EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Talliumsulfidi

Tallium(I)sulfidi (Tl2S) on tallium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää fotosähköisten kennojen valmistukseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa talliumsulfidi on mustaa levymäisiä kiteitä muodostavaa ainetta, jolla on sinertävä kiilto. Yhdisteen alkeiskoppi on trigonaalinen ja tallium- ja sulfidi-ionit muodostavat kerroksia rakenteessa. Talliumsulfidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee kuumiin väkeviin happoihin. Yhdiste hapettuu suhteellisen helposti talliumsulfaatiksi. Talliumsulfidin sähkönjohtavuus riippuu siihen kohdistetun säteilyn aallonpituudesta.Heinrich Micke & Hans Uwe Wolf: Thallium and Thallium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Talliumsulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla talliumin ja rikin seosta. Toinen tapa on saostaa sitä veteen liukenevan talliumsuolan liuoksesta ammoniumsulfidin avulla. Yhdistettä käytetään fotosähköisissä kennoissa ja ne ovat tehokkaita seleenikennoihin verrattuna erityisesti säteilyn intensiteetin ollessa alhainen. ==Lähteet== Luokka:Sulfidit Luokka:Talliumyhdisteet
Mistelikasvit

Mistelikasvit (Viscaceae) on Santalales-lahkoon aiemmin kuulunut kasviheimo. Nykyisessä taksonomiassa mistelikasvit luokitellaan santelipuukasvien heimon tribukseen Visceae. Mistelikasvien taksonominen luokittelu riippuu tarkasteltavasta lähteestä. Osa kasvitieteilijöistä tulkitsee mistelikasvit omaksi kasviheimokseen, osa on pitänyt niitä Loranthaceae-heimoon kuuluvina ja osa taas lukee ne santelipuukasvien (Santalaceae) heimon alaheimoksi. Mistelikasveihin kuuluu noin kymmenkunta sukua, joissa on yhteensä noin 450 lajia. Mistelikasvit ovat monivuotisia ja yleensä vihreitä ruohoja tai pensaita, jotka kasvavat loisina puuvartisten kasvien maanpäällisissä osissa. Mistelikasvien varsi on tavallisesti runsaasti haaroittunut. Lehdet ovat ehytlaitaisia ja sijaitsevat vastakkaisesti. Mistelikasvien kukintona on joko tähkä tai viuhko ja hedelmänä on marja. Marjat ovat tavallisesti yksisiemenisiä, joskus kaksisiemenisiä. Monet mistelikasvilajit ovat myrkyllisiä. == Lähteet == Luokka:Santalales Luokka:Kasviheimot Luokka:Cronquistin luokittelu Luokka:Taksonomisesti vanhentuneet eliöryhmät
Maurice F. C. Willson

Maurice Frank Campbel Willson (1884 Croydon, Surrey, Englanti – 16. marraskuuta 1944 Bedford, Bedfordshire, Englanti) oli englantilainen asianajaja ja virsirunoilija. Willson työskenteli asianajajana Belfastissa, Pohjois-Irlannissa ja hänellä oli läheiset suhteet Irlannin kirkkoon (Church of Ireland). Kirkon virsikirjan Irish Church Hymnal neljänteen painokseen otettiin mukaan Willsonin kirjoittama ehtoollisvirsi "Upon thy table, Lord we place". Virressä oli alkuaan seitsemän säkeistöä ja se tuli nopeasti suosituksi ehtoollisvirreksi. Se julkaistiin kolmesäkeistöisenä vuonna 1969 Hymns Ancient & Modern -kirjan lisäyksessä Hymns for today. Virsi on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 397 "Nyt Herran kutsuun vastaten". Sen suomennoksen on tehnyt Pekka Turunen vuonna 1993 ja uudistanut Niilo Rauhala vuonna 1995. Virren sävelmänä on ruotsalainen kansansävelmä Siljansnäsistä. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset virsirunoilijat Luokka:Brittiläiset asianajajat Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Mistelit

Mistelit (Viscum) on santelikasvien (Santalaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu ainakin noin 75 lajia. Niiden lisäksi sukuun on kuvattu myös 120 muutakin lajia, joiden taksonominen asema on kuitenkin toistaiseksi epäselvä. Aikaisemmin mistelit on luokiteltu mistelikasvien (Viscaceae) heimoon kuuluviksi. Mistelien sukuun kuuluu muun muassa joulukoristeena käytettävä euroopanmisteli eli misteli (Viscum album). == Lajeja == Lähde: * misteli eli euroopanmisteli (Viscum album) * Viscum capense * Viscum continuum * Viscum gracile * Viscum monoicum * Viscum ovalifolium * Viscum pauciflorum * Viscum rotundifolium * Viscum triflorum == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Viscum * Den virtuella floran: Viscum * ITIS: Viscum * United States Department of Agriculture (USDA): Viscum * Flora of China: Viscum *
Maksim Osipov

Maksim Osipov (s. 31. elokuuta 1993 Jaroslavl) on venäläinen jääkiekkoilija joka pelaa KHL-liigassa Avtomobilist Jekaterinburgin joukkueessa. Osipov pelaa puolustajana ja laukoo oikealta. Hän on pelannut KHL:ssä myös muiden joukkueiden paidoissa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dürenin piirikunta

Dürenin piirikunta () on piirikunta Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 941,49 km2, ja sen väkiluku oli 270 833 vuoden 2022 lopussa. Dürenin piirikunnan kuuluu 15 kuntaa, joista 5 on kaupunkeja. Kunnat ovat Aldenhoven, Hürtgenwald, Inden, Kreuzau, Langerwehe, Merzenich, Niederzier, Nörvenich, Titz ja Vettweiß. Piirikunnan kaupungit ovat Düren, Heimbach, Jülich, Linnich ja Nideggen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Piirikunnan verkkosivut Luokka:Kölnin hallintopiiri Luokka:Nordrhein-Westfalenin piirikunnat
Hura-huh-hah-hei!

Hura-huh-hah-hei! on suomalainen television viihdeohjelma. Se kertoo fiktiivisen tarinan pontikan eli korpikuusen kyyneleen keksimisestä, kehittämisestä ja markkinoinnista. Pontikan historiaa seurataan maailmalta, kunnes se lopulta löytää otollisen maaperän Suomesta. Viihdeohjelmassa myös sekoitetaan faktaa ja fiktiota. Mauno Mannakorvella oli pontikkatehdas jossain Suomen korvessa. Siellä hän opetti poikaansa ihmejuoman valmistuksen ja markkinoinnin saloihin. Mutta nimismies konstaapeliapulaisineen vaani lähistöllä. Helsingin Sanomat 30.4.1969, ”Pontikassa TV1:n viihdetoimituksen vappuhauskuus” Hura-huh-hah-hei! rakentui Erkki Pohjanheimon idean pohjalle. Käsikirjoitus oli Jouni Lompolon ja musiikki Jaakko Salon. Laulujen tekstit kirjoitti Saukki. Dramaturgiasta ja ohjauksesta vastasivat Anja-Maija Leppänen ja Erkki Pohjanheimo. Ohjelman tuotti TV1:n Viihdetoimitus. Ohjelman nimi perustuu vanhaan kansansävelmään Mannakorven mailla. Äänilevyllä sen teki tunnetuksi Tapio Rautavaara. Televisio-ohjelman ensi-ilta oli TV1:ssä vapunaattona 30.4.1969 ja uusinta 14.8.1988. Sen kesto on 50’53”. ==Henkilöt== * Mauno Mannakorpi - Risto Mäkelä * Alina Mannakorpi – Ragni Malmstén * Mannakorpi Jr. - Erkki Liikanen * Nimismies - Matti Nurminen * Konstaapeli Reipas - Topi Reinikka * Konstaapeli Yrmy - Pertti Roisko * Pääministeri – Kauko Kokkonen * Ministeri – Keijo Komppa * Raittiusesitelmöitsijä – Eila Pehkonen * Uutistenlukija - Kauko Saarentaus ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * https://www.imdb.com/title/tt1456859/ Luokka: Suomalaiset televisio-ohjelmat Luokka: Yle TV1:n televisio-ohjelmat Luokka: Viihdeohjelmat
Kadoma

Kadoma () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa aivan Osakan koillispuolella. Kaupungin alue on hyvin alavaa Yodojoen alluviaalitasankoa. Kadomassa on 121 429 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 12,30 neliökilometriä. Kadoma oli pitkään maanviljelysaluetta. Taishō-kaudelta lähtien se tunnettiin etenkin lootuksenjuuren tuotannosta. Myöhemmin se on kuitenkin kaupungistunut voimakkaasti, eikä viljelyalueita ole juurikaan jäljellä. Vuonna 1933 sinne sijoittui Matsushita denkisangyō, nykyinen Panasonic, ja siitä kasvoi Japanin merkittävin viihde-elektroniikan valmistuskeskus. Kaupunkioikeudet Kadomalle myönnettiin vuonna 1963. Kadoman nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Mitsushima-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka valtava, tuhatvuotiaaksi sanottu kamferipuu on nimetty luonnonmuistomerkiksi. Kadomaa palvelevat Keihan-rautateiden Keihan-päälinja, Osakan monorail ja Osakan metron Nagahori–Tsurumi-ryokuchi-linja. == Kuvia == Tiedosto:Osaka- monorail Kadoma Station platform - panoramio.jpg|Osakan monorail Kadoma-shin asemalla Tiedosto:Keihan Furukawabashi Station - panoramio (1).jpg|Furukawabashin rautatieaseman edustaa Tiedosto:Kadoma jinja.jpg|Kadoma-jinja Tiedosto:NAMIHAYA DOME 2007 (2033060013).jpg|Osakan prefektuurin Kadoman urheilukeskus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Osakan prefektuurin kaupungit
Eretismi

Eretismi (< , ’kiihotus’, ’ärsytys’) tarkoittaa liikakiihottumista, taudillisesti korostunutta kiihottuvaisuutta. Se on tila, jossa vähimmätkin, terveessä tilassa tehottomat kiihottimet saavat aikaan tuntuvia vaikutuksia. Se on lääketieteen historiassa luokiteltu erityiseksi lajiksi heikkohermoisuutta.Eretismi, Tietosanakirja osa 2, palsta 774, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == Luokka:Hermosto
Mount Mannering

Mount Mannering on Etelämantereella sijaitseva vuori. Se kuuluu Transantarktisiin vuoriin. Vuori nimettiin Guy Manneringin mukaan. == Lähteet == Luokka:Etelämantereen vuoret
Public Health England

Public Health England (PHE) oli huhtikuusta 2013 maaliskuuhun 2021 saakka toiminut, käytännössä vielä lokakuuhun 2021 asti jatkanut Englannin alueesta vastaava kansanterveyslaitos. Se pyrki edistämään kansan terveyttä ja hyvinvointia Englannissa sekä vähentämään terveyteen liittyvää epätasa-arvoa. PHE oli hallinnollisesti Ison-Britannian terveys- ja sosiaaliministeriön () alainen tutkimuslaitos ja terveysviranomainen. Huhtikuussa 2021 PHE korvattiin uudella kansanterveyslaitoksella (UK Health Security Agency, UKHSA). PHE:n päätoimipiste sijaitsi Lontoossa, jonka ohella laitoksella oli kolme aluekeskusta – North of England (Leeds), South of England (Bristol) ja Midlands and east of England (Birmingham) – joiden kautta se toimi seitsemällä pääkaupungin ulkopuolisella paikkakunnalla. PHE:n henkilökuntaan kuului noin 5 500 ihmistä (täysiksi henkilötyövuosiksi laskettuna). Laitosta johti Duncan Selbie. PHE vastasi yhteistyössä Ison-Britannian terveys- ja sosiaaliministeriön kanssa esimerkiksi tartuntatautitilanteen (kuten koronaviruksen COVID-19) seuraamisesta, tähän liittyvästä ohjeistuksesta ja tiedottamisesta. PHE:n kansallista infektiopalvelua johti professori Sharon Peacock, joka on myös Cambridgen yliopiston kansanterveyden ja mikrobiologian professori. Paljolti PHE:n kaltainen kansanterveyslaitos Public Health Scotland aloitti Skotlannissa huhtikuussa 2020. Walesissa kansanterveystoiminnot (Public Health Wales) on puolestaan organisoitu paikallisen julkisen terveyspalvelun (NHS Wales) yhdeksi yksiköksi. == Laitoksen uudelleenorganisointi vuonna 2021 == Maaliskuussa 2021 Britannian terveyden ja sosiaalihuollon ministeriö ilmoitti Public Health Englandin toimintojen yhdistämisestä kansallisen terveyspalvelun testi- ja jäljitystoimintojen (NHS Test and Trace, myös mobiilisovellus) sekä neuvoa- antavan Joint Biosecurity Centren kanssa uudeksi kansanterveyslaitokseksi. Uusi, huhtikuussa 2021 käynnistynyt organisaatio sai nimekseen UK Health Security Agency (UKHSA). PHE:n toiminnot siirtyivät sen piiriin lokakuuhun 2021 mennessä. Lisäksi Britannian terveyden ja sosiaalihuollon ministeriöön perustetaan uusi terveyden edistämiseen keskittynyt yksikkö (Office for Health Promotion), jota johtaa hallituksen neuvonantajana toimiva terveysjohtaja (Chief Medical Officer). ==Katso myös== *Irlannin terveydensuojelun valvontakeskus (HPSC) *Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (NIVM) *Sciensano (Belgia) *Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France) *Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC) *Yhdysvaltain tautikeskus (CDC) *Intian tautienehkäisykeskus (NCDC) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Public Health England (kotisivusto) (gov.uk) * Number of coronavirus (COVID-19) cases and risk in the UK (gov.uk) * PHE: Total UK cases COVID-19 Cases Update (esiintymiskartta ja tilasto terveydenhoitoalueittain) (gov.uk) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan tutkimuslaitokset Luokka:Terveydenhuolto Yhdistyneessä kuningaskunnassa Luokka:Englanti
Culex micolo

Culex micolo on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1998. Lajia tavataan São Tomésta. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Hyttyset
Otto Henrik Moisio

Otto Henrik (Heikki) Moisio (10. joulukuuta 1866 Viitasaari – 9. tammikuuta 1923 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja ja toimittaja. Moision vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Moisio ja Maria Kaisa Kokkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1888, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1893. Moisio auskultoi Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa ja suoritti kasvatustieteen tutkinnon vuonna 1897. Moisio työskenteli Lappeenrannan yhteiskoulun venäjän kielen ja sittemmin suomen, historian ja filosofian opettajana vuodesta 1897 aina kuolemaansa saakka. Hän työskenteli myös Itä-Suomen Sanomien aputoimittajana sekä päätoimittajana vuosina 1899–1900 ja 1902–1914, toimi Kansanvalistusseuran luennoitsijana, laati artikkeleita Tietosanakirjaan ja suomensi eräitä Leo Tolstoin satuja. Nuorsuomalaisiin ja sittemmin kokoomuspuolueeseen kuulunut Moisio oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi useita vuosia sen varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1923 kuolleet
Kaizuka

Kaizuka () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Osakanlahden rannikolla. Pohjois–eteläsuunnassa pitkänomainen kaupunki ulottuu etelässä Izumivuorille saakka ja rajautuu Wakayaman prefektuuriin. Kaupungin läpi Osakanlahteen virtaa Kogijoki. Kaizukassa on 85 589 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 43,93 neliökilometriä. Kaizuka kehittyi 1500-luvun puolivälistä lähtien Gansen-jin temppelin aluskaupunkina. Edo-kaudella temppeli sai erioikeuksia Tokugawa Ieyasulta ja nousi vaikutusvaltaiseen asemaan. Alueelle syntyi puuvillan ja kampojen tuotantoa, joka kehittyi Meiji-restauraation jälkeen tekstiiliteollisuudeksi. Vuonna 1935 Kaizukaan sijoittui Dai-Nippon bōsekin eli nykyisen Unitikan kehräämö, toisen maailmansodan jälkeen myös metalliteollisuutta, etenkin vaijerien valmistusta. Maaseutumaisilla alueilla viljellään vihanneksia ja mikan-mandariineja. Kaupunkioikeudet Kaizuka sai vuonna 1943. Kaizukan nähtävyyksiä ovat Mizuma-deran temppeli ja Kōon-jin temppeli, jonka Kannon-halli on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Osakanlahden rannikolla toimii Nishikin uimaranta. Kaupungin etelärajalla kohoavalla Izumi-Katsuragivuorella kasvaa japaninpyökkimetsä, joka on nimetty luonnonmuistomerkiksi. Kaizukaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hanwa-linja, Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Mizuma-rautatie. == Kuvia == Tiedosto:Mizumadera Sanzyunotou.jpg|Mizuma-deran pagodi Tiedosto:0km post of Mizuma Railway.jpg|Mizuma-rautatien juna Tiedosto:海浜緑地見晴らしの丘.JPG|Nishikin rantapuistoa Tiedosto:貝塚市立総合体育館 (48190348131).jpg|Kaizukan kaupungin urheiluhalli == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Osakan prefektuurin kaupungit
Youssef Chahed

Youssef Chahed (, s. 18. syyskuuta 1975) on tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri. == Opinnot ja työhistoria == Chahed opiskeli maatalousinsinööriksi Tunisian kansallisessa maatalousinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1998. Jatko-opintoja hän suoritti ranskalaisessa maatalousinstituutissa, Institut national agronomique Paris-Grignonissa. Sieltä hän valmistui vuonna 1999 maisteriksi aiheenaan ympäristötalous ja luonnonvarat, sekä vuonna 2003 tohtorintutkinnon maatalouteen liittyvästä taloustieteestä. Tämän jälkeen hän opetti vuoteen 2009 saakka taloustiedettä Ranskan sekä muiden maiden maatalousinstituuteissa vierailevana professorina. Lisäksi hän on kirjoittanut monia tieteellisiä raportteja ja artikkeleita julkisesta maatalouspolitiikasta sekä maatalouden tuotantosektoreista Tunisiassa. == Poliittinen toiminta == Chahedin poliittinen ura alkoi vuoden 2011 Tunisian vallankumouksen jälkeen. Tuolloin hän oli perustamassa Wifak Al Joumhouri -puoluetta. Vuonna 2012 puolueesta muodostettiin tasavaltalaispuolue Al Joumhouri. Chahed kuitenkin jätti puolueen seuraavana vuonna 2013 ja liittyi Nidaa Tounes -puolueeseen. 6\. elokuuta 2016 hallitseva Tunisian pääministeri Habib Essid menetti asemansa parlamentin luottamusäänestyksessä. Nidaa Tounes -puolue nimitti Youssef Chahedin pääministeriehdokkaaksi, ja 26. elokuuta 2016 kansanedustajien edustajakokous hyväksyi hänen halituksensa ja Tunisian presidentti Beji Caid Essebsi nimesi hänet pääministeriksi. Tunisian presidentti Beji Caid Essebsi kuoli vuonna 2019, jonka jälkeen Chahed ilmoitti osallistuvansa 15. syyskuuta 2019 järjestettäviin presidentinvaaleihin. Chahed oli liittynyt samana vuonna perustetun uuden Tahya Tounes -puolueen johtajaksi. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi presidentiksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Tunisian pääministerit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Val-de-Travers

Val-de-Travers on kaupunki Luoteis-Sveitsissä Neuchâtelin kantonissa. Siellä on runsaat 10 000 asukasta. Kaupungin keskuspaikka on Travers. == Historia == Kaupunki perustettiin vuoden 2009 alussa, kun yhdeksän Traversin laakson kuntaa ( Boveresse, Buttes, Couvet, Fleurier, Les Bayards, Môtiers, Noiraigue, Saint-Sulpice ja Travers) yhdistettiin. == Sijainti == Val-de-Travers sijaitsee Areusejoen laaksossa Neuchâtelinjärven luoteispuolella Juravuoristossa. Neuchâtel on kaupungin itäpuolella parinkymmenen kilometrin päässä. == Liikenne == Valtatie 10 Neuchâtelista Ranskan puolelle Pontarlieriin kulkee Val-de-Traversin kautta. SBB:n rautatie Neuchâtelista Pontarlieriin kulkee kaupungin kautta. Lisäksi Traversissa haarautuu Transports Régionaux Neuchâtelois -yhtiön (TRN) rautatie Traversin laakson perukkaan Buttesiin. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Luokka:Sveitsin kaupungit Luokka:Neuchâtelin kantonin kunnat
Atlantinpurjekala

Atlantinpurjekala (Istiophorus albicans) on purjekalojen (Istiophoridae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Pierre André Latreille vuonna 1804. == Koko ja ulkonäkö == Atlantinpurjekala on suurikokoinen kala; se voi kasvaa 315 senttimetrin mittaiseksi ja painaa lähes 60 kilogrammaa. Laji on hopeakylkinen ja sillä on suuri, purjetta muistuttava piikikäs selkäevä. Atlantinpurjekalaa luullaan joskus sen sukulaiseksi purjekalaksi (Istiophorus platypterus). == Levinneisyys ja elinympäristö == Atlantinpurjekalaa tavataan Atlantin valtamereltä ja Karibianmereltä. Se ui yleensä 200 metrin syvyydessä. Laji käyttää ravinnokseen pääasiassa äyriäisiä ja selkärangattomia, mutta joskus myös muita kaloja, kuten sardiineja, sardelleja ja makrilleja. == Lähteet == Luokka:Purjekalat
Jiraun vesivoimalaitos

Jiraun vesivoimalaitos (, ) on Amazonin sivujoen Madeiraan rakennettu vesivoimalaitos. Se sijaitsee Rondônian osavaltiossa Itä-Brasiliassa Amazonin vesistöaltaassa. Voimala on tyypiltään jokivoimalaitos, joka tuottaa vesivoimaa veden loivasta kaltevuudesta huolimatta hyödyntäen sen suurta virtaamaa. Sen omistaa Energia Sustentável do Brasil. == Voimalaitokset == === Patorakennelma === Voimalaitoksen pato muodostuu betonipadon osuudesta ja maapadoista. Molemmat padot ovat gravitaatiopatoja. Patovalli on 62 metriä korkea ja sen sisus on asvalttia. Patovallin tilavuus on arviolta kaksi miljoonaa kuutiometriä. Patovallin keskellä on suora ja 1 150 metriä pitkä betonirakenteinen voimalapato, jonka ylläreuna ylettyy 94 metriä merenpinnan yläpuolelle (mpy.). Siinä sijaitsee 18 ylijuoksutuskanavaa, joiden korkeus on 30,1 metriä, ja joiden yhteiskapasiteetti yltää 82 587 kuutiometriin sekunnissa (m³/s). Betonipadon kummallakin sivulla sijaitsee omat voimalaitosrakennuksensa. === Voimalat === Padon vasemmalla sivulla sijaitsee voimalarakennus, jossa toimii 22 vesiturbiinia, ja oikealla sivulla toinen, jossa toimii 28 turbiinia. Vesiturbiinit ovat putkiturbiineja, joita on yhteensä 50 ja niiden yksikköteho on 75 megawattia (MW). Kun kaikki turbiinit ovat toiminnassa, voimalaitos tuottaa vesivoimaa 3 750 MW teholla. == Ympäristö == === Maantietoa === Madeira on Amazonin vesistöalueen suurin ja tärkein sivujoki, jonka valuma-alue kattaa vesistöalueesta noin neljäsosan. Voimalaseudun vuosittainen keskilämpötila on 25,1 °C ja sadanta on vuodessa 2 174 millimetriä. Sadannasta muodostuu 589 000 miljoonaa kuutiometriä vettä, joka virtaa voimalan läpi. Laskennallinen virtaama on silloin 18 677 m³/s. Madeiran latva-alueelle suunnitellaan neljää joen virtauksen katkaisevaa vesimimalaa. Niistä kaksi on jo tehty: Santo Antônion pato (vuonna 2012) ja Jiraun voimala (2016). Kaksi muuta ovat Abuná-Guayaramerínin ja Benin voimalat. == Omistus == Voimalan omistaa Energia Sustentável do Brasil (ESBR), jonka omistavat (vuonna 2020) Engie (40%), Electrobras Electrosul (20%), Electrobras Companhia Hidroelétrica do São Francisco (20%) ja Mitsui (20%). == Historiaa == Voimalan ensimmäinen generaattori alkoi tuottaa sähköenergiaa vuonna 2013 ja viimeinen vuonna 2016. == Katso myös == * Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista * Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista * Santo Antônion pato sijaitsee 100 km alajuoksulla päin Porto Velhossa == Huomautuksia == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jirau Hydroelectric Power Plant, Rondônia * Brazil's hydroelectric dam boom is bringing tensions as well as energy, Guardian * “Green Bond” Issue Risks Raising Finance for Destructive Dams * Comments on the Jirau Dam * Santo Antônio mega-dam on Brazil’s Madeira River disrupts local lives * Location map of Jirau dam * Limnological effects of a large Amazonian run-of-river dam on the main river and drowned tributary valleys * Fact sheet: The Madeira Dam Complex * Muddy waters Luokka:Brasilian vesivoimalaitokset Luokka:Madeiran valuma-alue Luokka:Brasilian padot Luokka:Gravitaatiopadot Luokka:Jokivoimalaitokset
Minun musiikkini

Minun musiikkini on suomalainen musiikki- ja keskusteluohjelma, jota juonsi kirjailija Juha Itkonen. Jaksottain vaihtuvan artistin kanssa keskusteltiin musiikin tekemisestä sekä luovuudesta. Artistin musiikin kautta käsiteltiin hänen uransa ja elämänsä kiinne- ja käännekohtia. Artistit esittivät myös uusia versioita itselleen ja muille artisteille tekemistään kappaleista. Ohjelma on kuvattu Villa Vikanissa Raaseporissa ja se tehtiin yhteistyössä musiikintekijöiden etujärjestön Suomen Musiikintekijöiden kanssa. == Jaksot == === Ensimmäinen tuotantokausi === Jakso Esityspäivä Artisti 1 15. lokakuuta 2019 Chisu 2 22. lokakuuta 2019 Samuli Putro 3 29. lokakuuta 2019 Sanni 4 5. marraskuuta 2019 Iisa 5 12. marraskuuta 2019 A. W. Yrjänä 6 19. marraskuuta 2019 Mariska === Toinen tuotantokausi === Jakso Esityspäivä Artisti 1 3. helmikuuta 2021 Maija Vilkkumaa 2 10. helmikuuta 2021 Anssi Kela 3 17. helmikuuta 2021 Kauko Röyhkä 4 24. helmikuuta 2021 Ellinoora 5 3. maaliskuuta 2021 Litku Klemetti 6 10. maaliskuuta 2021 Marko Annala == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Minun musiikkini -ohjelma Yle Areenassa Luokka:2010-luvun suomalaiset keskusteluohjelmat Luokka:2010-luvun suomalaiset musiikkiohjelmat Luokka:2020-luvun suomalaiset keskusteluohjelmat Luokka:2020-luvun suomalaiset musiikkiohjelmat Luokka:Yle Teema & Femin televisio-ohjelmat
Hiirakkokauniainen

Hiirakkokauniainen (Poecilonota variolosa) on jalokuoriaisten (Buprestidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji, jolle luokitellaan monia alalajeja. Hiirakkokauniaisen tieteellinen lajinimi variolosa tulee latinan kielestä ja merkitsee rokonarpista. Hiirakkokauniainen on 12–20 millimetrin mittainen ja muodoltaan leveä sekä litteä. Sen kuori on yläpuolelta pienen kuparinväristen ja mustien kuvioiden koristama ja hieman metallinhohtoinen. Alapuolelta se on vielä enemmän kuparinvärinen. Lajin levinneisyysalue ulottuu Portugalista ja Ranskasta aina Japaniin, Koreaan, Japaniin ja Pohjois-Afrikkaan asti. Suomessa se on melko yleinen ja suurin osa havainnoista on maan etelä- ja itäosasta. Hiirakkokauniaisen toukat kehittyvät puiden, yleensä paksujen haavan runkojen alaosissa. Ne kuoriutuvat puusta jättäen siihen soikean, noin kuuden millimetrin levyisen reiän. == Kuvia == Tiedosto:Poecilonota variolosa detail.jpg|Kuoren yksityiskohta Tiedosto:Poecilonota variolosa under.jpg|Hiirakkokauniaisen alapuoli Tiedosto:Poecilonota variolosa side.jpg|Hiirakkokauniaisen kylki == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Hiirakkokauniainen (Poecilonota variolosa) Luokka:Jalokuoriaiset
Habib Essid

Habib Essid (, s. 1. kesäkuuta 1949) on tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri. Essid oli Tunisian presidentti Ben Alin valtakaudella toiminut pitkäaikainen maatalouden virkamies. Vuoden 2011 Tunisian vallankumouksen jälkeisessä hallituksessa hän oli sisäministeri. Lisäksi hän oli turvallisuusneuvoja useissa hallituksissa. Alkuvuonna 2015 presidentti Beji Caid Essebsi nimitti hänet Tunisian pääministeriksi. Toimintakaudellaan Essid sai tuta islamilaista valtiota kannattavien ääriryhmän väkivaltatekoja, joissa surmattiin yli 60 ihmistä. Ensimmäinen isku oli tehtiin Bardon kansallismuseoon, joka sijaitsee Tunisian pääkaupungissa Tunisissa. Toinen isku kohdistui Soussen lomakohteeseen. Hän vastasi iskuihin islamilaisen ääriliikkeen vastaisilla toimilla. Ne ulottuivat moskeijoihin, jotka olivat saarnanneet islamilaisen ääriliikkeen sanomaa. Tunisia työttömyys oli myös lisääntynyt vuoden 2011 vallankumouksen jälkeen, ja yli kolmasosa Tunisian nuorista oli ilman työtä. Presidentti Beji Caid Essebsi puuttui myös hallituksen työskentelyyn, kehottaen hallitusta lopettamaan kuukausia kestäneen taloudellisen sekamelskan. Essid kieltäytyi eroamasta vetoamalla perustuslaillisen prosessin kunnioittamiseen, ja kehotti sen sijaan Tunisian parlamenttia päättämään kohtalostaan. Lopulta 6. elokuuta 2016 hän menetti asemansa parlamentin luottamusäänestyksessä. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Tunisian pääministerit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Emil Gustafson

Emil Gustafson (12. heinäkuuta 1862 Kräcklinge, Närke, Ruotsi – 5. toukokuuta 1900) oli ruotsalainen saarnaaja, virsirunoilija ja mystikko. == Elämänvaiheet ja työ == Gustafson kasvoi maalaiskodissa ja kävi maanviljelyskoulua Ulricehamnin lähellä. Jo nuorena hän oli uskonnollismielinen ja toimi jo 16-vuotiaana pyhäkoulunopettajana ja puhujana ruotsalaisessa vapaassa Pyhitysliike-yhteisössä (Helgelseförbudet). Jo 1870-luvulla hän sai vaikutteita uusevankelisesta liikkeestä ja löysi tiensä Pyhitysliikkeeseen. Pyhitysliike oli pieni baptistinen vapaakirkko ja sillä oli oma lähetyskoulu Götabrossa, Kumlan lähellä Närken maakunnassa. Liike toimi ennen muuta maaseudulla. Se sai alkunsa 1880-luvulla ja liittyi 1997 perustettuun useamman pienen vapaakirkon yhteiseen Evankeliseen vapaakirkkoon (Evangeliska Frikyrkan) Hän joutui sairauden takia jättämään koulunsa kesken, ja hän omistautui kokonaan kristilliseen toimintaan. Teologisesti Gustafson oli saanut vaikutteita anglosaksisesta evankekaalisesta liikkeestä. Hän on julkaissut saarnojaan ja laulujaan kirjoina. Hänellä oli oma kustantamo Betlehemstjärnan ja hän julkaisi myös useita lehtiä. Hänen 1889 julkaisemastaan laulukokoelmasta ilmestyi useita laitoksia ja 1895 ilmestyneessä laitoksessa alaotsikkona oli ”Eko från landsbygden” (Kaikuja maaseudulta). Siinä oli hänen omien laulujensa ohella muun muassa Joel Blomqvistin ja Carl Bobergin lauluja sekä lauluja Metodistikirkon ja Pelastusarmeijan laulukirjoista. Siten hänen laulunsa ja julistuksensa liittyi läheisesti anglosaksiseen evenkelikaaliseen perinteeseen. Gustafson kärsi fyysisistä sairauksista ja se lienee vaikuttanut siihen, että hänen laulunsa keskittyvät laulajaan. Hän on laulujensa kautta tulkinnut fyysistä ja psyykkistä kärsimystä Jumalan johdatuksena, positiivisena voimana, joka vie ihmistä lähemmäksi Jumalaa ja siten hän saattoi löytää syyn kärsimykselle. Gustafsonin kirjoittamia lauluja on suomeksi Hengellisessä laulukirjassa laulut 276 "Oi, syömmesi Herralle avaa" (O, öppna ditt hjärta för Herren), 332 "Ei nöyrää lapsenmieltä" (Ett stilla barnahjärta), 387 "Mä lähteellä elämän" (Vid levande källan jag vilar så nöjd) ja 413 "Onnellinen, jolla lapsen usko". Ruotsin kirkon virsikirjassa, sen ekumeenisessa osassa on yksi hänen kirjoittamansa laulu, virsi 268 "Oi Herrani, töissäsi tutkimaton" ("Hur underligt är du i allt vad du gör", 1886, suomennos Anna-Maija Raittila 1999). == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka:Kristilliset mystikot Luokka:Vuonna 1862 syntyneet Luokka:Vuonna 1900 kuolleet
Poecilonota

Poecilonota on jalokuoriaisten (Buprestidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sen ainoa Suomessakin tavattava laji on hiirakkokauniainen (Poecilonota variolosa). == Lajit == Sukuun luokitellaan seuraavat lajit: * Poecilonota bridwelli Van Dyke, 1918 * Poecilonota californica Chamberlin, 1922 * Poecilonota cyanipes (Say, 1823) * Poecilonota ferrea (Melsheimer, 1845) * Poecilonota fraseri Chamberlin, 1922 * Poecilonota montana Chamberlin, 1922 * Poecilonota plebeja (Fabricius, 1777) * Poecilonota salixi Chamberlin, 1925 * Poecilonota semenovi Obenberger, 1934 * Poecilonota thureura (Say, 1832) * Poecilonota variolosa (Paykull, 1799) – Hiirakkokauniainen * Poecilonota viridicyanea Nelson, 1997 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Poecilonota *ITIS: Poecilonota *Iowa State University, Bug Guide: Genus Poecilonota Luokka:Jalokuoriaiset
Kashiwara

Kashiwara () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Yamatojoen varrella Osakan tasangon reunalla. Idässä sen alue nousee Ikoma- ja Kongōvuorille ja rajautuu Naran prefektuuriin. Kashiwarassa on 68 806 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 25,33 neliökilometriä. Asutus Kashiwaran alueella on vanhaa. Sen läpi kulki historiallisesti tärkeä Osakan ja Naran välinen liikennereitti, ja sieltä onkin löydetty useita merkittäviä kofun-hautakumpuja ja muita arkeologisia kohteita. Nara-kaudelta lähtien se oli Kawachin provinssin ydinaluetta, jossa sijaitsi muun muassa Kawachin provinssitemppeli. Edo-kaudella 1700-luvun alussa alueella tehtiin suurimittakaavaisia maanrakennustöitä, joilla muutettiin Yamatojoen virtausta. Joelta vapautuneille uusille pelloille istutettiin esimerkiksi puuvillaa, jota vietiin Osakaan jokea pitkin. Meiji-restauraation jälkeen paikkakunnalle kehittyikin tekstiiliteollisuutta ja tekstiilien värjäystä. Myöhemmin 1900-luvun jälkipuolella sinne on sijoittunut kone-, metalli-, muovi- ja lääketeollisutta, ja se on kasvanut yhtenä Osakan lähiöistä. Ikoma- ja Kongōvuorten juurilla viljellään viinirypäleitä. Kaupunkioikeudet Kashiwaralle myönnettiin vuonna 1958. Kashiwaran kulttuuriperintöön kuuluvat erilaiset historialliset rauniot sekä 1700-luvulla valmistunut Sanda-suvun asuintalo, joka on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimivat Osakan pedagoginen yliopisto ja Kansain hyvinvointitieteiden yliopisto. Osa sen alueesta kuuluu Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Kashiwaraa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja eli Yamatoji-linja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka-linja ja Dōmyōji-linja. == Kuvia == Tiedosto:伯太彦神社 柏原市玉手町 2013.6.13 - panoramio (1).jpg|Hakatahiko-jinja Tiedosto:Sanda House Kashiwara Osaka02bs3450.jpg|Sanda-suvun asuintalo Tiedosto:JR大和路線 柏原駅 Kashiwara station, JR Yamatoji line 2010.8.02 - panoramio.jpg|Kashiwaran rautatieasema Tiedosto:Takaida Yokoana Group-2-3,4,5.jpg|Takaidan hautoja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Osakan prefektuurin kaupungit
Robert Koch -instituutti

Robert Koch -instituutti (, lyhennys RKI) on Saksan kansallinen tartuntatautien asiantuntijalaitos. Saksan terveysministeriön alaisuudessa toimiva instituutti on keskeinen kansanterveyden alan tutkimuslaitos kotimaassaan ja alansa johtavia tutkimuslaitoksia myös Euroopassa. Laitoksen palveluksessa on noin 1 100 henkeä. Vuodesta 2015 lähtien instituuttia on johtanut professori Lothar H. Wieler. Instituutilla on neljä toimitilaa, josta kolme sijaitsee Berliinissä ja yksi Wernigeroden kaupungissa. Kuva:Wedding Föhrer Straße.JPG|Robert Koch -instituutin uudempia toimitiloja Berliinin Weddingin piirissä Föhrer Straßen varrella. Kuva:Wedding Seestraße 10 Robert Koch-Institut -001.jpg|Robert Koch -instituutin tiloja Berliinin Weddingin piirissä (Seestraße 10). Tutkimuslaitos on nimetty nobelpalkitun (1905) saksalaisen lääkärin ja mikrobiologin Robert Kochin mukaan, jonka johdolla laitoksen toiminta myös sai alkunsa (johtajana vuodet 1891–1904). ==Katso myös== *Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC) *Tanskan kansanterveyslaitos (SIF) *Puolan kansanterveyslaitos (NIZP-PZH) *Tšekin kansanterveyslaitos (SZÚ) *Itävallan kansanterveysvirasto (GÖG) *Sveitsin kansanterveysvirasto (BAG) *Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France) *Luxemburgin terveysinstituutti (LIH) *Sciensano (Belgia) *Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (RIVM) *Robert Koch -instituutin asiakirjat ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Robert Koch -instituutin kotisivu (rki.de) *COVID-19: Fallzahlen in Deutschland und weltweit (rki.de) *Robert Koch-Institut: COVID-19-Dashboard (Saksan koronavirus covid-19 -tapausten alueellinen jakautuminen ArcGis-kartalla) (rki.de via arcgis.com) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Saksan tutkimuslaitokset
Suomen seksikkäin mies -äänestys

Suomen seksikkäin mies -äänestys oli Eeva-lehden järjestämä lukijaäänestys vuosina 1995–2018. Äänestys päätettiin lopettaa, koska lehden toimitus ei kokenut tittelin kuvastavan sen merkitystä kuten oli tarkoitus. == Palkitut == ;2018 – Sami Kuronen Vuonna 2018 tittelin sai radio- ja tv-juontaja Sami Kuronen. Kuronen kommentoi titteliään Puoli seitsemän haastattelussa ”En minä tuosta nyt ole mieltäni pahoittanut”. Hän sanoi ymmärtävänsä lehden toimituksen päätöksen lopettaa äänestys, vaikka ei itse kokenut titteliä kiusalliseksi. ;2017 – Samu Haber Vuonna 2017 Eeva-lehden lukijat valitsivat seksikkäimmäksi suomalaiseksi mieheksi Samu Haberin. Haber on Sunrise Avenue -yhtyeen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä. Eeva-lehden artikkelissa hänen kerrotaan olleen yllättynyt saanestaan positiivisesta palautteesta. ;2016 – Petteri Orpo Silloinen valtiovarainministeri ja kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpo palkittiin Suomen seksikkäimmäksi mieheksi vuonna 2016. Orpo kuvailee reaktiotaan Eeva-lehdelle: ”Onhan tämä titteli hieman hämmentävää saada. Voitto ei tullut mieleenikään. Mutta kyllähän se mukavaltakin tuntui. Mikäs siinä.” ;2015 – Waltteri Torikka Vuonna 2015 Suomen seksikkäimmäksi mieheksi valittiin oopperalaulaja Waltteri Torikka. Torikka kommentoi Eeva- lehdelle tittelistään: ”Kiitoksia vain kunniasta! Hirveän vaikea on tosin omaa seksikkyyttään arvioida. Olen siviilissä enemmänkin pohdiskeleva tarkkailijatyyppi, mutta lavalla sisäinen petoni pääsee irti. Ehkä se on vaikuttanut ihmisiin.” ;2014 – Riku Rantala Vuoden 2014 Suomen seksikkäin mies oli toimittaja Riku Rantala. Rantala kommentoi tulosta: ”Kyllä tämä tulos kieltämättä hivelee. Se tuo toivoa meille keskivartalolihaville sisäisesti kauniille suomalaismiehille.” ;2013 – Jare ”Cheek” Tiihonen Rap-artisti Cheek valittiin Suomen seksikkäimmäksi mieheksi vuonna 2013. Cheek oli imarreltu, mutta halusi painottaa ulkonäön pinnallisuutta: ”On kivaa, jos lukijat diggailevat. Yritän kuitenkin keskittyä tekemääni musiikkiin, koska olen ennen kaikkea artisti ja muusikko. Ulkomusiikillisiin seikkoihin on välillä vaikeaa suhtautua ja ottaa kantaa, mutta tällainenkin huomio tuntuu imartelevalta.” ;2012 – Peter Franzen Näyttelijä ja kirjailija Peter Franzén palkittiin Suomen seksikkäimmän miehen tittelillä. Mies kommentoi titteliä: ”Nämä ovat ihan hassuja juttuja! Minullahan on tällainen rotannaama.” ;2005 – Matti Vanhanen Eeva-lehti palkitsi silloisen pääministerin Matti Vanhasen Suomen seksikkäimmäksi mieheksi. Myös brittiläislehti The Guardian kommentoi Vanhasen komeaa ulkonäköä. ;1995 – Jarmo Myllys Ensimmäisen Suomen seksikkäin mies -tittelin sai jääkiekkomaalivahti Jarmo Myllys. == Lähteet == Luokka:Kunniamaininnat
Alankomaiden kansanterveys- ja ympäristöinstituutti

Alankomaiden kansallinen kansanterveys- ja ympäristöinstituutti (, lyhennys RIVM) on Alankomaiden kansallinen kansanterveyden, ympäristön tilan ja elintarviketurvallisuuden tutkimuslaitos ja viranomaistaho. Vuoden 2018 lopussa laitoksen palveluksessa oli 1 880 työntekijää. RIVM:n vuosibudjetti on noin 350 miljoonaa euroa. Instituutin päätoimipaikka sijaitsee Utrechtin kaupungin pohjoispuolella De Biltissä. RIVM:n toiminta on jaettu kolmeen toimialaan: Tartuntataudit ja rokotukset (sisältäen tartuntatautikeskuksen), Ympäristö ja turvallisuus sekä Kansanterveys ja terveyspalvelut (sisältäen elintarviketurvallisuuden). Tutkimuslaitoksen pääjohtajana toimii professori Hans Brug. ==Katso myös== *Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) *Suomen ympäristökeskus (SYKE) *Ruokavirasto *Ruotsin kansanterveysvirasto *Norjan kansanterveyslaitos (FHI) *Tanskan kansanterveyslaitos (SIF) *Islannin terveysjohtajan virasto *Robert Koch -instituutti (RKI) *Sciensano (Belgia) *Luxemburgin terveysinstituutti (LIH) *Ranskan kansanterveysvirasto (Santé Publique France) *Public Health England (PHE) *Italian kansanterveyslaitos (ISS) *Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (ECDC) *Yhdysvaltain tautikeskus (CDC) *Venäjän federaation kuluttajansuoja- ja hyvinvointivirasto (Rospotrebnadzor) *Ukrainan kansanterveyskeskus (TsHZ) *Afrikan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (Africa CDC) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Current information about the novel coronavirus (COVID-19) (rivm.nl) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Ympäristötieteelliset tutkimuslaitokset Luokka:Alankomaiden tiede ja tekniikka
Yhdysvaltain keskinen aika

Yhdysvaltain keskinen aika (, lyh. CT) on Pohjois-Amerikassa ja Keski- Amerikassa käytettävä aikavyöhyke. Normaaliaikana sen erotus koordinoidusta yleisajasta on UTC-6 ja kesäaikana UTC-5. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Aikavyöhykkeet
Valtarin koulu

Valtarin koulu on 470 oppilaan ja 65 työntekijän yläkoulu Iissä, Pohjois- Pohjanmaalla. Koulu painottaa omatoimisuutta, luovuutta, rehellisyyttä, vastuuntuntoa, yhteisöllisyyttä ja hyvinvointia. Koululla jaksoja on 5. Jokainen jakso kestää noin 38 päivää. == Lähteet == Luokka:Suomen peruskoulut Luokka:Iin oppilaitokset
UTC−6

UTC−6 on aikavyöhyke, joka on kuusi tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 80–135 astetta läntistä pituutta. UTC−6 on käytössä muun muassa Yhdysvaltojen ja Kanadan keskiosissa, Karibialla, Meksikossa ja useissa Väli- Amerikan valtioissa. == Aikavyöhykettä käyttävät valtiot ja alueet == === Ympäri vuoden === * * * * * * * ** Saskatchewan pois lukien Lloydminster * ** Galápagossaaret === Normaaliaika === * ** Yhdysvaltain keskinen aika, käsittää useita Keski-Yhdysvalloissa sijaitsevia osavaltioita * ** Manitoba, Nunavut (itäosia), Ontario (länsiosa) * (pois luken läntiset osavaltiot) * ** Pääsiäissaari === Kesäaika === * ** Alberta, Luoteisterritoriot ** Brittiläinen Kolumbia (kaakkoisosat) ** Nunavut (Kitikmeotin alue) ** Saskatchewan (Lloydminster) * (läntiset osavaltiot) * ** Kalliovuorten aika, käsittää useita Keski-Yhdysvalloissa sijaitsevia osavaltioita == Lähteet == Luokka:Aikavyöhykkeet
Mehdi Jomaa

Mehdi Jomaa (, s. 21. huhtikuuta 1962) on tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri. Jomaa oli edellisen Ali Laarayedhin hallituksen teollisuusministeri. Jo ennen Laarayedhin hallituskautta hallituksen vastainen liikehdintä oli voimakasta, mikä kärjistyi vasemmistolainen vaikuttaja Chokri Belaidn murhaan helmikuussa 2013. Laarayedhin hallituksen aikana oppositiopoliitikko Mohammed Brahmi murhattiin heinäkuussa 2013. Tämän jälkeen hallituksen vastaiset mielenosoitukset lisääntyivät ja maa ajautui poliittiseen kriisiin. Tunisialaiset poliitikot sopivat uudesta pääministeristä hallitsevan islamistisen Ennahda-puolueen ja opposition välisten keskustelujen jälkeen. Tuohon tehtävään valittiin Mehdi Jomaa, jonka tarkoituksena oli johtaa väliaikaista hallitusta vuoden 2015 vaaleihin saakka. Tunisian presidentti Moncef Marzouki nimitti hallituksen. Jomaa osallistui Tunisian presidentinvaaleihin, jotka järjestettiin 15. syyskuuta 2019. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi presidentiksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Tunisian pääministerit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Japaninjalopähkinä

Japaninjalopähkinä (Juglans ailantifolia, joskus myös Juglans ailanthifolia) on jalopähkinäkasvien heimoon ja jalopähkinöiden sukuun kuuluva lehtipuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa. == Ulkonäkö ja koko == Puuna japaninpähkinäpensas kasvaa vähintään 18 metriä korkeaksi. Se on kesävihanta lehtipuu, jonka halkeileva kuori on ruskehtavanharmaa tai vanhana harmaantuva. 11–17 lehdykkään jakautuneet lehdet ovat epätavallisen suuria 80–100 senttimetrin pituudellaan. Nuoret oksat ja lehtikanta ovat lyhyitä, mutta tiheäkarvaisia; karvoitus on tummanpunaista ja tahmeaa. Lehdyköiden yläpinnat ovat lähes kaljuja, mutta alapinnat ovat karvaisia varsinkin lehtisuonien kohdalta. Lehdykät ovat heikosti sahalaitaisia ja yläpinnaltaan kiiltävänvihreitä; yksittäiset lehdykät ovat 7–16 senttimetriä pitkiä ja 3–5 leveitä. Japaninjalopähkinän norkkomaiset hedekukinnot ovat 13–30 senttimetriä pitkiä. Emikukat kasvavat kesäkuussa pystyihin, noin 10 senttimetrin mittaisiin kukintoihin. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen, paksu ja tahmeakarvainen, maukas 3,5–5 senttimetrin mittainen pähkinä. Pähkinät kasvavat tavallisesti 4–10 ryhmissä. Pähkinät ovat litteänsoikeita tai sydämenmuotoisia, teräviä. == Levinneisyys == Japaninjalopähkinä on kotoisin Japanista ja Sahalinilta. Laji on istutettu myös Yhdysvaltain koillisosiin korvaamaan Sirococcus clavigigenti-juglandacearum -sienen hävittämä alkuperäinen amerikanjalopähkinä (Juglans cinerea). Japaninjalopähkinä on immuuni kyseiselle sienitaudille. Keski-Euroopassa lajia viljellään harvoin. Vanha Japaninjalopähkinä kasvaa Vantaalla, Koiramäen pajutallissa. == Luokittelu == Ensimmäisen lajikuvauksen nimellä Juglans ailantifolia antoi ranskalainen kasvitieteilijä Élie Abel Carrière vuonna 1878. Lajista on olemassa kaksi muunnosta: * Juglans ailantifolia var. ailantifolia (synonyymeja Juglans cordiformis var. ailantifolia (Carr.) Rehd., Juglans sieboldiana Maxim.) * Juglans ailantifolia var. cordiformis (Makino) Rehder (Syn.: Juglans coarctata Dode, Juglans cordiformis Maxim., Juglans lavalleei Dode, Juglans sieboldiana var. cordiformis Makino, Juglans subcordiformis Dode). Japaninjalopähkinä risteytyy etenkin Pohjois-Amerikassa helposti läheisen sukulaisensa amerikanjalopähkinän kanssa; risteymää kutsutaan nimellä Juglans × bisbyi Rehd.. == Käyttö == Japaninjalopähkinän puuaines on vaaleaa ja heikompilaatuista kuin saksanpähkinä (Juglans regia), mutta sitä käytetään joskus huonekaluihin. == Lähteet == Luokka:Jalopähkinät
Kalumba

Kalumba (Jateorhiza palmata) on kilpikiertokasvien heimoon ja kalumbojen sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin trooppisesta Afrikasta. == Ulkonäkö ja koko == === Kasvutapa ja lehdet === Kalumba on liaani, jonka juurakot ovat kehittyneet mukulamaisiksi varastointielimiksi. Varret ovat alkuvaiheessa heikosti, myöhemmin voimakkaammin karvaisia. Ruodilliset lehdet ovat sormijakoisia. Sukamaisesti karvaisten lehtiruotien pituus on 18–25 senttimetriä. Lehtilapa on 15–24 senttimetriä pitkä ja 15–40 leveä, herttatyvinen ja yleensä viisijakoinen. Kiertyvän lehden terä osoittaa kohti kärkeä. Lehden yläpinta on nahkamainen ja molemmin puolin sukamaisten karvojen peittämä; joskus lehdet kaljuuntuvat vanhetessaan. Jokaisessa lehdessä on viisi tai seitsemän perussuonta, jotka leviävät kouramaisesti. === Kukat ja hedelmät === Kalumba on kaksikotinen kasvi eli sen hede- ja emikukat sijaitsevat eri yksilöissä. Yksineuvoiset kukat ovat säteittäisiä. Hedekukinnot ovat korkeintaan 40 senttimetriä pitkiä ja niissä on 2–10 senttimetriä pitkiä sivuhaaroja. Kukinnon keskivarsi on aina sukakarvainen, sivuvarret ovat osittain kaljuja; kukintojen tyvellä on soikea, kasvulehtimäinen suojuslehti. Hedekukat koostuvat 2,7–3,2 millimetriä pitkistä ja 1,3–1,6 leveistä, vihertävistä verholehdistä, 1,8–2,2 millimetriä pitkistä terälehdistä ja irrallisista, ainoastaan terälehtien tyveltä hiukan yhteenkasvaneista heteistä. 8–10 senttimetrin pituisissa emikukinnoissa on useita emikukkia, joista jokaisessa on yksi 1–1,5 millimetriä pitkä, ruosteenruskeakarvainen sikiäin. Hedelmä on 2–2,5 senttimetriä pitkä ja 1,5–2 leveä luumarja. == Levinneisyys == Kalumba on kotoisin Afrikan trooppisista itä- ja eteläosista, missä se kasvaa 0-1500 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvia viljellään Ghanassa, Mosambikissa, Madagaskarissa ja Intiassa. Levinneisyysalueensa ulkopuolella sitä tavataan toisinaan vieraslajina. == Historia ja käyttö == Francesco Redi kirjoitti jo vuonna 1671 radice di Calumbesta, jonka hän tulkitsi myrkylliseksi aineeksi (alexipharmakon). Hieronymus David Gaub puolestaan kutsui kasvia nimellä radix Indica ja suositteli sitä vuonna 1771 "vatsan jokia", alvi profluviaa vastaan. Kalumbanjuuri tuli yleisesti tunnetuksi vasta englantilaisen lääkärin Thomas Percivalin kautta, kun hän vuonna 1773 julkaisi yksityiskohtaisen raportin juuren sovellusmahdollisuuksista ripuliin, suolikoliikkiin ja oksenteluun. Percival totesi kalumbanjuuren lisäävän ruokahalua, auttavan ruuansulatusta, parantavan maha-suolikanavan eritteiden laatua ja helpottavan pahoinvointia. Nämä vaikutukset vahvistettiin 1800-luvulla julkaistuissa tutkimuksissa. Radix Columbo, kalumbanjuuri ja siitä valmistettu uute, mainittiin virallisessa lääkekirjassa «Preußische Pharmacopoë»ssa vuonna 1799 ja uudelleen «Pharmacopoea Germanica»ssa vuonna 1872. == Lähteet == Luokka:Lääkekasvit Luokka:Kilpikiertokasvit
Kanadankilpikierto

Kanadankilpikierto (Menispermum canadense) on kilpikiertokasvien heimoon ja kilpikiertojen sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista Etelä-Kanadasta Pohjois-Floridaan ulottuvalta alueelta sekä Atlantin rannikolta länteen Manitobaan ja Teksasiin. Laji kasvaa tiheiköissä, kosteissa metsissä ja jokien rannoilla. Kasvia käytetään joskus myös koristekasvina. == Ulkonäkö ja koko == Kanadankilpikierto on puuvartinen, kiipeilevä kuuden metrin korkuiseksi kasvava köynnös. Kasvin 5–20 senttimetrin levyiset lehdet jakautuvat sormiliuskaisesti 3–7 liuskaan; joskus ne ovat pyöreitä ja liuskattomia. Kasvin 6–10 senttimetrin pituisissa kukinnoissa kasvava hedelmä on purppuranmusta marja, jonka halkaisija on 1–1,5 senttimetriä. Marjan sisältämät siemenet muistuttavat puolikuuta, mistä juontuu myös kasvin englanninkielinen nimi moonseed (suom. "kuusiemen"). Hedelmät kypsyvät syyskuusta lokakuuhun eli samaan aikaan kuin luonnonvaraiset viinirypäleet. Sekä lehdet että hedelmät muistuttavat viiniköynnösten vastaavia; kasvien sekoittaminen toisiinsa voi olla vaarallista, koska kanadankilpikierto on äärimmäisen myrkyllinen. Kanadankilpikierron juurakko on maavarsi, jonka avulla kasvi voi muodostaa laajemman geneettisesti yhteneväisen kasvuston. == Myrkyllisyys == Kanadankilpikierron kaikkien osien tiedetään olevan myrkyllisiä; merkittävin kasvin sisältämistä myrkkyaineista on daurisiini- niminen alkaloidi. Kanadankilpikierron hedelmien oletetaan olevan myrkyllisiä.. Villejä viinirypäleitä syödessä olisi tutkittava hedelmien siemenet, jotta ne erottaa kanadankilpikierrosta; kanadankilpikierron hedelmässä on yksi puolikuunmuotoinen siemen, kun taas viinirypäleissä on pyöreät siemenet. Hedelmät voi erottaa toisistaan myös maun perusteella; rypäleet maistuvat rypäleiltä, kun taas kanadankilpikierron makua kuvaillaan tympeäksi. Kanadankilpikierrolla ei ole myöskään kärhiä, toisin kuin viiniköynnöksillä. == Käyttö == Cherokee-intiaanit ovat käyttäneet kanadankilpikiertoa sekä ulostuslääkkeenä että lääkkeenä gynekologisiin vaivoihin ja sukupuolitauteihin. Juuria on käytetty ihosairauksiin; muun muassa lenapet ovat käyttäneet sitä voiteena ihohaavoihin. Myös eurooppalaistaustaiset amerikkalaiset ovat käyttäneet kasvia useisiin lääketieteellisiin tarkoituksiin. == Lähteet == Luokka:Kilpikiertokasvit Luokka:Myrkylliset kasvit
Marriott

Marriott voi tarkoittaa ainakin seuraavia: == Henkilöt == * John Marriott (1780-1825), brittiläinen pappi ja virsirunoilija * John Willard Marriott Sr. (1900-1985), yhdysvaltalainen liikemies * John William Marriott Jr. (s. 1932), yhdysvaltalainen liikemies * Steve Marriott (1947-1991), brittiläinen muusikko == Muut == * Marriott International, hotelliketju * Hotelli Marriott, rakennus Tampereella * Marriott World Trade Center, entinen rakennus New York Cityssä Luokka:Sukunimet