonikkaa. Pääosa soittimista on peräisin 1930–1940-luvuilta. Suomen Harmonikkainstituutin ylläpitämässä kokoelmassa on kaikki tärkeimmät suomalaiset viisirivisten harmonikkojen yli 30 vuotta vanhat mallit joitakin harvinaisia poikkeuksia lukuun ottamatta. Kokoelmassa ovat muun muassa Kouvolan ja Viipurin harmonikkatehtaiden tärkeimmät mallit sekä Kurikassa Sameli Elomaan kotiteollisuusverstassa tehtyjä harmonikkoja. Taiteilija Lasse Pihlajamaan omia soittimia näyttelyssä on useita. Harmonikan varhaisimmasta historiasta kertovat kymmenet 1800-luvun soittimet Saksasta ja Italiasta. Ikaalisten Harmonikkamuseo esittelee harmonikan historiaa ja nykypäivää soittimin, valokuvin ja tekstein näyttelyn painopisteen ollessa suomalaisessa harmonikkarakentamisessa, jonka historia on värikäs ja monipuolinen. Lisäksi museossa pääsee tutustumaan laajaan Ikaalisten pelimanniperinteestä kertovaan aineistoon. == Lähteet == * Visit Ikaalinen: Harmonikkamuseo * Suomen Harmonikkainstituutti: Harmonikkamuseo Luokka:Ikaalinen Luokka:Suomen museot Luokka:Harmonikka
Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo

Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo sijaitsee Korkeakoskella. Museo on entisen korko- ja lestitehtaan tiloissa, kahdessa kerroksessa, museotoiminta tiloissa alkoi vuonna 1985 kun Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo avasi ovensa. Suomen ensimmäinen kenkätehdas aloitti toimintansa Korkeakoskella 1897 ja sen perusti Edward Wallenius, nykyisen muotonsa päätehdas sai vuonna 1916 tamperelaisen rakennusmestarin Heikki Tiitolan piirtämänä. Koskenjalan kenkätehtaan jalkineet olivat suosittuja ja monet kenkäliikkeet möivät laadukkaiksi todettuja kenkiä. Sota-aikana tehtaassa valmistettiin pääosin sotilassaappaita ja hiihtokenkiä. Kenkien valmistus tehtaassa jatkui aina vuoteen 1983, osana Aaltosen kenkätehdas konsernia. Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseon kokoelmiin kuuluu toistatuhatta kenkäparia, työkaluja, valokuvia ja kenkien valmistukseen käytettyjä koneita. Museossa on myös teemanäyttelyitä, jotka kertovat pieniä kertomuksia menneestä ajasta, muun muassa tehtaassa työskentelystä ja pula ajan kekseliäisyydestä. Museokokonaisuuteen kuuluu lisäksi kenkätehdastyöläisenasunto, jossa nähdään sota-ajan vaatimatonta asumista, arkea ja juhlaa Korkeakoskella. == Lähteet == Luokka:Kengät Luokka:Suomen museot Luokka:Juupajoen nähtävyydet Luokka:Juupajoen rakennukset ja rakennelmat
Veljeshovi – Juupajoen sotaveteraanien perinnekorsu

Veljeshovi - Juupajoen Sotaveteraanien perinnekorsu sijaitsee Suomelan pihapiirissä, Kopsamon kylässä Juupajoella. Korsu on rakennettu 1990-luvun alussa talvi- ja jatkosodan sotaveteraanien toimesta ja nykyisin korsun hoitovastuu on Juupajoen reserviläisillä. Korsussa on esillä muun muassa viestintävälineitä, sodan aikaisia puhdetöitä, korpisoturin keittokirja ja paljon muuta. == Lähteet == Luokka:Suomen sotahistorialliset museot Luokka:Juupajoen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Juupajoen nähtävyydet
Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä

Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä sijaitsee Kangasalla, kartanotyyppisessä, hienovaraisesti kunnostetussa rakennuksessa, historiallisen Liuksialan kartanon naapurissa. Museon tilat on rakennuksen yläkerrassa, joka on kunnostettu näyttelytilaksi ja museoesineiden ja kokoelmien säilytystilaksi. Äijälä on maanlaajuisesti merkittävä karjalaisen kulttuurin esittelypaikka, keskittyen erityisesti siirtokarjalalaiseen kulttuuriin. Kulttuurihistoriallisessa museossa esillä olevat kokoelmat on koottu siirtoväen lahjoituksina ja keskuksessa voi tutustua esimerkiksi käsitöihin, valokuviin, kansallispukuihin, maalaustaiteeseen, historiallisiin dokumentteihin, karttoihin sekä laajaan kirjastoon, johon kuuluu noin 1200 luetteloitua teosta. Kokoelmissa on myös sota-ajan päiväkirjoja ja evakkotarinoita. Museon helmiin kuuluu muun muassa tšekkiläinen kahviastiasto 1930-luvulta, jonka omistaja kätki maahan, Kivennavan Ahjärven koulun pihaan Karjalassa talvisodan uhatessa. Jatkosodan aikana astiasto kaivettiin esiin, kun karjala vallattiin 1945, se päätyi omistajansa mukana lahden seudulle ja sieltä Äijälään. Muita museon helmiä ovat talvisodassa tuhoutuneen Kivennavan kirkon tuhkasta poimitut kattokruunun kristallit ja konekiväärin panosvöistä paperinarun avulla pujottelemalla tehty kassi. == Lähteet == Luokka:Suomen museot Luokka:Kangasalan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Karjalainen kansanperinne Luokka:Kangasalan kulttuuri
Varsamäen hevosajoneuvomuseo

Varsamäen hevosajoneuvomuseo sijaitsee Kangasalla, museon ylläpitäjinä toimii Sinikka ja Mikko Meurman ja suurin osa museon esineistä on tuotu Liuksialan kartanosta, joka on ollut Meurman-suvun hallinnassa jo 1800-luvulta. Mikko Meurmanin isoisoisoisoisä ruotsin armeijan entinen kapteeni Karl Otto Meurman (1788-1845) osti Liuksialan kartanon vuonna 1821. Varsamäen hevosajoneuvomuseo oli ensimmäisen kerran avoinna yleisölle vuonna 1981, Kangasalla järjestetyn maatalousnäyttelyn aikana. Museon esineistö, johon kuuluu yli 70 hevosajoneuvoa, vaunuista kärryihin ja rattaisiin, kertoo tarinoita entisaikojen elämästä. Esineitä on saatu museoon myös lahjoituksina muun muassa Kangasalan karjalaisilta, Kangasalan seurakunnalta ja yksittäisiltä lahjoittajilta. Nähtävillä on esimerkiksi sirot venäläiset droskat 1810-1820-luvulta, jotka on entisöity Museoviraston ja Hämeen Museoseuran avustuksella ja ovat ajokelpoiset. Toinen nähtävillä oleva erikoisuus on niin sanotut Pirunkärryt. Heinänajoon tarkoitetussa hevosvetoisessa reessä on pyörät keskellä. Pelloilla jalaksilla liukuva kuorma nousi tielle tultaessa pyörille ja siten helpommaksi vetää. == Lähteet == Luokka:Suomen museot Luokka:Kangasalan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Hevosajoneuvot Luokka:Kangasalan kulttuuri
Anna-Reetta Väänänen

Anna-Reetta Väänänen (s. 1984 Sonkajärvi) on suomalainen korumuotoilija. Väänäsen korut ovat voittaneet kansainvälisiä muotoilupalkintoja. Hänen korunsa ovat olleen esillä sekä kansainvälisissä että suomalaisissa näyttelyissä. Vuonna 2019 hän sai Kuopion Muotoiluakatemian säätiön apurahan työskentelylleen ja yrityksensä kehittämiseen. Vuonna 2021 Väänäselle myönnettiin Sonkajärven kunnan kultturipalkinto. Väänäsen koruja on nähty myös Suomen tasavallan presidentin Itsenäisyyspäivän vastaanotolla. Väänänen on suunnitellut Eukonkannon MM-kisojen virallisen t-paidan kuvan vuonna 2024. Akvarellikuva perustuu Hannu Keräsen ottamiin eukonkanto aiheisiin valokuviin. == Palkinnot == * Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2023-2024 period with design Marilyn -rannekoru * Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2023-2024 period with design Marilyn korusarja * Silver Award in Jewelry Design, Jewelry - Jewelry Collections, NY Product Design Awards, 2024, Marilyn korusarja * Silver Award in Product Design, Jewellery Category, in S1 2024, French Design Awards, Marilyn korusarja * Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2020-2021 period with design Sarah – sormus * Red Dot Award in Product Design, Jewellery Design, kultainen Sarah sormus, 2022 * Silver A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2020-2021 period with design Laineet -kaulakoru * Sonkajärven kulttuuripalkinto, 2021, Sonkajärven kunta == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korusuunnittelijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jan Nowicki

Jan Nowicki (5. marraskuuta 1939 – 7. joulukuuta 2022)Nie żyje Jan Nowicki. Wybitny aktor, filmowy "Wielki Szu" oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi 90 elokuvassa ja televisiojaksossa vuodesta 1967. ==Valikoitu filmografia== * Bariera (1966) * Colonel Wolodyjowski (1969) * Family Life (1971) * The Hour- Glass Sanatorium (1973) * Women (1977) * Spiral (1978) * Just Like Home (1978) * Perijättäret (1980) * Diary for My Children (1984) * O-Bi, O-Ba: The End of Civilization (1985) * Diary for My Lovers (1987) * Magnat (1987) * A Tale of Adam Mickiewicz's 'Forefathers' Eve' (1989) * Foetus (1994) * The Seventh Chamber (1995) * The Unburied Man (2004) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Puolalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Karhuherra Paddington (vuoden 1989 sarja)

Karhuherra Paddington (alkuperäiseltä nimeltä Paddington Bear) on yhdysvaltalais-brittiläinen vuosina 1989–1990 valmistunut animaatiosarja. Animaatiosarjan teki Hanna-Barbera yhteistyössä Central Independent Televisionin kanssa. Sarjaa valmistettiin yhteensä 13 jaksoa. Animaatiosarja on toinen televisiosovitus lastenkirjoista tutuksi tulleesta Karhuherra Paddingtonista. ==Juoni== Sarja kertoo Karhuherra Paddingtonista, joka asustaa Lontoossa Brownin perheen luona ja heidän amerikkalaisen serkkunsa Davidin luona. Keskeisiä hahmoja sarjassa ovat myös taloudenhoitaja Bird, antiikkiliikkeen hoitaja Herra Gruber ja ilkeä naapuri Curry. ==Sarja Suomessa== Suomen televisiossa sarja esitettiin 1990-luvulla Yle TV2-kanavalla Yleisradion tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Tässä jälkiäänityksessä Paddingtonia esitti Risto Aaltonen. Sarjan jaksoja julkaistiin myös VHS-kasetteina. VHS-kaseteissa oleviin jaksoihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki PVP Voice Oy, ja Paddingtonin esittäjänä oli Pauli Virta sekä muita ääninä mm. Elise Langenoja ja Pauli Virta. ==Ääninäyttelijät== ===Alkuperäinen jälkiäänitys=== ===Suomenkielinen jälkiäänitys (Yleisradio)=== Sarjan suomenkielisen tunnuskappaleen esittäjät: Anja, Taija, Timo ja Tuulevi Tyrväinen. ==Lähteet== Luokka:1980-luvun piirrossarjat Luokka:1990-luvun piirrossarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat Luokka:Brittiläiset animaatiosarjat Luokka:Kirjoihin perustuvat televisiosarjat
Akseli Ruohola

Akseli Ruohola (s. 1. syyskuuta 1998) on suomalainen suunnistaja. MM- kilpailuissa Ruoholan paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on sprintin 17:s sija Doksyn MM-kilpailuissa 2021. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pudotusprintin 19:s sija Neuchâtelin EM-kilpailuissa 2021. Tämä on myös hänen paras saavutuksensa suunnistuksen maailmancupissa. Juniorien MM-kilpailuissa Ruohola on saavuttanut kaksi MM-hopeaa. Hän edustaa MS Parmaa. http://runners.worldofo.com/akseliruohola.html Ruohola on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa, jossa hän on parhaimmillaan sijoittunut SM-kisoissa neljänneksi; vuoden 2023 maastojuoksun SM-kilpailuissa pitkällä matkalla ja vuoden 2024 sisäratojen SM-kilpailuissa 3 000 metrillä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suunnistajat Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kromikarbidi

Kromikarbidi (Cr3C2) on kromi- ja karbidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kovametallien valmistukseen ja pinnoitteena. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa kromikarbidi on harmaata kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Aine hajoaa kuumennettaessa hieman yli sen sulamispisteen, noin 1 900 °C:n lämpötilaan. Kromikarbidi ei liukene veteen, mutta liukenee kuumiin hapettaviin happoihin.W. M. Stoll: Carbides, Industrial Hard, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2003.Helmut Tulhoff, Juliane A. Meese-Marktscheffel, Carina Oelgardt, Christian Kind, Markus Weinmann & Tino Säuberlich: Carbides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2017. Kromikarbidia valmistetaan kuumentamalla kromi(III)oksidia ja hiiltä 1 600 °C:n lämpötilaan vedyn läsnä ollessa. :3 Cr2O3 \+ 13 C → 2 Cr3C2 \+ 9 CO Kromikarbidia lisätään krominikkeliseoksiin parantamaan kovuutta ja korroosionkestävyyttä, työkaluejn terien pinnoittamiseen ja hitsauselektrodien valmistamiseen. == Lähteet == Luokka:Karbidit Luokka:Kromiyhdisteet
Arolammin työväentalo

Arolammin työväentalo oli Riihimäen kaupungin Arolammin kylässä sijainnut työväentalo. Aiemmin Arolampi oli osa Hausjärveä. ==Historiaa== Arolammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1910. Syksyllä 1917 yhdistys osti tontin ja alkoi kerätä rakennusrahastoa. Sisällissota kuitenkin keskeytti suunnitelmat. Sodan alla yhdistyksen jäsenmäärä nousi jopa sataan, mutta sodan seurauksena yhdistystoiminta keskeytyi. Toiminta aloitettiin jälleen syksyllä 1919. Yhdistyksen sisällä oli 1920-luvun alussa suuntariitoja sosialidemokraattien ja kommunistien kesken, ja se erosi hetkellisesti sosialidemokraattisesta puolueesta. Kesällä 1924 talohanketta päästiin jatkamaan, ja talo valmistui saman vuoden syksyllä. Jäsenmäärä lähti kuitenkin laskuun, ja vuonna 1931 se oli vain 12. Vuonna 1977 Arolammin työväenyhdistys yhdistyi Herajoen työväenyhdistykseen. Työväentalo tontteineen myytiin vuonna 1981, ja nykyisin paikalla on asuintalo. ==Toimintaa työväentalolla== Kesäisin talo oli suosittu tanssipaikka; siinä ei ollut lämmitystä, joten se oli talvisin käyttämättömänä. 1920-luvun aikana taloon murtauduttiin useampana talvena ja sieltä vietiin irtaimistoa. Ainakin yhdellä kerralla talossa tehtiin myös ilkivaltaa, kun näyttämön esirippu revittiin. Vuonna 1936 Arolammin työväenyhdistys vietti 25-vuotisjuhlaansa talollaan. Päiväjuhla pidettiin ulkona, tosin se piti sateen vuoksi siirtää sisälle. Yleisöä oli noin 150 henkeä, ja ohjelmaan kuului muun muassa puhe, lausuntaa ja kisällittärien lauluja. Illalla pidettiin iltamat, joissa myös oli toistasataa vierasta. Seuraavana vuonna talolla järjestettiin Hausjärven ja Riihimäen sosialidemokraattisten kunnallisjärjestöjen kesäjuhla, jossa ministeri Väinö Voionmaa ja kansanedustaja Väinö Kivisalo pitivät juhlapuheet, ja lisäksi esiintyivät muun muassa Riihimäen työväenyhdistyksen torvisoittokunta ja voimistelu- ja urheiluseura Kiistaveikot. Arolammin työväenyhdistyksen näytelmäseura esiintyi iltamassa. Lisäksi oli yleisölle erilaisia urheilukilpailuja. ==Rakennus== Talo oli kevytrakenteinen eikä siinä ollut lämmitystä. Vuonna 1936 talon sanottiin olevan yhä keskeneräinen, joten suunnitelmissa lienee ollut tehdä siitä talvikäyttöinen. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Riihimäen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Hausjärvi
Aitonevan turvemuseo

Kihniön Aitonevan turvemuseon näyttely kertoo turvetuotannon historiasta, turpeen tuotannosta ja sen käytöstä, alan kehityksestä ja ympäristönhoidosta sekä siitä, millainen merkitys soilla on ollut Suomelle. Aitoneva on ollut turvetuotantokäytössä 1940-luvulta. Museon pihalla on laaja konenäyttely sen historian ajalta. Museokokonaisuuteen kuuluu myös ympäristöpolku, jolla on nähtävissä turvetuotantoalueen ennallistuminen sekä harvinainen laahakauha joka on ollut käytössä palaturpeen tuotannossa. Alueella oleva kosteikko toimii turvetuotantoalueen jälkikäyttömuotona sekä vesienkäsittelyrakenteena. Aitoneva on osa Unescon Lauhanvuori-Hämeenkangas-geoparkia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Museon esittely ja sijaintitieto Kihniön kunnan sivulla Luokka:Kihniön luonto Luokka:Turvetuotantosuot Luokka:Suomen teollisuushistoria
Original Buff

pienoiskuva|Original Buffin valmistama putkihuivi. Original Buff S.A. on espanjalainen retkeilyvaateita suunnitteleva ja valmistava yritys. Sen putkihuivit ovat tunnettuja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Verkkosivusto Luokka:Espanjalaiset yritykset Luokka:Retkeily