EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Jalmari Vaara

Kustaa Jalmari Vaara (27. joulukuuta 1888 Sääksmäki – 1958) oli suomalainen huonekalutehtailija ja Ryttylässä toimineen Jalmari Vaara Oy:n omistaja ja johtaja.Joht. Jalmari Vaara 50-vuotias, Helsingin Sanomat, 27.12.1938, nro 348, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotRitva Lantz : Vaaran huonekalutehtaan historiaa, Ryttylän kyläyhdistys ry. 9.12.2021 Vaara sai vuonna 1917 päästötodistuksen Helsingin Puuteollisuusammattikoulusta ja Taideteollisuuskeskuskoulusta. Hän toimi ammattikoulun opettajana Turussa 1917–1920 ja Lahden Kotiteollisuuskoulun johtajana 1920–1929. Vuosina 1929–1931 Vaara oli Englannissa tutkimassa sikäläistä huonekalualaa ja huonekalukauppaa sekä huonekalujen vientiä sinne. Jalmari Vaara oli Veljekset Vaara Oy:n palveluksessa 1920-luvulta lähtien ja oli yhtiön toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1934 saakka. Jalmari Vaara ja hänen veljensä Martti Vaara (1895–1983) ja Viljo Vaara perustivat vuonna 1925 Hollolaan avoimen yhtiön Puuseppätehdas Veljekset Vaara, jonka seuraaja oli 1927 perustettu Veljekset Vaara Oy Huonekalutehdas. Veljesten isä K. K. Wikman oli pitänyt puusepänverstasta Sääksmäellä. Vuonna 1934 Vaara osti Oy Höylän, entisen Huonekaluteollisuus Oy:n osake-enemmistön ja muutti yhtiön nimeksi Jalmari Vaara Oy toimien sitten yhtiön johtajana. Walter Marttinen, Matti Schreck ja T. W. Zimmermann olivat perustaneet 1932 Oy Höylän huonekalutehtaan Ryttylään jatkamaan Huonekaluteollisuus Oy:n toimintaa. Hän rakennutti 1934 Ryttylään uuden tehdasrakennuksen huonekalutehtaalleen, hankki tehtaaseen koneita ja palkkasi työväkeä. Tehdas tuotti huonekaluja sekä kotimaahaan että vientiin ulkomaille. Se työllisti noin 40 henkilöä.Aki Rantasen keräilysivut : Jalmari Vaaran huonekalutehdas RyttylässäTäydentäviä yhtiötietoja : Muurame- yhtiöt, Pörssitieto G. Kock Ryttylän huonekalutehdas tuhoutui tulipalossa 28. toukokuuta 1937. Palossa tuhoutuivat myös tehtaat koneet, valmiiden ja puolivalmiiden tuotteiden varastot sekä suurin osa tehtaan vieressä olleista lautatapuleista. Tehdas rakennettiin kuitenkin uudelleen ja hankittiin sinne uudet koneet. Talvisodan aikana Sakon ase- ja ammustehtaan toimintaa hajasijoitettiin eri paikkoihin. Ryttylän lasitehtaalle siirrettiin patruunalataamo ja Vaaran huonekalutehtaalle hylsyjen ja luotien valmistamot. Huonekalutehtaan katolle oli rakennettu torni, johon sijoitetulla kaksipiippuisella Lewis-merkkisellä ilmatorjuntapikakiväärillä ammuttiin matalalla ohi lentänyttä Tupolev SB-2 pommikonetta niin että se räjähti Vähikkälän Sauvalan kartanon pellolle tuhoutuen täysin. Sotavuosien jälkeen Jalmari Vaara Oy jatkoi huonekalujen valmistamista ja tehtaan tuotteita oli kaupan eri puolilla Suomea. Vaara oli Oy Suomi Export Ltd:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1932 ja Suomen Puusepänteollisuuden Liiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1932. Jalmari Vaara menehtyi kotitalonsa tulipalossa vuonna 1958. Huonekalutehdas toimi vielä 1960-luvulla Ryttylässä. Jalmari Vaara Oy:n toiminta päättyi konkurssiin 1982. Tehdasrakennus on edelleen olemassa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Amund Ringnes

Amund Ringnes (7. lokakuuta 1840 Krødsherad – 13. tammikuuta 1907 Kristiania) oli norjalainen liikemies ja mesenaatti. Hän perusti vuonna 1877 yhdessä veljensä Ellef Ringnesin ja Axel Heibergin kanssa Ringnesin panimon. Kolmikko rahoitti Fridtjof Nansenin ja Otto Sverdrupin tutkimusmatkoja, ja Amund Ringnesin saari Kanadassa on nimetty hänen mukaansa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset liikemiehet Luokka:Mesenaatit Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Taisija Bekbulatova

Taisija Bekbulatova () on venäläinen toimittaja.Katherine Jacobsen, ‘Censor yourself or don’t work at all’: Why squeezed Russian journalists are fleeing in droves Committee to Protect Journalists 10.3.2022, viitattu 25.12.2023 Bekbulatova aloitti vuonna 2012 työskentelyn kirjeenvaihtajana Kommersantissa. Vuosina 2017–2019 hän oli Meduzan erikoiskirjeenvaihtaja. Vuonna 2019 Bekbulatova perusti riippumattoman uutissivusto Holod Median, jonka päätoimittajaksi hän ryhtyi.Taisia Bekbulatova International Journalism Festival, viitattu 25.12.2023 7\. heinäkuuta 2020 poliisi ratsasi Bekbulatovan asunnon Moskovassa. Samana päivänä suoritettiin toimittaja Ivan Safronovin pidätys maanpetosepäilyn perusteella.Officials raid the home of former ‘Meduza’ correspondent Taisiya Bekbulatova Meduza 7.7.2020, viitattu 25.12.2023 Venäjän oikeusministeriö julisti Bekbulatovan vuonna 2021 "ulkomaiseksi agentiksi". Bekbulatova muutti tämän jälkeen Tbilisiin Georgiaan. Useat muut Holod Median toimittajat pakenivat Venäjältä Ukrainan sodan (2022) ja uusien entistä ankarampien lehdistönvapauden rajoitusten myötä. Bekbulatova valittiin BBC:n 100 Women -listalle Aleksandra Skotšilenkon ja Alla Pugatšovan kanssa vuonna 2022.BBC Names Russian Pop Star, Jailed Anti- War Artist, Journalist to Influential Women List The Moscow Times 7.12.2022, viitattu 25.12.2023 == Lähteet == Luokka:Venäläiset toimittajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Ellef Ringnes

Ellef Ringnes (25. lokakuuta 1842 Krødsherad – 15. maaliskuuta 1929 Oslo) oli norjalainen liikemies ja mesenaatti. Hän perusti vuonna 1877 Ringnesin panimon yhdessä veljensä Amund Ringnesin ja Axel Heibergin kanssa. Kolmikko rahoitti Fridtjof Nansenin ja Otto Sverdrupin tutkimusmatkoja. Ellef Ringnesin saari Kanadassa on nimetty hänen mukaansa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset liikemiehet Luokka:Mesenaatit Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1929 kuolleet
Noresund

Noresund on taajama Krødsheradin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa ja kuntansa hallintokeskus. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 356 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Krødsherad Luokka:Norjan taajamat
Livingstone (yhtye)

Livingstone oli suomalainen kristillinen yhtye. Se aloitti seurakuntanuorten harrastusyhtyeenä. Yhtyeessä oli mukana Pekka Ruuskan lisäksi Jyrki "Speedy" Saarinen, joka oli aiemmin soittanut Broadcast-yhtyeessä. Livingstone onnistui saamaan radiosoittoa myös ei-uskonnollisissa ohjelmissa ja menestyi Levyraadissa. Ruuskan mukaan tiukimmat kristilliset ryhmät kuitenkin vieroksuvat yhtyettä. 1980-luvun puolivälissä Ruuska lähti soolouralle. == Diskografia == === Albumit === * * * * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kristilliset yhtyeet
Oppenheimer-timantti

Oppenheimer-timantti on vuonna 1964 Kimberleyn läheltä, Etelä-Afrikasta löydetty hiomaton timantti. Se on korkeudeltaan 3,8 senttimetriä ja painoltaan 253,7 karaattia. Timantti on väriltään keltainen, minkä saavat aikaan typen epäpuhtaudet. Timantti on nimetty kaivosyrittäjä Ernest Oppenheimerin mukaan. == Lähteet == Luokka:Timantit
Rebekka Habermas

thumb|Rebekka Habermas Rebekka Habermas (1959 – 21. joulukuuta 2023) oli saksalainen historioitsija.Habermas Rebekka Academia Europæa, viitattu 25.12.2023 Rebekka Habermas S. Fischer Verlage, viitattu 25.12.2023 Lehrstuhl für Neuere Geschichte - Prof. Dr. Rebekka Habermas Georg-August-Universität Göttingen, viitattu 25.12.2023 Hän oli filosofi Jürgen Habermasin tytär.Rebekka Habermas gestorben Zeit 21.12.2023, viitattu 25.12.2023 Habermas opiskeli historiaa ja romaanisia kieliä Konstanzissa ja Pariisissa. Hän valmistui näistä opinnoistaan vuonna 1985 ja väitteli tohtoriksi Saarlandin yliopistossa Saarbrückenissä vuonna 1990. Habermas oli apulaisprofessorina Bielefeldin yliopistossa vuosina 1992–1997 ja professorin sijaisena Bochumin yliopistossa vuosina 1998–2000. Hän toimi vuodesta 2000 professorina Göttingenin Georg-August-yliopistossa, jossa hän opetti keskiajan ja nykyajan historiaa.Rebekka Habermas Wallstein Verlag, viitattu 25.12.2023 Habermas oli myös Oxfordin yliopiston Richard von Weizsäcker Fellow ja New Yorkin The New Schoolin Theodor Heuss -professori.Negotiating the secular and the religious in the German Empire: transnational approaches Berghahn Books, viitattu 25.12.2023 Lisäksi hän opetti muun muassa Montrealissa ja Pariisissa. Habermas valittiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2012. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Geisteswissenschaften International -palkinto. Vuonna 2015 hän sai Chester Penn Higby -palkinnon artikkelistaan "Lost in Translation: Transfer and Non-Transfer in the Atakpame Colonial Scandal" vuonna 2015. Habermas keskittyi tutkimustyössään muun muassa kolonialismin historiaan; hän edusti uutta lähestymistapaa Saksan siirtomaahistoriaan.Historikerin Rebekka Habermas ist tot NDR 21.12.2023, viitattu 25.12.2023 Habermasin tärkeimpiin julkaisuihin kuuluivat Frauen und Männer des Bürgertums. Eine Familiengeschichte (1750–1850) (2000), Diebe vor Gericht. Die Entstehung der modernen Rechtsordnung im 19. Jahrhundert (2016) ja Skandal in Togo. Ein Kapitel deutscher Kolonialherrschaft (2016).Michael Hesse, Rebekka Habermas gestorben: Deuterin der Kolonialgeschichte Frankfurter Rundschau 25.12.2023, viitattu 25.12.2023 Habermas toimitti lehteä Historische Anthropologie. Hän kuoli 64-vuotiaana pitkään sairastettuaan. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet Luokka:Academia Europæan jäsenet
Kurittula (Loimaa)

Kurittula on kylä Loimaalla. Ennen vuotta 2005 kylä kuului Loimaan kuntaan. Kurittula sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella, ja sitä halkoo Vanha Alastarontie (yhdystie 12608). Matkaa kylästä Loimaan kunnan entiseen keskukseen Hirvikoskelle on noin 5 kilometriä. Vuonna 1540 Kurittulassa mainitaan olleen kolme taloa: Sipi, Mikkola ja Pisku. Kurittulassa sijaitsee Loimaan Nuorisoseuran omistama seuraintalo Toukola. Kylässä toimi Kurittulan koulu vuoteen 2005 asti. ==Lähteet== Luokka:Loimaan kylät
Arthur Donner

Arthur Anders Donner (13. maaliskuuta 1884 Helsinki – 26. joulukuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtaja.Insinööri Arthur Donner, Aamulehti, 27.12.1928, nro 353, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotArthur Anders Donner, Iltalehti, 27.12.1928, nro 302, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Arthur Donnerin isä oli Helsingin yliopiston rehtori ja tähtitieteen professori Anders Severin Donner. Arthur Donner pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1902 ja valmistui diplomi-insinööriksi Polyteknillisen opiston konerakennus- ja sähköteknilliseltä osastolta 1907. Hän erikoistui alunperin kutomateollisuusalalle ja harjoitteli ensin suomalaisissa tehtaissa, Skotlannin ja Irlannin tehtaissa ja sitten 1907–1908 eräissä saksalaisissa kehruutehtaissa sekä Belfastin kutomakonetehtaissa. Donner tuli vuonna 1908 insinööriksi Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n kehruuosastolle. Hänestä tuli 1911 yhtiön kutomotehtaitten teknillinen johtaja ja 1913 yhtiön toinen toimitusjohtaja. Ensimmäisen maailmansodan aikana Donner johti yhtiön tuotannon laajennuksia sekä suuren vesivoimalaitoksen rakennustöitä. Voimalaitoksen valmistuttua tehtaiden käyttövoimaksi tuli kokonaan sähkö. Donner vapautettiin vuonna 1919 pellavatehtaar teknillisen johtajan tehtävistä ja hän saattoi sitten keskittyä yhtiön uusien tuotantolaitosten rakentamiseen Anjalankoskelle Kymijoen varteen. Sinne valmistui Donnerin johdolla Inkeroisten vesivoimalaitos ja uusittiin kokonaan yhtiön puuhiomo. Vuodesta 1926 alkaen Donner toimi Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtajana. Donner oli johtokunnan jäsenenä Ph. U. Strengberg & C:o Oy:ssä, Etelä-Suomen Voima Oy:ssä, Oy Teknikassa ja Tampereen Puuvillateollisuus Oy:ssä. Donner oli jäsenenä Tampereen suojeluskunnassa, useissa kunnallisissa lautakunnissa, Tampereen Teknillisen Seuran ja Tampereen Teknillisen Opiston johtokunnissa sekä kutomateollisuuden keskusjärjestöissä. Arthur Donner kuoli joulukuussa 1928 Saltzmanin yksityissairaalassa Helsingissä vaikean sydän- ja munuaisvian seurauksena. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1928 kuolleet
C. I. Scofield

Cyrus Ingerson Scofield (19. elokuuta 1843 Lenaween piirikunta, Michigan – 24. heinäkuuta 1921 New York City) oli yhdysvaltalainen juristi ja poliitikko, ja myöhemmällä urallaan vaikutusvaltainen teologi ja uskonnollinen kirjailija. Scofield on tunnettu teoksesta Scofield Reference Bible. Scofieldin kirjoitukset aiheuttivat dispensationalismin suuren suosion joidenkin yhdysvaltalaisten kirkkojen piirissä. Vaikka Scofield seurasi John Nelson Darbyn kehittämää dispensationalismia, Charles Ryrien mukaan hän sai paljon vaikutteita Isaac Wattsilta. == Elämä == Yhdysvaltain sisällissodan alkaessa Scofield oli vierailulla sisarensa luona Wilsonin piirikunnassa Tennesseessä. Toukokuussa 1861 hän liittyi Konfederaation armeijaan. Heinäkuussa 1862 Scofield pyysi vapautusta palveluksesta, koska oli kotoisin Michiganista, alaikäinen ja huonossa kunnossa. Hän sai virallisesti kotiutuksensa 26. syyskuuta 1862. Noin vuonna 1865 hän muutti St. Louisiin asumaan toisen sisarensa ja tämän aviomiehen luokse. Scofield työskenteli St. Louisin verotuslautakunnan toimistossa ja aloitti kouluttautumisen lakimiehen ammattiin. Vuonna 1869 Scofield perheineen muutti Kansasin Atchisoniin. Scofield pätevöityi asianajajaksi Kansasissa ja työskenteli jonkin aikaa lakitoimistossa. Scofield valittiin Kansasin lainsäätäjäksi 1871–1872 Atchisonin ja Nemahan piirikuntien edustajana. Hänet nimitettiin Kansasin Yhdysvaltain piirisyyttäjäksi 1873, mutta saman vuoden joulukuussa Scofield erosi virasta sekaannuttuaan poliittiseen skandaaliin ja lahjuksiin. Vuoteen 1877 mennessä Scofield oli eronnut vaimostaan ja palannut St. Louisiin. 1870-luvun lopulla hän oli osallisena väärennösjutussa, josta hän sai mahdollisesti vankilatuomion. Noin vuonna 1879 hän tuli uskoon ja osallistui fundamentalisti Dwight L. Moodyn evankeliointityöhön. Scofield omaksui dispensationaalisen teologian James H. Brookesin oppilaana. Scofieldistä tuli texasilaisen kongregationaalisen kirkon pastori, ja hän käytti aikansa kirjoittamiseen ja saarnaamiseen. Hän luennoi Yhdysvalloissa ja Euroopassa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset evankelistat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset juristit Luokka:Vuonna 1843 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Gaboninkopaalipuu

Gaboninkopaalipuu (Guibourtia pellegriniana) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, kopaalipuiden (Guibourtia) sukuun kuuluva kasvilaji. Puulaji kasvaa 30–50 metriä korkeaksi, ja sen runko voi kasvaa halkaisijaltaan noin 70 cm paksuksi. Gaboninkopaalipuu kasvaa usein pieninä ryhminä, ja kasvupaikkoinaan laji suosii sulkeutuneita sademetsiä sekä muita metsiä. Lajia tavataan luonnossa Afrikassa Norsunluurannikolta Gaboniin ulottuvalla alueella. Gaboninkopaalipuun sydänpuu on punertavanruskeaa, ja sen ympärillä on selvästi erottuva 2–8 senttimetrin kerros vaaleaa pintapuuta. Gaboninkopaalipuusta tehtyä puutavaraa käytetään monenlaisiin käyttökohteisiin, muun muassa sisustusmateriaalina, huonekaluissa, puupaneeleissa ja -pinnoitteissa sekä puukäsitöissä. == Lähteet == Luokka:Hernekasvit Luokka:Puut Luokka:Uhanalaiset kasvit
Musiikkia Risto Jarvan elokuvista

Musiikkia Risto Jarvan elokuvista on suomalaissäveltäjä Markku Kopiston toukokuussa 1978 julkaistu soundtrack-albumi.Rantanen 2005, s. 174. Albumi on sisältää musiikkia Risto Jarvan ohjaamista elokuvista Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975), Loma (1976) ja Jäniksen vuosi (1977). Kopisto työskenteli aikoinaan soitonopettajana ja valmisteli samalla musiikkia elokuvaan Jäniksen vuosi. Elokuvan ohjaaja Jarva ehdotti sävellysten julkaisemista albumilla, johon Kopisto suostui. Radiotoimittajat valitsivat albumin kuukauden levyksi. Love Records julkaisi albumin vain vinyylilevynä Love Records- levymerkillä.Rantanen 2005, s. 262. Siboney julkaisi albumin vuonna 2004 remasteroituna CD-levynä. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Markku Kopisto, ellei toisin mainita. ; A-puoli ; Jäniksen vuosi (1977) # # # # # # # # ; B-puoli ; Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975) # * # # # # ; Loma (1976) # * # # # # Lähde:Markku Kopisto: Musiikkia Risto Jarvan elokuvista -vinyylialbumin takakannen tiedot, Love Records, LRLP 265, 1978. == Tekijät == === Muusikot === * Markku Kopisto – kapellimestari (paitsi 11) * Risto Pelli – kapellimestari (11) * Keijo Aho – oboe (18) * Kari Karjalainen – basso- ja piccolotrumpetit (8) * Veijo Lankinen – sopraanonokkahuilu (14), tuuba (12) * Mikko Salo – huilu (1, 2, 8) * Risto Pensola – klarinetti (1, 8), sopraano (5–7, 11) -ja tenorisaksofonit (5, 7, 11, 12) * Esa-Pekka Salonen – käyrätorvi (8) * Heikki Simola – fagotti (8) * Vesa Mäkelä – huuliharppu (9, 10, 12) * Mikko Nikula – viulu (15, 16) * Maarit Nikula – laulu (17) * Timo Tervo – laulu (13) * Risto Pelli – piano (9, 11, 13) * Seppo Hovi – harmonikka (1, 3), piano (4) * Ole Halén – kitara (1, 2, 6) * Jari Metsberg – kitara (9) * Timo Ryymin – kitara (10, 14-16), rytmikitara (18) * Ilkka Virta – soolokitara (18) * Heikki Laurila – mandoliini (15, 16) * Antti Hytti – kontrabasso (1, 6, 13), sähköbasso (5) * Heikki Liikanen – sähköbasso (9, 11) * Timo Aittokallio – rummut (9, 11) * Tero Sarikoski – rummut (6, 7) ; Heikki Hämäläisen jousiryhmä (”Katseen kosketus”) * Heikki Hämäläinen, Jussi Pesonen, Ahti Pilvi, Juhani Tiainen ja Jorma Ylönen – viulut * Jarmo Ahvenainen – alttoviulu * Veli-Pekka Bister ja Kari Lindstedt – sellot Lähteet: === Tuotanto === * Filminor / Markku Kopisto – tuottaja * Paul Jyrälä – äänitys (Jäniksen vuosi, Love Records -studio, 1977 ja Loma, Finnvox-studiot, 1976) * Mikael Nuorivaara – äänitys (Mies, joka ei osannut sanoa ei, Finnvox-studiot, 1975) * Matteus ”Matti” Marttila – kannen maalaus * Kullervo Kukkasjärvi – takakannen tekstit Lähde: == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Vuoden 1978 soundtrackit Luokka:Love Recordsin albumit Luokka:Vuoden 1978 esikoisalbumit
Ivan Marjanenko

Ivan Oleksandrovytš Marjanenko (oikea sukunimi: Petlišenko ; 9\. kesäkuuta 1878 Sotševanivin huuttori, lähellä Marjanivkaa, Jelisavetgradin piiri, Hersonin kuvernementti – 4. marraskuuta 1962 Harkova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen sankariroolien näyttelijä, ohjaaja ja opettaja. thumb|upright|Muistolaatta Ivan Marjanenkon kotitalon seinässä Harkovassa. thumb|left|upright|Ivan Marjanenkon kotitalo Harkovassa. Marjanenko kävi koulun Kupjanskissa (1895) ja työskenteli sitten näyttämömestarina ja näyttelijänä setänsä Marko Kropyvnytskyin seurueessa ja Onysym Suslovin seurueessa (1899–1906) ja F. Volykin (1903–1904) seurueessa. Hän oli näyttelijä ja ohjaaja Sadovskyin teatterissa Kiovassa (1906–1914). Hän johti Ukrainan näyttelijöiden yhdistystä (1915–1916) ja Ukrainan kansallisteatteria Kiovassa (1917–1918). Vuonna 1918 hän liittyi valtion draamateatteriin (vuodesta 1919 Ukrainan neuvostotasavallan Ševtšenkon ensimmäinen teatteri). Hän työskenteli Berezilissä (1922–1934) ja Harkovan ukrainalaisessa draamateatterissa (1934–1958). Marjanenko esiintyi lähes 200 roolissa useissa näytelmissä ukrainalaisista kansannäytelmistä maailman klassikoihin. Oltuaan kansanomaisen teatterityylin näyttelijä hän siirtyi Berezilin muodolliseen innovatiiviseen näyttelemistyyliin. Kun Les Kurbasia vastaan hyökättiin vuonna 1933, Marjanenko puhui hänen puolustuksekseen. Teatterin ohella hän näytteli myös elokuvissa, muun muassa Ivan Kavaleridzen ohjaamassa, Suomessakin esitetyssä elokuvassa Prometheus.. Hän opetti Lysenkon teatteri- ja musiikki- instituutissa Kiovassa (1917–1918) ja Harkovan teatteri-instituutissa (1944–1961). Marjanenko on kirjoittanut teoksen Mynule ukrajinskoho teatru ('Ukrainan teatterin menneisyys', 1953). Hänen elämäkertansa julkaistiin Kiovassa vuosina 1964 ja 1968. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Propyleenikloorihydriini

Propyleenikloorihydriini (C3H7ClO) on kloorihydriineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen. == Ominaisuudet== Huoneenlämpötilassa propyleenikloorihydriini on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdiste reagoi emästen kanssa hydrolysoituen propyleenioksidiksi ja propyleeniglykoliksi. Gordon Y. T. Liu, W. Frank Richey, Joanne E. Betso, Brian Hughes, Joanna Klapacz & Joerg Lindner: "Chlorohydrins", teoksessa Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2014 == Valmistus ja käyttö == Propyleenikloorihydriiniä valmistetaan propeenin ja klooriveden reaktiolla. Reaktiossa muodostuu myös 2-klooripropan-1-olia. Propyleenikloorihydriinia käytetään propyleenioksidin ja muiden yhdisteiden valmistukseen. == Lähteet == Luokka:Alkoholit Luokka:Organohalidit
Jishishanin maanjäristys 2023

Jishishanin maanjäristys 2023 oli 18. joulukuuta 2023 juuri ennen vuorokauden vaihtumista Kiinassa sattunut maanjäristys, jonka keskus oli Gansun maakunnassa Linxian hui-kansan autonomisen prefektuurin alueella.Liz Lee, Qiaoyi Li, Ryan Woo, Homes collapse as earthquake kills more than 100 in China's rural Gansu Reuters 20.12.2023, viitattu 25.12.2023 Frances Mao, Christy Cooney, Gansu earthquake: Over 120 killed in China's deadliest quake in years BBC 20.12.2023, viitattu 25.12.2023 Eniten vahinkoja kohdistui prefektuuriin kuuluvaan Jishishanin piirikuntaan. Jishishanin maanjäristyksen voimakkuus oli Kiinan mukaan 6,2 Richterin asteikolla; Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen mukaan magnitudi oli 5,9 ja syvyys 10 kilometriä. Kuolonuhreja oli ainakin 117 Gansun maakunnassa ja 31 Qinghain maakunnassa, minkä lisäksi kolme henkilöä oli maanjäristyksen jäljiltä kadoksissa vielä 24. joulukuuta 2023. Loukkaantuneita oli lähes tuhat. Lisäksi yli 14 000 kotia tuhoutui. Jishishanin maanjäristys 2023 oli eniten kuolonuhreja vaatinut maanjäristys Kiinassa sitten Ludianin maanjäristyksen 2014.Strong earthquake in northwest China that killed at least 148 causes economic losses worth millions AP News 24.12.2023, viitattu 25.12.2023 Joulukuun 20. päivään mennessä 2023 oli tieto noin kymmenestä jälkijäristyksestä. Myös Xinjiangissa koettiin 19. joulukuuta 2023 maanjäristys, jonka magnitudiksi mitattiin 5,5. Jishishanin maanjäristyksen Gansun maakunnassa tuottamat rahalliset tappiot maatalous- ja kalastuselinkeinoille arvioitiin alustavasti 532 miljoonan yuanin suuruisiksi. == Lähteet == Luokka:Maanjäristykset Kiinassa Luokka:Vuoden 2023 maanjäristykset Luokka:Gansu
Kökarin tuulivoimalaitos

Kökarin tuulivoimavoimalaitos eli Mika on Ahvenanmaalla Kökarin Sommarönissä toimiva tuulivoimalaitos. Sen kapasiteetti on 500 kilowattia ja vuosituotanto 1,3 gigawattituntia. Voimalan omistaa osuuskunta Ålands Vindenergi Andelslag. Voimalasta käytetään osuuskunnassa myös nimeä Mika. Kökarin voimalaitos on tällä hetkellä vanhin ahvenanmaalainen tuulivoimalaitos, sillä sekä Vinghalsin että Bredvikin tuulivoimalat on purettu pois . == Yleistä == Ahvenanmaalla on ollut tavallista ladata lyijyakkuja pienillä tuulivoimalla pyörivillä sähkögeneraattoreilla. Vaikka 1980-luvulla tiedettiin Tanskassa olevasta tuulivoiman trendistä, eivät ahvenanmaalaiset olleet vielä innostuneet suurien voimaloiden rakentamisesta. Vasta kun maakunta rakennutti Vinghalsin tuulivoimalan, herätti tuulivoiman hyödyntäminen laajempaa huomiota. Helmikuussa 1992 kerääntyivät tuulivoimasta kiinnostuneet asukkaat keskustelemaan asiasta ja innokkaimmat laativat suunnitelmaa osuuskunnan perustamisesta. Pian kerättiinkin osuuskunnalle satoja jäseniä ja sen nimeksi otettiin Ålands Vindenergi Andelslag (ÅVA). Sen ensimmäinen tuulivoimalaitos valmistui Eckeröhön elokuussa 1995 ja toinen Kökariin lokakuussa 1997, kuukautta ennen Lemlandin tuulivoimapuistoa. Voimala rakennettiin seurantalon taakse Hästvarps bergenin itäiselle mäenhuipulle, sopivasti Hellsön ja Österbyggen välisen sähkölinjan viereen. Voimala sijaitsee 20 metrin korkeudella mpy. == Tuulivoimalaitos == Kökarin tuulivoimala on saksalaisen Enerconin valmistamaa E40/50-mallia, jonka napakorkeus on 44 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 40 metriä ja kapasiteetti 500 kilowattia eli 0,5 megawattia. Sen torni on putkimainen teräsrakenne, joka kannattelee konehuonetta ja tuuliturbiinia, joiden yhteispaino ylittää 22 tonnia.. == Uutisia == Tuulivoimalan kääntöakseliin tuli halkeama elokuussa 2016 ja sen korjaaminen kesti helmikuuhun 2017 asti, jolloin voimala voitiin taas käynnistää. Korjaaminen kesti pitkään, siillä koko konehuone päätettiin lopuksi vaihtaa uuteen ja sen valmistamisessa kului aikaa. Pitkä seisokki aiheutti lisäksi kosteusvaurioita sähkögeneraattorissa. Voimalaitos saavutti vuonna 2017 20 vuoden iän, mikä pudotti sen pois sähkötukien piiristä. == Katso myös == * Luettelo Suomen tuulivoimaloista == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ren Åländsk energi (osuuskunnan Ålands Vindenergi AL verkkosivut) Luokka:Suomen tuulivoimapuistot Luokka:Kökar
Abdirahman Saylici

Abdirahman Abdallahi Ismail Saylici (; s. 28. lokakuuta 1956 Zeila) on somalimaalainen poliitikko, joka toimii Somalimaan varapresidenttinä.The Honorable Abdirahman Abdillahi Ismail (Saylici) Somaliland UK Mission, viitattu 25.12.2023 Saylici kävi kouluja Booraman kaupungissa ennen muuttamistaan Hargeisaan korkeakoulutusta varten. Vuosina 1975–1979 hän opiskeli Hargeisan teknillisessä instituutissa, josta valmistui rakennusinsinöörinä. Ennen poliittista uraansa Saylici johti vuodesta 1980 rakennusyhtiötä. Hän liittyi Kulmiye-puolueeseen vuonna 2003. Vuonna 2010 Saylici valittiin ensimmäisen kerran Somalimaan varapresidentiksi.Somaliland Vice President The Republic of Somaliland, viitattu 25.12.2023 == Lähteet == Luokka:Somalimaalaiset henkilöt Luokka:Varapresidentit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Agnes Martin

Agnes Bernice Martin (22. maaliskuuta 1912 Macklin, Saskatchewan, Kanada – 16. joulukuuta 2004 Taos, New Mexico, Yhdysvallat) oli amerikkalainen taiteilija. Hän oli merkittävä abstraktin taiteen edustaja, joka tunnetaan erityisesti minimalistisista maalauksistaan. Martin syntyi Kanadassa ja vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. Martinin taideura kukoisti 1950- ja 1960-luvuilla, ja hänen työnsä vaikutti voimakkaasti abstraktiin ekspressionismiin ja minimalismiin. == Elämä == Martin syntyi Kanadan maaseudulla Saskatchewanissa ja kasvoi Vancouverissa. Hän muutti 20-vuotiaana Yhdysvaltoihin opiskelemaan ja suoritti taiteen opettajan tutkinnon New Yorkissa Columbian yliopistossa. Martin asettui asumaan taiteilijalueelle Lower Manhattanille, missä hän tutustui Mark Rothkoon, Barnett Newmaniin, Ad Reinhardtiin, Ellsworth Kellyyn ja Georgia O’Keeffeen. Martin pystyi galleristi Betty Parsonsin tuen ansiosta muuttamaan asumaan New Yorkiin pysyvästi. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Parsonsin galleriassa vuonna 1958. Kun Martinin ateljeen vuokrasopimus päättyi yhdeksän vuoden kuluttua, hän jätti omaisuutensa ja lähti autolla kiertomatkalle Kanadan ja läntisen Yhdysvaltojen ympäri ja asettu matkan päätyttyä Cubaan New Mexicoon. Muutettuaan New Mexicoon hän lopetti maalaamisen seitsämäksi vuodeksi ja keskittyi adobe-talon rakentamiseen itselleen, zenin ja taolaisuuden opiskeluun sekä kirjoittamiseen. 1970-luvun alussa hän palasi maalaamisen pariin ja aloitti sarjan maalauksia, jotka hän esitteli vuonna 1975. Martin muutti vanhainkotiin Taosiin New Mexicoon vuonna 1993. Hän kuoli siellä 92-vuotiaana. Martin valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltain taideakatemiaan (American Academy and Institute of Arts and Letters), ja vuonna 1998 hän sai arvostetun National Medal of Arts -mitalin. Vuonna 1991 hän julkaisi kirjan Writings ajatuksistaan taiteesta. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Lauri Solanterä

Lauri Matias Solanterä, sukunimi aik. Solander (3. tammikuuta 1902 Kokemäki – 5. syyskuuta 1977 Helsinki)Kuolinilmoitus, Lauri Solanterä, Helsingin Sanomat, 1977, No 254, sivu 4, julkaistu 21.9.1977 oli suomalainen nuotinpiirtäjä ja kanttori-urkuri. Hänet tunnettiin kävelevänä musiikin tietokirjana, joka kykeni ilman hakuteoksia vastaamaan mihin tahansa musiikkia koskevaan kysymykseen.Marjut Hjelt 15.11.1999 : Kansalliskirjasto käsikirjoituskokoelmat Kyllikki ja Lauri Solanterän arkisto Lauri Solanterä kävi kuusi luokkaa Porin lyseota ja opiskeli sitten 1924–1927 Helsingin musiikki- ja kirkkomusiikkiopistossa urkujen ja pianon soittoa sekä laulua. Solanterä valmistui 1927 kanttori-urkuriksi. Hän oli vähän aikaa kanttorina Pohjan pitäjässä ja siirtyi sitten 1928 Helsinkiin Westerlundin musiikkikauppaan piano- ja nuottimyyjäksi. Vuonna 1940 Solanterä nimitettiin Westerlundin liikkeen kustannuspäälliköksi ja hän hoiti tätä tehtävää eläkkeelle jäämiseensä saakka. Solanterä alkoi töiden jälkeen iltaisin piirtää nuotteja, aluksi orkesteristemmoja mutta myöhemmin painovalmiita nuotinnoksia. Solanterä piirsi painokuntoon muun muassa Lauri Parviaisen Koulun laulukirjan vuonna 1934, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon koraalikirjat, useita orkesteri- ja kuoroteoksia, yksinlauluja ja iskelmiä. Solanterä julkaisi myös luettelon säveltäjä Jean Sibeliuksen käsikirjoituksista sekä täydellisen luettelon Sibeliuksen teoksista nimellä The Works of Jean Sibelius (1955). Hän julkaisi yhdessä Taneli Kuusiston kanssa joululaulukokoelman In dulci jubilo.Nuottipiirustus suoritetaan arkkitehdin välinein. Kolmekin tuntia vie yhden sivun valmistus. Suomen ainoan nuottipiirtäjän puheilla, Ilta-Sanomat, 29.12.1938, nro 301, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Lauri Solanterä oli naimisissa laulajatar ja laulujen suomentaja Kyllikki Solanterän o.s. Wegelius, aiemmin Solander (1908–1965) kanssa. Taitavana pianistina tunnettu Solanterä säesti vaimoaan harjoituksissa sekä maakuntiin tehdyillä konserttimatkoilla. Kyllikki Solanterän kuoltua Lauri Solanterä meni naimisiin Hellä Seterin o.s. Laiho kanssa. Lauri Solanterä on haudattu puolisonsa Kyllikki Solanterän kanssa Honkanummen hautausmaalle. Kansalliskirjastossa säilytettävä Kyllikki ja Lauri Solanterän arkisto sisältää suomalaisten säveltäjien, heidän joukossaan muun muassa Erik Bergman, Aarre Merikanto ja Ahti Sonninen, sävellyskäsikirjoituksia, jotka jäivät Lauri Solanterälle teoksia puhtaaksi piirrettäessä. Arkistossa on myös runsaasti Kyllikki Solanterän suomentamia lauluja nuottipainatteina. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset musiikkialan henkilöt Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Anu Bradford

Anu H. Bradford (o.s. Piilola, s. 1975 Tampere) on suomalais-amerikkalainen oikeustieteen professori, kirjailija ja kansainvälisen kauppaoikeuden asiantuntija. Hänet nimitettiin 2014 Columbia Law Schoolin Henry L. Moses Distinguished Professor of Law and International Organization -oppituoliin. Bradford on The Brussels Effect: How the European Union Rules the World -teoksen tekijä. Bradford on naimisissa Trevor Bradfordin kanssa. Anu Piilola, myöhempi Bradford, oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja ja toimi kansanedustaja Suvi Lindenin avustajana. City-lehti kirjoitti heinäkuussa 1999, että Piilola kuului kansanedustaja Ben Zyskowiczin "farmiin". Hän suoritti oikeustieteen perustutkintonsa Helsingin yliopistossa vuonna 2000, opiskeli Fulbright-stipendiaattina Harvard Law Schoolissa ja suoritti siellä toisen oikeustieteen perustutkinnon valmistuen vuonna 2002. Työskenneltyään Brysselissä Cleary Gottlieb Steen & Hamilton -lakitoimistossa EU:n kilpailulainsäädännön parissa hän palasi Harvardiin suorittaen Doctor of Juridical Science (S.J.D.) -tohtorintutkinnon vuonna 2007. ==Ura== Bradford toimi University of Chicagossa oikeustieteen assistant professor -tehtävässä. World Economic Forum nimesi hänet vuoden 2010 Young Global Leaderiksi. Vuonna 2012 hän julkaisi tutkimuksessaan käsitteen Bryssel-vaikutus (The Brussel Effect). Bryssel-vaikutus viittaa Euroopan unionin unilateraaliseen kykyyn säännellä globaaleja markkinoita. Käsitteen nimi mukailee Yhdysvalloissa tehtyihin vastaaviin havaintoihin viittaavaa California Effect -termiä. Vuonna 2012 Bradford nimitettiin Columbia Law Schoolin oikeustieteen professoriksi ja kansainvälisen kauppaoikeuden asiantuntijaksi. Hän pitää hallussaan Henry L. Moses Professor of Law and International Organization -oppituolia ja toimii johtajana European Legal Studies Center -yksikössä. Hänen tutkimuskohteensa liittyvät Euroopan unionin lainsäädäntöön, kansainväliseen kauppaoikeuteen sekä kansainvälisen kilpailun eli antitrustilakien tutkimukseen. ==Lähteet== * * * ===Viitteet=== Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Professorit Luokka:Oikeustieteilijät Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karronadi

Karronadi on lyhyt, raskas ja sileäputkinen historiallinen laivatykki, joka soveltui lähitaisteluun. Sellaisia käytettiin 1700-luvun ja 1800-luvun vaihteen molemmin puolin etenkin purjelaivoissa. Tykkityyppi on nimetty skotlantilaisen rautaruukin Carron Iron Worksin mukaan, missä niitä ensimmäisenä valmistettiin vain brittilaivaston käyttöön. Tykkityyppi oli aikakautensa tavallisiin tykkeihin verrattuna nopeampi käyttää ja kevyempi siirrellä, mutta sen kantama oli lyhyt. Lähelle ammuttaessa sen 30-kiloiset kuulat tuhosivat tehokkaasti vihollislaivojen reelinkejä ja takiloita, ja rautakuulia sisältävät säiliöammukset () silpoivat miehistöä. Karronadit jäivät pois käytöstä teknisen kehityksen myötä, kun tykkeihin tuli rihlaus ja räjähtävät ammukset korvasivat kiinteät metallikuulat. Samalla meritaisteluita alettiin käydä pidempien etäisyyksien päästä. ==Lähteet== Luokka:Laivatykit
World Flora Online

World Flora Online on kasvitietokanta, jossa olevat tiedot perustuvat Missourin kasvitieteellisen puutarhan keräämiin tietoihin. Idea tietokannan perustamisesta tuli YK:n biologista levinneisyyttä koskevaan sopimukseen liittyneen maailman laajuisen kasvien suojelun strategian vaikutuksesta. Tietokanta perustettiin 2020. World Flora Onlinen perustamisessa olivat mukana Missourin kasvitieteellisen puutarhan lisäksi New Yorkin kasvitieteellinen puutarha, Edinburgin kuninkaallinen puutarha ja jotkut muut kuninkaalliset puutarhat. == Lähteet == Luokka:Biologiset tietokannat
Stubai Zoo

Stubai Zoo Stubai Zoo Paikkakunta: Sölden, Itävalta Talviurheilukeskus: Stubaier Gletscher Vuori: Schaufelspitze Rinneluokitus: Punainen Yläasema: 3 110 m Ala-asema: 3 000 m Korkeusero: 110 m Hissi Hissi Hissi: Snowpark-Lift Tyyppi: Ankkurihissi Kapasiteetti: 384 henkilöä/h Ala-asema: 3 000 m Yläasema: 3 110 m Slopestyle (freestylehiihto) Slopestyle (freestylehiihto) Lähtö: 3 110 m Maali: 3 000 m Korkeusero: 110 m Pituus: 450 m Keskijyrkkyys: 24,4 % Eri elementtejä: 5 kpl (3 kaideosuutta ja 2 hyppyä) 1\. MC-kilpailu: 26.11.2017 Stubai Zoo on laskettelupuisto Stubaier Gletscherin talviurheilukeskuksessa Gaiskarferner-jäätiköllä Söldenissä Itävallassa. Stubai Zoossa on järjestetty freestylehiihdon maailmancupin slopestyle-kilpailuja vuosittain marraskuusta 2017 alkaen. ==Lähteet== *Open pistes, cableways and lifts | Stubai Glacier stubaier-gletscher.com *Stubai Zoo stubai.at *Stubai Zoo | Stubai Glacier stubaier-gletscher.com *Freestyle Results – Stubai fis-ski.com Luokka:Itävallan laskettelurinteet Luokka:Sölden
Frans Oskar Virtanen

Frans Oskar Virtanen (31. joulukuuta 1888 Nokia – 27. maaliskuuta 1949 Ruokolahti)Kuolinilmoitus, Frans Oskar Virtanen, Etelä-Saimaa, 1949, No 56, sivu 2, julkaistu 29.3.1949Kuolinilmoitus, Frans Oskar Virtanen, Helsingin Sanomat, 1949, No 70, sivu 2, julkaistu 31.3.1949 oli suomalainen johtajaopettaja ja päätoimittaja.50-vuotias. Opettaja Fr. O. Virtanen, Helsingin Sanomat, 31.12.1938, nro 352, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Virtanen sai päästötodistuksen Rauman seminaarista 1910. Hän toimi johtajaopettajana Kivennavan Karvalan kansakoulussa 1910–1917 ja sen jälkeen vuodesta 1917 opettajana Linnalan kansakoululla Imatralla. Virtanen toimi lisäksi sijaisopettajana Imatran yhteiskoulussa 1921 ja 1925 opettaen luonnonhistoriaa, terveysoppia ja voimistelua. Hän oli Imatran seudun työväenopiston v.t. johtajana 1927–1928 sekä opiston opettajana ja luennoitsijana 1927–1933. Virtanen oli myös Imatran yhteiskoulun ja työväenopiston johtokuntien jäsen. Virtanen oli vuosina 1930–1947 Ylä-Vuoksi- lehden päätoimittaja. Virtasen aloitteesta perustettiin 1937 Imatralle Ylä- Vuoksen Kirjapaino Oy. Virtanen toimi myös Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana.1217\. Ylä-Vuoksi, Suomen Sanomalehdistön Bibliografia 1771-1963 (Doria.fi) Virtasen ollessa päätoimittajana Ylä-Vuoksi-lehti muuttui kerran viikossa ilmestyvästä lehdestä kolmepäiväiseksi lehdeksi 1936 ja nelipäiväiseksi 1940. Lehdelle rakennettiin oma toimitalo, ja lehden levikki nousi 1940 9 000:een. Virtanen kirjoitti lehteen pakinoita nimimerkillä Jäämi. Hän myi Ylä-Vuoksen osakkeensa Kansalliskirjapaino Oy:lle sotavuosien jälkeen vuonna 1947.Suomen Kulttuurirahasto : Ylä-Vuoksen rahaston esite Virtanen oli Ruokolahden kunnanvaltuuston, Imatran Urheilukenttä Oy:n johtokunnan, kunnallislautakunnan ja taksoituslautakunnan jäsen, ja hän toimi opetusministeriön retkellyasiamiehenä. Suomen sisällissodan aikana hän toimi valkoisten puolella rykmentin kuormastopäällikkönä. Virtanen harrasti musiikkia ja toimi kuoronjohtajana useissa palkituissa kuoroissa. Hän sävelsi pienehköjä teoksia ja lastenlauluja ja teki sovituksia. Imatralla sijaitsee Frans Oskar Virtasen mukaan nimetty F. O. Virtasen katu.Imatralla on annettu kaduille nimiä tehdaspatruunoiden, lääkäreiden ja Seitsemän veljeksen hahmojen mukaan, mutta tiesitkö keitä olivat F. O. Virtanen, Pentti Halle ja Eugen Wolff — Kerro, kuka tunnettu imatralainen ansaitsisi oman nimikkokatunsa, Uutisvuoksi 30.11.2019 (Tilaajille) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Big Air Shougang

Big Air Shougang () on big air -hyppyri Shijingshanissa Pekingissä Kiinassa. Se on ensimmäinen pysyvärakenteinen big air -hyppyri, jotka ovat muualla rakennettu lumesta laskettelurinteisiin tai ne ovat väliäikaisia telinehyppyreitä. Big Air Shougang rakennettiin Pekingin talviolympialaisia 2022 varten. Se rakennettiin tammikuussa 2011 ilmansaastuttamisen takia suljetun Shougang Groupin terästehtaan tontille. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2018 ja avajaisia vietettiin 1. marraskuuta 2019. Big Air Shougangissa kilpailtiin neljä tapahtumaa talviolympialaisissa 2022, ne olivat miesten ja naisten freestylehiihdon ja lumilautailun big air -kilpailut. Kyseisten lajien ensimmäiset maailmancupkilpailut järjestettiin siellä 14. joulukuuta 2019. == Lähteet == Luokka:Kiinan laskettelurinteet Luokka:Talviolympialaiset 2022 Luokka:Pekingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pekingin urheilu
Arno Vilos

Arno Villiam Vilos (6. syyskuuta 1995 Turku) on suomalainen näyttelijä. Vilos on näytellyt muutamissa eri elokuvissa ja televisiosarjoissa vuodesta 2018 lähtien, kuten muun muassa elokuvassa Aino. Vilos on opiskellut näyttelijäntyötä muun muassa Helsingin Teatteriakatemiassa ja hän on esiintynyt muun muassa Espoon teatterissa. == Filmografia == * Aino (2018) * Risto Räppääjä ja pullistelija (2019) * 10 suomalaista huijaria (2022) * Kiitos elämä (2023) == Lähteet == Luokka: Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
James Bennet

James Bennet (s. 1966) on yhdysvaltalainen toimittaja. Bennet työskentelee nykyisin The Economist -lehdelle, jossa hän muun muassa kirjoittaa Yhdysvaltoihin keskittyvää Lexington-kolumnipalstaa. Aikaisemmin Bennet on työskennellyt toimittajana muun muassa New York Timesissa ja The AtlanticissaRavi Somaiya: James Bennet Will Lead Editorial Page at New York Times New York Times 14.3.2016 . Bennet työskenteli vuosina 2016–2020 New York Timesin pääkirjoituksista ja mielipidekirjoituksista vastaavana päällikkönä. Bennet joutui eroamaan tehtävästään kesällä 2020 sen jälkeen, kun lehden mielipidepalstalla oli julkaistu senaattori Tom Cottonin kirjoitus. Kirjoituksessaan Cotton esitti, että armeijan pitäisi osallistua George Floydin kuolemaa seuranneiden mellakoiden väkivaltaisuuksien lopettamiseen. Kirjoitus herätti laajaa kohua erityisesti lehden sisällä.Marc Tracy: James Bennet Resigns as New York Times Opinion Editor, New York Times 7.6.2020 Bennet kirjoitti The Economistiin vuonna 2023 pitkän esseen, jossa hän puolusti ratkaisuaan julkaista Cottonin kirjoitus ja kertoi olevansa huolissaan New York Timesin suunnasta.<ref name="eco-2023-12/> James Bennetin veli on poliitikko Michael Bennet.Michael M. Grynbaum: New York Times Editorial Page Editor Recuses Himself as Brother Joins 2020 Race, New York Times 2.5.2019 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * When the New York Times lost its way The Economist. Bennetin essee liittyen hänen eroonsa New York Timesista. Luokka:Yhdysvaltalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Norheimsund

Norheimsund on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallintokeskus. Taajaman pinta-ala on 3,9 neliökilometriä ja asukasluku 4 619 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Kvam
Ålvik

Ålvik on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta- ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 426 vuonna 2023. Ålvikissa on piirautaa valmistava Bjølvefossenin valimo. ==Kuvia== Ålvik kyrkje 01.JPG|Ålvikin kirkko ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Kvam
Ploganes

Ploganes on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukasluku 392 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Kvam
Oma (Kvam)

Oma (myös muodoissa Omastrand tai Omastranda) on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 212 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Kvam
Fyksesundin silta

Fyksesundin silta () on Norjassa Vestlandin läänissä sijaitseva maantiesilta, joka kulkee Fyksesundetin salmen yli Kvamin kunnassa. Silta avattiin vuonna 1937 ja se oli 346-metrisenä Norjan pisin riippusilta, kunnes Varoddin silta valmistui 1956. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan tieliikennesillat Luokka:Norjan riippusillat Luokka:Hordalandin läänin liikenne Luokka:Kvam
Vikøyn kirkko

Vikøyn kirkko () on Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1838. Paikalla oli aiemmin sauvakirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Kvam
Keltatekoma

Keltatekoma (Tecoma stans) on bignoniakasvien (Bignoniaceae) heimoon, tekomien (Tecoma) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa noin 3–7,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäisiä ja lehdykät ovat 5–10 cm pitkiä sekä hammaslaitaisia. Kukat ovat muodoltaan torvimaisia, noin 5 cm pitkiä ja väriltään kirkkaankeltaisia. Kukat myös tuoksuvat hieman. Kukat sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa ja laji kukkii pitkään läpi kesän. Kukinnan jälkeen kukista kehittyvät papuja muistuttavat kotahedelmät, jotka ovat noin 20 cm pitkiä ja sisältävät paljon lenninsiivellisiä siemeniä. Keltatekoma kasvaa luontaisena Floridassa, Karibialla sekä Meksikosta Etelä-Amerikkaan ulottuvalla alueella, mutta sitä kasvatetaan koristekasvina myös muualla, jossa ilmasto on riittävän lämmin. == Lähteet == * Missouri Botanical Garden: Tecoma stans === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Keltatekoma (Tecoma stans) Luokka:Bignoniakasvit
Castelsagrat

Castelsagrat on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Montaubanin kaupungista luoteeseen. Castelsagrat on vanha bastide, jonka Place de la Liberté -keskusaukiota reunustavat katetut käytävät ovat peräisin 1200- ja 1300-luvuilta. Keskusaukion lähellä oleva Marian taivaaseenottamisen kirkko on myös 1300-luvulta. Kirkko joutui taisteluiden kohteeksi ensin satavuotisessa sodassa ja sitten Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla, jotka tuhosivat sen holvin, kellotornin sekä osan muureista. Barlong-tyylinen kellotorni rakennettiin uudelleen 1600-luvulla ja holvi koottiin uudelleen 1800-luvulla. Kirkon alttaritaulu on peräisin Toulousen college Saint-Raymondin kappelista, ja sen on tehnyt kuvanveistäjä Pierre Affre vuosina 1667–1669. Kirkko on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tarn-et-Garonnen kunnat
Operaatio Earnest Will

Operation Earnest Will oli 23. heinäkuuta 1987 alkanut Yhdysvaltain laivaston operaatio Persianlahdella, missä suojeltiin kuwaitilaisia tankkereita Iranin tekemiltä hyökkäyksiltä. Operaatio päättyi 26. syyskuuta 1988. == Tausta == Irakin–Iranin sodan niin kutsuttu "tankkerisota" alkoi, kun Irak hyökkäsi öljyterminaalia ja öljytankkereita vastaan ​​Iranin Khargin saarella vuoden 1984 alussa. Iran olisi saattanut sulkea Hormuzinsalmen kaikelta meriliikenteeltä, mikä olisi tarkoittanut Yhdysvaltojen väliintuloa. Iran ei sulkenut salmea. Koska Irak oli menettänyt taisteluissa rannikot ja Syyria sulki Välimerelle kulkevat öljyputket, täytyi Irakin luottaa Kuwaitiin ja muihin Persianlahden liittolaisiinsa öljynsä kuljettamiseksi. Iran alkoi hyökätä keväästä 1984 lähtien irakilaista öljyä kuljettavia kuwaitilaisia ​​tankkereita vastaan ​​ja myöhemmin minkä tahansa Irakia tukevan valtion tankkereihin. Lopulta molemmat maat hyökkäilivät puolueettomienkin maiden öljytankkereihin ja kauppa-aluksiin yrittääkseen estää vihollisensa kaupankäynnin. Joulukuussa 1986 Kuwait pyysi Yhdysvaltoja auttamaan tankkereidensa suojauksessa. Lopulta Ronald Reaganin hallinto suostui turvaamaan tankkereita sotalaivoilla ja kuwaitilaisia tankkereita rekisteröitiin Yhdysvaltain lipun alle. Kuwait oli pyytänyt apua myös Neuvostoliitosta. Juuri ennen saattueen käynnistämistä tapahtui välikohtaus, jossa Irak ampui oman lausuntonsa mukaan vahingossa Exocet-ohjuksilla yhdysvaltalaista ohjushävittäjää USS Starkia, jossa sai surmansa 37 merimiestä. == Operaatiot == 23\. heinäkuuta 1987 Yhdysvaltain laivasto aloitti Operaatio Earnest Willin. USS Crommelin, USS Fox, USS Worden, USS Kidd ja USS Klakring olivat ensimmäiset saattuetehtävän saaneet sotalaivat. Suurimmillaan alueella oli kymmeniä Yhdysvaltain laivaston aluksia. Operaation aikana suoritettiin lukuisia pienempiä operaatioita, merkittävimpinä operaatiot Prime Chance, Nimble Archer ja Praying Mantis. Yhdysvaltojen sotatoimien ansiosta hyökkäykset neutraaleita laivoja vastaan vähenivät huomattavasti. USS Vincennes ampui 3. heinäkuuta 1988 Iran Airin lennon 655 alas, koska luuli sitä Iranin ilmavoimien hävittäjäksi. Kaikki 290 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat. Nämä tapahtumat auttoivat Irania suostumaan tulitaukoon ja lopulta lopettamaan 20. elokuuta 1988 kahdeksanvuotisen sodan Irakin kanssa. Viimeinen tankkeri saatettiin 26. syyskuuta Kuwaitiin ja operaatio päättyi. == Lähteet == Luokka:Irakin–Iranin sota Luokka:Sotilasoperaatiot Luokka:Yhdysvaltain sotahistoria
Giorgio Scalvini

Giorgio Scalvini (s. 11. joulukuuta 2003 Chiari) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 194-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa. Hän on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2022. Scalvini siirtyi Brescian junioreista Atalantaan vuonna 2015. Hän nousi Atalantan edustusjoukkueeseen kaudella 2021–2022 ja pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa 17-vuotiaana lokakuussa 2021. Hän pelasi kauden aikana 18 Serie A -ottelua, joista puolet avauskokoonpanossa, ja teki maalin huhtikuussa Hellas Veronaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pääsi vaihdosta kentälle kahdessa puolivälieräottelussa RB Leipzigia vastaan. Kaudella 2022–2023 Scalvini pelasi 32 Serie A -ottelua, joista 29 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin syyskuussa 0–1-vierasvoittoon päättyneessä ottelussa AS Romaa ja tammikuussa Salernitanaa vastaan. Eurooppa-liigan lohkovaiheessa hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin voittoisassa vierasottelussa Sporting Lissabonia vastaan. Scalvini on pelannut Italian nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2023. Scalvini pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan. Marraskuussa 2022 hän pelasi kaksi ystävyysottelua ja vuonna 2023 neljä EM-karsintaottelua. Hän on ollut seitsemässä A-maaottelussaan neljä kertaa avauskokoonpanossa. Tuttosport-lehti palkitsi Scalvinin Best Italian Golden Boy -palkinnolla vuoden 2023 parhaana italialaisena alle 21-vuotiaana pelaajana. == Lähteet == Luokka:Italialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt