EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Esa Seeste

Esa Seeste (aik. Serenius) (synt. 4. heinäkuuta 1913 Viipuri – k. 2. lokakuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Pitkä opettajauransa perusteella hänelle myönnettiin vuonna 1980 kouluneuvoksen arvo. Seeste voitti pronssia Berliinin kesäolympialaisten 1936 voimistelun joukkuekilpailussa. Vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin Seeste oli myös ehdolla joukkueeseen, mutta loukkaantuminen piti hänet joukkueen varamiehenä. Lisäksi Seeste voitti vuonna 1950 MM-hopeaa joukkuekilpailussa sekä kultaa vapaaliikkeen kilpailussa. Vielä vuonna 1951 hän saavutti Helsingissä 6-ottelun Pohjoismaiden mestaruuden. Ensimmäisen kerran maaotteluedustuksen Seeste sai vuonna 1935 Saksa-maaottelussa. Maaotteluedustuksia tuli kaikkiaan 17. Moniottelun Suomen mestaruuden Seeste voitti vuosina 1940 ja 1943 ja useita telinekohtaisia Suomen mestaruuksia.Siukonen, Markku: "Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906–2000", sivu 302. 2001 . Vuoden 1951 SM-kisoissa Seeste oli moniottelussa vielä kolmas. Vuonna 1952 Seeste nimitettiin Suomen Voimisteluliiton kilpailuvoimisteluvaliokuntaan. Lopetettuaan uransa hän toimi Helsingin Voimistelijoiden ja Helsingin Normaalilyseon Turnareiden valmentajana. Pitkäikaisen ja menestyksekkään maaotteluvalmentaja Birger Stenmanin luovuttua maaotteluvalmennuksesta Seesteestä tuli Suomen Voimisteluliiton uusi päävalmentaja vuosiksi 1957–1965, liiton hallituksen jäsenenä hän oli vuodesta 1956, liiton varapuheenjohtajana vuodesta 1967 ja puheenjohtajana 1970–1975. Hän valmensi Eugen Ekmanin Rooman vuoden 1960 olympialaisten hevosen olympiavoittajaksi ja Olli Laihon Meksiko Cityn vuoden 1968 hevosen hopeamitalistiksi. Siviiliammatiltaan Seeste oli liikunnan lehtori. Hän tuli ylioppilaaksi Kouvolan suomalaisesta yhteislyseosta keväällä 1933 ja voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta 1937. Hän toimi vuosina 1938-1946 Sunila Oy:n sosiaalipäällikkönä ja urheiluohjaajana, jona aikana hän oli sotavuodet viime vaiheessa kapteeniksi ylennettynä rintamalla. Voimistelunopettajan uran hän aloitti Helsingin suomalaisessa lyseossa, jossa hän työskenteli 1946-1947. Sen jälkeen hän siirtyi vuonna 1947 Helsingin normaalilyseoon, jossa hän työskenteli eläköitymiseensä asti. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset urheiluvalmentajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Eino Tukiainen

Eino Tukiainen (5. tammikuuta 1915 Viipuri – 2. helmikuuta 1975 Helsinki)Siukonen, Markku: "Urheilukunniamme puolustajat - Suomen olympiaedustajat 1906–2000", sivu 341. 2001 oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Berliinin kesäolympialaisissa 1936 voimistelun joukkuekilpailussa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Kalevi Laitinen

Kalevi Johannes Laitinen (19. toukokuuta 1918 Kotka – 6. tammikuuta 1997 Kotka)Kotka-Kymin seurakunta, Laitinen Kalevi, Parikan hautausmaa, Kotka, alue 24, viitattu 24.4.2022 oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.Urheilumme Kasvot Osa 4, Laitinen, Kalevi Johannes, sivu 1030, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1976 Laitinen kuului Suomen edustusmiehistöön, joka voitti Lontoon olympiakisoissa vuonna 1948 joukkuekilpailun kultamitalin. Henkilökohtaisista lajeista hän oli 12-ottelun kahdeksas, permannon 13:s, hevosen 19:s, renkaitten ja nojapuiden 16:s, hypyn kymmenes ja rekin 14:s. Vuoden 1950 MM- kilpailuissa Baselissa hän sijoittui yleiskilpailussa kahdeksanneksi ja sai joukkuehopeaa. Helsingin olympialaisten joukkuekilpailussa tuli pronssimitali ja 12-ottelussa 35. sija. Permannolla hän menestyi parhaiten ja oli kuudes. Laitinen voitti heinäkuussa 1951 Heinolassa järjestetyn Suomi–Ranska- voimistelumaaottelun. Laitinen selviytyi voittajana myös Norja-maaottelussa vuonna 1947 ja Tšekkoslovakia-maaottelussa vuonna 1949. SVUL:n Kymenlaakson piirin voimistelun koulutusohjaajana Laitinen on toiminut 1958–1967, piirin voimistelujaostossa vuodesta 1958 lähtien. Laitisen seura oli Kotkan Into, jonka kultaisen ansiomerkin hän on saanut. Laitinen sai myös SVUL:n Kymenlaakson piirin kunniamerkin, Suomen Voimisteluliiton kultaisen ansiomerkin ja Suomen Urheilun hopeisen ansiomitalin kullatuin ristein. Hänellä on myös Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki soljella. Laitinen harrasti keilailua, jossa kuului mestariluokkaan. Laitinen oli ammatiltaan rakennusmestari. ==Saavutuksia== * Olympiakultaa Lontoossa 1948 (joukkuekilpailu) * Olympiapronssia Helsingissä 1952 (joukkuekilpailu) * Lisäksi 1948 moniottelussa kahdeksas ja 1952 permannolla kuudes, moniottelussa 35:s, rekillä 35:s, hevosella 43:s, hypyssä 44:s, nojapuilla 52:s ja renkailla 73:s. * MM-hopeaa Baselissa 1950 (joukkuekilpailu) * SM-kultaa 1949 (113,60) ja 1950 (114,4) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Suomalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Veksillologia

Veksillologia eli lipputiede on lippuja käsittelevä tiede. Nimitys tulee muinaisessa Roomassa käytettyjen sotastandaarien lipuista nimeltä vexillum. Veksillologia on heraldiikan läheistiede. Toisin kuin heraldiikassa, veksillologiassa ei yleensä käytetä metalleja väreinä ja värisäännöissä ollaan jonkin verran joustavampia. Lippuja tutkivaa henkilöä kutsutaan veksillologiksi, lippujen suunnittelija on veksillografi, ja lippujen suunnittelun taitoa kutsutaan veksillografiaksi. ==Veksillologinen luokittelu== Lippujen yhteydessä saatetaan monesti ilmoittaa kuusiokentällä lipun käyttötarkoitus. Kuusiokentässä on kaksi riviä, joissa kummassakin kolme solua. Jos solussa on pallo, se merkitsee ehtojen täyttymistä. Ylempi rivi tarkoittaa maakäyttöä ja alempi merikäyttöä. Ensimmäinen sarake on yksityinen siviilikäyttö, toinen valtiollinen siviilikäyttö ja kolmas sotilaallinen käyttö. == Katso myös == * Viiri * Luettelo itsenäisten valtioiden lipuista * Luettelo valtioiden historiallisista lipuista * Luettelo kansallisuuksien lipuista == Lähteet == == Kirjallisuutta == * *
Hanne-Vibeke Holst

Hanne-Vibeke Holst (s. 21. helmikuuta 1959Den store danske: Hanne-Vibeke Holst Lökken, Tanska) on tanskalainen journalisti ja kirjailija. Hän on valmistunut Tanskan journalistikorkeakoulusta 1984 ja työskennellyt esimerksiksi Berlingske Tidende -lehdessä. Holstin romaanitrilogia televisiotoimittaja Therese Skårupista käsittelee muun muassa naisen haavoittuvuutta tilanteessa, jossa tämä on joutunut kasvamaan isättömänä. Trilogia koostuu kolmesta itsenäisestä teoksesta Theresen valinnat (1992), Tosielämää (1994) ja Onnellinen nainen (1998), joiden tapahtumat sijoittuvat Kööpenhaminan lisäksi Moskovaan ja Budapestiin.Litteratursiden.dk: Theresetrilogien Ruotsin Television tilaama minisarja Kuningataruhri (2010) perustuu teokseen Dronningeofret. Sen tapahtumaympäristö on kirjasta poiketen Tukholma. Päähenkilö on Elizabeth Meyer. Aiempia hänen teoksiinsa perustuvia televisiosarjoja ovat Kruununperijätär ja Vallanvaihto, joiden tapahtumaympäristö on myös siirretty Ruotsiin.Harri Uusitorppa: Vaalitaisto aikaa ja muistia vastaan. Helsingin Sanomat 8.3.2011 sivu D 7 Kaikki kolme kirjaa kertovat politiikasta. Holst katsoo olevansa feministi, mutta pitää tärkeänä, että sanaa ei käytettäisi miestenvihaaja-merkityksessä. Hän on myös YK:n hyvän tahdon lähettiläs naiskysymyksissä. Romaaneja on käännetty useille kielille. Holst aloitti kirjailijanuransa lastenkirjailijana. ==Teokset== * Den lille og den store viser, 1999 * Hejsa, Majsa!, 1980 * Ud af røret, Maja!, 1981 * Mor er løbet hjemmefra, 1986 * Til sommer, 1985 * Nattens kys, 1986 * Chicken, 1987 * Hjertets renhed, 1990 * Thereses tilstand, 1992, suom. Theresen valinnat, Tammi 2003 * Det virkelige liv, 1994, suom. Tosielämää, Tammi 2004, suomentaja Saara Villa * En lykkelig kvinde, 1998, suom. Onnellinen nainen, Tammi 2005, suomentaja Tarja Teva * Min mosters migræne - eller Hvordan jeg blev kvinde, 1999 * Kronprinsessen, 2002, suom. Kruununperijätär, Tammi 2006, suomentaja Tarja Teva * Kongemordet, 2005 * Dronningeofret, 2008 * Undskyldningen, 2011 Mitä he toisilleen tekivät, WSOY, 2013, suom. Virpi Vainikainen. * Knud, den store, 2013 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Litteratursiden: Hanne-Vibeke Holst * Kirjailijan omat kotisivut Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kilpi (heraldiikka)

Kilpi on heraldiikassa keskeisin elementti. Alun perin kilpi oli vain taistelijan suojavaruste, mutta viimeistään keskiajalla siihen ryhdyttiin järjestelmällisesti lisäämään tunnuksia. Vaikka heraldiikassa kilpi on kaikkein keskeisin elementti, ei sen muotoa selitetä vaakunaselityksessä, vain sen tunnus. Kilven muodon saneli alun perin käytännöllisyys, sillä vaakunakilpiä käytettiin nimenomaan kilpenä, suojana taisteluissa. 1400-luvun jälkeen kilven muodosta tuli kuitenkin hiljalleen enemmän taiteellinen ja suunnittelullinen seikka. Oletusarvoisesti miehen kilpi on perinteisen 1200-luvun ritarinkilven muotoinen ja naisen joko vinoneliön muotoinen tai elliptinen, mutta nykyheraldiikassa sekä miehet että naiset käyttävät tavallisimmin oletusarvoisesti ritarinkilpeä. Muita heraldiikassa käytettyjä kilpimalleja ovat paviisi, joka on alun perin maahan tuettu varsijousimiehen tai keihäsmiehen suojus, hevosenpääkilpi, joka on hevoshaarniskan pääsuojuksen muotoinen, sekä turnajaiskilpi eli tarssi (targa), jota käytettiin turnajaisissa ja jotka olivat usein pultattuja kiinni haarniskaan. Espanjalainen kilpi puolestaan on alhaalta pyöreä, ja afrikkalainen kilpi puolestaan kalanrakon (vesica piscis) muotoinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Heraldiikka
Kypärä (heraldiikka)

Kypärä on heraldiikassa kilven yläpuolelle sijoitettava elementti. Sen kertoo vaakunasta yhteiskunnallisen säädyn. Katolinen papisto ei vaakunassaan käytä kypärää, vaan erityisiä kirkollisia päähineitä. ==Kypärätyypit== Ikäjärjestyksessä kypäriä on kolmea tyyppiä: patakypärä, pistokypärä ja kalterikypärä. Ensimmäinen on varsinainen taisteluissa käytetty kypärä kahden muun ollessa turnajaisajan kypäriä. Suomen heraldiikassa pistokypärä tarkoittaa aina porvarisvaakunaa ja sitä kutsutaan myös vanhentuneella nimellä suljettu kypärä. Aatelisvaakunassa voi olla pistokypärä tai kalterikypärä, useimmiten jälkimmäinen eron tekemiseksi porvarisvaakunaan. Patakypärää suvaitaan lähinnä vain niissä vaakunoissa, jotka ovat alun perinkin varhaiskeskiajalta. Kypärän väriä ei yleensä mainita vaakunaselityksessä, vaan se on sinertävä tai hopeanharmaa. Kypärä on heraldisoitu eli selkiytetty pienistä yksityiskohdista. ==Lisävarusteet== Kypärän tärkeimmät lisävarusteet ovat kypäränpeite ja kypäränkoriste sekä lakipunos. Kypäränpeite on perua ristiretkiltä, jossa sillä suojauduttiin auringolta. Se pyrkii toistamaan vaakunan päävärejä, yleensä siten, että metalli on vuoripuolella. Lakipunos noudattaa yleensä kypäränpeitteen värejä ja sijoitetaan peitteen ja kypäränkoristeen väliin. Lakipunoksessa on yleensä viisi tai seitsemän kierrosta. Kypäränkoriste on perua etupäässä turnajaisten ajalta, joskin yksinkertaisia pelkoa herättäviä koristeita on saattanut esiintyä jo taistelukentillä. Kypäränkoristeet noudattavat heraldisia sääntöjä soveltaen ja esimerkiksi luonnonväri on yleisempää kuin kilvessä. Kypäränkoriste voi tuoda uuden aiheen vaakunaan taikka toistaa kilven aihetta. Niin sanottuun täydelliseen vaakunaan kuuluvat kilpi, kypärä, kypäränpeite, lakipunos ja kypäränkoriste. Näiden lisäksi aatelisvaakunoissa saattaa esiintyä arvokruunuja, kaulakoruja ja joskus jopa kunniamerkkejä kypärään liitettynä. Suomen ritarihuoneen aatelissukujen sukuvaakunoissa on aina kalterikypärä, kaksi vapaaherroilla ja kolme kreivillisillä suvuilla, sekä kaulariipus. ==Ei kypärää?== Joskus etenkin tasavaltaisten valtioiden vaakunasta kypärä saattaa kokonaan puuttua kuten myös kypäränpeite ja lakipunos. Kypäränkoriste voi silti esiintyä ja joskus myös lakipunoskin. Joskus esiintyy pelkkä lakipunos ja kruunu. Tällaisia käytäntöjä pidetään jossain määrin rappiollisena heraldiikkana. == Lähteet == * Ruotsalaiset kirkolliset vaakunat. Viitattu 18.6.2020. Luokka:Heraldiikka
Engelberg

Engelberg on kunta Obwaldenin kantonissa, Keski-Sveitsissä. Se on Keski- Sveitsin johtavia matkailukeskuksia. Vuoden 2014 lopulla kunnassa asui 4 053 ihmistä. == Historiaa == Engelberg on tunnettu 1100-luvulla perustetusta benediktiiniläisluostaristaan. == Sijainti == Kunnan keskus sijaitsee noin 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Engelberg sijaitsee Engelberger Aa -joen laakson perukassa, Titlisvuoren pohjoispuolella, Alppien keskellä. == Liikenne == Engelbergiin kulkee maantie Stansista, moottoritieltä A2. Samaa reittiä kulkee Zentralbahnin rautatie Luzernista ja Hergiswilistä. == Matkailu == Matkailukohteena Engelbergiä aloitettiin kehittämään 1850-luvulta alkaen. Aluksi matkailijoita houkuttelivat kylpylät, mutta 1900-luvun alusta alkaen liikunta ja urheilu, erityisesti talviurheilu Titliksen pohjoisrinteillä. Engelbergissä on järjestetty lukuisia maastohiihdon ja mäkihypyn maailmancupin osakilpailuja. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Engelbergin matkailusivut * Kuvia Engelbergistä * Luokka:Sveitsin talviurheilukeskukset
Harri Rantanen (taiteilija)

Harri Rantanen (s. 27. joulukuuta 1954 Tampere) on suomalainen heraldikko. == Työhistoria == Hän on suunnitellut muun muassa presidenttien Martti Ahtisaaren ja Tarja Halosen vaakunat. Hätäkeskuslaitoksen vaakuna, virka-asematunnukset ja Pelastustoimen viranomaistunnukset ovat myös hänen tekemiään. Mitaleista mainittakoon Suomen Olympiakomitean ansioristi, -ansiomitali, Ilmavoimien kiltaliiton ansioristi ja -mitali, Pro Pirkanmaa mitali, Pelastajatutkintomerkki, Puolustusvoimien Kansainvälisen Keskuksen mitalisarjan, sekä Suomen partiolaisten tunnuksia Hän on toiminut usean vuoden ajan sijaistuntiopettajana eri oppilaitoksissa, aiheena heraldiikka. Hän on pitänyt useita taidenäyttelyitä kotimaassa sekä ulkomailla. Hän on Suomen Heraldisen Seuran hallituksen jäsen ja tominut aikaisemmin seuran vaakunarekisterin hoitajana. == Galleria == Rantasen työnäytteet: Tiedosto:Martti Ahtisaari Coat of Arms.svg|Heraldinen vaakuna on Presidentti Martti Ahtisaaren Presidentin vaakuna. Tiedosto:Tarja Halonen Coat of Arms.svg|Heradinen vaakuna on Presidentti Tarja Halosen Presidentin vaakuna. Tiedosto:Pelastustoimi tunnus.svg|Pelastustoimen herladinen tunnus. == Kunnianosoitukset == === Ritarikunnat === * Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristi (1996) * kehyksetön|55x55px Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki (2008) === Muut palkinnot === * Maanpuolustusmitali (2004) * Maanpuolustuskiltojen liiton hopeinen kiltaristi (2011) * Maanpuolustusnaisten liiton kultainen ansiomitali (2011) * Ylöjärven kaupungin kulttuuripalkinto (2022) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset heraldikot Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt == Aiheesta muualla == * Maamme merkittävin Heraldikko Harri Rantanen muusikko Dannylle suunnattu vaakuna verkkojulkaisu 03.08.2011 Viitattu 9.1.2023 * Holkkari.net/ artikkeli/pitkaet-jutut holkkari muutti rauhanturvaamisen Julkaisu:15.04.2012 Viitattu 9.1.2023 * Vaakunaheraldiikasta haastateltava Harri Rantanen yle artikkeli Julkaistu:26.2.2015 Viitattu 9.1.2023 * Kunniatohtorit saivat oman embleemin hattuunsa Ilta-sanomat Julkaisu13.8.2022 Viitattu 9.1.2023 * Vaakunaheraldiikasta haastateltava Harri Rantanen yle artikkelijulkaisu 9.6.2014 Viitattu 9.1.2023 * Aamulehti: Harri Rantanen suunnitteli tampereen kaupungille oman joululeiman. Julkaisu 4.10.2017 Viitattu 9.1.2023 * Suomen numismaattisen yhditys / Harri Rantasen suunnittelema vaakuna. Julkaisu:1.8.2021 Viitattu 9.1.2023
Tuomas Hyrsky

Tuomas Hyrsky (s. 1960) on suomalainen kultaseppämestariMatti Kuusela: Suomen kuninkaan kruunussa on monta erikoista yksityiskohtaa: Kruunua kiertävät havut eivät viittaakaan sotaan, kuten on arveltu. Aamulehti 7.2.2018. Viitattu 25.1.2023., heraldikko, kunniamerkkiasiantuntija ja partioheraldikko. Hän on Suomen heraldisen seuran jäsen ja nykyinen Suomen Kansallisasrkiston heraldisen lautakunnan ensimmäisenä varapuheenjohtaja. Hän valmisti Suomen kruunun näköiskopion Bucklanin luonnosten pohjalta vuonna 2018. == Lähteet == *Tuomas Hyrsky, Markku Koponen, Kari K. Laurla, Suku- ja henkilövaakunoita : värityskirja : heraldiikkaa lapsille, 1984 *Tuomas Hyrsky, Suomen partiomerkit 1910-1999, Omakustanne 2009 === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Tuomas Hyrskyn verkkosivut * Taideteollisen korkeakoulun sivu Luokka:Suomalaiset heraldikot Luokka:Suomalaiset kultasepät Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jacob Tullin Thams

Jacob Tullin Thams (7. huhtikuuta 1898 Oslo – 27. heinäkuuta 1954 Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä ja purjehtija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.Arponen, ym., s. 284Sports Reference LLC Ensimmäisissä olympialaisten talvikisoissa Chamonix'ssa 1924 mäkihyppykilpailuun osallistui 27 osanottajaa. Kisassa neljä norjalaishyppääjää sijoittui viiden parhaan joukkoon.Arponen, ym., s. 286 Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Narve Bonnaan. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-kisoissa mäkihyppy päättyi norjalaisten neloisvoittoon, ja Thams voitti kultaa niukalla erolla maanmieheensä Otto Aaseniin.Arponen, ym., s. 288 Sankt Moritzin kisoihin 1928 Thams matkusti puolustamaan olympiakultaansa. Sveitsiläiset laittoivat kuitenkin hyppylavan niin ylös, että se antoi etulyöntiaseman keskinkertaisille hyppääjille ja syrji parempia, pitemmälle lentäviä hyppääjiä.Wallechinsky, s. 291 Kilpailussa Thams oli ensimmäisen hyppykierroksen jälkeen viidentenä. Toisella hypyllään hän lensi alastulorinteen yli tasaiselle uusiin maailmanennätyslukemiin, 73 metriin, mutta kaatui ja putosi tyylipisteiden takia sijalle 28. Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Thams kilpaili purjehduksen kahdeksan metrin luokassa norjalaisen Silja-veneen miehistössä, joka saavutti kilpailussa hopeaa. Tämän mitalin myötä Thams on eräs niistä harvoista henkilöistä, jotka ovat kyenneet saavuttamaan olympiamitalin sekä kesä- että talvikisoissaWallechinsky, s. 290. == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Thams KOK:n sivulla Luokka:Norjalaiset mäkihyppääjät Luokka:Norjalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Norjalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Suomen Heraldinen Seura

Suomen Heraldinen Seura – Heraldiska Sällskapet i Finland ry on vuonna 1957 perustettu heraldinen yhdistys, jonka tarkoituksena on ”vaakunataiteen, -tieteen ja -oikeuden vaaliminen, heraldiikan tutkimuksen edistäminen, tuntemuksen laajentaminen, harrastuksen kehittäminen ja heraldiikan yleisen arvostuksen sekä heraldisten tunnusten käytön kehittäminen”. == Toiminta == Seura on heraldisten taiteilijoiden, tutkijoiden ja harrastajien yhteisö, jossa on jäseniä noin 170. Se on muun muassa Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen. Seuralla on tehtävä heraldisen neuvonnan ja asiantuntijalausunnon antajana. Seura ylläpitää aatelittomien suomalaisten sukujen ja henkilöiden vaakunarekisteriä. == Johtokunta 2023-2024 == * Puheenjohtaja: Unni Leino * Varapuheenjohtaja: Anders Segersven * Sihteeri: Paavo Lehtelä * Jäsen: Arto Aniluoto * Jäsen: Aarni Hyvönen * Jäsen: Lauri Heikkilä * Jäsen: Arto Koistinen == Julkaisuja == Seura julkaisee alan oppaita ja teoksia. Lisäksi se julkaisee Hopealeijona-nimistä tiedostuslehteä. * * * * == Lähteet == Luokka:Heraldiikka Luokka:Suomalaiset järjestöt
Vaalirauha

Vaalirauha on tila, missä vaalikampanjoinnille asetetaan rajoituksia. Rajoitukset voivat liittyä ajallisesti vaalimainonnan lopettamiseen, ehdokkaiden kannatusta koskevien mielipidetiedustelujen julkaisukieltoa tietyn pituisena aikana ennen vaalipäivää tai joidenkin kampanjamuotojen kieltämistä. Vaalirauha voi myös tarkoittaa vaalikaranteenia tiedotusvälineiden edustajilta, jotka liittyvät jonkin ehdokkaan kampanjaan, mutta joiden odotetaan työnsä puolesta vastaavan myös tasapuolisesta tiedonvälityksestä. Kokouksessa vaalirauhalla tarkoitetaan puheenjohtajan julistamaa tilaa, jonka aikana keskusteleminen sekä kokoussalista poistuminen ja sinne saapuminen ovat kiellettyjä. Vaalirauhan tarkoituksena on varmistaa kokousedustajien valinnanvapaus sekä varmistaa vaalin aikana läsnä olevien henkilöiden lukumäärä. luokka:Vaalit
Vaalikaranteeni

Vaalikaranteeni on vaalien ennakkoäänestystä tai varsinaista vaalipäivää edeltävä ajanjakso, jonka aikana organisaatio pidättäytyy antamasta ehdokkaina oleville henkilöille julkisuutta. Muun muassa tiedotusvälineet käyttävät sitä säilyttääkseen itsestään puolueettoman kuvan. Suomessa vaalikaranteeni on käytössä esimerkiksi Yleisradiossa. Muun muassa Uutisvuodon kapteeni Tommy Taberman ei saanut vaalikaranteenin takia jatkaa ohjelman kapteenina vuoden 2007 eduskuntavaalien alla, koska hän oli vaaleissa ehdokkaana. Myös monissa julkisissa paikoissa, esimerkiksi yliopistoissa, on käytössä vaalikaranteeni. == Lähteet == Luokka:Vaalit
Juhani Vepsäläinen

Juhani Vepsäläinen (14. syyskuuta 1938 Helsinki - 3\. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli Suomen eturivin heraldikkoja ja graafikko. Hän suunnitteli lukuisia maanpuolustusjärjestöjen ja Puolustusvoimien lippuja ja tunnuksia. Hän toimi Puolustusvoimien graafisena suunnittelijana ja heraldikkona siviilivirassa. Viimeinen työasema oli Puolustusvoimain Koulutuksenkehittämiskeskuksessa (PVKK) Helsingin Katajanokalla, josta työpöytä siirrettiin vielä joksikin aikaa Liisankadulle Sotamuseon tiloihin, kun PVKK muutti Helsingistä Tuusulaan. Juhani Vepsäläinen suoritti uusien läänien vaakunoiden puhtaaksi piirtämistyön, joka käsitti usean vaakunan yhdistämisen. Hän oli Suomen Heraldisen Seuran jäsen. Juhani Vepsäläinen oli perustamassa Katajanokan rotaryklubia 1998, jonka tunnuksen hän on suunnitellut. Vepsäläinen toimi graafisen suunnittelun ja heraldiikan tuntiopettajana ammattikorkeakoulussa. ==Aiheesta muualla== * Juhani Vepsäläisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset heraldikot Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Marsalkansauva

Marsalkansauva on marsalkalle kuuluva arvon merkki. Se on tyypillisesti parisenkymmentä senttimetriä pitkä koristeltu sauva. Sauva on ontto ja se sisältää marsalkan valtakirjan. Myös säätyvaltiopäivien aatelissäädyn puhemiehellä eli maamarsalkalla oli oma maamarsalkan sauva, vaikka kyseessä ei ollut sotilaallinen tehtävä tai arvo. Maamarsalkan sauva oli toista metriä pitkä ja muistutti valtikkaa. ==Historia== Sauvan historia juontuu Rooman valtakuntaan. ==Mannerheim== Ratsuväenkenraali Gustaf Mannerheimille luovutettiin suojeluskuntien lahjoittama epävirallinen marsalkansauva Suomen sisällissodan päättymisen kymmenvuotispäivänä 1928 ja Suomen kansan lahjana sotamarsalkan sauva hänen ylennyksensä johdosta, sisällissodan päättymisen 15-vuotisjuhlan yhteydessä, toukokuussa 1933. Sotamarsalkan sauvan muotoili Aarno Karimo eebenpuusta, norsunluusta ja kullasta. Jatkosodan aikana kesäkuun lopulla 1942 Suomen kanssasotijamaahan Saksaan tekemänsä vierailun yhteydessä Mannerheimillä olikin mukanaan epävirallinen marsalkansauva sotamarsalkan sauvan sijasta. Mannerheimin käytössä oli arvomerkki, jossa kenraalin arvoa osoittaneiden kolmen leijonan edessä oli sotamarsalkan sauva – kuitenkin heraldisista syistä kahtena ja ristikkäin. Ne olivat myös hänen toimikaudellaan tasavallan presidenttinä 1944–1946 erikoismerkkinä presidentin lipussa Vapaudenristin sijaan. Tiedosto:Field marshal Gustaf Mannerheim 1933.png|Mannerheimille lahjoitettiin marsalkansauva vuonna 1933. Tiedosto:Ylipäällikkö Gustaf Mannerheimin vierailu Saksaan 27.-28.6.1942.png|Gustaf Mannerheimillä oli epävirallinen marsalkansauva vierailullaan Saksassa 1942. == Lähteet == Luokka:Sauvat Luokka:Kannettavat asusteet Luokka:Symbolit
Unto Hämäläinen

Unto Kalle Hämäläinen (s. 28. helmikuuta 1954 Viitasaari) on suomalainen politiikkaan erikoistunut toimittaja. Hämäläinen syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui sosionomiksi 1978 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1979. Hämäläinen meni naimisiin 1977, ja hänen perheeseensä syntyi kaksi lasta vuosina 1978 ja 1986. Hämäläinen on entinen Kokoomuksen jäsen; hän toimi Kokoomusnuorten puheenjohtajana vuosina 1980–1982. Hämäläinen oli Paasikivi-seuran valtuuskunnan jäsen vuosina 1980–1983. Hän työskenteli Aamulehden eduskuntatoimittajana 1984–1986 ja Helsingin Sanomien politiikan toimituksessa 1986–2001. Hän oli politiikan toimituksen esimies 1994–2001. Vuonna 2001 hän aloitti Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen toimittajana. Hän jäi eläkkeelle 1. maaliskuuta 2017.Helsingin Sanomat 28.2.2017, s. B 11. Vuosina 1989–1991 Hämäläinen oli Politiikan toimittajat ry:n puheenjohtaja. Hän sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2008. Hän sai myös Sanomalehtien liiton Paras juttu -kilpailun ensimmäisen palkinnon 2008. Vuonna 2019 Hämäläinen vetosi Suomen valtionjohtoon tutkimuksen teettämiseksi Stalinin vainoissa kuolleista suomalaisista. Historiantutkija Markku Salomaa väittää vuonna 2021 julkaistussa kirjassaan Tarza – Pasifistin odysseia voimapolitiikan maailmassa, että Hämäläinen olisi tehnyt yhteistyötä Neuvostoliiton salaisen poliisin KGB:n ja Itä-Saksan salaisen poliisin Stasin kanssa. Salomaan mukaan Hämäläinen olisi vuotanut Stasille kokoomuksen sisäisiä asioita ja KGB:lle Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsenten puoluekannat. Hämäläinen on kiistänyt väitökset ja todennut, ettei hänellä edes olisi ollut mahdollisuutta päästä käsiksi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsentietoihin. Hän on kertonut käyneensä yleisen tason poliittisia keskusteluja itäsaksalaisten nuorisojärjestöjen kanssa, mutta kiistää vuotaneensa mitään tietoja. == Julkaisuja == * * * * * * * Suomi Orwellin vuonna 1984. Helsinki: HS kirjat, 2011. ISBN 978-952-5557-43-5. * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Unto Hämäläisen Perässähiihtäjä-blogi Luokka:Aamulehti Luokka:Helsingin Sanomien toimittajat Luokka:Kokoomusnuorten puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset politiikantoimittajat
Jakkara

Jakkara eli palli on selkänojaton ja käsinojaton tuoli. Jakkarassa on yleensä kolme tai neljä jalkaa. Tyypillisiä jakkaroita ovat lastenjakkarat ja ennen maataloudessa käytetyt lypsyjakkarat. Oma tyyppinsä on matala jalkajakkara, jota käytetään muun istuimen vierellä jalkojen lepuuttamiseen. Baareissa käytettävät baarijakkarat ovat normaalia tuolia tai jakkaraa korkeampia, jotta baaritiski olisi niillä istuville suhteessa samalla korkeudella kuin se on seisoville asiakkaille. ==Pianojakkara ja rumpupalli== Käsi- ja selkänojaton jakkara on myös muun muassa pianistin ja muun kosketinsoittajan sekä rumpusettiin kuuluva rumpalin istuin. Pianojakkarassa ja rumpupallissa on korkeussäätö istuinkorkeuden sovittamiseksi soittajan ja soittimen mukaan. Tavanomaisin jalkatyyppi on tällöin yksi keskiputki, joka laajenee alaosassa kolmeksi tai neljäksi tukijalaksi. Rumpupallin jalkarakenne on yleensä kokoontaitettava ja muistuttaa rakenteeltaan kameranjalustaa pikalukkoineen ja saranoituine metallisine jalkoineen ja niiden tukivarsineen. Rumpupallin istuinosa on pyöreä tai satulamallinen ja pehmustettu.Rumpalin istuimista ks. esim. Pianojakkaran keskiputki on usein ruuvikierteinen, jolloin istuinkorkeutta voi säätää istuinosaa pyörittämällä. Flyygelin soittoistuimena käytetään yleensä nelijalkaista, puusta valmistettua leveähköä suorakulmaista ”flyygelipenkkiä”, jonka istuinosa on pehmustettu ja varustettu rakenteen sisään piiloutuvalla korkeudensäätömekanismilla. ==Katso myös== *Rahi ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Istuimet
Hopeatee

Hopeatee on keitetystä vedestä ja maidosta sekoitettu kuuma juoma, joka ei nimestään huolimatta sisällä teetä. Hopeatee valmistetaan lisäämällä yhteen osaan vettä yksi tai kaksi osaa maitoa tai kermaa; maidon tulee olla rasvapitoista. Juomaan voi lisätä myös hunajaa tai sokeria. Hopeatee mainitaan jo 1800-luvun englantilais–irlantilaisissa historioissa nimellä "tea anglais". ==Lähteet== Luokka:Kuumat juomat
Yksiö

Yksiö voi tarkoittaa seuraavia: * yksiö, yhden huoneen asunto * yksiö, matematiikassa yhden alkion muodostama joukko
Onni Lappalainen

Onni Armas Lappalainen (30. heinäkuuta 1922 Mikkelin maalaiskunta – 12. tammikuuta 1971 Mikkeli) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Vuonna 1955 Lappalainen valittiin Suomen parhaaksi voimistelijaksi. Lappalainen voitti 1950 voimistelun B-sarjan Suomen-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti moniottelun SM-hopeaa. Seuratasolla Lappalainen edusti Mikkelin Kilpa-Veikkoja. == Olympiasaavutuksia == * olympiapronssia Helsingissä 1952 (voimistelun joukkuekilpailu) * olympiapronssia Melbournessa 1956 (voimistelun joukkuekilpailu) * lisäksi 1952 permannolla viides ja 1956 nojapuilla kahdeksas ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Kaksio

Kaksiolla voidaan tarkoittaa: *Asuntotyyppiä, jossa on kaksi asumiseen tarkoitettua huonetta. *Kaksiota, suomalaista yhtyettä.
Berndt Lindfors

Berndt Torbjörn Lindfors (21. lokakuuta 1932 Helsinki – 19. helmikuuta 2009) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti. ”Benne” Lindfors saavutti olympiapronssia voimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Kotimaassa hän edusti Helsingin Voimistelijoita ja saavutti eri telineillä seitsemän Suomen mestaruutta. Lindfors kuoli 19. helmikuuta 2009. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.Berndt Törbjorn Lindfors BillionGraves == Saavutuksia == * Helsingin kesäolympialaiset 1952 ** Pronssia joukkuekilpailussa ** 19:s moniottelussa ** Seitsemäs renkailla ** Yhdeksäs rekillä ** 18:s hevosella ** 22:s permannolla ** 87:s nojapuilla ** 95:s hypyssä * Melbournen kesäolympialaiset 1956 ** Pronssia joukkuekilpailussa ** 15:s moniottelussa ** Kuudes nojapuilla ** Yhdeksäs hevosella ** Kymmenes renkailla ** 22:s rekillä ** 16:s permannolla ** 50:s hypyssä * MM-kisat 1954 ** Kuudes joukkuekilpailussa ** Kahdeksas renkailla == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Kaino Lempinen

Kaino Lempinen (8. helmikuuta 1921 Lemu – 13. syyskuuta 2003 Turku) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Lempinen saavutti olympiapronssia telinevoimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952. MM- kisoissa 1950 hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja osallistui myös vuoden 1954 MM-kisoihin kilpailijana. Vuoden 1958 MM-kisoissa hän toimi arvostelutuomarina. Seuratasolla Lempinen edusti Turun Pyrkivää. == Saavutuksia == * Olympiapronssia voimistelun joukkuekilpailussa Helsingissä 1952 * Olympiakisoissa 28:s 12-ottelussa, 14:s permannolla, 23:s rekillä, 29:s hevosella, 44:s hypyssä, 63:s renkailla ja 65:s nojapuilla. * MM-hopeaa voimistelun joukkuekilpailussa 1950 * MM-kisoissa neljäs permannolla 1950 ja kuudes joukkuekilpailussa 1954 * PM-kultaa joukkuekilpailussa 1953 * 16 TUL:n mestaruutta 1940–1953 == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Kalevi Viskari

Kalevi Viskari (15. kesäkuuta 1928 Enso – 13. marraskuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.Olympedia Seuratasolla Viskari edusti Elannon Iskua ja Helsingin Voimistelijoita. Viskari edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Hän sijoittui 12-ottelussa 38:nneksi ja parhaalla telineellään rekillä 11:nneksi. Hypyssä hän oli 19:s, hevosella 28:s, nojapuilla 40:s, permannolla 78:s ja renkailla 90:s. Baselin MM-kilpailuissa 1950 Viskari saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui 15-ottelussa seitsemänneksi (ottelun lajeina voimistelun lisäksi 100 metrin juoksu, korkeushyppy ja seiväshyppy). Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti rekillä ja joukkuekilpailussa vuonna 1955. Suomen mestaruuden hän voitti rekillä vuonna 1953. Kilpauransa jälkeen ”Viski” Viskari toimi valmentajana muun muassa Suomen maajoukkueessa sekä Norjassa. Hän kilpaili uimahyppyjen ikämiessarjoissa ja saavutti EM-, PM- ja SM-mitaleja. Viskari kuoli 90-vuotiaana Vantaalla 13. marraskuuta 2018 oltuaan viimeisiä elossa olleita Helsingin kisojen suomalaisia olympiamitalisteja.Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 15.12.2018, s. C 18 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset telinevoimistelijat Luokka:Suomalaiset urheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Risti (heraldiikka)

Risti on heraldiikassa yleisimpiä kuvioita. Keskiajalla, jolloin heraldiikka syntyi, olivat ristiretket ajankohtaisia ja näin risti eri muodoissaan nousi näkyvään asemaan vaakunoissa. Perusmuodossaan risti ulottuu kilven reunoihin asti, ja milloin se ei ulotu, sitä kutsutaan irtoristiksi. Hyvin samanlaiselta näyttää kreikkalainen risti, joskin se on hieman pienempi ja täsmälleen symmetrinen. == Ristejä == Kuva:Greek_cross.svg|Kreikkalainen risti Kuva:Latin_cross.png|Latinalainen risti Kuva:Cross-Flory- Heraldry.svg|Liljaristi Kuva:Cross-Moline-Heraldry.svg|Ankkuriristi Kuva:Cross-Pommee-Heraldry.svg|Kuularisti Kuva:Cross-Pattee- Heraldry.svg|Mantovan risti Kuva:Cross-Pattee-alternate3.svg|Mantovan risti Kuva:Cross-Bottony-Heraldry.svg|Apilaristi Kuva:Maltese-Cross- Heraldry.svg|Maltan risti Kuva:Cross-Jerusalem-Potent- Heraldry.svg|Jerusaleminristi Kuva:Peter's Cross.svg|Pietarinristi Kuva:Crossed circle (bold).svg|Kelttiristi Kuva:Cross-Potent- Heraldry.svg|Kahvaristi Kuva:Cross-Pattee-alternate2.svg|Yrjönristi Kuva:Cross-Crosslet-Heraldry.svg|Toistoristi Kuva:Ura manji.png|Hakaristi == Muita ristejä == Muita ristejä ovat muun muassa: vasararisti, kerrottu risti, kaksoisristi, patriarkanristi, venäläinen risti (ortodoksikirkko), havuristi, temppeliristi, vihkiristi, naularisti, teroitettu risti, vinoristi, Andreaksen risti (irtovinoristi), Lothringenin risti, tauristi (T:n muotoinen, toinen nimi: Antoniuksen risti), haaruristi, niilinavain ja paavinristi (kolme poikkiviivaa). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Airutkuviot en:Cross#In heraldry
Veikko Lommi

Veikko Kristian Lommi (7. marraskuuta 1917 Vehkalahti – 20. kesäkuuta 1989 Kotka) oli suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Oiva Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia. Veikko Lommi, kuusilapsisen perheen toiseksi nuorin, joutui isän kuoltua vuonna 1927 tekemään osansa perheen toimeentulon eteen kalastamalla ja metsätöissä. Vuonna 1936 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan. Hiihtokilpailuissa menestys jäi nuorten SM-kisojen seitsemänteen sijaan vuonna 1938, ja Sunilan tehtaitten joukkueissa hän innostui lopullisesti soudusta. Vuonna 1945 Kotkassa perustettiin yksinomaan soutu- urheiluun keskittynyt seura Sunilan Soutajat, johon liittyivät kaikki Karhulan ja Kotkan alueen soudusta innostuneet. Veikko Lommi muodosti serkkunsa Oiva Lommin, veljesparin Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Aution kanssa Sunilan Soutajien perämiehellisen nelosen, joka kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä. Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. "Veksa" Lommi oli nelikon ehdoton päällikkö, ja kesällä 1951 Suomessa vierailleen saksalainen valmentajan, Georg Hartungin kanssa hän laati joukkueelle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi normaalin soudun lisäksi juoksua ja hiihtoa sekä talvella allassoutua. Helsingin 1952 olympialaisissa "Sunilan neloset" edustivat Suomea perämiehettömässä nelosessa. Alkuerässään he sijoittuivat helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei tahtonut pysyä oikeassa suunnassa ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa he epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali. Veikko Lommi voitti 12 Suomen mestaruutta vuosina 1940–1952. Perämiehellisen nelosen mestaruutta vuonna 1940 oli soutamassa myös hänen serkkunsa Sulo Lommi. Veikko Lommi toimi valmentajana Suomen Soutuliitossa vuosina 1950–1962 ja oli Roomassa 1960 Suomen olympiajoukkueen valmentaja. == Saavutuksia == * Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen) * SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951 * SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1940, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951 * SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 * SM-kultaa sisähankanelosessa 1949 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Oiva Lommi

Oiva Lommi (30. kesäkuuta 1922 Vehkalahti – 23. heinäkuuta 2000 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja ja olympiamitalisti. Yhdessä serkkunsa Veikko Lommin ja kahden muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia. Oiva Lommi oli kymmenlapsisen perheen viidenneksi nuorin. Hän oli nuorena innokas urheilemaan, mutta hiihtoura ei edistynyt, kun köyhällä kodilla ei ollut varaa hankkia kunnollisia suksia. Sotavuodet kuluivat rintamalla, ja sodan jälkeen hän meni töihin Sunilan tehtaille, jossa hän työskenteli vuosikymmeniä autonkuljettajana. "Oippa" Lommi aloitti soutuharrastuksen omaksi huvikseen, mutta hänen serkkunsa Veikko Lommi houkutteli hänet vuonna 1945 perustetun soudun erikoisseuran, Sunilan Soutajien perämiehelliseen neloseen, johon Lommien lisäksi tulivat veljekset Osrik ja Helge Forsberg sekä perämies Veli Autio. Tämä venekunta kilpaili Lontoon 1948 olympialaisissa mutta ilman suurempaa menestystä. Vuonna 1949 Lommin serkukset alkoivat harjoitella yhdessä Kauko Wahlsténin ja Lauri Nevalaisen kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä nelikon johtohahmon, Veikko Lommin kanssa hän laati heille kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla. Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali. Oiva Lommi oli näistä "Sunilan nelosista" kookkain, 183-senttinen ja 90-kiloinen. Suomen mestaruuksia hän saavutti eri luokissa yhteensä 11 kappaletta. Vuoden 1952 jälkeen hän lopetti soutu-uransa. Oiva Lommin serkuista myös Sulo Lommi voitti soudussa Suomen mestaruuden (perämiehellisessä nelosessa 1940). == Saavutuksia == * Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen) * SM-kultaa kahdeksikossa 1946, 1950 ja 1951 * SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1945, 1946, 1947, 1949, 1950 ja 1951 * SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 * SM-kultaa sisähankanelosessa 1949 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Kauko Wahlstén

Kauko Vilhelm Wahlstén (9. joulukuuta 1923 Kymi – 9. toukokuuta 2001 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Hän oli yksi neljästä miehestä, jotka saavuttivat ensimmäisinä suomalaissoutajina olympiamitalin. Nuorena ”Kiko” Wahlstén voitti hiihdossa kansakoulupiirin mestaruuksia, armeija-aikana varuskunnan mestaruuksia ja sota-aikana komppanian mestaruuksia Syvärillä. Vielä maaliskuussa 1953 hän hiihti Karhulassa kovassa kansallisessa seurassa neljänneksi. Vuonna 1947 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan ja siirtyi siellä soudun pariin. Vuoden 1948 hän souti yksikköä ilman kummempaa menestystä. Vuonna 1949 Sunilan Soutajien Veikko Lommi, Kauko Wahlstén, Oiva Lommi ja Lauri Nevalainen alkoivat harjoitella yhdessä. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä Veikko Lommin kanssa hän laati nelikolle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla. Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Lauri Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali. Wahlstén voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kolme SM-hopeaa sekä yhden hopean Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa. Soutu-uransa hän lopetti vuonna 1954 mutta jatkoi lajin parissa kilpaveneiden rakentajana. Hänen veljensä Veijo Wahlstén voitti soudun kevyen nelosen Suomen mestaruuden vuonna 1954. == Saavutuksia == * Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen) * PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953 * SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951 * SM- kultaa perämiehellisessä nelosessa 1951 * SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 ja 1954 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Lauri Nevalainen

Lauri Armas Nevalainen (24. tammikuuta 1927 Kotka – 31. heinäkuuta 2005 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Yhdessä kolmen muun miehen kanssa hän oli saavuttamassa maansa ensimmäistä soudun olympiamitalia. Nevalainen kävi neljä vuotta kansakoulua ja viisi vuotta keskikoulua. Armeijan hän suoritti laivastossa Turussa vuonna 1946. Armeijan jälkeen hän meni töihin Sunilan tehtaille. Sunilasta hän lähti vuonna 1963 ja alkoi työskennellä vahtimestarina Kotkan ravintoloissa. Ennen soutuharrastuksensa aloittamista Nevalainen oli kilpaillut hiihtäjänä, ja hiihto säilyi harrastuksena myös parhaitten soutuvuosien mentyä ohi. Vuonna 1949 soutu muuttui "Lape" Nevalaisen ykkösharrastukseksi, kun hän alkoi harjoitella yhdessä Veikko Lommin, Kauko Wahlsténin ja Oiva Lommin kanssa. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tälle Sunilan Soutajien neloselle tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, joka yhdessä Veikko Lommin kanssa laati nelikolle kovan valmennusohjelman. Se sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa, ja talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla. Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali. Suomen mestaruuksia Nevalainen voitti viisi. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa vuonna 1953. == Saavutuksia == * Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen) * PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953 * SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951 * SM- kultaa perämiehellisessä nelosessa 1950 ja 1951 * SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Ernst Westerlund

Ernst Theodor Georgsson Westerlund (19. maaliskuuta 1893 Kemiö – 13. lokakuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Ernst ”Mollan” Westerlund oli Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa olympiapronssia saavuttaneen Ralia-veneen kapteeni. Hän oli tuolloin 59-vuotias ja on edelleen Suomen olympiahistorian vanhin mitaliurheilija. Ralian muut miehistön jäsenet olivat Paul Sjöberg, Ragnar Jansson, Adolf Konto ja Rolf Turkka. Lontoon 1948 kesäolympialaisissa Westerlund kipparoi Raili- veneen yhdeksänneksi. Westerlund oli HSS:n jäsen koko aikuiselämänsä ja istui seuran hallituksessa 15 vuotta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet
Paul Sjöberg

Paul Leonard Sjöberg (14. heinäkuuta 1897 Hanko, Suomen suuriruhtinaskunta – 16. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän oli olympiapronssia Helsingissä 1952 6mR-luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen.Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == * Paul Sjöberg Bio, Stats and Results Olympics at Sports- Reference.com === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Ragnar Jansson

Ragnar Rafael Jansson (1. lokakuuta 1908 Helsinki – 9. syyskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lisäksi hän oli mukana myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948, jossa Suomi ja Raili-veneen miehistö sijoittui yhdeksänneksi.Ragnar Jansson == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Adolf Konto

Jonas Leo Adolf Konto (ent. Gustafssonhttps://www.mrasilainen.com/Koosteet/sHPL_osa_2.pdf) (30. maaliskuuta 1911 Helsinki – 20. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lisäksi hän oli mukana myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948, jossa Suomi ja Raili-veneen miehistö sijoittui yhdeksänneksi.Adolf Konto Konto toimi Helsingin Pallonlyöjien puheenjohtajana 1930-luvulla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Rolf Turkka

Rolf Fredrik Turkka (alun perin Durchman, 30. elokuuta 1915 Lahti – 29. marraskuuta 1989 Espoo) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti sekä mäkihyppääjä ja painonnostaja. Turkka oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lontoon 1948 kesäolympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi Raili-veneen miehistön jäsenenä. Turkka kilpaili mäkihyppääjänä MM-kilpailuissa Sollefteåssa 1934 sijoittuen 44:nneksi ja Lahdessa 1938 sijoittuen 49:nneksi. Vuonna 1933 hän voitti nuorten Suomen mestaruuden ja sijoittui vuonna 1934 miesten sarjassa pronssille. Painonnoston Suomen mestaruuden Turkka voitti 67,5 kilon sarjassa vuosina 1945 ja 1946. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Suomalaiset mäkihyppääjät Luokka:Suomalaiset painonnostajat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet