EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Jaak Tamm

Jaak Tamm (25. helmikuuta 1950 Tallinna - 4. tammikuuta 1999 Tallinna) oli virolainen poliitikko ja toimi aiemmin tutkijana. Hän toimi 1990-luvulla ministerinä ja tallinnassa pormestarina. == Tutkijana == Jaak Tamm valmistui Tarton valtionyliopistosta vuonna 1973. Vuosina 1968-1975 hän työskenteli Tarton yliopiston sosiologian laboratoriossa eli aina laboratorion sulkemiseen asti. Sen jälkeen hän siirtyi Tallinnaan tutkimusavustajaksi Pedagogiseen instituuttiin. Vuonna 1979 hän väitteli tohtoriksi psykologiasta. Vuosina 1979-1985 Tamm työskenteli projektipäällikkönä Neuvosto-Viron teollisuusministeriön alaisessa talouskonsultointiyritys Mainorissa. == Yhteiskunnalliset tehtävät == Tamm siirtyi 1980-luvun puolivälissä politiikkaan. Vuosina 1985-1987 hän oli Neuvosto-Viron rakennusministerinä Bruno Saulin johtamassa hallituksessa. Sen jälkeen hän siirtyi tuotannonohjausjärjestelmiä tutkivaan ja kehittävään Kodamu-yritykseen johtajaksi vuosiksi 1987–1990. Viron laulavan vallankumouksen aikaan Tammista tuli Savisaaren hallitukseen teollisuus- ja energiaministeri huhtikuusta 1990 joulukuuhun 1991. Tammin ja Savisaaren suhteet kriisiytyivät hallituksessa johtuen yksityistämiseen liittyvistä kysymyksistä ja myöhemmin ulkomailta hankittavista lainoista, joita Savisaar asiantuntijoineen piti epäluotettavina. Pian Viron itsenäisyyden palauttamisen jälkeen syksyllä 1992 Tamm oli mukana perustamassa Viron kokoomuksen () joulukuussa 1991, ja hänestä tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Vuosina 1992-1996 Tamm toimi Tallinnan pormestarina. Hän joutui eroamaan tehtävästä kaupungin asuntojen yksityistämiseen liittyvien epäselvyyksien takia. Tutkinta ei johtanut kuitenkaan tuomioihin. Hän työskenteli sen jälkeen omassa konsultointiyrityksessään. Helmikuussa 1998 hänet valittiin Koillis-Viron Sillamäen kaupunginjohtajaksi, jossa tehtävässä hän oli ennen aikaiseen kuolemaansa tammikuuhun 1999 asti. == Lähteet == Luokka:Viron puolueiden puheenjohtajat Luokka:Tallinnan kaupunginjohtajat Luokka:Viron keskustapuolueen poliitikot Luokka:Viron SNT:n kansankomissaarit ja ministerit Luokka:Viron ministerit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Intiaanien tekstiilit

Intiaanien tekstiileistä puhuttaessa kerrotaan intiaaniheimojen keskuudessa tehtyjen tekstiilien tyyleistä ja valmistustavoista. Niiden historia painottuu suurelta osin esikolumbiaanisten intiaanikulttuurien aikaan. Paracasin niemimaalla varhaisen horisontin aikana Paracasin kulttuurikauddella kudottiin tekstiilejä, joissa käytettiin lankoja erittäin tiheään. Samalla niemimaalla Cavernas- ja Necropoliskaudella kudottiin puuvillatekstiilejä, joissa kuvattiin ihmishahmoja. Moche-kulttuurin aikana puuvilla- ja villakankaat olivat hyvin koristeellisia. Chimorin valtakunnan aikana tekstiileihin lisättiin höyheniä ja simpukankuoria. Inkat omaksuivat Andien varhaisempien kulttuurien tekstiilien kudontamenetelmät ja inkojen keskuudessa kehittyi kudontaperinne, joka on ollut yksi maailman taidokkaimmista. Varhaisimmissa Andien kulttuureissa kankaat tehtiin punomalla. Varhaismpia merkkejä kankaanpunonnasta on Huaca Pietasta löytyneet 4000 vuotta vanhat kankaat, joissa oli kuvattu eläinhahmoja. Myöhemmin Andien alueella otettiin käyttöön pystykangaspuut, jotka mahdollistivat monenlaisten kankaiden kutomisen ja myös monenlaisten kuvioiden tekemisen. Inkojen merkittävin vaate oli tunika, joka tehtiin suorakaiteen muotoisesta kahtia taitetusta kangaskappaleesta. Laukkuja ja vöitä koristeltiin loimilangoilla sommitelmallisilla kuvioilla. Paracasin ja Nazcan kulttuurien tekstiileissä esiintyi symbolisia kuvioita, jotka liittyivät kosmologisiin uskomuksiin ja maailmankuvaan. Ennen puuvillan käyttöönottoa kaikki tekstiilit punottiin käsin. Myöhemmin otettiin käyttöön kehruupuikko ja värttinä. Puuvillan käyttöönoton jälkeen otettiin käyttöön vyökangaspuut, joita käytetään syrjäisissä kylissä edelleen. Kankaiden värjäämisessä käytettiin mineraaleihin ja kasveista saatuihin aineisiin pohjautuvia väriaineita. Vaatteita ja muita tekstiilejä koristeltiin metallin palasilla ja höyhenillä. Nazcan kulttuurin kudottiin suurikokoisia kankaita, joiden kuviot olivat suurikokoisia ja esittivät joitakin tapahtumia. == Katso myös == * Intiaanien taide == Lähteet == Luokka:Intiaanikulttuurit
Oskar Merikannon kauneimmat laulut

Oskar Merikannon kauneimmat laulut on suomalaislaulaja Tapani Kansan 20. studioalbumi vuodelta 1988. Albumi sisältää Oskar Merikannon säveltämiä lauluja, joita Kansa tulkitsee Pekka Pohjolan sovittamina. Albumi julkaistiin Bluebird-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Albumi julkaistiin CD-levynä uudelleen vuonna 2006. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt Oskar Merikanto ja sovittanut Pekka Pohjola. === A-puoli === # # # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # # # LP-levyn (BBL 1061) takakannen ja levykeskiön tiedot. == Kokoonpano == === Pekka Pohjolan orkesteri === * Seppo Kantonen – piano (1-12, 15) * Lasse Hirvi – piano, harmonikka (13-14, 16) * John Storgårds – 1. viulu * Minna Kinnari – 2. viulu * Katariina Hohti – 3. viulu * Markku Sorri – alttoviulu * Helena Paavola – sello * Kimmo Leppälä – klarinetti * Anna Aminoff – huilu * Leonid Taleiko – oboe * Jussi Jaatinen – oboe * Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet (10, 12) * Pekka Pohjola – bassokitara * Markus Maskuniitty – käyrätorvi (1) === Tuotanto === * Hannele Rantala – valokuvat * Kari Piippo – kannen ulkoasu * Bluebird Music – tuotanto == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Albumi Äänitetietokannassa Luokka:Vuoden 1988 albumit Luokka:Tapani Kansan albumit
Kuhankeittäjäturpiaali

Kuhankeittäjäturpiaali (Gymnomystax mexicanus) on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa. == Koko ja ulkonäkö == Kuhankeittäjäturpiaali kasvaa 27–31 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, kaula, rinta ja vatsa ovat keltaiset. Silmiä ympäröi musta rengas. Kuhankeittäjäturpiaalin selkä, siivet ja pitkä pyrstö ovat mustat. Siipien olkapäät ovat keltaiset. ==Levinneisyys ja elintavat== Kuhankeittäjäturpiaalin levinneisyysalue ulottuu Guyanasta Kolumbian kautta Peruun ja Brasiliaan. Sitä ei kuitenkaan tavata suuresta osasta Guayanan kilven alueelta. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät, ruohomaat, maatalousmaat ja suot. Lintu liikkuu pareittain tai hajanaisina suurimmillaan muutaman kymmenen yksilön parvina. Kuhankeittäjäturpiaalin ravintoa ovat hyönteiset, sammakot ja hedelmät. Laji rakentaa heinistä kuppimaisen pesän puuhun. == Lähteet == Luokka:Turpiaalit
Abundio Antonelli

Abundio Antonelli (n. 1575 Fabrica di Roma – n. 1629 Rooma) oli italialainen säveltäjä.A. Antonelli Requiem Survey, viitattu 12.3.2024 Laura Kuhn, Dennis McIntire, Antonelli, Abundio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 Antonelli oli maestro di cappella Lateraanikirkossa vuosina 1611–1613 ja Beneventon tuomiokirkossa vuosina 1614–1615. Häneltä julkaistiin sekä hengellisiä että maallisia vokaalimusiikin teoksia Roomassa vuosina 1614–1629. Teosten joukossa ovat Gaue virgo gloriosa ja Abraham, tolle filium tuum. Myös Antonellin veljet Francesco ja Angelo Antonelli olivat muusikoita.Antonelli, Abundio Philidor, viitattu 12.3.2024 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Vuonna 1575 syntyneet Luokka:Vuonna 1629 kuolleet
Nyžni Verbiž

Nyžni Verbiž (; aiempi nimi: Verbjaž Nyžni (Верб’яж Нижній)) on kylä Ukrainan länsiosassa Ivano-Frankivskin alueen Kolomyjan piirissä. Kylä sijaitsee Dnestrin valuma-alueeseen kuuluvan Prutjoen oikealla eli eteläisellä rannalla, Itä-Karpaattien vuoriston pohjoispuolella, maanteitse vajaa 70 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista kaakkoon. Kylän pohjoispuolella, Prutjoen vastarannalla on Kolomyjan kaupunki. Nyžni Verbiž on noin 14 700 asukkaan Nyžni Verbižin hromadan keskus. Itse Nyžni Verbižin kylän väkiluvuksi arvioitiin 2 488 asukasta (2020). Vuonna 2001 tässä kylässä asui 2 751 ihmistä, jotka olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia. Seudulta on löydetty ihmistoiminnan jälkiä (kivikirveitä) jo pronssikaudelta. Kirjalliset lähteet vuodelta 1377 mainitsevat asutuksen nimellä Verbiž. Vuoden 1443 lähteessä Nyžni Verbiž ja Verh'ni Verbiž mainitaan erillisinä. \- Kylän tunnetuin rakennus on ortodoksisen seurakunnan puukirkko Nyžni Verbižin Siunatun Neitsyt Marian syntymän kirkko (1808-1810, toisen lähteen mukaan 1756–1808 koordinaatit ). Se edustaa hutsulien puukirkkojen rakentamisperinnettä ja se valittiin vuonna 2013 osaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat. Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Нижній Вербіж) -1.jpg|Nyžni Verbižin Siunatun Neitsyt Marian syntymän kirkko. 3\. Нижній Вербіж.Церква Різдва Пресвятої Богородиці (Нижній Вербіж).JPG|Siunatun Neitsyt Marian syntymän kirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ivano-Frankivskin alueen kylät Luokka:Kolomyjan piiri
Joonas Ranta

Joonas Ranta (s. 1984 Oulu) on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja. Vuonna 2022 Ranta voitti aloitteleville stand up -koomikoille suunnatun Nopee naurattaja -kilpailun. Vuonna 2023 hänet valittiin Vuoden stand up -tulokas -kilpailun finaaliin. Ranta on Tuoretta verta -komediakollektiivin perustajajäsen. Ranta on työskennellyt Helsingin Sanomien kesä- ja freelance-toimittajana. Hän oli yksi vuosina 2014—17 esitetyn satiiriohjelma Uutisraportin käsikirjoittajista. Helsingissä asuva Ranta on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Rannan isoveli on pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija Ville Ranta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Joonas Rannan verkkosivut Luokka:Suomalaiset stand up -koomikot Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1984 syntyneet
Zastavna

Zastavna () on kaupunki Tšernivtsin alueen Tšernivtsin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Sovytsjajoen varrella, 33 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä pohjoiseen. Kaupungissa on rautatieasema. Valtatie M19 (eurooppatie ohittaa kaupungin 5 kilometriä sen länsipuolelta. Tammikuun keskilämpötila on −4,8 ja heinäkuun +18,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 750 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 762 asukasta. Heistä etnisesti ukrainalaisia oli 98,33 prosenttia, venäläisiä 1,04 %, puolalaisia 0,25 % ja moldovalaisia 0,15 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 438 asukasta. Arkeologisissa kaivauksissa paikkakunnalta on löydetty ihmisasutuksen jälkiä noin 4 000 vuoden takaa pronssikaudelta. Seudulta on löydetty myös esimerkiksi Rusin valtakunnan ajan asutuksen jäänteet 1100- ja 1200-luvuilta. mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1589 (tai 1583). Kaupungiksi Zastavna nimettiin vuonna 1940. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Zastavna on kuulunut Tšernivtsin piiriin; sitä ennen se oli vuosina 1940–1962 ja 1965-2020 Zastavnan piirin hallintokeskus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tšernivtsin alueen kaupungit Luokka:Tšernivtsin piiri
Nuorten maailma (Valitut Palat)

Nuorten maailma on Valittujen Palojen vuosina 1980–1992 julkaisema kirjasarja. Kirja on käännös sisarteoksista Das Grosse Jugendbuch ja L'Album des Jeunes. Kirjat: Vuosi ISBN 1980 951-9078-80-0 1981 951-9078-84-3 1982 951-9078-92-4 1983 951-9079-03-3 1984 951-9079-33-5 1985 951-9097-51-3 1986 951-9079-60-2 1987 951-9079-69-6 1988 951-9079-86-6 1989 951-8933-00-6 1990 951-8933-11-1 1991 951-8933-36-7 1992 951-8933-59-6 Esimerkkinä sisällöistä vuoden 1980 kirjan aihekategoriat: * Lemmikkieläimiä * Jännittäviä kertomuksia * Luontoa ja tekniikkaa * Urheilua ja harrastuksia * Meidän maailmamme * Kaikki yhdessä == Lähteet == Luokka:Kirjasarjat Luokka:Valitut Palat
Eadberht II

Eadberht II tai Eadbert II oli Kentin kuningas yhdessä Sigeredin kanssa. Eadberht oli luultavasti Æthelbert II:n poika. Eadberht II mainitaan kolmessa perukirjassa, mutta Eadberht I ja Eadberht II on saatettu sekoittaa asiakirjoissa keskenään, ja asiakirjat saattavat myös olla väärennöksiä. Yksi asiakirjoista on päivätty vuodelle 747. Eadberht II on myös merkitty todistajaksi yhteen Sigeredin perukirjaan. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat
Firefighter

Firefighter () on georgialaisen laulajan Nutsa Buzaladzen esittämä kappale, joka julkaistiin 11. maaliskuuta 2024. Buzaladze edusti kappaleella Georgiaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale sijoittui finaalissa 21. sijalle saatuaan yhteensä 34 pistettä, joista 19 yleisöltä ja 15 raadeilta. == Lähteet == Luokka:Georgian euroviisuedustuskappaleet Luokka:Vuoden 2024 euroviisuedustuskappaleet
Musiikin suunta

Musiikin suunta on vuodesta 1978 ilmestynyt musiikintutkimuksen tieteellinen mielipidelehti. Sitä julkaisee Suomen etnomusikologinen seura. Vuoteen 1983 asti lehti ilmestyi nimellä Suomen Etnomusikologisen Seuran Äänenkannattaja. Lehti tarkastelee musiikkia kulttuurisesta näkökulmasta tieteellisen kriittisesti mutta samalla yleistajuisesti. Musiikin suunnassa julkaistaan tiedettä popularisoivia artikkeleita, kolumneja, tapahtumaraportteja sekä arvioita alan kirjallisuudesta, äänitteistä ja esityksistä. Lehti ei ole vertaisarvoitu. Musiikin suunnan päätoimittaja on Nina Öhman. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Verkkosivut Luokka:Suomalaiset tiedelehdet
Linnunmaito

Linnunmaito (, , , , ) on Keski- ja Itä-Euroopassa syötävä jälkiruoka. Sitä voidaan käyttää myös kakun täytteenä. Sekä linnunmaitoa että sillä täytettyjä kakkuja myydään yleisesti muun muassa puolalaisissa ja ukrainalaisissa supermarketeissa. == Historia == Linnunmaidon, kuten myös sen nimen, keksi puolalainen, E. Wedelin makeisvalmistajan omistava Jan Wedel Varsovassa vuonna 1936 poistamalla kananmunan vaahtokarkeista. Tämä massa kuorrutettiin ohuella suklaakuorrutuksella, ja sen makua kuvattiin taivaalliseksi. Wedel rekisteröi puolankielisen ptasie mleczko -nimen tavaramerkiksi vuonna 1939. Nimellä "linnunmaito" viitataan johonkin erittäin harvinaiseen: jo antiikin ajoilta termiä on käytetty vertauskuvana jollekin sellaiselle, mistä haaveilee henkilö, jolla on jo kaikkea. Neuvostoliittoon linnunmaito levisi vuonna 1967, kun maan ruoantuotannosta vastaava ministeri vieraili Tšekkoslovakiassa, jossa tarjottiin kyseistä jälkiruokaa. Tšekkoslovakialaiset eivät kuitenkaan suostuneet paljastamaan reseptiä, minkä takia neuvostoliittolaiset veivät mukanaan useita saamiaan laatikollisia linnunmaitoa neuvostoliittolaisille makeisvalmistajille, joiden tehtäväksi annettiin päätellä linnunmaidon resepti näiden näytteiden perusteella. E. Wedel valmistaa edelleen linnunmaitoa ja sitä on saatavilla useina eri makuina, esimerkiksi suklaa, sitruuna ja karamelli. == Linnunmaitokakku == Neuvostoliitossa linnunmaitoa syötiin kakkuna, jossa itse linnunmaito on kakun täyte. Kakku kuorrutetaan linnunmaidon tavoin ohuella suklaakerroksella. Linnunmaitokakku oli suosittu muun muassa siksi, että se oli helppo valmistaa ja jälkiruokaa riitti monelle. == Lähteet == Luokka:Ukrainalainen keittiö Luokka:Puolalainen keittiö Luokka:Venäläinen keittiö Luokka:Romanialainen keittiö Luokka:Moldovalainen keittiö Luokka:Virolainen keittiö Luokka:Latvialainen keittiö Luokka:Makeiset Luokka:Kakut
Sigered (Kent)

Sigered oli Kentin kuningas aluksi yhdessä Eadberht II:n kanssa ja Eadberhtin kuoleman jälkeen yksin. Sigered mainitaan ainoastaan yhdessä perukirjassa, jonka todistajaksi on merkitty Eadberht II. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat
Taskuhyppyrotat

Taskuhyppyrotat (Heteromyidae) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluvia alaheimoja ovat taskuhiiret eli varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae), kengururotat (Dipodomyinae) ja hyppyhiiret (Heteromyinae). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * UniProt: Taxonomy - Heteromyidae * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Heteromyidae * University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Heteromyidae Luokka:Jyrsijät
Francesco Basili

Francesco Basili (31. tammikuuta 1767 Loreto – 25. maaliskuuta 1850 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Basili, Francesco Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 Basili oli säveltäjä Andrea Basilin poika ja sai opetusta tältä. Lisäksi hän opiskeli Giovanni Battista Borghin johdolla ja Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Giuseppe Jannacconin johdolla. Basili oli Milanon konservatorion johtaja vuosina 1827–1837 ja Pietarinkirkon maestro di cappella vuodesta 1837. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu lukuisia oopperoita, sinfonioita, pianokonsertto, kamarimusiikkia, oratorioita, messuja, motetteja ja kantaatteja. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1767 syntyneet Luokka:Vuonna 1850 kuolleet
Muuttuvat laulut (Tapani Kansan albumi)

Muuttuvat laulut on suomalaislaulaja Tapani Kansan 12. studioalbumi vuodelta 1982. Albumi sisältää uusien kappaleiden lisäksi useita tunnettuja suomalaisia pop- ja iskelmäkappaleita, joita Kansa tulkitsee uusin sovituksin. Albumi julkaistiin Scandian Hi-Hat-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. == Kappaleet == Kaikki kappaleet sovittanut Jukka Linkola, ellei toisin mainita. === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # * # * # # # LP-levyn (HILP 154) takakannen tiedot ja levykeskiö. (*) Omistettu Aili Ilona Kansalle (o.s. Halonen). == Kokoonpano == * Tapani Kansa – laulu === Tuotanto === * Tommi Liuhala – tuotanto, kaiverrus (Finnvox), kannen suunnittelu * Jaakko Salo – tuotanto * Ian Churches – äänitys (Soundtrack) * Dan Tigerstedt – äänitys (Takomo-äänitysstudiot) * Juha Laakso – miksaus (Takomo) * Tapani Kansa – miksaus (Takomo) * Pentti Hohtio – kaiverrus (Finnvox) * Erik Uddström – kuvaus * Tapsa Rantanen – kannen suunnittelu ja toteutus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Albumi äänitetietokannassa Luokka:Vuoden 1982 albumit Luokka:Tapani Kansan albumit Luokka:Tommi Liuhalan tuottamat albumit Luokka:Jaakko Salon tuottamat albumit
Tor-Erik Hedman

Tor-Erik Hedman (29. syyskuuta 1918 Pietari – 4. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä HSK:ssa aluksi kauden ja sen jälkeen KIF:ssä viisi kautta kautta ja sotien jälkeen kauden TBK:ssa Tampereella jääkiekon SM-sarjaa. Kuudennen KIF:n kauden 37-vuotiaana Hedman pelasi vielä 1949-50, jolloin hän päätti jääkiekkouransa. Kaikkiaan hän pelasi 50 päsarjaottelua ja teki niissä 12 maalia. Urallaan hän saavutti kuusi SM-mitalia, joista KIF:n riveissä kolme kultaa (1939, 1941, 1943), hopean (1937) ja pronssin (1938) sekä TBK-kaudellaan vielä pronssin (1946). Hänet valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueeseen Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoihin, missä hän pelasi kaikissa Suomen otteluissa eli kaikkiaan viisi maaottelua. Kaikiaan hän pelasi yhdeksän maaottelua. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Timo Nissi

Timo Tapani Nissi (s. 26. syyskuuta 1945 Nurmijärvi) on suomalainen näyttelijä. == Ura == Timo Nissi suoritti Suomen teatterikoulun 1966–1969. Hän näytteli Kotkan kaupunginteatterissa 1969–1973 ja Porin Teatterissa vuodesta 1973 alkaen. Nissin rooleja ovat muun muassa Simeonov-Pistsik (Kirsikkapuisto), Joseph (Humiseva harju) ja Ben (Kauppamatkustajan kuolema). Nissi on ollut mukana elokuvatoiminnassa harrastuspohjalta. Hän perusti opiskeluvuosinaan vapaamuotoisen WilmiCopla-kvartetin Heikki Huopaisen, Heikki Nousiaisen ja Paavo Piirosen kanssa. Kvartetti ohjasi komediaelokuvan Saatanan radikaalit (1971). Nissi on näytellyt sivurooleja muutamissa Poriin sijoittuvissa elokuvissa, kuten Veturimiehet heiluttaa (1992). == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veikko Hirviniemi

Veikko Hirviniemi (29. syyskuuta 1930 Kauhava – 6. kesäkuuta 2018 Pori) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi Porin Teatterin näyttelijänä vuodesta 1965 vuoteen 1993. == Ura == Hirviniemi aloitti ammattiuransa Kajaanin työväen teatterissa 1955–1959. Ura vei Kemin ja Joensuun kaupunginteatterien kautta Porin Teatteriin, jossa hän näytteli 1965–1993.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 244Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 166Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 159 Hirviniemen roolitehtäviä olivat muun muassa Biff Loman (Kauppamatkustajan kuolema), Halme (Täällä Pohjantähden alla) ja tohtori Borke (Borke). Hirviniemi näytteli sivuosia muutamissa Visa Mäkisen ohjaamissa komediaelokuvissa, kuten Kaikenlaisia karkulaisia (1981) ja Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985). Hirviniemen puoliso oli Lapualla 1931 syntynyt kuiskaaja-tarpeistonhoitaja Pirkko Viita, joka kiinnitettiin Porin Teatteriin 1969. Avioliitto oli solmittu 1953. Hänen vanhempansa olivat autoilija Matti Wiljam Hirviniemi ja Elma Maria Hirviniemi. == Lähteet == * * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Eija Varima

Eija Marjut Varima (s. 10. marraskuuta 1948 Hattula) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli näyttelijänä Kokkolan kaupunginteatterissa 1989–2012. == Ura == Varima aloitti vakinaisen näyttelijän uransa vasta 1989, jolloin hänet kiinnitettiin Kokkolan kaupunginteatteriin. Sitä ennen ja myös sen jälkeen hän vieraili useissa teattereissa ja kokoonpanoissa. Variman näyttämötehtävistä mainittakoon Petra von Kant (Petra von Kantin katkerat kyyneleet), Faidra (Faidralle), Amalia (Miehen kylkiluu), Maria Callas (Callas - mestariluokka), Maša (Kolme sisarta), Linda Loman (Kauppamatkustajan kuolema) ja Ilmi Larva (Pesärikko). IMDb:n mukaan Varima on näytellyt sivuosia useissa televisiosarjoissa, kuten Liisan roolin sarjassa Hyvien ihmisten kylä (1993–1994) ja Ellin roolin sarjassa Alavilla mailla hallan vaara (2011). Variman vanhemmat olivat Yrjö Varima ja Orvokki Varima. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
K-Bygg

K-Bygg on Keskon rautakauppaketju Ruotsissa. Ketjuun kuuluu noin 50 kauppaa sekä verkkokauppahttps://k-bygg.se/katalog/omkbygg. Tuotevalikoimaan kuuluu muun muassa rakennusmateriaalit, työkalut, koneet, maalit sekä kodin tarvikkeet. Noin 40:llä kaupalla toimii verkkokauppa. ==K-Bygg-myymälät== ; Kaupat, joilla on verkkokauppa * K-Bygg Bollnäs * K-Bygg Flen * K-Bygg Funäsdalen * K-Bygg Hisings backa * K-Bygg Huskvarna * K-Bygg Härnösand * K-Bygg Jönköping * K-Bygg Katrineholm * K-Bygg Kramfors * K-Bygg Linköping * K-Bygg Mellerud * K-Bygg Mjölby * K-Bygg Motala * K-Bygg Norrköping * K-Bygg Norsjö * K-Bygg Rimforsa * K-Bygg Segeltorp * K-Bygg Färingsö Trä (Skå) * K-Bygg Sollefteå * K-Bygg Sorunda * K-Bygg Storuman * K-Bygg Strömsund * K-Bygg Sundsvall * K-Bygg Söderhamn * K-Bygg Tullinge * K-Bygg Töreboda * K-Bygg Liared (Ulricehamn) * K-Bygg Ulricehamn * K-Bygg Umeå * K-Bygg Undersåker - Åre * K-Bygg Vadstena * K-Bygg Valletuna * K-Bygg Vaxholm * K-Bygg Vetlanda * K-Bygg Vilhelmina * K-Bygg Vingåker * K-Bygg Västerås * K-Bygg Åtvidaberg * Gärdin & Persson Östersund * K-Bygg Östersund ; Muut kaupat (ilman verkkokauppaa) * K-Bygg Söderköping * K-Bygg Frövi * K-Bygg Föllinge * K-Bygg Segeltorp (Lövbacksvägen) * K-Bygg Tullinge (Mekanikervägen) * K-Bygg Valletuna (Cederdalsvägen) * K-Bygg Västberga * K-Bygg Örebro Lähde: ==Lähteet== Luokka:K-ryhmä
Cinque Ports

Cinque Ports [sɪŋk pɔːts] () oli kaakkoisenglantilaisten satamakaupunkien liittoutuma, joka perustettiin keskiajalla hankkimaan laivoja ja miehistöä kuninkaallisen laivaston käyttöön. Alun perin siihen kuuluivat Sandwich, Dover, Hythe, New Romney ja Hastings; myöhemmin siihen liittyivät Winchelsea ja Rye ja yli 30 muuta pienempää paikkakuntaa Kentissä ja Sussexissa. Liittoutumaa ei koskaan lakkautettu mutta nykyään sen merkitys on täysin seremoniallinen. Cinque Ports muodostettiin rannikon ja kanaalin turvaamiseksi Edvard Tunnustajan hallitessa Englantia (1042–66) ja sen merkitys kasvoi normannivalloituksen (1066) jälkeen. Jäsenkaupungit saivat vastineeksi tarjoamistaan palveluista yhä enemmän erioikeuksia ja poliittista vaikutusvaltaa; 1200-luvulla niistä jokaisella oli oikeus valita Englannin parlamenttiin kaksi parlamentaarikkoa. Cinque Portsin alukset muodostivat kuninkaallisen laivaston rungon 1300-luvulle saakka, minkä jälkeen liittoutuma menetti vähitellen merkityksensä. Tätä kehityskulkua joudutti rantaviivan siirtyminen ja satamien liettyminen Kaakkois-Englannissa. Jäsenkaupunkien valta-asema oli heikentynyt jo huomattavasti, kun Espanjan armada hyökkäsi Englantiin vuonna 1588, mutta lopullisesti ne menettivät erioikeutensa vasta vuonna 1855. Nykyään vain Dover on tärkeä satamakaupunki. Cinque Portsin toimivaltaan kuuluu käsitellä enää joitakin merioikeuden asioita. Ylin komentaja on lordilinnanvouti, joka toimii myös Doverin linnan konstaapelina. Tässä asemassa ovat toimineet muun muassa Wellingtonin herttua, Winston Churchill ja kuningataräiti Elisabet. Liittoutumaan kuuluvat yhä seuraavat kaupungit: ; Satamakaupungit () : Dover, Hastings, Hythe, New Romney ja Sandwich; ; Vanhat kaupungit () : Rye ja Winchelsea; ; Haarat () : Deal, Faversham, Folkestone, Lydd, Margate, Ramsgate ja Tenterden. == Lähteet == Luokka:Englannin keskiaika Luokka:Kentin historia Luokka:Sussexin historia
Minna Kangas

Minna Kangas (s. 3. kesäkuuta 1966 Imatra) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. == Ura == Kankaan vanhemmat ovat näyttelijät Marjatta Kangas ja Ossi Kangas. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän toimi vapaana taiteilijana vuodesta 2001 alkaen, vuosina 1992–2001 hän työskenteli Seinäjoen kaupunginteatterissa. Kankaan näyttämötehtävistä mainittakoon Julia (Romeo ja Julia), Liisa Lehtinen (Puhtaana käteen), Siipirikko (Niskavuoren Heta) ja Eedit (Kultainen vasikka). Kangas aloitti Valkeakosken kaupunginteatterin johtajana 2018. Teatteriuransa ohella Kankaalla on ollut rooleja muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Heidi Köngäksen draamaelokuvassa Liian paksu perhoseksi (1998) hän näytteli Sirkan osan ja Ilkka Vanteen historiallisessa sotaelokuvassa Lupaus (2005) hänellä oli Maijan osa. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eurofins Scientific

Eurofins Scientific SE on testaus-, laboratorioanalyysi- ja sertifiointipalveluita tarjoava monikansallinen biotekniikkayritys. Se on erikoistunut muun muassa elintarvikkeiden, ympäristötuotteiden, lääkevalmisteiden ja kosmetiikan testaukseen. Konserniin kuuluu yli 900 laboratoriota ja noin 62 000 työntekijää, jotka toimivat 62 maassa. Eurofins on noteerattu Pariisin pörssissä. Eurofinsin perusti ranskalainen Gilles Martin kotikaupungissaan Nantesissa vuonna 1987. Yrityksen pääkonttori siirrettiin Luxemburgiin vuonna 2012. == Eurofins Suomessa == Suomessa Eurofinsillä on toimintaa 23 paikkakunnalla ja yhteensä yli 600 työntekijää. Sen suomalaisia tytäryhtiöitä ovat: * Eurofins Ahma Oy * Eurofins Electric & Electronics Finland Oy * Eurofins Environment Testing Finland Oy * Eurofins Expert Services Oy * Eurofins Labtium Oy * Eurofins Nab Labs Oy * Eurofins Scientific Finland Oy * Eurofins Viljavuuspalvelu Oy == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Eurofins Scientific Luokka:Ranskalaiset pörssiyhtiöt Luokka:Biotekniikkayritykset Luokka:Terveysteknologiayritykset Luokka:CAC 40 -indeksi Luokka:Euronext 100 -indeksi
Giovanni Battista Borghi

Giovanni Battista Borghi (25. elokuuta 1738 Camerino – 25. helmikuuta 1796 Loreto) oli italialainen säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Borghi, Giovanni Battista Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 Borghi opiskeli Napolin Pietà dei Turchini -konservatoriossa vuosina 1757–1759. Vuosina 1759–1778 hän oli maestro di cappella Maceratan tuomiokirkossa. Vuodesta 1778 hän oli Loreton Basilica della Santa Casan maestro di cappella. Borghi sävelsi lukuisia oopperoita, joiden joukossa on 9. helmikuuta 1791 Milanossa kantaesitetty La morte di Semiramide. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa oratorioita. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1738 syntyneet Luokka:Vuonna 1796 kuolleet
Licinio Refice

Licinio Refice (12. helmikuuta 1883 Patrica – 11. syyskuuta 1954 Rio de Janeiro) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari, kirkkomuusikko ja pappi.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Refice, Licinio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 Refice opiskeli Roomassa urkujensoittoa ja sävellystä. Hän sai diplominsa vuonna 1910. Samana vuonna hänet vihittiin papiksi. Refice opetti vuosina 1910–1950 Paavillisessa kirkkomusiikki-instituutissa ja oli vuosina 1911–1947 Santa Maria Maggioren maestro di cappella. Hän oli säveltäjä, kuoromestari Lorenzo Perosin ystävä ja ihailija.Licinio Refice Stabat Mater, viitattu 12.3.2024 Reficen tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, oratorioita, kantaatteja, kymmeniä messuja ja muita kirkkomusiikkiteoksia, kuten Stabat Mater (1917) ja Te Deum (1918). Hän sävelsi myös maallisia lauluja. Osa aikalaisista piti Reficen kirkkomusiikkiteoksia liian draamallisina hengelliseksi musiikiksi. Reficen teoksista erityisen tunnetuksi tuli ooppera Cecilia (1922–1923), jonka esitystä johtaessaan hän kuoli Brasiliassa vuonna 1954. Refice teki kapellimestarina esiintymisiä Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Italialaiset papit Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Sidi Bel Abbèsin maakunta

Sidi Bel Abbèsin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Sidi Bel Abbèsin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 9 150,63 neliökilometriä. Asukkaita on 724 600 henkeä (vuonna 2020, arvio). Sidi Bel Abbèsin maakunta rajoittuu pohjoisessa Aïn Témouchentin ja Oranin, idässä Mascaran, Saïdan ja El Bayadhin, etelässä Naâman ja lännessä Tlemcenin maakuntiin. Maisemaa leimaavat vuoret, tasangot ja etelän arot. Vuotuinen sademäärä on 427 millimetriä. Talvet ovat kosteita ja viileitä ja kesät kuivia ja kuumia. Tärkeimmät vesistöt ovat Mekerra ja El Hammam. Vuonna 1974 perustettu maakunta jakautuu hallinnollisesti 15 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 52 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn el Berd, Ben Badis, Marhoum, Merine, Mostefa Ben Brahim, Moulay Slissen, Ras El Ma, Sfisef, Sidi Ali Benyoub, Sidi Ali Boussidi, Sidi Bel Abbès, Sidi Lahcene, Telagh, Tenira ja Tessala. Sidi Bel Abbèsin kautta kulkevat Algerista länteen johtava valtatie A3 sekä Tlemceniin johtava rautatie, josta haarautuu rata etelään. Maakunnan pääelinkeinot ovat pohjoisessa maanviljely ja etelässä karjanhoito. Lisäksi on muun muassa elektroniikka-, konepaja- ja elintarviketeollisuuutta. Sidi Bel Abbèsissa toimii Djillali Liabèsin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat Tessalan vuori, Louzan, Taouzizinen ja Teniran metsät sekä Sidi Mohamed Ben Alin tekojärvi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sidi Bel Abbèsin matkailusivusto , , Luokka:Algerian maakunnat
Pivdenne (Harkovan alue)

Pivdenne () on kaupunki Harkovan alueen Harkovan piirissä. Kaupunki sijaitsee 18 kilometriä aluekeskus Harkovasta lounaaseen. Kaupungissa on rautatieasema (Komarivka). Harkovasta lounaaseen, kohti Krimiä lähtevä valtatie M18 (eurooppatie ) sivuaa Pivdenneä kaakosta. Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +20,7 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 522 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 319 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 477 asukasta, josta oli etnisesti ukrainalaisia 79,63 prosenttia, venäläisiä 18,65 %, armenialaisia 0,44 % ja valkovenäläisiä 0,25 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 878 asukasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1963 liittämällä yhteen kaksi kaupunkityyppistä taajamaa: 1600-luvulla perustettu Komarivka (Комарівка) ja 1906 perustettu Pivdenni (Південний), joskin toisen lähteen mukaan jälkimmäisen taajaman nimi olisi ollut ainakin venäjäksi Južnoje (). Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Pivdenne on kuulunut aluehallinnon toisella tasolla Harkovan piiriin. Pivdenne on aluehallinnon kolmannelle tasolle kuuluvan Pivdennen kaupunkihromadan keskus. Pivdenne Post Office 1 (62461) 05.2019 (01).jpg|Posti. Church of the Holy Spirit in Pivdenne (2).jpg|Pyhän Hengen kirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Harkovan alueen kaupungit Luokka:Harkovan piiri
Jan Weenix

Jan Weenix (1640–1719) oli hollantilainen taidemaalari. Hän työskenteli 1664–1668 Utrechtissa, 1702–1712 Düsseldorfissa Pfalzin vaaliruhtinaan Johann Wilhelmin palveluksessa sekä pääasiallisesti Amsterdamissa.Weenix, Jan, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 787. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919 Maalattuaan aluksi maisemakuvia henkilöineen samaan tapaan kuin isänsä Jan Baptist Weenix hän siirtyi myöhemmin yksinomaan asetelmamaalauksen (stilleben) alalle. Hän kuvaa maalauksissaan tavallisesti kaadettua metsänriistaa: jäniksiä ja lintuja mutta myös hedelmiä ja kukkia maisemataustaa vasten. Yksityiskohtien käsittely on hienoa, miniatyyrien tapaista, mutta samalla on silti pidetty silmällä kokonaisuuden koristeellisuutta ja yhtenäistä vaikutusta. Muutamia hänen parhaita maalauksiaan on Münchenin Vanhassa pinakoteekissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Alankomaalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1640 syntyneet Luokka:Vuonna 1719 kuolleet
Johannes Galliculus

Johannes Galliculus (myös Johannes Alectorius tai Johannes Hähnel; 1490 Dresden? – 1550 Leipzig?) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko.Laura Kuhn, Dennis McIntire, Galliculus, Johannes Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 12.3.2024 Galliculus opiskeli Leipzigin yliopistossa ja sai innoitusta Martti Lutherin ajatuksista.Cees Wagemakers, Johannes Galliculus Donemus 2018, viitattu 12.3.2024 Hän sai opetusta Heinrich Isaacilta. Teoreettisissa kirjoituksissaan Galliculus käsitteli muun muassa latinalaisen messun uudistamista uskonpuhdistuksen tarkoitusperien mukaiseksi. Vuodelta 1520 on hänen kontrapunktia koskeva tutkielmansa Isagoge de compositione cantus. Galliculuksen sävellysten joukossa on yhdeksän motettia, kolme Magnificatia ja Markus-passio. Hänen ystävänsä Georg Rhau julkaisi osan hänen tuotannostaan. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Musiikkiteoreetikot Luokka:Vuonna 1490 syntyneet Luokka:Vuonna 1550 kuolleet
Seikkailu viitakossa

Seikkailu viitakossa on Martti Innasen vuonna 1967 julkaisema kirja. Kirja sisältää Innasen kirjoittamia humoristia tarinoita sekä hänen tekemiään piirroksia tarinoissa esiintyvistä henkilöistä. Kirjan tarinoissa esiintyy muun muassa Innasen radiokuunnelmista tuttu "kansainvälinen seikkailia" Joe Smith. ==Kirjan sisältö== Tarinan nimi Kirjan sivut Juoniseloste Seikkailu viitakossa 7–28 Sotamies Topi Kutvosen niin kutsutun asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittama kertomus "kansainvälisestä seikkailiasta" Joe Smithistä, ja hänen seikkailustaan Afrikassa.Innanen 1967, s. 7. Mustalaisviulu vinkuu yössä 29–32 Tarina köyhästä ja yksinäisestä mustalaisvanhuksesta Zoltasta, joka ennen kuolemaansa antaa pojanpojallensa Janokselle perintönsä.Innanen 1967, s. 29.Innanen 1967, s. 30. Kostajan käsi ei vapise 33–70 Kertomus Villistä lännestä, jossa leveähartainen muukalainen Jim Harrison saapuu kaupunkiin kostamaan oltuaan 15 vuotta syyttömänä vankilassa.Innanen 1967, s. 33.Innanen 1967, s. 34. Mieheni olikin nainen 71–78 "Nykyaikainen rakkauskertomus pilipali-viikkolehden tavattoman typerään tyyliin".Innanen 1967, s. 71. Tarinassa Uolevi Vuori -niminen mies kohtaa Kerttu-nimisen naisen, jonka kanssa menee naimisiin.Innanen 1967, s. 73. Avioliiton aikana selviääkin, että Uolevi ei olekaan mies, vaan transsukupuolinen.Innanen 1967, s. 75. Joe Smith Ekyptissä 79–87 Sotamies Topi Kutvosen niin kutsutun asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittama kertomus "kansainvälisestä seikkailiasta" Joe Smithistä, joka matkustaa aikakoneella Egyptiin seikkailuun.Innanen 1967, s. 79. Korttitemppu 88–89 Kertomus, minkälainen lopputulos tulee korttitempusta, johon tarvitaan neljä pakkaa pelikortteja, ja 206 (mieluummin alastonta miestä).Innanen 1967, s. 88. Olka Lehikoisen joulu 90–93 Sotamies Topi Kutvosen niin kutsutun asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittama "vanhan ajan joulukertomus" Olka Lehikoisesta, joka palaa jouluksi kotiseudulleen.Innanen 1967, s. 90. ==Arvioita== Helsingin Sanomien pakinoitsija Arijoutsin mielestä Innasen kirja todistaa, että Innanen on parempi "iskelmien sanoittajana". Kai Vaijärvi arvioi kirjaa Kouluhallituksen Arvostelevan kirjaluettelon numerossa 1/1968 sanoilla: "Kirjassa on kaksi siedettävää kertomusta, "Kostajan käsi ei vapise", joka tuntuu erinomaisen radioesityksen jälkeen luettunakin vielä kelpoiselta, sekä raa'asta parodioinnistaan huolimatta viikkolehtien hylkyunelmanovelleja viiltävä "Mieheni olikin nainen". Loput jääköön unohduksiin Urjalan taikayöhön." ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Makedonia & Moog (Moogin sarjakuva-arkisto): Seikkailu Viitakossa Luokka:Huumorikirjat Luokka:Suomalaiset kirjat Luokka:Vuoden 1967 kirjat
Leif Olsson

Leif "Loket" Olsson (12. heinäkuuta 1942 Örgryte, Ruotsi – 30. tammikuuta 2025 Göteborg, Ruotsi) oli ruotsalainen televisiojuontaja ja käsipallotuomari. Hänet tunnettiin erityisesti TV4:n suositun Bingolotto-ohjelman vetäjänä vuosina 1989–1999. Olsson sai ensimmäisenä Vuoden göteborgilainen -palkinnon vuonna 1993. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset juontajat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2025 kuolleet
Bingolotto (Ruotsi)

Bingolotto on ruotsalaisella TV4-kanavalla vuodesta 1991 esitetty valtakunnallinen bingopeli. Sitä oli kuitenkin jo tätä ennen tehty göteborgilaiselle paikallistelevisiokanavalle. Osa ohjelman tuotoista (300 miljoonaa Ruotsin kruunua vuonna 2009) käytetään yhdistystoiminnan, kuten urheiluseurojen, tukemiseen. Bingoloton ensimmäisenä juontajana toimi Leif "Loket" Olsson vuoteen 1999, minkä jälkeen juontajia ovat olleet muun muassa Gunde Svan ja Lotta Engberg. ==Lähteet== Luokka:TV4:n televisio-ohjelmat Luokka:Viihdeohjelmat
Bjørn Bjørnson

Bjørn Bjørnson (15. marraskuuta 1859 Kristiania – 14. huhtikuuta 1942 Oslo) oli norjalainen näyttelijä ja Norjan kansallisteatterin ensimmäinen johtaja vuosina 1899–1907 ja uudelleen 1923–1927. Hänen vanhempansa olivat Bjørnstjerne ja Karoline Bjørnson, ja hän kouluttautui Wienissä. Bjørnson teki viimeisen ohjauksensa yli 80-vuotiaana vuonna 1941. Hänet on haudattu Vår Frelsers gravlund -hautausmaalle Osloon. ==Kuvia== Portrett av Jenny og Bjørn Bjørnson, ca. 1887 - no-nb digifoto 20150409 00065 bldsa BB0039.jpg|Bjørnson ensimmäisen vaimonsa Jenny Bjørnsonin (o.s. Dahl) kanssa. He olivat naimisissa 1886–1890. 2458\. Bjørnstjerne Bjørnson im Kreise seiner Familie - no-nb digifoto 20160129 00002 bldsa BB1274.jpg|Bjørnson vanhempineen. Bjørn Bjørnson as Peer Gynt, from 1894 book A Winter Jaunt to Norway, with accounts of Nansen, Ibsen.jpg|Bjørnson esittämässä Peer Gyntiä vuonna 1894. Portrett av Eileen og Bjørn Bjørnson - no-nb digifoto 20150409 00050 bldsa BB0412.jpg|Bjørnson ja hänen kolmas ja viimeinen vaimonsa Eileen Bjørnson (o.s. Bendix). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset näyttelijät Luokka:Norjalaiset teatterinjohtajat Luokka:Vuonna 1859 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Bjørnson

Bjørnson on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Bjørn Bjørnson (1859–1942), norjalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja * Bjørnstjerne Bjørnson (1832–1910), norjalainen Nobel-palkittu kirjailija * Karoline Bjørnson (1835–1934), norjalainen näyttelijä
Stephan Sinding

Stephan Abel Sinding (4. elokuuta 1846 Trondheim – 23. tammikuuta 1922 Pariisi) oli norjalais-tanskalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Albert Wolffin johdolla Berliinissä 1870-luvun alussa ja muutti sitten Pariisiin. Vuosina 1880–1883 hän asui Roomassa ennen muuttoaan Kööpenhaminaan, missä hänen työskentelyään rahoitti panimonomistaja Carl Jacobsen. Suurin osa hänen töistään kuuluukin Ny Carlsberg Glyptotek -museon kokoelmiin. Sinding sai vuonna 1890 Tanskan kansalaisuuden. Vuodesta 1910 hän asui jälleen Pariisissa, jonka Père-Lachaise -hautausmaalle hänet on haudattu. Hänen veljensä olivat säveltäjä Christian Sinding ja taidemaalari Otto Sinding. ==Teoksia== Valkyrie Copenhagen.jpg|Valkyrie (Kööpenhamina, 1908) Ole Bull Bergen.JPG|Ole Bull (Bergen, 1901) Ibsen sculpture Nationaltheatret.jpg|Henrik Ibsen (Oslossa kansallisteatterin edustalla, 1899) Statue Bjørnson Nationaltheatret.jpg|Bjørnstjerne Bjørnson (edellisen vieressä, 1899) Marmorkirken Copenhagen old font.jpg|Kööpenhaminan Marmorikirkon kastemalja Fangen Moder (Sinding).JPG|Den fangne mor (Ny Carlsberg Glyptotek, 1884) Stephan Sinding - Electra.jpg|Electra (Kongens Nytorv 26) Lyon 1er - Musée des Beaux-Arts - Le Printemps de la victoire (Stephan Sinding) 02.jpg|Le Printemps de la victoire (Musée des Beaux-Arts de Lyon, 1918) Moder Jord, Stephan Sinding, Vejen 2023 a.jpg|Moder Jord (Ny Carlsberg Glyptotek, 1900) Selvportræt or Self-Portrait, Stephan Sinding.jpg|Omakuva (1916) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kuvanveistäjät Luokka:Tanskalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Carl Jacobsen

Carl Christian Hilmann Jacobsen (2. maaliskuuta 1842 – 11. tammikuuta 1914) oli tanskalainen liikemies ja mesenaatti. Hän johti ja laajensi isänsä perustamaa Carlsberg-panimoa ja perusti Ny Carlsberg Glyptotek -taidemuseon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tanskalaiset liikemiehet Luokka:Mesenaatit Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Ark Bokhandel

Ark Bokhandel on Norjan suurin kirjakauppaketju. Se kuuluu Gyldendal- konserniin. Vuonna 2019 Arkilla oli 151 liikettä Norjassa, ja niissä työskenteli hieman yli tuhat henkilöä. Ark01.jpg|Ark Bokhandelin liike Oslon Egertorgetilla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kirjakaupat
Stefan Larsson

Hans Tage Stefan Larsson (s. 19. kesäkuuta 1964) on ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja ja norjalaisen Den Nationale Scene -teatterin johtaja vuodesta 2020. Hän on johtanut myös Aarhusin teatteria ja kööpenhaminalaista Betty Nansenin teatteria. Larsson näytteli jo lapsena sekä teatterissa että elokuvissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Svensk Filmdatabas Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Ruotsalaiset teatterinjohtajat Luokka:Ruotsalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Conquistador (1730)

Conquistador (Nuestra Señora del Carmen) oli Espanjan laivaston vuonna 1730 vesille laskettu kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva. == Valmistus == Alus tilattiin Havannasta Real Astillero de Habanalta. Alus laskettiin vesille 9. marraskuuta 1730 ja otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1731.Winfield et al 2023 s. 180 == Palvelus == Alus suojasi 26. toukokuuta 1731 Havannasta Torresin laivueen Gallo Indianon ja fregatti San Sebastiánin kanssa rahtilaivan Cádiziin, jonne ne saapuivat 14. heinäkuuta mukanaan neljä miljoonaa pesoa. Lokakuussa 1731 alus osallistui Italian sotaretkeen Livornossa ja kesäkuussa 1732 hyökkäykseen Oraniin. Alus lähti 17. lokakuuta 1732 Cádizista Leónin kanssa partiomatkalle Oranin edustalle. Marraskuussa alus partioi Conde de Bena-Masseranon neljän linjalaivan laivueessa Välimerellä. Se lähti tammikuussa 1733 Alicantesta Constanten ja Leónin kanssa partiomatkalle Cape Palosiin, mistä ne palasivat vielä tammikuun aikana Alicanteen. Helmikuussa alus lähti Fuerten, Constanten ja Leónin kanssa partiomatkalle Välimerelle. Se teki heinäkuussa Constanten kanssa partiomatkan Välimerelle. Vuonna 1733 alus osallistui lisäksi Napolin ja Sisilian sotaretkiin. Aluksen miehistö upotti 28. syyskuuta 1734 Princesan, San Idisron ja fregatti Galgan kanssa kaksi algerialaista alusta Cartagenan edustalla. Se osallistui 12. lokakuuta kahakkaan Algeriin vetäytyvien algerialaisten alusten kanssa. Alus määrättiin joulukuussa huollettavaksi La Carracaan. Alus aseistettiin uudelleen, minkä jälkeen se oli valmis palvelukseen tammikuussa 1735. Alus lähti 26. toukokuuta 1735 Cádizista fregatti Incendion kanssa Cartagena de Indiasiin, jonne ne saapuivat 7. heinäkuuta. Alukset lähtivät 25. heinäkuuta Portobelloon, jonne ne saapui 4. elokuuta. Alukset saapuivat 26. marraskuuta Havannaan, mistä ne lähtivät 22. joulukuuta Cádiziin. Alukset saapuivat 9. helmikuuta 1736 Málagaan mukanaan seitsemän miljoonaa pesoa. Alus saapui 23. helmikuuta Cádiziin, missä se siirrettiin reserviin. Kesäkuussa 1736 alus oli huollettavana La Carracassa. Alus suojasi 4. helmikuuta 1737 Cádizista Fuerten kanssa kahdeksan rahtilaivan saattueen Cartagena de Indiasiin, jonne ne saapuivat 11. maaliskuuta. Alus oli uivana patterina, kunnes miehistö upotti sen 25. maaliskuuta 1741 Boca Chican kanavaan estämään ylivoimaisen Britannian kuninkaallisen laivaston pääsyn satamaan. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Espanjan laivaston linjalaivat
Maunu Alppinen

Maunu Martti Alppinen (17. tammikuuta 1922 Vaasa – 18. helmikuuta 1998 Vaasa) oli suomalainen viilari ja ammattiyhdistysjohtaja. Alppisen vanhemmat olivat viilari Eino Martti Alppinen ja Aili Maria Kivimäki. Hänen puolisonsa 1940–1962 oli Martta Linnea Kuusisto ja vuodesta 1969 Sirkka Liisa Nättinen. Ammatiltaan Alppinen oli isänsä tavoin viilari, VR:n palveluksessa 1938–1960. Hän oli Rautatieläisten Ammattiyhdistysten Liiton sihteeri 1960–1967, VR:n henkilökunnan työttömyyskassan johtaja vuodesta 1961, SAK:sta eronneiden ammattiliittojen muodostaman Suomen Ammattijärjestön järjestösihteeri 1967–1969 ja keskusjärjestöjen eheytyksen jälkeen SAK:n järjestösihteeri 1974–1977 ja sihteeri 1977–1982. Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen Alppinen oli 1950–1960. (ei-vapaa) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat Luokka:Vaasan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Ähtärin keskustaajama

Ähtärin keskustaajama on taajama, joka on Ähtärin kaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 lopussa taajamassa oli 3 112 asukasta. Taajaman pinta-ala oli 7,62 neliökilometriä, joten väestötiheys oli 408,4 asukasta neliökilometrillä. == Lähteet == Luokka:Ähtäri Luokka:Suomen kuntakeskukset Luokka:Etelä-Pohjanmaan maakunnan taajamat
Roosa Maskonen

Roosa Maskonen (s. 1994 Keuruu) on suomalainen stand up -koomikko, dokumentaristi ja toimittaja. Maskonen voitti vuoden 2023 Vuoden stand up -tulokas -kilpailun. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset stand up -koomikot Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vihdin jäähalli

Vihdin jäähalli on Vihdin Nummelassa sijaitseva jäähallikokonaisuus. Vihdin jäähalliin kuuluu kaksi jäähallia: Esbecon Areena ja Osuuspankki-halli, jotka sijaitsevat Kuoppanummentiellä Nummelassa. Esbecon Areena on valmistunut vuonna 1996. Vihdin jäähallin omistaa Oy Vihdin Jäähalli Ab. Taustayhtiöön kuuluvat lisäksi Nummelan palloiluhalli sekä kamppailuareena Lankilassa. Esbecon Areenalla on neljä pukuhuonetta ja katsomo. Hallissa toimii myös kahvio sekä myymälä. == Lähteet == Luokka:Suomen jäähallit Luokka:Vihdin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Vihdin urheilu
Nguyễn Văn Hùng

Nguyễn Văn Hùng (s. 1958) on vietnamilais-australialainen katolinen pappi ja ihmisoikeusaktivisti. Hän pakeni Vietnamista veneellä vuonna 1979 ja sai turvapaikan Japanista. Hän valmistui papiksi Australiassa vuonna 1991, jonka jälkeen hän matkusti Taiwaniin. Siellä hän perusti vuonna 2004 Vietnamese Migrant Workers & Brides Office -järjestön vastustaakseen vietnamilaisiin kohdistuvaa ihmissalakuljetusta, jonka uhrit päätyivät pakkotyöhön tai prostituoiduiksi. Hänen aktivisminsa sai tunnustusta Yhdysvaltain ulkoministeriöltä, joka tunnusti hänet vuonna 2006 yhdeksi sankareista, jotka työskentelevät lopettaakseen nykyaikaisen orjuuden. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vietnamilaiset papit Luokka:Australialaiset papit Luokka:Ihmisoikeusaktivistit Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt