EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vassundan kirkko

Vassundan kirkko () on Ruotsissa Knivstan kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Vanhaa romaanista kirkkoa laajennettiin luultavasti 1300-luvulla ja torni rakennettiin 1400-luvulla.Knivsta kommun: Vassunda kyrka Viitattu 23.3.2013. Nykyinen kolmisivuinen kuori rakennettiin oletettavasti joskus vuosien 1682 ja 1696 välillä. Kirkko on rakennettu suurimmaksi osaksi luonnonkivestä. Uusklassinen julkisivu tehtiin vuoden 1804 remontin yhteydessä ja myös sisustuksessa näkyy 1800-luvun alun tyyli. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Uppsalan läänin kirkot Luokka:Knivstan kunta Luokka:Ruotsin kivikirkot Luokka:Uusklassinen arkkitehtuuri Luokka:Kirkot Uppsalan hiippakunnassa
Magenta (Italia)

Magenta on kaupunki ja kunta Lombardiassa Pohjois-Italiassa. Se on kuuluisa alueella 4. kesäkuuta 1859 käydystä Magentan taistelusta. Väri magenta on nimetty taistelun perusteella ja sillä viitattiin todennäköisesti ranskalaisten joukkojen käyttämän univormun väriin. Magenta on myös pyhimys Gianna Beretta Mollan syntymäpaikka. == Historia == Magenta oli aluksi ilmeisestikin insubrien asuttama noin 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Roomalaiset valloittivat alueen 222 eaa. Länsi-Rooman valtakunnan hajottua aluetta hallitsivat langobardit. Keskiajalla kaupunki hävitettiin kahdesti: vuonna 1162 Fredrik I Barbarossa hyökkäsi kaupunkiin ja vuonna 1356 sen hävittivät Viscontien hallintoa vastustaneet joukot. Tarinan mukaan keisari Henri VII yöpyi kaupungissa jouduttuaan lumimyrskyyn ollessaan matkalla Milanoon. Vuonna 1398 Gian Galeazzo Visconti lahjoitti kaupungin alueet Certosa di Pavian munkeille. 4\. kesäkuuta 1859 kaupunki oli Italian toisen itsenäisyyssodan merkittävän taistelun tapahtumapaikkana. Ranskalaisten joukkojen voitto mahdollisti Itävallan keisarikunnan siihen saakka hallitseman Lombardian valloittamisen. Magenta sai Italian presidentin myöntämän kunniamaininnan 25. toukokuuta 1947. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Lombardian kaupungit Luokka:Milanon metropolikaupungin kunnat
Mathesius

Mathesius on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Mathesius (suku) * Georg Mathesius (1732–1816), suomalainen pappi ja kirjailija * Johan Mathesius (1709–1765), suomalainen poliitikko ja virkamies * Per Niklas Mathesius (1711–1772), suomalainen lääninrovasti ja poliitikko * Vilém Mathesius (1881–1945), tšekkiläinen kielitieteilijä ja kirjallisuudentutkija
Gary Williams

Gary Williams (s. 7. joulukuuta 1977) on englantilainen jalkapallovalmentaja. Hän toimii Naisten Liigassa pelaavan Åland Unitedin päävalmentajana, jossa tehtävässä Williams aloitti marraskuussa 2012. Aikaisemmin hän on valmentanut HJK:n naisten joukkuetta vajaan kahden kauden ajan. Williams vaikutti Suomessa jo ennen nimitystään HJK:n päävalmentajaksi elokuussa 2008. Hän toimi vuodesta 2007 lähtien seuran juniorijoukkueiden parissa. Naisten liigajoukkueen valmennustehtävät jätettyään Williams valmensi PK-35:n junioreita sekä toimi SPL:n Helsingin piirijoukkueen valmentajana. Hän on aikaisemmin valmentanut myös Yhdysvalloissa neljän vuoden ajan Lindsey Wilson Collegen yliopistojoukkueita. Miesten joukkueen valmentajana hän toimi vuonna 2001 ja naisten vuosina 2004–2006. Omaa pelaajakokemusta Williamsilla on muun muassa Chelsean sekä AFC Bournemouthin junioriakatemioista. == Saavutukset valmentajana == *Naisten SM-hopeaa: 2008 *Naisten Suomen Cupin voitto: 2008 *Naisten liigacupin voitto: 2009 == Lähteet == *Klubi – HJK:n asiakaslehti 3/2008 (s. 28–31) ===Viitteet=== Luokka:Englantilaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Puikkokuoreet

Puikkokuoreet (Microstomatidae) on sillikuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimo luokitellaan kuuluvaksi kuorekaloihin. Puikkokuorelajeja tavataan kaikista valtameristä trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta. ==Lajit ja anatomia== Puikkokuoreiden heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 19 lajia. Heimon lajit ovat pienehköjä kaloja, jotka kasvavat noin 10-21 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja solakoita. Puikkokuorelajien tyypillisiä piirteitä ovat lyhyehkö kuono, hyvin suuret silmät sekä kylkiviivan ja suomujen jatkuminen pyrstöevään. Selkäevä sijaitsee ruumiin keskikohdan takana ja osalla puikkokuoreiden heimon kaloista on rasvaevä. Väriltään puikkokuoreet ovat hopeanharmaita ja väritys tummenee pyrstöä kohden. ==Levinneisyys== Puikkokuorelajeja tavataan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvän veden kaloja, joita on tavattu aina 2 750 metrin syvyydestä. Ne elävät yksittäin ja niiden ravinto koostuu eläinplanktonista. ==Lähteet== Luokka:Hopeakuorekalat
Waist Deep

Waist Deep on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Vondie Curtis-Hallin ohjaama toimintaelokuva. Se perustuu löyhästi vuoden 1967 elokuvaan Bonnie ja Clyde, mukaan lukien joitakin samankaltaisia sivujuonija, kuten kaksi päähenkilöä tiellä, pyrkivät välttämään poliiseja ja syyllistyvät pankkiryöstöön. == Näyttelijät == Luokka:Vuoden 2006 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Viljo Mikkola

Juho Viljo Mikkola (21. joulukuuta 1871 Kälviä – 5. heinäkuuta 1960 TurkuViljo Mikkola kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 6.7.1960, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2018.) oli suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. ==Henkilöhistoria== Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Mikkola ja Maria Mikkola ja puoliso vuodesta 1903 Anna Rauha Dargmar Erlund. Heidän tyttärensä oli laulajatar Aulikki Mikkola-Meurman. Mikkola kävi Turun lukkari- ja urkurikoulun 1895 ja opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1897–1899. Pariisissa Mikkola opiskeli laulua ja urkujen soittoa 1900–1901 ja teki opintomatkat Saksaan 1920 ja 1929 ja Italiaan 1929. Mikkola oli Turun tuomiokirkon kanttori 1901–1907 ja Turun Mikaelin kirkon urkuri 1908–1950. Hän toimi myös pedagogina ja musiikkialan luottamustehtävissä. Hänellä oli vuodesta 1905 piano- ja harmoniliike Turussa ja Helsingissä 1912–1932.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, palsta 1634. Turun Sanomien musiikkikriitikkona Mikkola työskenteli 1903–1912. Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1919. ==Taiteellinen tuotanto== Mikkola sävelsi oratorion Kristus sekä kirkkomusiikkia, orkesteriteoksia ja lauluja. Hänen sävellyksiään ovayt muun muassa: * Pohjalainen sarja, talkoorapsodia Elonkorjuujuhlassa, Lapsuuden muistoja, Kesäkuvia Varsinais-Suomesta, legenda Vallis Gratiae, Kehtolaulu, Elegia, Juhlamarssi * Juhlamessu, Litania, Isä meidän ja Herran siunaus * 6 koraalimotaattia, 3 kantaattia, johdantovuorolauluja kirkkovuoden pyhiä varten * adventti-, pitkäperjantai- ja juhlavesper * yksinlauluja orkesterin, pianon ja urkujen säestyksellä sekä kuorolauluja * 30 koraalialkusoittoa * piano- ja viulusävellyksiä * kansanlaulujen sovituksia. Mikkola konsertoi Turussa ja Helsingissä, pitäen muun muassa yli sata kirkkokonserttia, ja toimi orkesterinjohtajana, urkurina ja säestäjäpianistina. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirkkomuusikot Luokka:Suomalaiset urkurit Luokka:Suomalaiset pianistit Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät Luokka:Suomalaiset musiikkikriitikot Luokka:Orkesterinjohtajat Luokka:Suomalaiset sovittajat Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Majnoon

Majnoon on valtava öljykenttä Irakin eteläosassa. Se on yksi Irakin neljästä todella suuresta öljykentästä. Vuonna 2009 siellä arvioitiin olevan 13 miljardia barrelia öljyä. Silloin Shella ja Petronas voittivat tarjouskilpailun ja saivat oikeuden hyödyntää tätä öljykenttää. Majnoon sijaitsee Tigris-joen itäpuolella Basran maakunnassa. Se on Haziwahin suoalueella, pääosin täyttömaasta tehdyn Majnoonin saaren alla. Aulu ulottuu rannikolta 60 km sisämaahan. == Lähteet == Luokka:Irakin maantiede Luokka:Basra (maakunta)
Coleridge Goode

Coleridge George Emerson Goode (29. marraskuuta 1914 Kingston, Jamaika – 2. lokakuuta 2015) oli jazzia soittava kontrabasisti. Hänen isänsä oli urkuri ja kuoromestari, ja hänen äitinsä lauloi kuorossa. Goode opiskeli Glasgow’n yliopistossaAllMusic: Coleridge Goode ja muutti pysyvästi Lontooseen vuonna 1941. Hän levytti 1940-luvulla Django Reinhardtin ja Stephane Grappellin kanssa. Lisäksi hän muun muassa soitti Joe Harriottin kvinteteissä vuosina 1958–1967Jazzwise Magazine: Coleridge Goode - Double Bass ja teki yhteistyötä Michael Garrickin kanssa. Goode johti omiakin yhtyeitään ja yhdisteli jazziin intialaisen musiikin vaikutteita. Goode kirjoitti omaelämäkerran Bass Lines, A Life in Jazz. == Lähteet == Luokka:Jamaikalaiset jazzmuusikot Luokka:Brittiläiset jazzmuusikot Luokka:Jazzkontrabasistit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet jamaikalaiset
Auli Mikkola-Meurman

Milja Anna Aulikki (Auli) Mikkola-Meurman (19. toukokuuta 1906 Turku – 1993) oli suomalainen pianisti ja oopperalaulaja (sopraano).Meteli.net Hänen isänsä oli säveltäjä, kirkkomuusikko Viljo Mikkola.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 1634 Mikkola-Meurman opiskeli Helsingin konservatoriossa laulua Anna Hagelstamin ja pianonsoittoa Ernst Lingon johdolla. Ensikonserttinsa hän piti vuonna 1928. Sittemmin hän konsertoi sekä kotimaassa että Skandinavian maissa ja Italiassa. Hänellä oli huomattavia rooleja useissa italialaisissa oopperoissa, kuten Giuseppe Verdin Aidassa, Vincenzo Bellinin Normassa sekä Giacomo Puccinin Toscassa.Toivo Haapanen ym. (toim.): Musiikin tietokirja (2. painos), s. 317. Helsinki: Otava, 1957.Keijo Virtamo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 258. Helsinki: Otava, 1997. Mikkola- Meurmanin puoliso oli vuodesta 1935 SMK:n toimitusjohtaja Jaakko Meurman, ja heillä oli viisi lasta. viitattu 23.3.2013 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset sopraanot Luokka:Suomalaiset pianistit Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Katumuoti

Katumuoti tarkoittaa tilanneyhteydestä riippuen hieman toisistaan poikkeavia asioita. Joidenkin mukaan katumuoti on muotitalojen ulkopuolella kehittynyttä, alati muuttuvaa ja uutta muotia, jota massat jäljittelevät. Toinen tulkinta luonnehtii katumuotia antimuodiksi, tyypillisesti vuodesta toiseen vakaana säilyväksi tyyliksi, joka toimii valtamuodin vastavoimana eikä niinkään jäljittelyn esikuvana. Katumuoti yhdistetään suuriin kaupunkeihin ja nuorisokulttuuriin. Erilaisiin alakulttuureihin kytkeytyy toisistaan eroavia katumuodin tyylejä, kuten hippimuoti, punk-muoti, goottilainen tyyli ja hip hop -muoti. Myös maantieteellisiä eroja on. Esimerkiksi Japanissa on useita omia katumuodin tyylejä, joista osa muistuttaa länsimaisia vastineitaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Muodin historia Luokka:Muoti Luokka:Nuorisokulttuuri
Reportterin urotyö

Reportterin urotyö () on Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1931. Reportterin urotyön pääosissa ovat Joan Crawford, Lester Vail ja Clark Gable. Reportterin urotyö kertoo reportterista, joka tutkii kollegansa murhaa. Elokuva on Crawfordin ja Gablen ensimmäinen kahdeksasta yhteistyöelokuvasta. Reportterin urotyö kuvattiin tuotantoyhtiönsä Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä 234 000 dollarin budjetilla. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 7. helmikuuta vuonna 1931. New Yorkin ensi-ilta oli 20. maaliskuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 12. helmikuuta vuonna 1932. Reportterin urotyö oli taloudellinen menestys; elokuva tuotti yhteensä 1 268 000 dollaria. Kotimaassaan Yhdysvalloissa Reportterin urotyö tuotti 848 000 dollaria. Yhdysvalloissa Reportterin urotyö julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009. Reportterin urotyö viittaa juonessaan tositapahtumiin, jotka tapahtuivat Chicagossa. Elokuvassa viitataan Chicago Tribunen reportterin Jake Linglen murhaan (1930) ja Ystävänpäivän verilöylyyn (1929). ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Luokka:Vuoden 1931 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Pasi Tuutti

Pasi Mikael Tuutti (s. 21. maaliskuuta 1979 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimi Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana noustuaan tehtävään apuvalmentajan paikalta toukokuussa 2019, kun Toni Koskela siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajaksi. Vuosina 2020–2022 Tuutti oli Simo Valakarin apuvalmentajana Kuopion Palloseurassa. Valakarin lähdettyä seurasta Tuutti nimettiin KuPS:n päävalmentajaksi kaudeksi 2023. KuPS:n saavutettua ensimmäisestä kolmesta pelistään vain yhden pisteen, Tuutin sopimus purettiin huhtikuussa 2023. Kesällä 2023 Tuutti liittyi Ilveksen valmennustiimiin. Tuutti on aiemmin toiminut Tampereen Ilveksen päätoimisena juniorivalmentajana, ja hän on myös valmentanut Naisten Liigassa pelaavaa Kuopion Pallokissojen joukkuetta ja toimi myös seuran junioripäällikkönä vuodesta 2010 lähtien. Tuutti on aikaisemmin valmentanut myös Kuopion Kingsin joukkuetta jalkapallon Kakkosessa. Omalla pelaajaurallaan Tuutti edusti muun muassa Kuopion Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi seitsemän Veikkausliigan ottelua kaudella 2001.Veikkausliigan tilastohistoria. Viitattu 23.3.2013. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Peitsa Mikola

Peitsa Untama Mikola (vuoteen 1937 Mikkola; 15. lokakuuta 1915 Jyväskylä – 9. toukokuuta 2017http://lyseonjyly.fi/peitsa-mikola-on-kuollut-jyly-jaa- kaipaamaan/ HelsinkiKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 21.5.2017, s. C 14.) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston metsänhoitaja 1953–1957 ja metsäbiologian ylimääräinen professori vuosina 1957–1978.Helsingin yliopiston virkamiehet. Hän julkaisi kirjoituksia metsänhoidosta, metsämikrobiologiasta ja luonnonsuojelusta ja osallistui järjestöalan toimintoihin. Hänen ja Hugh E. Wilcoxin mukaan on nimetty mykorritsasieni Wilcoxina mikolae.Mikolat. Mikola väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 4.12.1948.Helsingin yliopiston uutisjulkaisut Helsingin Sanomissa 28.11., 5.12. ja 14.12.1948 sivut 14, 5 ja 7 Hän on julkaissut myös useita metsäalan oppi- ja tietokirjoja yksin ja yhdessä muiden kanssa.Otavan Iso tietosanakirja, osa 5, p. 1635. Otava 1968. Mikola sai vuonna 1983 Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon ansioista metsäbiologian tutkimuksessa ja uuden metsänhoitokäsityksen edistämisessä.Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1984, s. 52. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07461-X. Mikola oli kolmen sodan veteraani. Hän osallistui Linnan juhliin vuonna 2015. Mikolan veli oli sotahistorioitsija, eversti Keijo Mikola. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * ==Aiheesta muualla== * * Peitsa Mikolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. * Peitsa Mikolan muistelmien 1. osa "Metsämies matkustaa" https://drive.google.com/drive/folders/1zY6nrnPaETDlHfzWxcnoJPzxsj1W4Xt_?usp=sharing * Peitsa Mikolan muistelmien 2. osa "Muisteluksia" https://drive.google.com/drive/folders/175FOPA3WL3o_MrXTIFp4gWhf- VXh7kUe?usp=sharing Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset metsätieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Yngve Bützow

Yngve Bützow (20. joulukuuta 1898 Oulu – 16. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja kilparatsastaja. Hänet ylennettiin majuriksi 11. huhtikuuta 1944. Bützowin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Birger Bützow ja Anna Dahl ja puoliso Toini Helena Thulin. Metsäneuvos Bjarne Bützow oli hänen veljensä. Bützowin tunnetuimpia ratsuja oli suomalaissyntyinen Artturi. Ratsukko osallistui muun muassa Aachenin kansainväliseen kilpailuun vuonna 1937. Mukana oli kilpailijoita 17 maasta, ja kilpailut kestivät kymmenen päivää. Bützow voitti Artturilla ”puolivaikean” kouluratsastuksen. Vuotta myöhemmin Aachenissa ratsukko sijoittui vastaavissa luokissa kahdesti neljänneksi. Bützow voitti kouluratsastuksen Suomen-mestaruuden vuonna 1948 hevosella Mister X. Hän voitti kouluratsastuksen Suomen-mestaruuden myös seuraavana vuonna. Bützow toimi myös ratsastuksenopettajana ja kirjoitti oppaan Ratsuhevosen ja ratsastajan koulutus. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kouluratsastajat Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
Thanaka

thumb|Tyttöjä, joiden kasvoilla thanakaa levitettynä Inwan kaupungissa thumb|Karenityttö kasvoillaan thanakaa. Thanaka on vaaleankeltainen kosmeettinen aine, jota saadaan thanaka-puusta (Linoria acidissima). Oksan kappaletta hierotaan litteää kiveä vasten ja lisätään vettä, jolloin saadaan kasvoille levitettävää hienoa tahnaa. Thanakan katsotaan supistavan ja viilentävän ihoa ja suojaavan polttavalta auringolta. Thanakaa käytetään etenkin Myanmarissa, ja vaikka yhä useammalla myanmarilaisella onkin varaa länsimaisiin kosmetiikkatuotteisiin, on thanaka edelleen suosittua. Tähän vaikuttaa etenkin sen halpa hinta ja tehokkuus. Thanakaa myydään eri vahvuisena ja kiinteässä, nestemäisessä sekä jauhomaisessa muodossa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Myanmarilainen kulttuuri Luokka:Kosmetiikka
Bambiraptor

Bambiraptor oli pienikokoinen dinosaurus, joka eli Pohjois-Amerikassa. Bambiraptorin fossiili oli alle metrin pituinen, joten se saattoi olla vielä keskenkasvuinen. Joidenkin tutkijoiden mukaan se on sama dinosaurus kuin Saurornitholestes. Bambiraptor oli lihansyöjä. == Lähteet == Luokka:Dromaeosaurit
Gandhin kansainvälinen rauhanpalkinto

Gandhin kansainvälinen palkinto () on vuodesta 1995 myönnetty intialainen rauhanpalkinto, joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehityksen edistämiseksi. Palkinto on noin 10 miljoonaa Intian rupiaa (noin 117 000 euroa). Palkinto on nimetty Mahatma Gandhin mukaan. Rauhanpalkinnon myöntää Intian hallitus, jonka nimittämässä juryssä on maan pääministeri, parlamentin ns. virallisen opposition johtaja, Intian korkeimman oikeuden presidentti, Lok Sabhan puhemies ja yksi muu arvovaltainen henkilö. ==Palkinnon saajat== vuosi saaja maa tai järjestö 1995 Julius Nyerere 1996 A. T. Ariyaratne 1997 Gerhard Fischer 1998 Ramakrishna missio 1999 Baba AmteNarmada.org accessed November 4, 2006. 2000 Nelson Mandela Grameen Bank 2001 John HumePress Information Bureau Website accessed November 4, 2006. 2002 Bharatiya Vidya Bhavan 2003 Václav Havel 2004 Coretta Scott King 2005 Desmond TutuTutu to be honoured with Gandhi Peace Award accessed November 11, 2008. 2013 Chandi Prasad Bhatt 2014 Intian avaruustutkimusjärjestö 2015 Vivekananda Kendra 2016 Akshaya Patra säätiö Sulabh International 2017 Ekal Abhiyan Trust 2018 Yōhei Sasakawa == Lähteet == Luokka:Rauhanpalkinnot
MX vs. ATV Alive

MX vs. ATV Alive on motocross-peli. Peli on saatavilla PS3- ja Xbox360 pelikonsoleille. Peli julkaistiin vuonna 2011 ja sen on julkaissut THQ. ==Aiheesta muualla== * Pelin verkkosivu Luokka:Vuoden 2011 videopelit Luokka:Ajopelit Luokka:Xbox 360 -pelit Luokka:PlayStation 3 -pelit
Allosauridae

Allosauridae (nimen merkitys "puukkohammasliskot") oli heimo keskikokoisia ja suuria lihansyöjädinosauruksia, jotka kuuluivat neoteropod kladiin ja elivät myöhäisjurakaudella. == Löytöhistoria == Allosauridae-lajeja on löydetty paljon Afrikasta, Pohjois-Amerikasta, ja Aasiasta. Tämän ryhmän nimesi ensimmäisenä amerikkalainen paleontologi Othniel Charles Marsh vuonna 1878. Ensimmäinen laji, joka löydettiin oli Carcharodontosaurus, jonka löysi Ernst Stromer vuonna 1920 Egyptistä. Tietämys tästä dinosauruksesta melkein katosi kokonaan, koska Stromer tallensi tietonsa Müncheniin, mutta toisen maailmansodan pommituksissa kaikki piirustukset ja tiedot katosivat. Tämä oli ongelma, koska tämä laji ja esimerkiksi Spinosaurus tunnettiin pelkästään näiden piirustuksen avulla. Mutta vuonna 1995 paleontologi Paul Sereno löysi Saharasta, Kaakkois-Marokosta suuren kallon ja osittaisen luurangon ja nämä vastasivat Stromerin tietoja ja piirustuksien kuvausta. == Kuvaus == Allosauridae-heimon dinosaurukset olivat lihaa syöviä teropodeja. Siihen kuuluivat suvut Allosaurus, Saurophaganax sekä huonosti tunnettu Epanterias, joka saattoi olla Allosauruksen laji. Allosauridae heimon lajeilla oli suuret harjaiset kallot ja niin kuin monella muullakin teropodi lajeilla, Allosauridae-heimollakin olivat pitkät kolmisormiset eturaajat. Niiden hännät auttoivat lajeja tasapainottelussa. Allosauridae-heimon lajit olivat noin 8,5–13 metrin pituisia ja painoivat noin 1 700–6 000 kilogrammaa. Monilla lajeilla oli todella kookkaat ja vahvat eturaajat. Niiden hampaat olivat veitsen terävät. Allosauridae lajit olivat todennäköisesti vahvoja ja kovia metsästäjiä, jotka pystyivät tarttumaan saaliiseen kynsillään ja repimään suuria lihakimpaleita suurilla leuoillaan. == Lähteet == *
Longyi

Longyi (burmaksi လုံချည်, lum hkany ) on Myanmarissa miesten ja naisten käyttämä vaate, joka valmistetaan ompelemalla parin metrin mittaisen kangaspalan päät yhteen. Nainen kietoo sen vyötärölleen hameeksi ja työntää ylimääräisen kankaan yläosan vyötärön kohdalta sisäpuolelle. Mies sitoo vaatteen ympärilleen solmimalla ylimääräisen kankaan yläosan päät löysästi eteen vyötärölle. Vaate sopii väljyytensä puolesta trooppiseen ilmastoon. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Myanmarilainen kulttuuri Luokka:Hameet
Terekille ja takaisin

Terekille ja takaisin on Unto Parvilahden kirjoittama, vuonna 1958 Otavan kustantamana ilmestynyt muistelmateos vapaaehtoisen suomalaisen SS-pataljoonan vaiheista vuosina 1941–1943. Parvilahti oli itse kuulunut vapaaehtoisjoukkoon ja toiminut 1941–1944 suomalaisten SS-vapaaehtoisten yhteystoimiston hoitajana Berliinissä. Kirjan nimi viittaa Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevaan Terek- jokeen, jonne saakka suomalaispataljoona eteni Saksan hyökkäysvaiheen aikana. ==Kirjan sisältö== Kirja koostuu 36:sta luvusta, joissa tarkastellaan suomalaisen vapaaehtoisen Waffen-SS-pataljoonan vaiheita ja toimintaa. Luvussa Vapaaehtoisliikkeen synty kirjoittaja taustoittaa pataljoonan perustamista ja vapaaehtoisten värväystä kuvaten oman värväytymisensä Samfundet Folkgemenskap -yhdistyksen kokouksen yhteydessä.Terekille ja takaisin, s. 18-37 Luvussa Lähtö jääkärien jäljille kerrotaan matkasta Turusta Stralsundiin ja koulutuksen alkuvaiheista. Luvun nimi viittaa siihen, että vapaaehtoisten värväytyminen Saksan armeijaan jatkosodan aikana haluttiin esittää toisintona jääkäriliikkeestä. Pataljoonaan kuului useita jääkärien poikia ja yhdysupseerina toimi entinen jääkäri, kirkkoherra Kalervo Kurkiala. Hänestä kerrotaan luvussa Kenttäpappimme ja yhteysupseerimme.Terekille ja takaisin, s. 38-55, 233-237 Luvussa Salainen tehtävä 800 kerrotaan pataljoonan 12:n miehen kouluttamisesta ja osallisuudesta Muurmannin radalle suunnattuun kaukopartioon kesällä 1942. Suomessa tämä saksalaisista Lapin joukoista ja suomalaiseen vapaaehtoiseen SS-pataljoonaan kuuluneista muodostetun osaston retki on myöhemmin tunnettu kanoottisissien tekemänä, koska partiolla oli mukanaan apumoottorilla varustettuja kangaskanootteja. Taistelukuvauksia on esimerkiksi luvuissa Saksan kesäoffensiivi 1942 ja Malgobekin lopputaistelut. Luku Unser General esittää henkilökuvan Wiking-divisioonaa komentaneesta kenraali Felix Steinerista.Terekille ja takaisin, s. 238-244 Pataljoonan kaatuneista kertoo luku Niille, jotka eivät palanneet. Lukuun sisältyy luettelot pataljoonan palveluksessa kaatuneista ja myöhemmin Suomessa kaatuneista pataljoonaan kuuluneista.Terekille ja takaisin, s. 274-290 ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Vuoden 1958 kirjat Luokka:Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
Hemmer

Hemmer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Gerardo Hemmer (1970–1995), meksikolainen näyttelijä * Jarl Hemmer (1893–1944), suomalainen kirjailija * Pierre Hemmer (1912–1976), luxemburgilainen urheilija * Rafael Lozano-Hemmer (s. 1967), elektroninen taiteilija * Ragnar Hemmer (1891–1975), suomalainen oikeustieteilijä
KK Igokea

Košarkaški klub Igokea on bosnialainen koripallojoukkue Aleksandrovacista, Laktašista. == Historia == Seura perustettiin vuonna 1973. Joukkue voitti ensimmäisen Bosnian-mestaruutensa kaudella 2000–2001. Ensimmäisen cup- mestaruuden Igokea voitti vuonna 2007. Kaudella 2010–2011 seura osallistui ensimmäistä kertaa Adrianmeren liigaan. Vuonna 2013 seura voitti toisen cup- mestaruutensa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen kotisivu Igokea Luokka:Vuonna 1973 perustetut urheiluseurat
Jakob Flachsenius

Jakob Flachsenius (1633 Vehmaa – 18. helmikuuta 1694 Turku) oli filosofi, professori ja Turun akatemian rehtori 1673–1674 sekä 1682–1683. Flachseniuksen vanhemmat olivat Länsi-Götanmaalla syntynyt ratsutilallinen Henrik Henrikinpoika ja Margareta Jaakontytär ja hänen veljensä Turun akatemian professori ja rehtori Johan Flachsenius. Hän opiskeli Turussa ja Uppsalassa, valmistuen maisteriksi 1656. Turun akatemian eli yliopiston sihteeri hänestä tuli 1658, logiikan ja metafysiikan professori 1665. Teologisen tiedekunnan professoriksi hän siirtyi 1679 ja teologian tohtoriksi hänet vihittiin 1689. Flachseniuksen huomattavin teos oli yhteensä 37 väitöskirjana ilmestynyt ja 1678 lopullisesti valmistunut Collegium logicum, joka kuului aristotelelais- skolastiseen filosofiseen koulukuntaan ja jossa hän hylkää kartesiolaisen filosofian ja polemisoi ramismia vastaan. Teologina Flachseniusta pidettiin jyrkän puhdasoppisena. Palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherra hän oli 1679, Maarian kirkkoherra 1684, Turun tuomiokirkkoseurakunnan ja Kaarinan kirkkoherra sekä tuomiorovasti 1687. Flachseniuksen puoliso vuodesta 1668 oli Susanna Meisner. ==Lähteet== * Sivu 194. ==Aiheesta muualla== * Viitattu 23.3.2013. Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Turun akatemian professorit Luokka:Turun akatemian rehtorit Luokka:Suomalaiset papit Luokka:Vuonna 1633 syntyneet Luokka:Vuonna 1694 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Tsantsa

Tsantsa eli tzantza on kutistettu ihmispää. Ecuadorin alueella asuva shuarien heimo teki tsantsoja surmaamistaan vihollisista rituaalejaan varten. Ruumiista irrotetusta päästä poistettiin pääkallo ja jäljelle jäänyttä ihoa ja tukkaa keitettiin ja kuumennettiin, kunnes se oli kutistunut kolmasosaan oikeasta koosta.How to Prepare a Shrunken-Head Shuarien käsityksen mukaan kutistettuun päähän jäi asumaan vihollisen henki. Sen uskottiin auttavan miestä pitämään vaimonsa kurissa ja takaamaan, että tämä teki ahkerasti töitä. Kutistettuja päitä tuli nähtäville ulkomaailmaan vasta 1800-luvun puolivälissä, koska siihen asti shuarit elivät eristäytynyttä elämää. Päät herättivät suurta huomiota ja niitä asetettiin näytteille eri puolilla maailmaa. Esimerkiksi sarjakuvasankari Tintti kohtaa 1930-luvun tarinassa Särkynyt korva intiaaneja, jotka kutistavat päitä. Shuarit saivat maineen sotahulluina raakalaisina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * "Tsantsa", Seura, 29.03.1939, nro 13, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Ecuadorin historia Luokka:Etelä-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri Luokka:Muumiot
Aleksandr Mihailovski-Danilevski

Aleksandr Mihailovski-Danilevski (1789–1848) oli venäläinen kenraaliluutnantti (1835) ja sotahistorioitsija. Hän osallistui vuosien 1812–1815 sotaan Ranskaa vastaan ja vuoden 1829 Turkin sotaan. Hänestä tuli vuonna 1839 senaattori ja sotaneuvoston jäsen.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 1624 ==Julkaisuja== * Opisanie finlandskoi voini na sukhom puti i po more v 1808 i 1809 godakhAlexander Ivanovich Mikhailovsky-Danilevsky, (1789–1848) (1850, **ilmestynyt englanniksi: Lieutenant General Alexander Mikhailovsky- Danilevsky, Russo-Swedish war of 1808-1809 **ilmestynyt ruotsiksi: Alexander Ivanovits Michailofski-Danilefski, Beskrifning öfver Finska Kriget till lands och sjös åren 1808 och 1809 Tavastehus: G. Nordenswan, 1850 ==Lähteet== Luokka:Venäläiset kenraalit Luokka:Sotahistorioitsijat Luokka:Vuonna 1789 syntyneet Luokka:Vuonna 1848 kuolleet
XX EP

XX EP on suomalaisten rap-artistien Solosen ja Kosolan 5. elokuuta 2011 julkaistu EP. == Kappaleet == # Suomen paras (mukana Kaku) # Tää on se biisi mis on Alamaa # Vitun ämmät (mukana Olavi Nälkä) # Solonen – Harmaanaaman kirous (Hoikkapåika rmx) # Kosola – Biisin nimi oli (Optimus Prime mashup) # Vapaat tyylit # Vitun ämmät (X23 rmx) # Live @ Suistoklubi, Hämeenlinna 2011 == Lähteet == Luokka:Solosen albumit Luokka:Kosolan albumit Luokka:X23:n tuottamat albumit Luokka:Vuoden 2011 EP:t Luokka:Suomalaiset hip hop -EP:t
Topi Saha

Topi Saha (s. 1987 Kaustinen) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän asuu nykyään Helsingissä. Saha on julkaissut kolme sooloalbumia sekä tehnyt kappaleita myös Pete Parkkoselle, Lassi Valtoselle ja Aili Järvelälle. Saha on tehnyt soolotuotannon kappaleista suurimman osan itse. Hän on kertonut hakevansa ideoita kappaleisiinsa myös vanhoista tarinoista, kansanrunoista ja arkkiveisuista. == Ura == Saha julkaisi ensimmäisen albuminsa Verta ja lihaa vuonna 2010 pienen Ei-No Records -levy-yhtiön kautta. Helsingin Sanomat valitsi albumin yhdeksi vuoden parhaista. Esikoisalbumin jälkeen Warner Music Finland kiinnitti Sahan ja yhtiö julkaisi hänen toisen studioalbuminsa maaliskuussa 2013. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Se joka karkuun pääs” sekä ”Pappi, lukkari, talonpoika, kuppari”. Jälkimmäisellä hän osallistui syksyllä 2012 Syksyn sävel -kilpailuun. Kolmannen albuminsa Nykyaika hän julkaisi 15. toukokuuta 2015. Saha on kertonut kolmannen albumin poikkeavan hänen aiemmista albumeistaan kuvaillen sen tunnelmaa muun muassa ”aamuöiseksi” sekä ”urbaaniksi”. Albumi on kuitenkin edelleen akustisvoittoinen. Pienen julkaisutauon jälkeen Saha julkaisi neljännen albuminsa "Lopunajan rakastavaiset" 16.3.2018. Levy sisältää kymmenen uutta laulua, joista yksi on Anna Puun kanssa duettona julkaistu Pirun ikävä. Topi Saha julkaisi tuplasinglen "Neuvonantaja / Iso kirkko palaa (feat. Ylva Haru) 18.10.2024, Topilta ilmestyy Öitä-niminen uutuusalbumi vuoden 2025 alussa. Samalla vaihtui levy-yhtiö. == Diskografia == === Albumit === Nimi Julkaisutiedot Lista Myynti Albumilista Verta ja lihaa *Julkaistu: 2010 *Formaatti: CD *Levy-yhtiö: Ei-No Records – – Kolme veljee *Julkaistu: 22. maaliskuuta 2013 *Formaatti: CD / LP / Digitaalinen *Levy-yhtiö: Warner Music Finland – – Nykyaika *Julkaistu: 15. toukokuuta 2015 *Formaatti: CD / LP / Digitaalinen *Levy-yhtiö: Warner Music Finland – – Lopunajan rakastavaiset *Julkaistu: 2018 *Formaatti: CD / LP / Digitaalinen *Levy-yhtiö: Warner Music Finland – – === Singlet === Vuosi Single Latauslista Singlelista Radiolista Albumi 2010 ”Ahab” – – – Verta ja lihaa 2012 ”Se joka karkuun pääs” – – – Kolme veljee ”Pappi, lukkari, talonpoika, kuppari” – – – 2015 ”Nebraska” – – – Nykyaika 2016 "Uudenvuodenyö" – – – Lopunajan rakastavaiset 2018 "Pirun ikävä (feat. Anna Puu)" – – – 2024 "Neuvonantaja" – – – Öitä == Lähteet == Luokka:Suomalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laughing Sinners

Laughing Sinners on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Harry Beaumontin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, Neil Hamilton ja Clark Gable. Laughing Sinners on Crawfordin ja Gablen toinen kahdeksasta yhteistyöelokuvasta. Elokuva kertoo Pelastusarmeijan saarnaajasta, joka pelastaa ongelmaisen tytön itsemurhalta. Laughing Sinners perustuu Kenyon Nicholsonin näytelmään Torch Song, jonka pohjalta Bess Meredyth, Edith Fitzgerald ja Martin Flavin laativat käsikirjoituksen. Nicholsonin Torch Song -näytelmä avattiin New Yorkin Broadwaylla 27. elokuuta vuonna 1930. Elokuvaa kuvattiin työnimillä The Torch Song ja Complete Surrender elokuvan tuotantoyhtiön Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Culver Cityssä Kaliforniassa 338 000 dollarin budjetilla. John Mack Brown oli alun perin Carl Loomisin roolissa, kunnes Clark Gable otti hänen paikkansa. Laughing Sinners sai ensi- iltansa Yhdysvalloissa 30. toukokuuta vuonna 1931. Elokuva menestyi hyvin taloudellisesti. Laughing Sinners julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta vuonna 2009. ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Vuoden 1931 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Adolf Moberg

Adolf Moberg (5. syyskuuta 1813 Kemiö – 30. huhtikuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja fyysikko, vuodesta 1875 valtioneuvos. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulainen 1843, hoiti kemian professuuria 1838–1847, fysiikan professori 1849–1875, yliopiston rehtori 1872–1875. Hän oli kirkolliskokousedustaja 1876–1886 ja oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1873–1895. Vuonna 1848 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Hän julkaisi ilmastohavaintoja Suomesta. Hänen omaelämäkertansa ilmestyi postuumisti 1927, suomennettu nimellä Hyvä taival.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 1692 ==Lähteet== Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat Luokka:Suomalaiset fyysikot Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1813 syntyneet Luokka:Vuonna 1895 kuolleet Luokka:Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys
Teräskannus

thumb|right|220px|Janet Leigh ja Robert Ryan Teräskannus (myös Hopeakannus; ) on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1953. Elokuvan pääosissa ovat James Stewart, Janet Leigh ja Robert Ryan. Teräskannus kertoo palkkionmetsästäjästä, joka jahtaa etsintäkuulutettua Coloradossa. Hän saa kaksi palkkion jakamisesta kiinnostunutta apulaista, ja vangiksi saatu rikollinen käyttää miesten keskinäisiä ristiriitoja häikäilemättömästi hyväkseen. Teräskannus oli ehdokkaana vuonna 1954 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkintoon, mikä on harvinainen kunnia lännenelokuvalle. Teräskannus on myös Anthony Mannin ja James Stewartin kolmas yhteinen western-elokuva. ==Näyttelijät== ==Tuotanto== Teräskannuksen käsikirjoituksen laativat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom. Bronisław Kaper sävelsi elokuvan musiikin ja William C. Mellor toimi kuvaajana. Teräskannus kuvattiin Technicolor-menetelmällä Coloradon Kalliovuorilla, San Juan Mountainsilla ja Durangon kaupungissa sekä Kalifornian Lone Pinessa vuonna 1952. 50-vuotias Millard Mitchell kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1953 pian elokuvan jälkeen. Teräskannus jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvaksi. ==Julkaisu ja vastaanotto== Teräskannus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. helmikuuta vuonna 1953. Coloradon Denverissä elokuva sai ensi-illan 6. helmikuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 1. tammikuuta vuonna 1954. Tuotantoyhtiönä toiminut Metro-Goldwyn-Mayer jakeli myös elokuvan. Teräskannus oli ilmestyessään erittäin tuottoisa lippuluukuilla. Elokuva oli sekä taloudellinen että kriittinen menestys. Käsikirjoittajat Sam Rolfe ja Harold Jack Bloom olivat ehdokkaina parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar- palkintoon vuonna 1954. Vielä vuosia julkaisunsa jälkeen Teräskannus on saavuttanut jatkuvaa menestystä ja ylistystä kriitikoilta. Leonard Maltin on ylistänyt Teräskannusta "yhdeksi parhaimmista westerneistä mitä on koskaan tehty." Vuonna 1997 Teräskannus valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 100 prosentin "tuore" arvosana, joka perustuu 11:een arvosteluun. Teräskannus julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 15. elokuuta vuonna 2006. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * * Teräskannus Rotten Tomatoesissa Luokka:Vuoden 1953 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat Luokka:Anthony Mannin ohjaamat elokuvat Luokka:Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvat
Templeton-palkinto

Templeton-palkinto () on liikemiehenä ja filantrooppina toimineen John Templetonin vuonna 1972 perustama palkinto, jonka Templetonin säätiö myöntää vuosittain ”elämän hengellistä ulottuvuutta” kirjoituksillaan, tutkimuksellaan tai käytännön teoillaan edistäneelle henkilölle. Sen arvo on nykyään 1,1 miljoonaa Englannin puntaa. Palkinnon saajan valitsee raati, joka koostuu eri uskontokuntien edustajista. ==Palkinnon saajat== Vuosi Saaja Maa tai järjestö 1973 Äiti Teresa 1974 Veli Roger 1975 Sarvepalli Radhakrishnan 1976 Léo Suenens 1977 Chiara Lubich 1978 Thomas Torrance 1979 Nikkyo Niwano 1980 Ralph Wendell Burhoe 1981 Cicely Saunders 1982 Billy Graham 1983 Aleksandr Solženitsyn 1984 Michael Bourdeaux 1985 Alister Hardy 1986 James McCord 1987 Stanley L. Jaki 1988 Inamullah Khan 1989 George MacLeod 1989 Carl Friedrich von Weizsäcker 1990 Baba Amte 1990 L. Charles Birch 1991 Immanuel Jakobovitš 1992 Kyung-Chik Han 1993 Charles Colson 1994 Michael Novak 1995 Paul Davies 1996 William R. Bright 1997 Shastri Athavale 1998 Sigmund Sternberg 1999 Ian G. Barbour 2000 Freeman Dyson 2001 Arthur Peacocke 2002 John Polkinghorne 2003 Holmes Rolston 2004 George Ellis 2005 Charles Townes 2006 John D. Barrow 2007 Charles Taylor 2008 Michał Heller 2009 Bernard d’Espagnat 2010 Francisco J. Ayala 2011 Martin Rees 2012 Tenzin Gyatso, 14. Dalai-lama 2013 Desmond Tutu 2014 Tomáš Halík 2015 Jean Vanier 2016 Jonathan Sacks 2017 Alvin Plantinga 2018 Abdullah II 2019 Marcelo Gleiser 2020 Francis Collins 2021 Jane Goodall == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Templeton-palkinnon verkkosivut Luokka:Palkinnot
Veruschka von Lehndorff

Vera Gottliebe Anna von Lehndorff-Steinort, taiteilijanimeltään Veruschka, (s. 14. toukokuuta 1939 Königsberg) on saksalainen malli, näyttelijä ja valokuvataiteilija. Hän kuuluu itäpreussilaiseen aatelissukuun ja on myös Lehndorff-Steinortin kreivitär. == Lapsuus ja perhe == Veruschkan isä oli kreivi Heinrich von Lehndorff-Steinort, joka palveli toisen maailmansodan aikana Wehrmachtin yliluutnanttina. Lehndorff-Steinort oli mukana Hitlerin murhaamista suunnitelleessa heinäkuun 20. päivän salaliitossa, minkä vuoksi hänet teloitettiin syyskuussa 1944. Isänsä kuoleman jälkeen Veruschka oli perheineen sodan loppuun saakka vangittuna eri keskitysleireillä. == Mallivuodet == 1950-luvulla Veruschka opiskeli muotoilua ja muutti vuosikymmenen loppupuolella Firenzeen, jossa hän ryhtyi 20-vuotiaana ammattimalliksi. Veruschka työskenteli lyhyen aikaa myös Pariisissa ja New Yorkissa, kunnes asettui vuonna 1961 Müncheniin. Vuonna 1966 hän esiintyi Michelangelo Antonionin kulttimaineeseen nousseessa elokuvassa Blow-Up – erään suudelman jälkeen. Veruschka nousi 1960-luvulla yhdeksi aikakauden parhaiten palkatuista malleista, jonka kerrottiin ansainneen jopa 10 000 dollaria päivässä. Hän vieraili 1970-luvun alussa myös Suomessa ja toimi Friitala Oy:n mallina.Friitala Fashion Oy – Historia. Viitattu 23.3.2013. Veruschka lopetti mallintyöt vuonna 1975 riitauduttuaan Vogue-lehden päätoimittajan kanssa. Hän on myöhemmin näytellyt pieniä rooleja useissa elokuvissa aina 2000-luvulle saakka. Tunnetuimpia niistä ovat Frankenstein-filmatisointi Hirviölle morsian (2005) sekä James Bond -elokuva Casino Royale (2006), jossa hänellä on cameorooli. 2000-luvulla Veruschka on jälleen palannut lavoille, esiintyen muun muassa Lontoossa vuonna 2010 järjestetyssä muotinäytöksessä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Veruschkan kotisivut * Luokka:Saksalaiset mallit Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Saksalaiset taiteilijat Luokka:Saksalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo naispuolisista Formula 1 -kuljettajista

Tämä on luettelo naispuolisista moottoriurheilukilpailijoista, jotka ovat osallistuneet Formula 1 -sarjaan. Viisi naiskuljettajaa on osallistunut vähintään yhteen GP-kilpailuun, mutta ainoastaan kaksi heistä ei ole karsiutunut aika-ajossa ja ajanut itse kilpailussa. Ainoa MM-pisteitä kerännyt kuljettaja on Lella Lombardi, joka ajoi kuudenneksi kaudella Espanjan osakilpailussa (kilpailun pisteet kuitenkin puolitettiin, koska kilpailu keskeytettiin ja täysiin pisteisiin vaadittua kisapituutta ei ajettu). ==Kuljettajat== Nimi Kaudet Tallit Kilpailut (Lähdöt) Pisteet Filippis Maria Teresa de Filippis 1958–1959 Maserati, Behra- Porsche 05 (3) 40 Lombardi Lella Lombardi 1974–1976 March, RAM, Williams 17 (12) 50,5 Galica Divina Galica 1976, 1978 Surtees, Hesketh 03 (0) 2\- Wilson Desiré Wilson 1980 Williams 01 (0) 3\- Amati Giovanna Amati 1992 Brabham 03 (0) 1\- ==Testikuljettajat== Muutamat naisautourheilijat ovat testanneet Formula 1 -autoilla. IndyCar-ajaja Sarah Fisher ajoi McLarenia Yhdysvaltain Grand Prix’ssä vuonna 2002. Katherine Legge testasi Minardia Vallelungan radalla vuonna 2005. Susie Wolff oli Williamsin kehityskuljettaja vuosina 2012–2015. María de Villota testasi Marussiaa vuonna 2012. Simona de Silvestro oli Sauberin testikuljettaja vuonna 2014, ja Carmen Jordá Lotus F1:n vuonna 2015. Vuodesta 2017 lähtien Tatiana Calderón on toiminut Sauberin testikuljettajana. ==Lähteet== n Luokka:Formula 1 -kuljettajat Formula 1 naiset Formula 1
Kontulatalo

thumb|right|280px|Kontulatalo. Kontulatalo on Kontulan ostoskeskuksessa sijaitseva yhteistoimintatila. Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto vuokraa tilaa, jossa toimii alueellinen kulttuuri- ja tietotekniikkakeskus Kontupiste, matalankynnyksen sosiaaliasema Symppis ja KontuKeskus ry:n käytössä olevan kokoustila Wanha Posti. Kulttuuri- ja kirjastolautakunnan lausunto Demokratia-ryhmän loppuraportista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kontukeskus Kontulatalossa * Kontupiste * Kontulatalo ulkoa * Kontulatalon elokuvaviikonloppu Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kontula
Game Informer

Game Informer oli yhdysvaltalainen videopelilehti, joka sisälsi artikkeleita, uutisia, strategiaa sekä arvosteluja videopeleistä ja niiden konsoleista. Kesäkuussa 2012 lehteä oli myyty kuukausimyyntinä yhteensä 8 miljoonaa kappaletta, joka teki siitä levikiltään kolmanneksi laajimman aikakauslehden Yhdysvalloissa. Game Informer aloitti julkaisun vuonna 1991, jolloin videopelien jälleenmyyjä Funcoland aloitti julkaisun. Vuonna 2000 GameStop osti FuncoLandin ja sen myötä lehden. GameStop myi lehteä myymälöissään. Ostamalla lehden tilaaja sai myös oikeuden käyttää erityistä sisältöä Game Informerin nettisivuilla. Game Informer uudisti täysin lehden ja nettisivunsa marraskuussa 2009. Vuonna 2011 lehti oli kolmanneksi suurin Yhdysvalloissa ja levikki oli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Vuonna 2017 levikki oli seitsemän miljoonaa ja vuonna 2019 GameStop irtisanoi puolet lehden työntekijöistä. Elokuussa 2024 kerrottiin, että lehden omistava GameStop lopettaa sen. Kesäkuussa 2024 julkaistu lehden viimeinen numero oli järjestyksessä lehden 367 numero. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset videopelilehdet
Gunnar Modeen

Gunnar Maximilian Modeen (19. kesäkuuta 1895 Kuopio – 30. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä ja sosiaalipoliitikko. Hän oli vuodesta 1920 Tilastollisessa päätoimistossa, sai 1944 kanslianeuvoksen arvon ja toimi vuosina 1936–1961 sosiaaliministeriön sosiaalisen tutkimustoimiston päällikkönä.Otavan Iso tietosanakirja, osa 5, p. 1694. Otava 1968. Modeen esitti 1934 huomiota herättäneen väestöennusteen, jossa hän ennakoi, ettei Suomen väestömäärä koskaan ylittäisi neljää miljoonaa. Ennusteen mukaan väestönkasvu tulisi silloisten syntyvyys- ja kuolevuuslukujen valossa pysähtymään 1970-luvulla.Suomen väkiluku ei koskaan tule ylittämään 4 miljoonaa, sanoo yliaktuaari Modeen. 40 vuoden kuluttua saavutetaan maksimiluku ja sen jälkeen alkaa vähentyminen. Mielenkiintoinen esitelmä eilen Helsingissä väkiluvun tulevasta kehityksestä ja sen taloudellisista seurauksista, Aamulehti, 18.10.1934, nro 281, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 19.10.2024 Vasta siinä vaiheessa alkoi Suomessa julkinen keskustelu väestöpolitiikasta. Modeenin ennuste johti välillisesti siihen, että vuonna 1935 säädettiin lait aviopuolisoiden verottamisesta erikseen, niin kutsutusta poikamiesverosta ja lapsivähennysten korottamisesta sekä vuonna 1937 vähävaraisille naisille myönnettävästä äitiysavustuksesta.Veikko Huttunen; Kansakunnan historia 6: täysivaltainen kansakunta, s. 554. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1968. ==Julkaisuja== * Laskelmia Suomen vastaisesta väestönkehityksestä (Gunnar Fougstedtin kanssa), 1939 * Elinkustannusindeksi, 1952 * Finlands befolking, 1953 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset tilastotieteilijät Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet Luokka:Suomalaiset sosiaalipoliitikot
Salohapero

Salohapero (Russula graminea) on Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa sekä epäilemättä Venäjälläkin kasvava suurikokoinen vihreälakkinen haperolaji. Se on keskittynyt kosteihin vanhoihin kuusikkoihin. Suomessa laji vaikuttaa pohjoispainotteiselta, Ruotsissa havaitut esiintymät ovat Pohjanlahden rannikolla erityisesti Ångermanlandissa ja Norjassa sitä on ainakin Oslon ja Trondheimin seuduilla. Se muistuttaa väriltään paljon koivuhaperoa, muilta ominaisuuksiltaan isohaperoa. Laji on julkaistu tieteelle uutena vasta vuonna 2012. Museonäytteitä on kuitenkin kymmeniä, ja lajin olemassaolo on varmistettu mikroskooppitutkimuksin sekä DNA-analyysein ja kermanväristen itiöiden mykologisella värivertailulla. Kyseessä on ilmeisesti kuusen juurisieni. Laji on määritelty uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettäväksi (NT). Myrkylliseksi sitä ei ole havaittu. Sienen lakki on aluksi puolipallomainen, sittemmin laakea ja lopulta kuopalla. Heltat ovat kolotyviset, malto valkeaa. Itiöpöly tummentaa helttoja vanhetessaan. Sienellä ei ole erityistä hajua, maku on nuoressa itiöemässä hieman kirpakka, myöhemmin mieto. Lakki on selkeästi vihreä pintakelmultaan, mutta siinä on ainakin Skandinaviassa havaittu myös punertavan tai okran sävyjä. Lakin läpimitta voi olla jopa 15 cm. Jalka on täyteinen. == Lähteet == Luokka:Haperot
Dulsiini

Dulsiini on keinotekoinen makeutusaine, jonka kehitti Joseph Berlinerbau 1884. Dulsiinin kemiallinen kaava on C9H12N2O2, moolimassa 180,204 g/mol, tiheys 1,199 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), sulamispiste 173–174 °C ja CAS-numero 150-69-6. Dulsiinia on käytetty sokerin korvikkeena ja se on noin 250 kertaa makeampaa kuin sakkaroosi. Dulsiini on hajutonta ja rakenteeltaan väritöntä tai valkoisia kiteitä. Suomessa Orion on valmistanut dulsiinia. == Aiheesta muualla == *PubChem: Dulcin *Human Metabolome Database (HMDB): (4-Ethoxyphenyl)urea *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dulcin *ChemBlink: (4-Ethoxyphenyl)urea *Inchem: 4-Ethoxyphenylurea Luokka:Makeutusaineet
Arthur Hellman

thumb|175px|Arthur Hellman. Arthur Hellman (20. heinäkuuta 1874 Huittinen – 24. maaliskuuta 1937 Kokemäki) oli suomalainen liikemies, joka tunnetaan Friitala Oy:n perustajana.Päivästä päivään. 60 v. täytti..., Helsingin Sanomat, 21.07.1934, nro 192, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 21.07.2024 == Elämä ja ura == Hellman toimi nuoruudessaan useita vuosia isäpuolensa Karl Fredrik Tuomisen oppipoikana äitinsä Justiina Hellman- Tuomisen omistamassa nahkurinliikkeessä Huittisissa. Hellmanin työhön kuului lisäksi valmiiden tuotteiden myyntiä Porin ja Turun kauppatoreilla. Vuonna 1892 hän perusti oman nahkurinverstaan Ulvilan Friitalaan. Neljä vuotta myöhemmin aloitti toimintansa verstaan viereen rakennettu koneistettu nahkatehdas. Vuonna 1917 Hellman muodosti käsityöliikkeestään osakeyhtiön, josta kasvoi vuosikymmenten kuluessa Pohjoismaiden suurin nahkatehdas ja Suomen tunnetuin nahkapukineiden valmistaja. 1930-luvun alussa Hellman jätti tehtaansa johdon nuorempiin käsiin ja siirtyi maanviljelijäksi tilalleen Kokemäen Hiivolaan. Hellman perusti myös Porin Nahkateollisuus Oy:n, myöhemmin Porin Halli Oy, ja oli tämän yhtiön toimitusjohtajana. Arthur Hellman kuoli omistamallaan Hiivolan tilalla Kokemäen Kuurolassa 63-vuotiaana vuonna 1937. Hellmanin jälkeen Friitala Oy:n johtoon nousivat hänen poikansa Artturi Hellemaa ja Arvi Helleranta. Hellmanin kolmas poika Aarne Hellemaa toimi vuodesta 1932 lähtien Satanahka Oy:n pääomistajana ja johtajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset käsityöläiset Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Miika Laiho

Miika Laiho (s. 16. elokuuta 1994) on suomalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Suomen Rotax Max Challenge -sarjassa vuosina 2008–2012 voittaen sarjan mestaruuden vuosina 2008, 2010 ja 2012. Vuosina 2009 ja 2011 hän sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2013 Laiho kilpailee Formula Renault NEC -sarjassa suomalaisessa P1 Motorsport -tallissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Miika Laihon verkkosivut Luokka:Suomalaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt