EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Laika (yhtiö)

Laika on amerikkalainen tuotantoyhtiö, joka on erikoistunut stop-motion- animaatioihin ja tuleviin live-action-pitkäelokuviins, kaupalliseen sisältöön kaikkeen mediaan, musiikkivideoiin ja lyhytelokuvas. Studio tunnetaan parhaiten stop-motion-elokuvistaan Coraline ja toinen todellisuus, ParaNorman, Boksitrollit, Kubo ja samuraiseikkailu ja Huippujengi Himalajalla. Sen omistaa Nike-perustaja Phil Knight ja se sijaitsee Hillsborossa, Oregonissa, joka on osa Portlandin metropolialuetta. Knightin poika Travis Knight toimii Laikan presidenttinä ja toimitusjohtajana. == Elokuvat == Vuosi Elokuvan nimi Ohjaaja Säveltäjä Studio/Levittäjä 2009 Coraline ja toinen todellisuus Henry Selick Bruno Coulais Focus Features Pandemonium Films 2012 ParaNorman Sam Fell Chris Butler Jon Brion Focus Features 2014 Boksitrollit Graham Annable Anthony Stacchi Dario Marianelli 2016 Kubo ja samuraiseikkailu Travis Knight 2019 Huippujengi Himalajalla Chris Butler Carter Burwell Annapurna Pictures United Artists Releasing 2025 Sysimetsä Travis Knight Dario Marianelli Matías León Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatiostudiot
Johannes Petri Stråhlman

Johannes Petri Stråhlman (9. maaliskuuta 1733 Sulkava – 25. toukokuuta 1800 Viipuri) oli suomalainen pappi, kirkkohallinnon esimies ja rehtori. ==Henkilöhistoria== Stråhlmanin vanhemmat olivat henkikirjoittaja, rykmentinkomissaari Petter Stråhlman ja Ebba Brigitta Meinandra. Hänen puolisonsa vuodesta 1761 oli Maria Kristina Pülse (1731–1771) ja vuodesta 1773 Charlotta Sofia Melart (1756–1822). Stråhlman kävi Viipurin katedraalikoulua 1744–1750 ja tuli ylioppilaaksi Turun akatemiasta 1750. Filosofian maisteriksi hän valmistui sieltä 1757 ja hänet vihittiin papiksi Viipurissa 1772. Stråhlman oli Viipurin katedraalikoulun vararehtori vuodesta 1756 ja rehtori 1759–1773.Muolaan kirkkoherra hän oli 1773–1792, Viipurin tuomiorovasti vuodesta 1792, Viipurin konsistorin eli tuomiokapitulin jäsen vuodesta 1758, asessori vuodesta 1773 ja esimies vuodesta 1792. Karjalan eteläisen rovastikunnan lääninrovastina Stråhlman toimi 1785–1792. Hän sai rovastin arvonimen 1778. Stråhlmanin kuoltua 1800, ilmeisesti keuhkokuumeeseen, Viipurin konsistorin esimiehen tehtävät ja kirkkoherran virka erotettiin toisistaan. Vuonna 1803 Viipurin ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherraksi tuli hänen vävynsä Jacobus Johannis Schroeder ja tuomiorovastiksi ja konsistorin esimieheksi hänen serkkunsa Johannes Caroli Stråhlman. ==Julkaisuja== * Dissertatio academica, de agapis veterum christianorum, 1755 * Dissertatio academica, stultitiam atheismi, Psalmo XIV:v.1. innixa, exhibens, 1755. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Vuonna 1733 syntyneet Luokka:Vuonna 1800 kuolleet
Sysimetsä (elokuva)

Sysimetsä () on vuonna 2025 yhdysvaltalainen stop motion -animaatioelokuva, joka sen on ohjannut Travis Knight. Sysimetsä on Laikan tuottama elokuva niin kuin elokuvat Coraline ja toinen todellisuus, ParaNorman, Boksitrollit, Kubo ja samuraiseikkailu ja Huippujengi Himalajalla. Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat Luokka:Vuoden 2025 yhdysvaltalaiset elokuvat
Orgesch

Orgesch eli Organisation Escherich oli metsäneuvos Georg Escherichin Baijerissa 1920 hallituksen ja valtiosäännön suojelemiseksi perustama yksityinen sotilaallinen järjestö. Se kiellettiin muualla Saksan valtakunnassa ”taantumuksellisena”.Tietosanakirja 1909, osa 11, Hakusana: Orgesch. Verkossa ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Orgesch, Bundesarchiv Luokka:Weimarin tasavalta Luokka:Saksalaiset järjestöt
Elokuvavuosi 2026

Elokuvavuosi 2026 käsittelee vuoden 2026 aikana ensi-iltansa saavia elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. == Ensi-iltoja == * Aang: The Last Airbender * Avengers: Doomsday * Goat * Hoppers * Ice Age 6 * The Cat in the Hat * Masters of the Universe * Nimetön neljäs Jumanji-elokuva * Nimetön neljäs Spider-Man -elokuva * Shrek 5 * Supergirl: Woman of Tomorrow * The Mandalorian & Grogu * The Super Mario Bros. Movie 2 * Toy Story 5 * Teenage Mutant Ninja Turtles: Mutant Mayhem 2 * Vaiana Luokka:Tulevat elokuvat Luokka:Elokuvavuodet
Ilkka Porttikivi

Ilkka Porttikivi (s. 1979) on suomalainen poliitikko. Hänet valittiin Tampereen kaupunkiympäristön palvelualueen apulaispormestariksi kesäkuussa 2024. Porttikivi oli vuoden 2012 kuntavaaleissa Tampereella vasemmistoliiton ehdokkaana, ja hän pääsi varasijalle. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Porttikivi jäi ensimmäiseksi varavaltuutetuksi ja nousi myöhemmin valtuutetuksi Kalle Hyötysen luovuttua valtuustopaikastaan kesäkuussa 2018. Kesäkuussa 2019 Porttikivi siirtyi SDP:n valtuustoryhmään. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Porttikivi valittiin uudelleen Tampereen kaupunginvaltuustoon. Hänet valittiin tarkastuslautakunnan puheenjohtajaksi. Kesäkuussa 2024 Porttikivi siirtyi Tampereen kaupunkiympäristön palvelualueen apulaispormestariksi Pekka Salmen siirryttyä elinvoiman palvelualueen johtajaksi. Porttikivi on koulutukseltaan sosionomi (amk), ja hänellä on biologian opintoja Jyväskylän yliopistossa. Porttikiven työhistoria on sosiaalipuolelta lastensuojelusta, etsivästä työstä sekä Rikosseuraamuslaitokselta. Porttikivi on toiminut myös konsulttina Kirkon Ulkomaanavulle. Ennen apulaispormestariksi siirtymistään Porttikivi työskenteli rikosseuraamusesimiehenä Tampereen yhdyskuntaseuraamustoimistossa. Porttikivi on toiminut erilaisissa luottamustehtävissä. Hän on ollut Pirkanmaan Osuuskaupan edustajiston jäsen vuodesta 2024, Tampereen seutuhallituksen jäsen kesäkuusta 2024 ja Pirkanmaan maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2021. Aiemmin Porttikivi on toiminut muun muassa Pirkanmaan lintutieteellisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä, Itämeri-instituutin hallituksessa sekä useissa Tampereen kaupungin lautakunnissa, kuten sosiaali- ja terveyslautakunnassa sekä asunto- ja kiinteistölautakunnassa. Porttikiven poliittinen ura on keskittynyt erityisesti ilmaston- ja ympäristönsuojelun teemoihin ja sosiaalipoliittisiin epäkohtiin. Porttikivellä on kolme lasta. == Lähteet == Luokka:Tampereen pormestarit Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viktor Groop

Viktor Groop (1. lokakuuta 1868 Ylimarkku – 5. syyskuuta 1934 Tampere) oli suomalainen matematiikan ja fysiikan opettaja ja yhteiskoulun rehtori. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Rehtori Viktor Groop, Aamulehti, 07.09.1934, nro 240, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024 Viktor Groopin vanhemmat olivat maanviljelijä Michel Groop ja Anna Kristina Nisuls. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1893. Groop oli muutamia vuosia opettajana Vaasassa kunnes hän vuonna 1900 tuli Tampereen ruotsalaisen yhteiskoulun matematiikan ja fysiikan opettajaksi. Hän oli koulun rehtorina vuodesta 1908 aina kuolemaansa saakka. Vuosina 1925–1928 Groop oli ruotsalaisten oppikoulujen edustajana opettajaneuvostossa. Hän laati geometrian oppikirjoja ruotsinkielisiä oppikouluja varten.Suomen yksityisten oppikoulujen digitaalinen matrikkeli : Svenska samskolan i Tammerfors 1895- Groop oli Tampereella ruotsalaisen kansanpuolueen paikallisjärjestössä johtavana henkilönä 30 vuoden ajan. Hän toimi pari kertaa järjestön puheenjohtajana. Groop oli myös Ruotsalaisen klubin varapuheenjohtajana ja Tammerfors Aftonbladetin johtokunnan puheenjohtajana. Viktor Groop on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.Hautahaku.fi : Groop Viktor == Julkaisuja == * Proportionslära. Särtryck ur Svenska samskolans i Tammerfors årsprogram 1903-04. Tammerfors 1904 * Lärobok i geometri för mellanskolan. Söderström, Helsingfors 1921, 5. painos nimellä Geometri för mellanskolan. Söderström, Helsingfors 1939, 6. painos nimellä Lärobok i geometri: för mellanskolan. Söderström, Helsingfors 1945, 9. painos 1956, 1958, 1962, 1967 * Lärobok i geometri för gymnasialklasserna. Söderström, Helsingfors 1923, 2. muutettu painos 1930, 7. painos 1960, 1965 == Lähteet == Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Königsplatzin metroasema

Königsplatz on Münchenin metron U2-linjan asema, se avattiin 18. lokakuuta 1980 ja sijaitsee maxvorstadtin kaupunginosassa. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Otherkin

Otherkin on alakulttuuri, jonka jäsenet identifioituvat osittain tai kokonaan ei-ihmisiksi. Jotkut muut uskovat, että heidän identiteettinsä johtuu ei- fyysisistä hengellisistä ilmiöistä, kuten ei-inhimillisestä sielustaLupa 2007, s. 73–76. tai reinkarnaatiostaLupa 2007, s. 57–58.. Jotkut muut antavat itselleen ei-hengellisiä selityksiä, kuten epätavallinen psykologia tai neurodivergenssiLupa 2007, s. 80–86. tai dissosiatiivisen identiteettihäiriön tai monipersoonallisuushäiriöön liittyvän multiplicity-alakulttuurin.Lupa 2007, s. 76–79. Monet muut sanovat olevansa fyysisesti ihmisiä, mutta jotkut sanovat, että heillä on ei-inhimillinen syntyperä tai genetiikka tai että he ovat jollain tavalla fyysisesti ei-ihmisiä.Lupa 2007, s. 66–72. Otherkin- alakulttuuri kehittyi ensisijaisesti verkkoyhteisönä 1990-luvulla.Lupa 2007, s. 50. Se oli osittain kasvanut eräistä pienistä ihmisryhmistä, jotka kuvailivat itseään tontuiksi 1970- ja 1980-luvuilla.Lupa 2007, s. 49. 2000-luvun lopulla sanaa on alettu käsitellä kattoterminä eräille ei- inhimillisen identiteetin alakulttuureille.Lupa 2007, s. 107–108. == Termit ja identiteetit == Termi otherkin sisältää monenlaisia identiteettejä. Otherkin voi identifioitua luonnon, mytologian tai populaarikulttuurin olennoksi. Esimerkkejä ovat muun muassa seuraavat: muukalaiset ("alien"), enkelit, demonit, lohikäärmeet, haltiat, keijut, hevoset, ketut, sudet, sprite-olennot, yksisarviset ja kuvitteelliset hahmot. Harvempia ovat ne, jotka identifioituvat kasveiksi, koneiksi, käsitteiksi tai luonnonilmiöiksi, kuten sääjärjestelmiksi. Termi "therian" viittaa ihmisiin, jotka identifioituvat henkisesti eläimeksi. Eläinlajia, johon therian identifioituu, kutsutaan theriotyypiksi. Jotkut käyttävät identiteettiä "translajisuus". Therianeja ei pidä sekoittaa turri-ihmisiin, jotka kyllä esiintyvät eläinmäisinä mutta eivät välttämättä identifioidu eläimiksi (tai muutenkaan ole otherkin). === Symbolit === Yleinen otherkin-symboli on seitsemänsakarainen tähti, erityisesti säännöllinen {7/3} -heptagrammi, joka tunnetaan nimellä Haltiatähti tai Keijutähti . Muut ovat käyttäneet sitä vuosikymmeniä. Esimerkiksi yksi sen varhainen käyttö oli hopeahaltioiden artikkelissa, jonka he julkaisivat Circle Network Newsin kesän 1986 numerossa.Lupa 2007, s. 52–53. === Tutkimus === Neljässä turri-tutkimuksessa (n = 4338/1761/951/1065) otoksesta riippuen 25–44 % vastasi, että he pitävät itseään "alle 100-prosenttisesti ihmisinä" verrattuna 7 prosenttiin otoksesta (n = 802) turrikokouksissa tutkituista ei- turreista. Professori Jay Johnston katsoo, että ei-inhimillinen identiteetti "ei ehkä ole niinkään patologinen kuin poliittinen". == Katso myös == * Lykantropia * Muodonmuuttaja * Vaihdokas ==Lähteet== * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * * * * “Why be human when you can be otherkin?” Cambridgen yliopisto, 16.7.2016 * "Otherkin are the internet’s punchline. They’re also our future". The Daily Dot, 26.9.2020 Luokka:Transhumanismi Luokka:Jälleensyntyminen Luokka:Alakulttuurit Luokka:Hengelliset liikkeet Luokka:Internet-kulttuuri Luokka:Englanninkieliset sanat ja sanonnat Luokka:Sivut, joissa on tarkistamattomia käännöksiä
Prinzregentenplatzin metroasema

Prinzregentenplatz on Münchenin metron U4 linjan metroasema, se avattiin 27. lokakuuta 1988. Se sijaitsee Bogenhausenin kaupunginosassa. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Heli Melander

Heli Maria Melander (s. 1976) on suomalainen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän on aiemmin toiminut tuomarina Helsingin hovioikeudessa ja esittelijänä korkeimmassa oikeudessa. == Ura == Melander valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 2001 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 2011. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 2002. Melander työskenteli liikennevahinkolautakunnan esittelijänä vuosina 2002–2009, Helsingin hovioikeuden viskaalina vuosina 2009–2011 ja korkeimman oikeuden esittelijänä 2011–2017. Hän oli Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuosina 2017–2024, joista vuosina 2022–2024 hän toimi myös Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden määräaikaisena käräjätuomarina. Hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi elokuusta 2024 alkaen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tuomarit Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wilhelm Mathelin

Wilhelm Mathelin (5. syyskuuta 1874 Helsinki – 28. joulukuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen majuri ja pankinjohtaja. Suomen sisällissodan aikana hän oli yksi Saariston vapaajoukon muodostajista.Henkilötietoja. 60 vuotta täyttää tänään..., Aamulehti, 05.09.1934, nro 238, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 31.12.1940, nro 354, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024Dödsfall, Svenska Pressen, 31.12.1940, nro 302, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.202460-vuotias. Majuri Wilhelm Mathelin, Helsingin Sanomat, 05.09.1934, nro 238, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024Sextioåring, Hufvudstadsbladet, 05.09.1934, nro 238, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024 Mathelin kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1896 luutnanttina Suomen sotaväessä Vaasan tarkk'ampujapataljoonassa. Hän oli kolmen vuoden ajan komennettuna Venäjälle muun muassa Krimille suuriruhtinas Kyrillin jalkaväkirykmenttiin. Suomeen palattuaan Mathelin kävi Helsingin yliopistossa Suomen sotaväen upseereille järjestettyjä kursseja voimistelussa ja miekkailussa. Hän toimi samalla venäjänkielen opettajana Helsingin merikoulussa ja suoritti yliopistossa kieli- ja kasvatusalan opintoja. Sen jälkeen kun Suomen oma sotaväki lakkautettiin vuonna 1902 Mathelin oli postin ja Vaasan lääninhallituksen palveluksessa. Mathelin tuli vuonna 1902 venäjänkielen ja voimistelun opettajaksi Tampereen suomalaiseen yhteiskouluun ja hän oli siellä opettajana vuoteen 1917 saakka. Mathelin toimi samalla venäjänkielen opettajana Tampereen kauppakoulussa ja oli kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden kielenkääntäjänä. Vuonna 1917 hän siirtyi liikealalle Taalintehtaan palvelukseen. Vuodesta 1917 alkaen Mathelin omisti 5 prosenttia Orimattilan Villatehdas Osakeyhtiön osakkeista.Poistuneet pörssiyhtiöt. Orimattilan Villatehdas Osakeyhtiö - Orimattilla Yllefabrik Aktiebolag, Pörssitieto G. Kock Suomen sisällissodan alettua Mathelin muodosti maaliskuussa 1918 yhdessä majuri O. Wahlroosin kanssa Ahvenanmaalla Saariston vapaajoukon. Sodan jälkeen hän oli pataljoonankomentajana Varsinais-Suomen rykmentissä ja erosi armeijasta vuonna 1918 majurin arvoisena. Hän palasi liike-elämän palvelukseen ja oli Helsingin Osake-Pankin Tampereen konttorin johtajana 1919-1923 ja vuodesta 1923 pankin Loviisan konttorin johtajana. Mathelin julkaisi aikanaan venäjänkielen oppikirjan kauppaoppilaitoksia varten ja toimi ruotsinkielisissä sanomalehdissä avustajana Tampereella ja Loviisassa sekä oli Hufvudstadsbladetin kirjeenvaihtajana 1905–1908. Loviisassa hän oli myös Loviisan kylpylaitoksen intendenttinä. Mathelin kuoli 66-vuotiaana Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalassa joulukuussa 1940. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Ostbahnhofin metroasema

Ostbahnhof on merkittävä Rautatieasema Münchenissä, sillä pysähtyvät kaukojunat, Münchenin metron U5-linja sekä S-bahn linjat S1, S2, S3, S4, S6, S7 ja S8. Asema avattiin 15. maaliskuuta 1871 mutta metroasema avattiin 27. lokakuuta 1988. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Therian

Therian tarkoittaa ihmistä, joka identifioituu eläimeksi. Eläinlajia, joksi therian identifioituu, kutsutaan theriotyypiksi. Yleensä therianit pitävät kokemuksiaan hengellisyyden, psykologian tai neuropoikkeavuuden tuotteina, mutta identiteetin hahmottamisen tapa ei ole theriania määrittävä piirre. Jotkut käyttävät identiteetistään englanninkielistä termiä "transspecies" (translajisuus). Therianit ovat osa laajempaa otherkin-alakulttuuria, jonka alkuperä on haltioiksi identifioituvien ihmisten verkkoyhteisöissä 1990-luvun alkupuolella. == Historia == Ensimmäinen Euroopassa pidetty therianien kokoontuminen oli vuoden 1996 huhtikuun 3.-11. Walesin Aberystwythissä järjestetty EuroHowl '96. Vuonna 2011 kanadalais-yhdysvaltalainen monitieteinen tutkimusryhmä International Anthropomorphic Research Project (IARP) sisällytti ensimmäistä kertaa therianit ja muut otherkin -alakulttuurin edustajat turreja käsitelleeseen vuotuiseen katsaukseensa (Furry Survey). == Identifioituminen eläimeksi == Identifioituminen ei-ihmiseksi on osa therian- ja otherkin-yksilöiden määritelmää. Myös turrit käyttävät eläinasuja, mutta siihen ei tarvitse liittyä identifioitumista eläimeksi, vaikka moni niin luulee ja vaikka hekin usein esittävät persoonaansa eläin-avatarin kautta: 25-44 % turreista kokee olevansa alle sataprosenttisesti ihminen, 7 % koko väestöstä (Yhdysvalloissa). Erään tutkimuksen mukaan turri- ja otherkin- populaatiosta 81 % on turreja, 10 % therianeja, 4 % molempia ja 5 % muuten otherkin-ihmisiä. Muissa tutkimuksissa 11-17 % turreista on therianeja. Asteikolla 1-7 therianit identifioituivat eläimiksi erittäin voimakkaasti (keskimäärin 6,60) ja turrit melko voimakkaasti (5,60). Kun yhteys lempilajiin eroteltiin hengelliseen, identiteettin ja tykkäämiseen, nämä kaikki saivat arvon 4-5 therianeilta, 2-4 turreilta ja 1-3 muilta. Tykkäämisessä erot therianeihin olivat pienimmät. == Lasten therian-kulttuuri Suomessa == Elokuussa 2024 Suomen lehdet kirjoittivat, miten lapset käyttävät therian- eläinmaskeja ja tekohäntiä kouluissa, maukuivat ja haukkuivat oppitunnilla ja juoksivat ulkona ilman kenkiä. Eläinmaskit kiellettiin joissain kouluissa. Erikoispsykologi Nina Pyykkönen sanoi lapsen therian-leikin voivan olla kehitykselle hyödyllistä. Jos se kuitenkin vie liikaa tilaa muilta asioita tai estää kasvua ja kehitystä, tulee olla huolissaan. Samoin jos ei osata ollenkaan poistua eläinidentiteetistä eikä puhumaan. Samaistuminen eläimiin on yleistä, ja leikki voi sallia poistumisen arkiminän haasteista ja rajoitteista, kuin katsoisi hömppäelokuvaa. Pyykkönen arvelee, että lapset eivät oikeasti identifioidu eläimiksi, mutta hänestä on hyvä saada kokeilla sellaisiakin identiteettejä. Myös toimittaja Maija Kansanen arvioi, että vain harvalle lapselle tai nuorelle kyse on enemmästä kuin leikistä tai harrastuksesta. ==Katso myös== * Turri * Lykantropia * Muodonmuuttaja ==Lähteet== Luokka:Alakulttuurit Luokka:Lastenkulttuuri
St.-Quirin-Platzin metroasema

St.-Quirin-Platz on Münchenin metron U1-linjan metroasema, se avattiin 9. marraskuuta 1997. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Loviisan kylpylä

Loviisan kylpylä (Bad Lovisa) oli Loviisassa kesäisin vuosina 1865–1935 toiminut kylpylä ja puistohotelli. Kylpylä sijaitsi Kuningattarenkatu 21:ssa nykyisen Generalshagenin koulun paikalla.Täydentäviä yhtiötietoja : Aktiebolaget för Wattenkuranstalten i Lovisa, Pörssitieto G. Kock Loviisan mineraalipitoinen lähde löydettiin 1750-luvulla ja vuonna 1762 valmistui lähteen ympärille kaivohuone. 1800-luvulla Loviisassa alkoi sitten varsinainen kylpylätoiminta ja kylpylärakennus valmistui 1886. Muun muassa Jean Sibelius oleskeli Loviisan kylpylässä kesällä 1889 ja sävelsi tällöin kylpylässä pienimuotoisia teoksia sekä piti konsertteja kylpylän kasinolla yhdessä selloa soittaneen veljensä Christianin kanssa. Ella Penttinen : Loviisan kylpylän terveysvesi innoitti Sibeliusta, Lähde hyvinvoinnin edistäjänä 1800-luvulla Loviisan kylpylässä vieraili vuosittain noin 200 asiakasta. 1920-luvulla kylpylän suurin omistaja oli Leonard (Lennart) Baumgartner (1874–1946), joka toimi Stockfors Ab:n isännöitsijänä vuodesta 1909. Vuonna 1929 Loviisan kaupunginvaltuusto päätti ostaa Baumgartnerin osakkeet ja Loviisan kaupunki vastasi kylpylän hoidosta vuoden 1932 alusta lähtien. Kylpylä oli tässä vaiheessa huonossa kunnossa ja kannatti heikosti. Kylpylän omistajayhtiö lakkautettiin 1933. Kesällä 1933 Loviisan kylpylässä järjestettiin shakkiturnaus. Kylpylä toimi vielä kesällä 1935 mutta 27. tammikuuta 1936 kylpylärakennus tuhoutui tuhopoltossa. Tuhoutuneessa noin 70-vuotiaassa yksikerroksisessa puisessa kylpylärakennuksessa oli iso kuisti, avara kokoussali sekä joukko kylpyhuoneita. Nykyisin kylpylän rakennuksista on jälkellä vain kylpyläpaviljongin kivijalka.Loviisan kylpylaitos paloi viime yönä, Helsingin Sanomat, 28.01.1936, nro 26, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024Loviisan kylpylän shakkiturnaus, Helsingin Sanomat, 06.08.1933, nro 207, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Loviisan kylpylä ja kylpyvieraita, Daniel Nyblinin valokuva vuodelta 1893. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna) * Loviisan kylpylä, kylpylävieraita vuoden 1890 tienoilla. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna) Luokka: Loviisan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomalaiset kylpylät Luokka:Loviisan historia
Neuperlach Südin metroasema

Neuperlach Süd on Münchenin metron ja S-bahnin asema, se avattiin 17. joulukuuta 1977 mutta metroyhteys avattiin 18. lokakuuta 1980, asema on myös U5 linjan pääteasema ja oli U2-linjan pääteasema vuoteen 1999 asti. Asema tarjoaa laiturien välisen vaihtoyhteyden metron ja S-bahnin välillä. Vuosina 2007–2009 asema peruskorjattiin, jolloin kattorakenne, laituripäällysteet ja kalusteet uusittiin ja ulkoasua päivitettiin. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Max-Weber-Platzin metroasema

Max-Weber-Platz on Münchenin metron U4 ja U5 linjojen metroasema, se avattiin 27. lokakuuta 1988. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Scheidplatzin metroasema

Scheidplatz on Münchenin metron U2 ja U3-linjojen asema, se avattiin 8. toukokuuta 1972. Asemalla on laiturin välinen vaihtoyhteys linjojen välillä. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Schwanthalerhöhen metroasema

Schwanthalerhöhe on Münchenin metron U4 ja U5 linjojen asema, se avattiin 10. maaliskuuta 1984. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Moosfeldin metroasema

Moosfeld on Münchenin metron U2-linjan asema, se avattiin 29. toukokuuta 1999. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Teotihuacánin suuri jumalatar

Teotihuacánin suuri jumalatar, Teotihuacánin hämähäkkijumalatar tai Teotihuacánin hämähäkkinainen on arvoituksellinen jumalatar, joka tunnetaan Teotihuacánin seinämaalauksista ja veistoksista. Hahmo on kuvattu useissa Teotihuacánissa löydetyissä muraalimaalauksissa. Jumalattarella on maalauksissa näyttävä päähine ja kaulassaan koruja, ja hän kurottaa avoimet kätensä alas kohti ihmisiä, kuin varjellakseen kansaansa tai antaakseen heille lahjoja. Arkeologi Alfonso Caso löysi tunnetuimman suurta jumalatarta esittävän seinämaalauksen Teotihuacánin Tepantitlan alueelta vuonna 1942, mutta hahmo tunnistettiin vasta vuonna 1972. Suuren jumalattaren tärkeimpiä tunnusmerkkejä ovat torahmapaita täynnä oleva naamio ja suuri sulkapäähine. Monissa muraaleissa toistuvat lisäksi hämähäkit sekä punainen ja keltainen väri. Tulkintojen mukaan jumalattarella on sekä luova että tuhoava puoli, minkä vuoksi hän olisi hedelmällisyyden ja kuoleman jumalatar. Jumalatarta on myös kutsuttu Teotihuacánin hämähäkkinaiseksi, koska seinämaalausten taustalle on maalattu hämähäkkejä. Joidenkin seinämaalausten alaosassa kuvattujen ihmishahmojen on tulkittu esittävän alamaailman henkiä. Suuren jumalattaren uskotaankin olleen alamaailman, pimeyden, veden, maan ja sodan jumalatar. Mesoamerikan korkeakulttuureissa on epätavallista, että tärkein jumaluus on nainen. == Lähteet == Luokka:Keski-Amerikan jumalat Luokka:Amerikan alkuperäiskansojen jumalattaret
Michaelibadin metroasema

Michaelibad on Münchenin metron U5-linjan metroasema, se avattiin 18. lokakuuta 1980. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Marja Alopaeus

Marja Alopaeus (s. 17. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen kääntäjä. Marja Alopaeus on kääntänyt englannin- ja ruotsinkielistä kaunokirjallisuutta, myös taidekirjoja. == Palkintoja == * Kääntäjien valtionpalkinto 1983 (Jayne Anne Phillips: Mustat kuviot) * Mikael Agricola -palkinto 1995 (Henry Fielding: Tom Jones) * Valtion kirjallisuustoimikunnan Suomi-palkinto 1997 * Taiteilijaeläke 2009 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Alopaeus, Marja Kirjasampo Luokka:Suomentajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Milbertshofenin metroasema

Milbertshofen on Münchenin metron U2-linjan metroasema, se avattiin 20. marraskuuta 1993. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Thalkirchenin metroasema

Thalkirchen on Münchenin metron U3-linjan metroasema, se avattiin 28. lokakuuta 1989. asema sijaitsee Münchenin eläintarhan vieressä. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Münchner Freiheitin metroasema

Münchner Freiheit on Münchenin metron U3 ja U6 linjojen metroasema, se avattiin 19. lokakuuta 1971 osana metron ensimmäistä vaihetta ja peruskorjattiin vuosina 2008-2009. Asemalla on laiturinvälinen vaihtoyhteys linjojen välillä. == Tulevaisuus == Metroasemaa aiotaan laajentaa osana uutta U9-linjaa rakentamalla uusi asema nykyisen aseman viereen, suunnitelman ei kuitenkaan odoteta toteutuvan ennen 2040-lukua. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Moosacher St.-Martin-Platzin metroasema

Moosacher St.-Martins-Platz on Münchenin metron U3-linjan asema, se avattiin 11. joulukuuta 2010. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Rotkreuzplatzin metroasema

Rotkreuzplatz on Münchenin metron U1-linjan asema, se avattiin 8. toukokuuta 1983, ja oli linjan pääteasema vuoteen 1998 asti jolloin jatke Westfriedhofiin valmistui. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Stiglmaierplatzin metroasema

Stiglmaierplatz on Münchenin metron U1-linjan asema, se avattiin 8. toukokuuta 1983. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Moosachin metroasema

Moosach on Münchenin metron U3-linjan pääteasema, se avattiin 11. joulukuuta 2010. Asemalta on vaihtoyhteys viereiselle S-bahn asemalle. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Carmen (parkki)

Carmen oli suomalainen Ahvenanmaalla vuonna 1921 valmistunut puinen kolmimastoinen parkki. Parkki sai myrskyssä vuodon Itämerellä Bornholmin lähellä syksyllä 1934 ja miehistö joutui hylkäämään sen.Jukka Mikkolan suurten purjelaivojen bibliografia : Carmen Carmenin rakensi 1917–1921 Lumparsundissa laivanrakennusmestari Gustav Nordlund. Laivan vetoisuus oli 558 bruttorekisteritonnia, kantavuus 850 tonnia ja se saattoi ottaa 310 standartin puutavaralastin. Laivan pituus oli 53,7 metriä, leveys 10,33 metriä ja syväys 3,93 metriä. Miehistöä oli 13 henkeä. Carmenin omistivat Axel Melander ja muut lemlandilaiset omistajat vuoteen 1934 ja viimeksi laivan omisti laivanvarustaja Gustaf Erikson. Carmen oli Itämeren ja Pohjanmeren liikenteessä ja kuljetti puutavaraa Suomesta Tanskaan ja Englantiin. Carmen oli matkalla puutavaralastissa Kotkasta Aarhusiin kun se joutui kovaan myrskyyn Bornholmin pohjoispuolella syyskuun alussa 1934. Laiva sai vuodon ja oli uppoamistilassa, jolloin miehistö joutui jättämään sen. Miehistön pelasti saksalainen höyrylaiva Ursula Siemers ja vei heidät Kieliin. Tuuliajolle jäänyt Carmen ei kuitenkaan uponnut puutavaralastinsa ansiosta ja se hinattiin Karlshamniin, jonne se saapui 3. syyskuuta 1934. Karlshamnissa laiva pumpattiin tyhjäksi vedestä ja korjattiin. Carmen hinattiin sitten Aarhusiin, jossa sen puutavaralasti purettiin. Carmen myytiin romutettavaksi lokakuussa 1934."Carmenin" haaksirikko, Helsingin Sanomat, 08.09.1934, nro 241, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.202413 merimiestä pelastettu suomalaisesta parkista, Helsingin Sanomat, 03.09.1934, nro 236, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset purjelaivat Luokka:Vuoden 1934 onnettomuudet
Theresienwiesen metroasema

Theresienwiese on Münchenin metron U4 ja U5-linjojen asema, se avattiin 10. maaliskuuta 1984. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Therese-Giehse-Alleen metroasema

Therese-Giehse-Allee on Münchenin metron U5-linjan asema, se avattiin 18. lokakuuta 1980 ja peruskorjattiin vuonna 2022. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Władysław Słowiński

Władysław Słowiński (14. toukokuuta 1930 Sadlno – 5. syyskuuta 2024 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja kapellimestari.Marta Skotnicka-Karska, Zmarł Władysław Słowiński... Polmic.pl 5.9.2024, viitattu 7.9.2024 Władysław Słowiński Culture.pl 5.9.2024, viitattu 7.9.2024 Słowiński opiskeli musiikkitiedettä Adolf Chybińskin johdolla Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistossa vuosina 1949–1951. Vuosina 1950–1954 hän opiskeli sävellystä Tadeusz Szeligowskin luokalla. Poznańin valtion musiikkikorkeakoulussa hän sai vuosina 1951–1955 orkesterinjohdon opetusta Walerian Bierdiajewilta ja Stanisław Wisłockilta. Słowiński oli Poznańin oopperan kapellimestari vuosina 1954–1964 ja teki samalla yhteistyötä orkestereista varsinkin Poznańin filharmonikkojen kanssa. Sitten hän työskenteli myös Łódźin ja Varsovan teattereissa. Słowiński oli levymerkki Polskie Nagranian taiteellinen johtaja vuosina 1970–1973. Słowiński oli Puolan säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1957. Hän oli sen pääsihteeri vuosina 1973–1985 ja johti sitten sen Varsovan- toimipistettä vuoteen 2001 saakka. Słowiński perusti musiikkifestivaali Warszawskie Spotkania Muzycznen vuonna 1986 ja toimi sen taiteellisena johtajana vuoteen 2016. Tämän jälkeen hän oli sen kunniajohtaja. Słowiński teki rekonstruktion Władysław Żeleńskin kadonneesta oopperasta Stara baśń vuonna 1959.Zmarł kompozytor Władysław Słowiński. Miał 94 lata Polskie Radio 5.9.2024, viitattu 7.9.2024 Słowińskin soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia sekä sinfonisia sävellyksiä on esitetty konserteissa ja festivaaleilla Puolassa ja kansainvälisesti. Hänen teostensa levytyksiä on julkaistu levymerkeillä Acte Préalable ja Dux Records. Culture.pl-sivuston julkaisemassa osittaisessa Słowińskin teosluettelossa nimetyistä teoksista varhaisin on pianosonaatti (1951–1952) ja viimeinen Ultima volta orkesterille (2017). Słowiński sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restitutan ritarin, upseerin ja komentajan ristit. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Puolalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Elsa Kyander-Elenius

Elsa Helena Elenius (o.s. Kyander; 7. syyskuuta 1884 Jäppilä – 28. heinäkuuta 1973 Turku)Kuolinilmoitus, Elsa Helena Elenius, Helsingin Sanomat, 1973, No 213, sivu 2, julkaistu 11.8.1973 oli suomalainen keramiikkataiteilija.Päivästä päivään. 50 v. täytti eilen..., Helsingin Sanomat, 08.09.1934, nro 241, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.09.2024 Elsa Kyander- Eleniuksen vanhemmat olivat Pielisjärven kappalainen Ernesti Kustaa Kyander (1852–1925) ja Emma Helena Kyander o.s. Heikel (1858–1931). Hän oli naimisissa vuodesta 1912 rehtori Edvard Eleniuksen (1881–1957) kanssa.Anneli Kotisaari : Sukuselvitys Brita Östenintytär Sursill s. 1571 Västerget, Umeå, Sverige ja hänen jälkeläisiään yhteensä 1307 taulua, taulu 305Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ernesti Kustaa Kyander Elsa Kyander-Elenius siirtyi päätettyään kouluopintonsa Joensuussa vuonna 1904 Helsinkiin Taideteollisuuskouluun. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä 1908–1910 ja sitten opiskeli jonkin aikaa Italiassa. Hän oli useiden vuosien ajan kokeiden tekijänä ja mallipiirustajana Keramische Werkstätte München Herrsching am Ammersee-nimisessä taideteollisuustehtaassa. Vuonna 1909 hän otti osaa Pariisin näyttelyyn keramiikkatöillään ja vuonna 1912 hänellä oli keramiikkatöitä ja käsitöitä näytteillä Münchenin Gewerkeshaussa. Vuonna 1913 Kyander-Elenius oli mukana Berliinin Deutsche Museumiin järjestetyssä keramiikkanäyttelyssä, josta hänen teoksiaan ostettiin useihin Saksan museoihin ja Suomeen Antellin kokoelmiin. Hänen teoksia oli joka vuosi näytteillä vuosina 1908–1913 Leipzigin messuilla. Suomessa hänellä oli käsityönäyttely käsiteollisuusmuseossa vuosina 1916 ja 1918. Elsa Kyander-Elenius piti useita käsityökursseja ympäri Suomea teollisuushallituksen ja Marttayhdistyksen toimeksiannosta. Vuonna 1922 hän perusti Helsingin Taide-Kutomon ja johti sitä vuoteen 1930 saakka, jolloin hän muutti Turkuun. Kyander-Elenius teki 1929 opintomatkan Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Ranskaan tutustuen kutomo-alaan monissa, erityisesti Saksan suurissa kutomotehtaissa. Elenius on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keramiikkataiteilijat Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Korea New Network

Korea New Network Co., Ltd. on yksityinen lähetysyhtiö Etelä-Koreassa ja kuuluu SBS-verkkoon. Se perustettiin vuonna 1994, ja se lähetetään Busaniin ja Gyeongsangnam-doon. == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:Eteläkorealaiset televisiokanavat Luokka:Vuonna 1995 perustetut televisiokanavat
Kunnon kino

Kunnon kino oli sarja Televisioteatterin tuottamia ja Yle TV1 -kanavalla 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkuvuosina esitettyjä suomalaisia televisioelokuvia. Sarjan tuottajana toimi Hannu Kahakorpi, ja pyrkimyksenä oli lähentää Yleä ja sen televisiodraamaa nuorempien, elokuviin tottuneiden katsojapiirien suuntaan ja luoda suhteita nuoriin freelance- elokuvantekijöihin. Kunnon kino -sarjan suosituimmaksi elokuvaksi, suorastaan kulttimaineeseen on vuosikymmenten mittaan noussut Joni Skiftesvikin novelleihin perustuva Matti Ijäksen komedia Katsastus vuodelta 1988. Vuosina 1990–1996 Yleisradio toteutti myös nuorilta elokuvan­tekijöiltä tilatun Sparraus­rinki-lyhytelokuvasarjan. ==Vastaanotto== Helsingin Sanomien tv- kriitikko Jukka Kajava piti paljolti ulkopuolisten tekijöiden toteuttamaa Kunnon kino -sarjaa ensimmäisten elokuvien (mm. Katsastus) perusteella Ylen Televisioteatterin alennustilana ja kaipasi aikoja, jolloin tv-teatteri koki velvollisuudekseen arvojen kritisoinnin ja konsensuksen vastustamisen. ”Nyt on jääty jonnekin Tyttökultien ja Koulu-tv:n välimaastoon, vaille suuren ja tärkeän taiteen poltetta, vaille sanottavaa. On suostuttu tekemãän yhdentekeviä ohjelmia yhdentekevään televisioon.” ==Sarjan elokuvia== Lähde: Radio- ja tv-tietokanta Ritva, Kavi *Tyttö ja bassokitara (1987), käsikirjoitus ja ohjaus Anssi Mänttäri *Katsastus (1988), ohjaus Matti Ijäs, Joni Skiftesvikin novelleista *Onnea matkaan (1988), ohjaus Janne Kuusi, käsikirjoitus Jussi Kylätasku *Me kaksi (1988), ohjaus Kari Paljakka, käsikirjoitus Esko Salervo *Jumalan mustetta (1989), ohjaus Ville Salminen, käsikirjoitus Jukka Mäkinen *Punaiset purjeet (1989), ohjaus Veikko Kerttula. *Likaiset kädet (1989), ohjaus Aki Kaurismäki, Jean-Paul Sartren näytelmän pohjalta *Mahtava mies, ohjaus Jukka Sipilä, käsikirjoitus Eino Säisä *Kolme yötä (1989), käsikirjoitus ja ohjaus Matti Ijäs *Raatimies Silvesterin sairaus (1989), käsikirjoitus ja ohjaus Olli Soinio *Auto 944, ohjaus Mauno Hyvönen, käsikirjoitus Merja Turunen *Me olemme viisi ystävää (1990), ohjaus Jaakko Pyhälä, käsikirjoitus Pyhälä ja Outi Nyytäjä *1943 elokuu (1990), käsikirjoitus ja ohjaus Veikko Aaltonen *Hyväntekijä (1990), ohjaus Kari Franck, käsikirjoitus Jukka Vieno *Suklaasydän (1991), ohj. Heidi Köngäs *Kuolleita unelmia (1991), ohj. Per-Olof Strandberg *Martin talvi, ohj. Ywe Jalander, Raija Siekkisen novellista ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Isoja ja intiimejä tarinoita, osa 3 Televisioteatterista kertovassa tv-sarjassa Suomen suurin teatteri (Yle, 2011). Yle Areena. Luokka:Suomalaiset televisioelokuvat Luokka:Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Adolf Chybiński

Adolf Eustachy Chybiński (29. huhtikuuta 1880 Krakova – 31. lokakuuta 1952 Poznań) oli puolalainen musiikkitieteilijä.Dorota Kozińska, Adolf Chybiński Culture.pl 10.10.2023, viitattu 7.9.2024 Chybiński, Adolf Polska Biblioteka Muzyczna, viitattu 7.9.2024 Chybiński sai pianonsoiton opetusta Jan Drozdowskilta ja opiskeli vuodesta 1898 Jagiellonian yliopistossa klassista filologiaa sekä germanistiikkaa. Hän suoritti filologian opintoja vuodesta 1901 myös Heidelbergissa ja Münchenissä. Chybiński opiskeli vuosina 1904–1908 Münchenissä musiikkitiedettä Adolf Sandbergerin ja Theodor Kroyerin johdolla. Lisäksi hän sai kontrapunktin opetusta Ludwig Thuillelta. Hän ystävystyi muun muassa Mieczysław Karłowiczin kanssa ja oli tämän huomattava tukija. Chybiński väitteli tohtoriksi Münchenissä vuonna 1908. Chybiński oli 1920-luvun alusta lähtien Lvivin Jan Kazimierz -yliopiston professori. Hän tutki muun muassa Puolan musiikin varhaishistoriaa. Chybiński opetti Jan Kazimierz -yliopistossa vuoteen 1941 saakka. Sota-aikana hän piilotti vanhan puolalaisen musiikin käsikirjoituksia Zakopanen Tatra-museoon. Hänen laaja monografiansa Mieczysław Karłowiczista julkaistiin vuonna 1949. Chybiński menetti työtehtävänsä Lvivissä stalinismin alaisuudessa, mutta hänelle tarjottiin vuonna 1945 paikka Poznańin Adam Mickiewicz -yliopiston musiikkitieteen laitoksen johtajana. Häntä seurasi tässä asemassa Maria Szczepańska. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset musiikkitieteilijät Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä

Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä (myös kiinnityskisko tai varustekisko) on standardisoitu järjestelmä, jonka avulla tuliaseeseen voidaan kiinnittää erilaisia lisävarusteita. Ne suunniteltiin aluksi muun muassa kiikaritähtäinten kiinnittämiseksi kivääreihin. Nykyään lähes kaikki varusteet kiinnitetään jonkinlaisella kiskolla tai muulla standardijärjestelmällä aseeseen ja näitä järjestelmiä on asennettavissa lähes kaikentyyppisiin aseisiin. Useimmiten tarkoitetaan kiskomaisista kiinnityskiskoja, joihin lisävarusteet liu’utetaan tai muutoin asetetaan. Kiskojen lisäksi markkinoille on tullut myös aukkopohjaisia järjestelmiä. Ne toimivat yleensä suunnilleen niin, että jonkinlaisella ruuvilla varusteessa kiinni oleva vastakappale laitetaan aukosta sisään, minkä jälkeen se työnnetään aukon reunalle niin, ettei vastakappale enää pääse takaisin ulos vaan tiellä on metallia ja sitten varuste kiristetään ruuvilla tiukasti varusteen ja vastakappaleen väliin jäävään metalliin. Esimerkiksi M-LOK-varusteet kiristetään kääntämällä vastakappaleena oleva pultti kireälle. Aukoissa etuna on, että koko pintaa ei tarvitse päällystää kiskolla, kun kiinnitys tehdään suoraan esimerkiksi kädensuojukseen, johon aukkoja on leikattu. Aukkoja voi käyttää myös kiskojen kiinnittämiseen. == Tyypit == Erilaisia kiinnitysjärjestelmiä on ollut useita, mutta nykyään on vain muutama paljon käytetty standardi. Tunnetuimmat kiinnitysjärjestelmät ovat: * Dovetail-kisko: Yksinkertainen ja vanha sarja kiskoja. Niitä on tehty eri leveyksillä, joista yleisimpiä ovat 9,5 ja 11 millimetriä. Dovetail on yhä yleinen esimerkiksi ilma-aseissa ja joissain kivääreissä. ** Varsovan liiton kisko: Varsovan liiton käyttämä Dovetailin versio. * Weaver-kisko: Ensimmäinen nykyaikainen kisko ja yhä yleinen. Se sisältää pitkittäissuuntaiset vastakkaiset kiskoseinämät sekä poikittaissuuntaiset kolot ja kohoumat, joiden avulla varuste pysyy paikallaan, eikä liu’u pitkin kiskoa. Alkuperäisissä Weaver-kiskoissa kolojen väli oli pitkä, mutta uudemmissa ne ovat yleensä tasaisin välein. Kisko on poikkileikkaukseltaan leveä laatta (seinämät), jonka päällä on kuusikulmainen litteähkö elementti (kolot ja kohoumat). Muoto muistuttaa litteää ja leveää T-kirjainta. * Picatinny-kisko: 1995 esitelty Yhdysvaltain asevoimien standardisoima kiinnityskisko, joka perustuu Weaveriin. Nämä ovat osittain yhteensopivia, mutta Picatinnyn kolot ovat pidempiä. Picatinnyssä koloja on koko kiskon pituudelta tasaisin välein. ** Nato-kisko: Naton Stanag- standardisoima Picatinnyn paranneltu versio, joka on taaksepäin yhteensopiva Picatinnyn kanssa. Mitat ovat ilmoitettu metrijärjestelmässä, ja kisko on joiltain osin kireämpi. Myös suositeltuja varusteen kontaktipintoja on muutettu. * KeyMod: Aukkoihin perustuva järjestelmä, jonka nimi tulee avaimenmuotoisista aukoista. Konsepti on avoimesti käytettävissä. * M-LOK: Aukkoihin perustuva KeyModin kilpailija, joka on nykyään sitä huomattavasti suositumpi. M-LOK on käytettävissä ilmaisella lisenssillä. == Lähteet == Luokka:Asetekniikka
Józef Michał Chomiński

Józef Michał Chomiński (24. elokuuta 1906 – 20. helmikuuta 1994) oli puolalainen musiikkitieteilijä.Józef Michał Chomiński Narodowy Instytut Fryderyka Chopina, viitattu 7.9.2024 Chomiński opiskeli Lvivissä sävellystä ja orkesterinjohtoa. Hän sai siellä myös musiikkitieteen opetusta Adolf Chybińskiltä. Vuodesta 1949 Chomiński opetti musiikkitieteen koulussa (myöhemmin musiikkitieteen instituutissa) Varsovan yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1951–1968 myös Valtion taideinstituutissa, josta vuonna 1959 tuli Puolan tiedeakatemian taideinstituutti. Chomiński oli Muzyka-lehden päätoimittaja vuosina 1956–1971. Hän teki tutkimustyötä musiikin historiasta keskiajan musiikista oman aikansa musiikkiin. Chomińskin keskeisiä julkaisuja ovat Formy muzyczne (viisi osaa, 1954–1984), Historia harmonii i kontrapunktu (kolme osaa, 1958–1990) ja Historia muzyki powszechnej (kaksi osaa, 1989–1990). Hän analysoi myös Frédéric Chopinin työtä muun muassa hyödyntäen omaa malliaan Hermann Erpfin ja Hugo Riemannin metodista. Osassa julkaisuistaan Chomiński teki yhteistyötä vaimonsa Krystyna Wilkowska- Chomińskan kanssa. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset musiikkitieteilijät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Nanao Sakaki

Nanao Sakaki (; 1923–2008) oli japanilainen runoilija. Häntä luonnehditaan kulkurirunoilijaksi, sillä hän kiersi maailmaa kävellen. Loppuelämänsä Sakaki vietti vuorilla Naganon lähellä.Syödään tähtiä! Finna.fi, viitattu 7.9.2024 Tero Tähtinen on suomentanut Sakakin runoja kokoelman Syödään tähtiä!. Runot on suomennettu ja valikoitu englanninkielisistä kokoelmista Break the mirror ja Let's eat stars. Sakaki on kirjoittanut runot alun perin japaniksi ja kääntänyt ne itse englanniksi. Esipuheen on kirjoittanuta Gary Snyder. ==Suomeksi== * Syödään tähtiä!, suomentanut Tero Tähtinen. Turku: Savukeidas, 2011 ISBN 978-952-268-010-5 (Savukeitaan maailman nykyrunouden sarja, 5.) ==Lähteet== Luokka:Japanilaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Niko Korkola

Niko Korkola (s. 20. kesäkuuta 2005 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Tapparaa. Hän laukoo oikealta. == Ura == === Seuraura === Korkola on Hämeenkyrön Hokkarien kasvatti. Hän pelasi aluksi hyökkääjänä, kunnes Korkolan valmentaja Jani Riekki siirsi hänet D-juniori-ikäisenä puolustajaksi. Korkola siirtyi sittemmin Tapparaan, jonka U16-joukkueen varakapteenina hän toimi kaudella 2020–2021. Korkola oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22. Hänet valittiin kauden päätteeksi U16 SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2021–2022 Korkola oli Tapparan U18-joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+18=21. Hän voitti kauden päätteeksi U18 SM-pronssia. Korkola valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2022–2023 hän oli Tapparan tehokkain puolustaja tehoilla 9+22=31, joilla Korkola jakoi U18 SM-sarjan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Jukurien Niklas Karjalaisen kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2023–2024 Korkola voitti U20 SM-pronssia. Maaliskuussa 2024 Korkola teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän sai kaudella 2024–2025 tililleen ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigan toisella kierroksella 7. syyskuuta 2024 vieraissa tšekkiläistä HC Pardubicea vastaan. Korkola merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Korkola teki SM-liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella kotiottelussa Turun Palloseuraa vastaan 10. syyskuuta 2024. Hänet merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Korkola sai ottelussa jääaikaa 6.22 minuuttia. === Maajoukkueura === Korkola on pelannut 14 nuorten ja viisi poikien maaottelua. == Pelityyli == Korkola on kuvaillut olevansa kiekollinen puolustaja, joka tekee kiekolla oikeita asioita ja hyviä ratkaisuja sekä pyrkii luistelemaan hyvin. Hän on maininnut kehityskohteekseen puolustuspelaamisen, sillä Korkola haluaisi olla enemmän avuksi myös hyökkäyspäässä. Hän haluaa kehittää myös luisteluaan ja tasaisesti joka osa-aluetta. Korkola on maininnut esikuvakseen Moritz Seiderin. == Tilastot == 2021–2022 Tappara U20-SM 3 0 0 0 0 – – – – – 2022–2023 Tappara U20-SM 2 0 0 0 0 – – – – – 2023–2024 Tappara U20-SM 47 4 6 10 22 8 0 3 3 6 3 kautta yhteensä U20-SM 52 4 6 10 22 8 0 3 3 6 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Tapparan pelaajat Luokka:Vuonna 2005 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mika Hatanpää

Mika Hatanpää (s. 28. toukokuuta 1972 Pori) on Kankaanpään kaupunginjohtaja. Hän on toiminut Kankaanpään kaupunginjohtajana vuodesta 2015. Mika Hatanpää on toiminut ennen kaupunginjohtajaksi tulemistaan Pomarkun kunnansihteerinä 2000–2006 ja Kankaanpään kaupunginsihteerinä 2007-2015. Koulutukseltaan hän on artesaani ja hallintotieteiden maisteri. ==Lähteet== Luokka:Kankaanpään kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Giuliano Simeone

Giuliano Simeone Baldini tai lyhyemmin Giuliano (s. 18. joulukuuta 2002 Rooma, Italia) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Atlético Madridia. Giuliano on pelipaikaltaan hyökkääjä. Giulianon isä Diego Simeone on Atlético Madridin päävalmentaja ja entinen pelaaja. Giulianon veljet Giovanni ja Gianluca ovat myös ammattijalkapalloilijoita.It's a Family Affair: Diego Simeone’s sons are all professional footballers, with the eldest Giovanni proving to be a lethal striker in Italy The Sun (Luettu 7. syyskuuta 2024) == Seurajoukkueura == Giuliano aloitti pelaajauransa Argentiinassa River Platen juniorijoukkueissa, mutta siirtyi vain 16-vuotiaana Atléticon alle 18-vuotiaiden edustusjoukkueeseen.Giul in the Crown: Atletico Madrid manager Diego Simeone signs his own son Giuliano, 16, from River Plate The Sun (Luettu 7. syyskuuta 2024) Hän nousi miesten liigajoukkueeseen kesällä 2024 vietettyään tätä ennen lainakaudet Zaragozassa ja Alavésissa.Giuliano, otro 'fichaje' para el Atlético Marca (Luettu 7. syyskuuta 2024) == Maajoukkueura == Giuliano edusti maataan vuoden 2024 olympiaturnauksessa. Hän pelasi neljässä ottelussa ja teki yhden maalin.Giuliano Simeone – National team Transfermarkt (Luettu 7. syyskuuta 2024) == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kreillerstraßen metroasema

Kreillerstraße on Münchenin metron U2-linjan asema, se avattiin 29 toukokuuta 1999 ja sijaitsee Berg am Laimissa. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Klinikum Großhadernin metroasema

Klinikum Großhadern on Münchenin metron U6-linjan asema, se avattiin 22. toukokuuta 1993 ja palvelee LMU Klinikum – Campus Großhadern -sairaalaa. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Willibaldstraßen metroasema

Willibaldstraße on Münchenin metron rakenteilla oleva metroasema U5-linjalla. Sen pitäisi avautua vuonna 2028. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Gjøvikin kirkko

Gjøvikin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882. ==Kuvia== Bodding ved Gjøvik kirke.jpg|Lähetyssaarnaaja Paul Olaf Boddingin muistomerkki. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Gjøvik
Birin kirkko

Birin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1777. ==Kuvia== Altertavlen i Biri kirke.jpg|Alttari Prekestolen i Biri kirke..jpg|Saarnastuoli ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Gjøvik
Vardalin kirkko

Vardalin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1803. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Gjøvik
Nykirke (Gjøvik)

Nykirke ("uusi kirkko") on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1872. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Gjøvik
Bråstadin kirkko

Bråstadin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1963. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Gjøvik
Machtlfinger Straßen metroasema

Machtlfinger Straße on Münchenin metron U3-linjan asema, se avattiin 28. lokakuuta 1989. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat