EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Shandong Taishan

Shandong Luneng Taishan FC on vuonna 1988 perustettu kiinalainen jalkapalloseura Jinanin kaupungista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla. Shandong Luneng kuuluu 1990- ja 2000-lukujen menestyneimpiin kiinalaisseuroihin. ==Historia== Shandong Luneng on perustettu vuonna 1988 pitkän historian omaavan Shandong Provincialin pohjalle. Shandong Provincial oli pelannut pääsarjassa kaudesta 1973 alkaen ja sijoittunut parhaimmillaan hopealle. Uuden seuran alku ei ollut yhtä lupaava, sillä se putosi liigasta kauden 1989 päätteeksi. Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt Shandong Luneng putosi aina 3. divisioonaan saakka, kunnes nousi kaudeksi 1994 takaisin pääsarjaan. Shandong Luneng on menestynyt pääsarjataipaleellaan loistavasti heti debyyttikaudestaan saakka, jolloin se sijoittui viidenneksi. Seuran huonoin liigasijoitus on 12:s kaudelta 2003. Ensimmäisen liigamestaruutensa Shandong Luneng nappasi kaudella 1999 serbialaisvalmentaja Slobodan Santračin johdolla. ==Meriitit== * Kiinan mestaruus (4): 1999, 2006, 2008, 2010 **Hopeaa (5): 1976, 1981, 1982, 1983, 2004 * Kiinan cup (4): 1995, 1999, 2004, 2006 **Hopeaa (2): 1996, 2005 * Kiinan liigacup: 2004 ==Entisiä valmentajia== * 2015-2016 Mano Menezes * 2012-2013 Radomir Antić * 2012 Henk ten Cate * 2011 Manuel Barbosa * 2011 Rajko Magić * 2010-2011 Branko Ivanković * 2004-2009 Ljubiša Tumbaković * 2002-2003 Valeri Nepomnjaštši * 2001 Boris Ignatjev * 1999-2000 Slobodan Santrač * 1998 Kim Jung-Nam * 1994-1997 Yin Tiesheng == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Viralliset kotisivut Luokka:Kiinalaiset jalkapalloseurat Luokka:Vuonna 1988 perustetut urheiluseurat Luokka:Shandong
Leo Lehto (lavastaja)

Leo Pietari Lehto (26. kesäkuuta 1912 Jämsänkoski – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lavastaja. Hän toimi muun muassa Kansallisteatterin päälavastajana. Lehto aloitti lavastajan uransa jo nuoruudessaan osallistuessaan Tampereen Sosialidemokraattisen Nuorisoseuran toimintaan, jolloin hän teki lavastuksia seuran ohjelmallisiin tilaisuuksiin. Myöhemmin hän loi pitkän uran lavastajana suomalaisissa laitosteattereissa. Lehto on tunnustettu monipuolisena lavastajana, joka kehitti ja kokeili ennakkoluulottomasti eri lavastusmateriaaleja ja oli näissä kokeiluissaan aikaansa edellä. Hänen lavastuksensa olivat tyyliteltyjä ja viitteellisiä, minkä johdosta näyttämölle on sanottu syntyneen usein vahva epätodellisen vaikutelma. Hän käytti runsaasti hyväkseen myös valaistuksen eri keinoja ja nopeita lavastuksen vaihtoja. Lehdon merkittäviin lavastustöihin kuuluvat muun muassa sadunomaista illuusiota luonut lavastus Shakespearen näytelmään Myrsky Turun Kaupunginteatterissa vuonna 1946 sekä konstruktivistinen lavastus Mika Waltarin näytelmään Miljoonavaillinki Suomen Kansallisteatterissa vuonna 1959. Kummankin näytelmän lavastuksesta on näyttelyaineistoa Teatterimuseon kokoelmissa. Kun 1960-luvulla ohjaajienkin kiinnostus lavastuksen ja valonkäytön mahdollisuuksiin alkoi lisääntyä, lavastajien ja ohjaajien keskinäinen yhteistyön tuloksena näyttämöille syntyi uudenlaista ilmettä. Lehto teki uransa loppupuolella hedelmällistä yhteistyötä myös uuden polven ohjaajien kuten Kalle Holmbergin kanssa. Lehto ja Tampereen Pyynikin kesäteatterin toiminnanjohtaja Reino Kalliolahti ideoivat kesäteatteriin pyörivän katsomon, joka otettiin käyttöön vuonna 1959 ja jota on pidetty kansainvälisestikin merkittävänä näyttämöratkaisuna. Lehto voitti vuonna 1949 parhaan lavastuksen Jussi-palkinnon elokuvasta Prinsessa Ruusunen. ==Lähteet== * Lehto, Leo (1912 –1974). Biografiakeskus * * Sakari Selin: Kun valtiopetos oli isänmaallinen teko – Punainen Pohjois-Häme 1935–1944. Kansan Sivistystyn Liitto * Suomalaisesta lavastustaiteesta 1800-luvulta nykypäivään. Teatterimuseo * Sehän pyörii… Tampereen Kauppakamarilehti ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset lavastajat Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Kari Viisterä

Kari Viisterä (9. kesäkuuta 1967 – 8. tammikuuta 2012) oli suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän aloitti ohjastamisen 16-vuotiaana ja ajoi 1983 alkaneella urallaan yli 7 000 starttia, joissa saavutti lähes 800 voittoa. Viisterä piti omaa valmennustallia Mikkelin raviradalla vuodesta 1989. Syksystä 1992 lähtien hän valmensi Saksassa, kunnes palasi keväällä 1996 takaisin Suomeen. Viisterä perusti Mikkelin raviradalle kengitys- ja ohjastuspalvelun. Hän oli suosittu lainaohjastaja, joka kuului suomalaisten ohjastajien kärkijoukkoon vuosituhannen vaihteessa, parhaana vuonna hän ohjasti 91 voittoa. Vuonna 2002 Viisterä osti Mikkelistä tilan ja vähensi ohjastusta keskittyen enemmän valmentamiseen. Viisterän viimeisin menestyshevonen oli jalkapallomaalivahti Jussi Jääskeläisen omistama lämminverinen Lucky Twotwo. Sillä hän voitti muun muassa Kymenlaakso-ajon Kouvolassa vuonna 2010. Viisterä menehtyi kotonaan sydänkohtaukseen 44-vuotiaana tammikuussa 2012. Kari Viisterän isä oli Martti Viisterä, joka oli hevosalan vaikuttaja sekä hevosten ohjastaja, valmentaja ja kasvattaja. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset raviohjastajat Luokka:Suomalaiset ravivalmentajat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Carterton

Carterton on pikkukaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Wellingtonista koilliseen. Asukasluku on 4 686 (2013). Kaupunki on perustettu vuonna 1857 nimellä Three Mile Bush, ja sitä asuttivat Wellingtonin ja Mastertonin välisen tien rakentajat. Se nimettiin uudelleen englantilaislähtöisen poliitikon Charles Rooking Carterin mukaan, joka rakennutti sillan Waiohinejoen yli. Carterton esittäytyy narsissikaupunkina ja siellä järjestetään vuosittain narsissijuhlia. Cartertonissa väitetään olevan maailman ensimmäinen transsukupuolinen pormestari Georgina Beyer. Menestynyt golfinpelaaja Sir Bob Charles on syntynyt Cartertonissa. Cartertonissa sattui 7. tammikuuta 2012 kuumailmapallo-onnettomuus, jossa ohjaaja ja kymmenen matkustajaa sai surmansa.Balloon crash: 'It's burst into flames and they're dead' ==Lähteet== Luokka:Uuden-Seelannin kaupungit
Jadeiittikaali

Jadeiittikaali () on jadeiitista kaiverrettu kiinankaalia esittävä veistos. Veistokseen on kaiverrettu myös heinäsirkka ja hepokatti piileskelemään lehtien sekaan. Se kuuluu Taipein kansallisen palatsimuseon kokoelmiin. == Kuvaus == Jadeiittikaali on pieni veistos. Sen korkeus on 18,7cm, leveys 9,1cm ja paksuus 5,07cm. Se on noin ihmiskäden kokoinen. Lehtien poimuinen osittain läpinäkyvä ulkoasu on jaden luonnollisten värivaihteluiden ansiota. Veistos on tehty yhdestä osin valkoisesta, osin vihreästä jadeiittipalasta, jossa oli lukematon määrä epätäydellisyyksiä, kuten halkeamia ja värivaihteluita. Nämä virheet on käytetty hyödyksi veistosta tehtäessä ja ne muodostavat kaalinlehtien suonet. Veistosta pidetään naisellisen hyvyyden vertauskuvana. Valkoisen juuren katsotaan symbolisoivan puhtautta, lehdet kuvastavat hedelmällisyyttä ja runsautta. Heinäsirkka ja hepokatti kuvastavat lapsia. == Historia == Jadeiittikaalin tekijä on tuntematon. Se oli ensimmäisen kerran näytteillä Kielletyssä kaupungissa Qing-dynastian Guangxu-keisarin vaimon keisarinna Jinin palatsissa. Hän ilmeisestikin sai veistoksen osana myötäjäisiään vuonna 1889. Qing-dynastian hajoamisen jälkeen vuonna 1911, veistos päätyi Palatsimuseon kokoelmiin Kiellettyyn kaupunkiin. Veistos säilyi toisesta maailmansodasta ja Kiinan sisällissodasta ja päätyi lopulta Taiwanin kansalliseen palatsimuseoon. == Merkittävyys == Jadeiittikaalia on sanottu kansallisen palatsimuseon kuuluisimmaksi mestariteokseksi. Lihanmuotoisen kiven, Mao gong Dingin ja jadeiittikaalin katsotaan muodostavan museon kolme arvokkainta esinettä. Museon kävijät ovat valinneet jadeiittikaalin museon merkittävimmäksi kohteeksi. Vuonna 2009 syntyi kiistaa, kun kävi ilmi, että museossa myydyt jadeiittikaalia esittävät matkamuistot oli valmistettu manner- Kiinassa Taiwanin sijasta. == Aiheesta muualla == * Jadeiittikaali kansallisen palatsimuseon kotisivuilla. luokka:Kiinan patsaat ja veistokset Luokka:Taipei
Vapaudensilta (Budapest)

Vapaudensilta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Fővám térin ja Budan Gellért térin aukiot. == Historia == Vapaudensilta oli Budapestin kolmas silta Ketjusillan ja Margitin sillan jälkeen. Sen on suunnitellut Unkarin rautateiden pääinsinööri János Feketeházy. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1894, ja se avattiin 4. lokakuuta 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlallisuuksia. Sillan vihki keisari Frans Joosef, joka löi siihen viimeisen, hopeisen niitin ja jonka mukaan silta nimettiin Frans Joosefin sillaksi. Raitioliikenne sillalla alkoi 1898. Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 16. tammikuuta 1945. Silta ei kuitenkaan vaurioitunut kovin pahoin, ja vain sen keskiosa piti rakentaa uudestaan. Vapaudensilta avattiin sodan jälkeen 20. elokuuta 1946, ensimmäisenä Budapestin silloista. Samalla silta sai nykyisen nimensä. == Rakenne == Vapaudensilta on kolmijänteinen palkkisilta, ja sen ristikko on rakennettu art nouveau -tyyliin. Sen kummatkin pilarit on koristeltu Unkarin vaakunoilla ja turul-linnun patsailla. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiotie niiden välissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Budapestin sillat Luokka:Palkkisillat Luokka:Unkarin tieliikennesillat
Afrikaniibishaikara

Afrikaniibishaikara (Mycteria ibis) on kattohaikaroiden heimoon kuuluva haikaralintu. ==Ulkonäkö ja koko== Afrikaniibishaikara on 95–105 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 150–165 senttimetriä. Linnun naama on väritykseltään punainen tai joskus osittain oranssi. Nokka on keltainen ja nokan pää tummemman oranssinkeltainen. Jalat ovat punaiset. Linnun höyhenpuku on pääasiassa valkoinen; siivissä, hartioilla ja selässä on vaaleanpunainen sävy. Pyrstö on musta ja siipisulat mustavalkoiset. ==Levinneisyys== Afrikaniibishaikara pesii trooppisessa Afrikassa. Harhailijoita on tavattu ainakin Israelissa ja Turkissa. == Ravinto ja elintavat == Afrikaniibishaikara kahlaa pitkillä koivillaan mutaisessa vedessä ja sieppaa sieltä nokkaansa kaloja. ==Lähteet== Luokka:Haikaralinnut
Edo-Tokio-museo

Edo-Tokio-museo () on historiaa esittelevä museo Tokiossa, Japanissa. Se perustettiin 28. maaliskuuta 1993. Rakennus suunniteltiin muistuttamaan japanilaista varastorakennusta ja sen korkein kohta on 62,2 metriä. Museossa on muun muassa todellisten mittasuhteiden mukaan rakennettu kopio Nihonbashi- sillasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Edo-Tokio-museo viralliset sivut Luokka: Japanin museot Luokka: Tokion rakennukset ja rakennelmat Luokka:Historialliset museot
IETF-kielikoodi

IETF-kielikoodit ovat kielten tunnisteita. Tunnisteessa voidaan yhdistää kieli, kirjoitusjärjestelmä ja alueellisten piirteiden täsmennys. Esimerkiksi "en" on englannin, "pt-BR" Brasilian portugalin ja "nan-Hant-TW" Taiwanissa puhuttavan min nan -kielen koodi. Kielitunnisteen lisäksi koodissa yhdistyy alueellinen tunnus kuten "en-US" tai "en-CA" yhdysvaltalaisten ja kanadalaisten piirteiden kannalta, sekä mahdollisesti kirjoitusjärjestelmän tunnus kuten "sr-Latn", joka on serbian kieli latinalaisilla aakkosilla. IETF- kielikoodi yhdistää määrityksiä eri standardeista kuten ISO 639 (kielet), ISO 15924 (kirjoitusjärjestelmät), ISO 3166-1 (alueet) ja UN M.49. Koodit on määritelty :ssa ja siinä viitatussa :ssa sekä :ssä yhdessä IANA Language Subtag Registryn kanssa. Kielikoodeja käytetään useissa tietokonealan standardeissa, kuten esimerkiksi IETF:n tietoliikenneprotokollissa kuten HTTP ja W3 Consortiumin standardeissa kuten HTML, XML ja PNG. Kielikoodiin on myös laajennokset T () ja U (): T-laajennos kuvaa muunnosta kuten kielikäännöstä ja U sisältää Common Locale Data Repository (CLDR) määrityksiä, jossa on päällekkäisyyksiä ISO/IEC 15897 -standardin kanssa. T ja U laajennoksia ylläpitää Unicode Consortium. == Katso myös == * ISO 639 * Unicode == Aiheesta muualla == * https://tools.ietf.org/html/bcp47 Luokka:Internet Luokka:Standardit
Nowy Dwór Królewski

pienoiskuva|Palatsi Nowy Dwór Królewskissa Nowy Dwór Królewski on kylä Papowo Biskupien kunnassa Chełmnon piirikunnassa Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Pohjois-Puolassa. Kylän asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 172 ja sen pinta-ala on 337 hehtaaria. Kylässä sijaitsee noin vuonna 1875 rakennettu palatsi. == Lähteet == Luokka:Puolan kylät Luokka:Kujavia-Pommerin voivodikunta
Kalle Eskola

Kosti Kalervo (Kalle) Eskola (21. toukokuuta 1912 Turku – 1998) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensimmäisiä kertoja julkisesti esillä Viipurin taiteilijaseuran 6. vuosinäyttelyssä Viipurissa vuonna 1935. Eskola kuului suurelta osin Otto Mäkilän ympärille syntyneeseen turkulaisten modernistien taiteilijaryhmään, joka sai nimen Ryhmä 9. Eskola teki ryhmään myös pian liittyneen taidemaalari Kauko Lehtisen kanssa useita opintomatkoja ulkomaille, muun muassa vuonna 1949 kahden kuukauden matkan Pohjoismaihin sekä vuonna 1954 kolme kuukautta kestäneen matkan Italiaan, Sveitsiin, Ranskaan, Belgiaan ja Hollantiin. Eskola oli taiteilijana tunnettu erityisesti hyvästä värisilmästään ja muodontajustaan. Eskolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1968. ==Lähteet== *Kuvataiteilijamatrikkeli *Elettyä kauneutta (mobilekustannus.fi) * Huhtamäki, Ulla 2007. Heittäydy vapauteen : avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965. Jyväskylän yliopisto (väitöskirja). ISBN 978-951-39-2964-0 *Suomalaisen kuvataiteen bibliografia ==Kirjallisuutta== *Eskola, Kalle, Kiiski-Finel, Päivi & Kurth, Joanna (toim.) 2002. Kalle Eskola – Elettyä kauneutta: 1912–1998 [Uplevd skönhet: 1912–1998]. Wäinö Aaltosen museon julkaisuja, nro 33. ISBN 978-952-9565344 Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Tauno Miesmaa

Tauno Olavi Miesmaa (alk. Messman; 11. maaliskuuta 1891 Helsinki – 11. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1923. Miesmaa opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1913–1918 sekä yksityisesti Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1918–1923. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli pilapiirtäjänä mutta suuntautui myöhemmin lähes yksinomaan muotokuvien maalaukseen. Hänen teostensa kohteina oli lukuisia tunnettuja henkilöitä kuten esimerkiksi presidentit K. J. Ståhlberg ja P. E. Svinhufvud. Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 600 muotokuvaa. Miesmaalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1964 ja professorin arvonimi vuonna 1970. ==Lähteet== * *Kuvataiteilijamatrikkeli. ==Aiheesta muualla== *Miesmaa, Tauno s. 1891 – k. 1980. Suomen kuvataiteen bibliografia. * * Muotokuvamaalari, Seura, 08.04.1936, nro 15, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset pilapiirtäjät Luokka:Suomalaiset professorin arvonimen saaneet Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet Luokka:Muotokuvamaalarit
Hentosätkin

Hentosätkin (Ranunculus confervoides, syn. R. trichophyllus ssp. eradicatus, R. trichophyllus ssp. lutulentus, Batrachium eradicatum) on makeassa vedessä ja murtovedessä kasvava leinikkikasvi. == Ulkonäkö ja koko == Yksivuotinen hentosätkin kasvaa 5–30 senttimetriä pitkäksi. Sen ohut, vaaleanvihreä ja läpikuultava varsi on tyvestä pensasmaisesti haarova ja tyviosan nivelistä juurehtiva. Kasvin kaikki lehdet ovat hienoliuskaisia uposlehtiä. Ne ovat 1–3,5 cm pitkiä ja useimmiten varren nivelvälejä lyhyempiä. Lehtilapa on harittava-, veltto- ja harvaliuskainen. Kukkaperät ovat pituudeltaan tavallisesti 1–3 cm, mutta jäävät usein upoksiin jolloin kukat ovat umpipölytteisiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat joskus sinikärkisiä. Valkoiset ja tyvestä keltaiset terälehdet ovat 3,5–4,5 mm, joskus jopa 7 mm pitkiä. Terälehdet eivät kosketa toisiaan ja niissä on sirppimäinen mesikuoppa. Heteitä on alle 10 kappaletta, ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä. Suomessa hentosätkin kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä koostuu 1–1,5 mm pitkistä, siipipalteettomista pähkylöistä. Pähkylät ovat harvakarvaisia ja niissä on pieni ota. Hentosätkin on myrkyllinen kasvi, kuten muutkin leinikit.Retkeilykasvio 1998, s. 85, 87. Hentosätkin voi risteytyä järvisätkimen (R. peltatus ssp. peltatus) kanssa.Retkeilykasvio 1998, s. 87. == Levinneisyys == Hentosätkin on pohjoinen sirkumpolaarinen laji eli se kasvaa pohjoisessa maapallon ympäri ulottuvilla vyöhykkeillä. Euroopassa sitä tavataan ainoastaan Islannissa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Pohjois- Venäjällä sekä Kaukasian alueella. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle aina Tyynelle valtamerelle saakka, ja edelleen Alaskaan, Pohjois- Kanadaan ja Grönlantiin. Laji kestää varsin arktisiakin olosuhteita, joten sitä kasvaa jopa Pohjois-Grönlannin rannikolla.Den virtuella floran: Hårmöja (myös levinneisyyskartat) Viitattu 8.1.2012. Suomessa hentosätkintä voi tavata sopivista vesistöistä koko maassa, mutta tavanomainen laji on vain Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelta pohjoiseen sekä Itä- ja Luoteis- Lapissa.Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 12.12.2017. == Elinympäristö == Hentosätkin kasvaa vähäsuolaisessa murtovedessä sekä neutraalivetisissä järvissä, lähteissä ja puroissa. Kasvupaikat ovat kovahkoja mineraalimaapohjia. == Kuvia == Tiedosto:Ranunculus trichophyllus.JPG Tiedosto:RanunculusTrichophyllus.jpg Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811.JPG Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811a.JPG Tiedosto:Ranunculus trichophyllus 070811b.JPG == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hentosätkin (Ranunculus confervoides) Luokka:Leinikit Luokka:Myrkylliset kasvit
Jaakko Blomberg

Jaakko Pekka Blomberg (s. 26. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen diplomaatti. Blomberg opiskeli filosofiaa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa 1962–1967 ja Brandeisin yliopistossa Yhdysvalloissa 1968–1969. Hän valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. 1960-luvulla Blomberg oli aktiivinen Helsingin ylioppilasmaailmassa. Hän työskenteli kesätoimittajana Suomen Sosialidemokraatissa 1965, toimitussihteerinä Tilanne-aikakauslehdessä 1966, päätoimittajana Ulkopolitiikka-aikakauslehdessä 1967–1968 ja Suomen filosofisen yhdistyksen Ajatus-vuosikirjan toimittajana 1969–1973. Blombergin ensimmäinen varsinainen työpaikka oli Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän toimi kulttuurisihteerinä 1967–1968. Yhdysvalloista palattuaan hän toimi käytännöllisen filosofian assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1972 ja sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1972–1973. Toimittuaan muutaman vuoden muun muassa korkeakouluneuvoston jäsenenä hänet nimitettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (opintotoimiston) toimistopäälliköksi vuonna 1973. Ura opetusministeriössä jäi lyhyeksi, kun Blomberg siirtyi vuonna 1974 ulkoasiainministeriöön, missä hän työskenteli vuoteen 2005 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän työskenteli toimistopäällikkönä ministeriön poliittisella osastolla 1974–1976, neuvottelevana virkamiehenä aseidenriisunta-asioissa 1977, Suomen YK- edustuston pysyvän edustajan sijaisena New Yorkissa 1978–1982 ja ministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1982–85. Suurlähettiläänä Blomberg oli Kanadassa 1985–1988, minkä jälkeen hän oli ministeriön poliittisen osaston osastopäällikkö 1988–1992 ja poliittinen alivaltiosihteeri 1992–2001. Uransa päätteeksi hän toimi suurlähettiläänä Virossa 2001–2005. Eläkkeelle siirtymisen jälkeen Blomberg toimi Euroopan komission jäsenen Olli Rehnin erityisneuvonantajana Kyproksen kysymyksessä 2005–2007 ja sen jälkeen Suomen ja Viron pääministerien asettamana, Suomen ja Viron yhteistyön kehittämistä selvittävänä selvitysmiehenä (yhdessä Gunnar Okkin kanssa) 2007–2008. ==Julkaisuja== *Kaksiteräinen miekka (yhdessä Pertti Joenniemen kanssa), Tammi 1971. *Vakauden kaipuu. Kylmän sodan loppu ja Suomi, WSOY 2011. *Artikkeleita filosofiasta, sosiologiasta, ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ja kansainvälisista suhteista. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Eino Räsänen

Eino Olavi Räsänen (24. syyskuuta 1902 Kuopio – 18. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä Helsingissä vuonna 1926. Räsänen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1920–1924 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1925–1927. Hän veisti mittavan määrän patsaita, muistomerkkejä ja reliefejä eri puolille Suomea. Räsäsen tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Suur-Savon taistelupaikalla oleva Savon nuijamiesten muistomerkki (1939) ja K. A. Tavaststjernan patsas (1960) Mikkelissä, Vonkamies-patsas Lieksassa (1958) sekä ensimmäinen Suomeen pystytetty sisällissodassa kaatuneiden punaisten muistomerkki Nokialla (1945). Kauhajoen kirkossa on Räsäsen reliefi Jeesus siunaa lapsia ja Golgata-sarjan veistokset Maria ja Johannes, jotka pelastettiin Kauhajoen vanhan kirkon tuhonneesta tulipalosta vuonna 1956. Reliefi tehtiin uusittiin vuonna 1958 valmistuneeseen kirkkoon. Räsäsen vuonna 1958 Helsingin kaupungin taidekilpailun voittanut reliefi Satama on Jätkäsaaren Huutokonttorin seinällä. Räsäselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1960. == Kuvia julkisista teoksista == Tiedosto:Nuijasodan mm Kenkävero.JPG|Nuijasodan 1597 muistomerkki, 1939, Mikkeli Tiedosto:Vakaumuksensa puolesta kuolleiden mm Nokia.JPG|1918 vakaumuksensa puolesta kuolleiden muistomerkki, 1945, Nokia. Tiedosto:Valkeakoski 1918 muistomerkki.jpg|Jäähyväiset, 1918 vakaumuksensa puolesta kuolleiden muistomerkki, 1946, Valkeakoski. Tiedosto:Teuva sankarimuistomerkki.JPG|Sankarimuistomerkki, 1948, Teuva. Tiedosto:Joutseno sankarimuistomerkki.JPG|Sotilaan rukous, Joutsenon sankarimuistomerkki, 1949, Lappeenranta. Tiedosto:Elias Lönnrotin patsas Paikkarin torppa.jpg|Elias Lönnrotin patsas, Eemil Halosen luonnoksen 1899 pohjalta, 1952, Lohja. Tiedosto:Eino Räsänen Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki 1953.JPG|Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki, 1953, Mikkeli. Tiedosto:Jeesus siunaa lapsia by Eino Räsänen.JPG|Jeesus siunaa lapsia, 1958, Kauhajoki. Tiedosto:Alttariveistokset Maria ja Johannes by Eino Räsänen.JPG|Alttariveistokset Maria ja Johannes, 1958, Kauhajoki. Tiedosto:Eino Räsänen Satama 1959.jpg|Satama, paljastettiin Katajanokalla 1959, siirretty Huutokonttorin seinälle Jätkäsaareen, Helsinki. Tiedosto:Vonkamiespatsas by Eino Räsänen.JPG|Vonkamiespatsas, 1959, Lieksa. Tiedosto:Eino Räsänen K A Tawaststjernan patsas 1960.JPG|K. A. Tawaststjernan patsas, 1960, Mikkeli. Tiedosto:Eino Räsänen Leikkivä poika 1961.jpg|Leikkivä poika, 1961, Raahe. == Lähteet == *Uppslagsverket Finland *Kuvataiteilijamatrikkeli === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Räsänen, Eino s. 1902 – k. 1970. Suomen kuvataiteen bibliografia Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
LP (albumi)

LP on rap-artisti Sopan Puukko-B -nimellä julkaisema albumi. Se julkaistiin loppuvuodesta 2011 HCR Musicin kautta. Albumin on tuottanut kokonaisuudessaan Panama Rayo. == Kappaleet == # Puukko-B Intro (mukana Heksu & Jantteri) # Hyvä päivä (Panama Rayo Remix) # Taas yksi päivä (mukana Getto-Otto & Liikalesti) # Anti olla lapset 2011 (mukana Panama Rayo, Puukko-Allu & Dima-One) # Lyriikkaa lekurille # Isä, Poika ja Pyhä-Allu (mukana Boris JR & Puukko-Allu) # Loppupeleissä (mukana Liikalesti) # Anthem # Räppi elämää (mukana Panama Rayo) # Rakastunu yhtä vaan # Meikä o hullu (mukana Panama Rayo) # Tervetuloa painajaisiin (mukana Torni-Pete & Kemikaali-Keijo) # Outro 2002 (mukana Panama Rayo) Luokka:Sopan albumit Luokka:Panama Rayon tuottamat albumit Luokka:Vuoden 2011 albumit
Panttilainaaja

Panttilainaaja (The Pawnbroker) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Edward Lewis Wallantin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Rod Steiger, Geraldine Fitzgerald ja Brock Peters. Elokuva kertoo keskitysleiriltä selviytyneestä juutalaismiehestä Sol Nazermanista, joka pitää panttilainaamoa New Yorkin Harlemissa. Hänen kohtaamiensa asiakkaiden ahdinkotilat saavat hänet muistamaan omia traumojaan. Elokuva oli ensimmäinen Hollywood-tuotanto, joka tutki holokaustia keskitysleiriltä selviytyneen näkökulmasta.Commemorative Film Screening: The Pawnbroker , US Fed News Service, Including US State News 19.3.2014. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 2.12.2015. Elokuvan musiikin teki Quincy Jones. Hänestä tuli sen myötä ensimmäinen afroamerikkalainen elokuvasäveltäjä Hollywoodissa.Jones, Quincy , Business Leader Profiles for Students, The Gale Group 2002. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 2.12.2015. Panttilainaaja valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 13.7.2016. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. ==Juoni== Ikääntynyt ja katkeroitunut panttilainakonttorin pitäjä Sol on menettänyt Auschwitzin keskitysleirillä vaimonsa ja kaksi lastaan, mutta selviytynyt itse jatkamaan elämää. Nopein takaumin esitetään Solin vaiheita ennen sotaa ja sodan aikana Euroopassa sekä sodan jälkeen New Yorkin Harlemissa. Tuleva perheen menettämisen 25-vuotispäivä alkaa vaivata Solin mieltä. Leskinainen (Geraldine Fitzgerald) yrittää turhaan tehdä tuttavuutta Solin kanssa ja apulainen Jesus (Jaime Sanchez) ihailee työnantajaansa, mutta Sol kärsii tunteettomasta työstään, jossa hän tekee rahaa käyttämällä ihmisten hädänalaista tilaa hyväkseen. Hän tuntee menettäneensä uskonsa kaikkeen paitsi rahaan. == Roolit == == Vastaanotto == Rod Steiger sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-palkintoehdokkuuden. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1964 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Sidney Lumetin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Miia & Saku

Salatut elämät: Miia & Saku on ensimmäinen Salatut elämät -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta. == Juoni == Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia. == Lähteet == Luokka:Salatut elämät -kirjat Luokka:Vuoden 2001 kirjat
Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut
kysyä

Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä (Everything You Always Wanted to Know About Sex* (*But Were Afraid to Ask)) on Woody Allenin ohjaama komediaelokuva, joka julkaistiin vuonna 1972. Elokuva perustuu löyhästi David Reubenin tietokirjaan Kaikki mitä olet aina halunnut tietää seksistä – mutta et ole koskaan uskaltanut kysyä. Elokuva menestyi taloudellisesti hyvin – elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa 18 miljoonaa dollaria. Elokuvan budjetti oli kaksi miljoonaa dollaria. ==Näyttelijät== *Woody Allen ... Victor / Fabrizio / narri / siittiö *John Carradine ... tri Bernardo *Lou Jacobi ... Sam Musgrave *Louise Lasser ... Gina *Anthony Quayle ... kuningas *Tony Randall ... operaattori *Lynn Redgrave ... kuningatar *Burt Reynolds ... kytkintaulumies *Gene Wilder ... tri Ross *Jack Barry *Erin Fleming ... tyttö *Elaine Giftos ... rouva Ross *Toni Holt *Robert Q. Lewis *Heather MacRae ... Helen Lacey *Pamela Mason *Sidney Miller ... George *Regis Philbin ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1972 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Woody Allenin ohjaamat elokuvat Luokka:Woody Allenin käsikirjoittamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Seksikomediat
Synnin jäljet

Synnin jäljet on suomalainen elokuva vuodelta 1946. Sen ohjasi Hannu Leminen.Synnin jäljet (1946) Elonet Elokuva on sukupuolitaudin ympärille kiertyvä opettavainen tragedia, jonka keskeiset henkilöt ovat kaksi sairaanhoitajaopiskelijaa (Eeva-Kaarina Volanen ja Rauha Rentola) ja toisen aviomies, kapakkalaulaja Ragnar (Tapio Rautavaara).Synnin jäljet Elokuvauutiset == Lähteet == Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1946 suomalaiset elokuvat Luokka:Hannu Lemisen ohjaamat elokuvat
Enderbury

Enderbury on Tyynellämerellä sijaitseva pieni, Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli, joka on 1,6 kilometriä leveä ja 4,8 kilometriä pitkä. Vuosina 1939–1979 se muodosti naapurinsa Kantonin (myös nimellä Abariringa) kanssa Kanton ja Enderbury -saarten yhteishallintoalueen. Sen jälkeen se siirtyi Kiribatin tasavallan hallintaan. Saari on maastoltaan tasainen ja paljas, korkeus merenpinnasta vaihtelee neljästä seitsemään metriin. Kasvillisuus koostuu matalista pensaista ja muutamista palmupuuryhmistä. Linnusto on runsas, kuten myös rottakanta. Saarella on ollut aiemmin villiintyneitä kotikissoja, jotka aiheuttivat huomattavaa tuhoa alkuperäiseläimistölle, mutta sittemmin kanta on hävitetty. Enderbury löydettiin vuonna 1823. Löydön teki valaanpyyntialus Transitin kapteeni James J. Coffin, joka nimesi saaren Lontoon valaanpyyntiyhtiön omistajan Samuel Enderbyn mukaan. Nimi Enderbury perustuu kirjoitusvirheeseen. Kiinnostus saareen heräsi vuonna 1860 sen guanoesiintymien johdosta. ==Lähteet== Luokka:Kiribatin saaret
Simpukanvartija

Simpukanvartija (Pinnotheres pisum)Suuri eläinkirja 6, s. 226. on Atlantin itäreunalta ja Välimereltä kotoisin oleva pikkuriikkinen taskurapu, joka kuuluu Pinnotheres-sukuun ja simpukkarapujen heimoon. Nimensä mukaisesti se elää suuren osan elämästään simpukan kuoren sisällä ja saa kaiken ravintonsa isäntäeliön suodattamasta vedestä.Suuri eläinkirja 6, s. 227. == Ulkonäkö == Simpukanvartija on suurin piirtein herneen kokoinen, mistä tulee sen englanninkielinen nimi pea crab eli ’hernetaskurapu’. Tyypillisesti naaras on huomattavasti suurempi kuin uros: naaraan läpimitta on keskimäärin 10–14 millimetriä, kun uroksen läpimitta on vain 6–8 millimetriä. Naaraan selkäkilpi on pyöreä tai kulmikas, pehmeä ja niin läpikuultava, että kellertävät sisäelimet ja punaiset sukurauhaset erottuvat selvästi sen alta. Uroksen selkäkilpi on puolestaan kovempi, pyöreä ja kellertävänharmaa, ja siinä on ruskeita läikkiä ja etuosassa selvä ulkonema. Sakset ovat keskenään samankokoiset ja sileäpintaiset, ja niiden varressa on harjaksia. Kävelyraajojen kärjet ovat lyhyet ja käyrät. Uroksen kävelyraajat ovat jykevämmät kuin naaraalla ja niissä on pitkiä harjaksia. == Levinneisyys == Simpukanvartija on kotoisin Välimereltä ja Atlantin valtameren itärannikolta, missä sen levinneisyysalue ulottuu Luoteis-Euroopasta Länsi-Afrikkaan. == Elinympäristö == Simpukanvartijaa tavataan vuorovesivyöhykkeeltä noin 150 metrin syvyyteen asti. Se elää suuren osan elämästään simpukoiden, etenkin sinisimpukoiden, vaippaontelossa, missä se on turvassa saalistajiltaan. Sen haitallisuudesta isäntäeliölleen ei tiedetä juuri mitään. == Lisääntyminen == Lisääntymiskauden alkaessa uros jättää simpukankuoren löytääkseen merestä naaraan, jonka kanssa paritella. Sitä suojelee saalistajilta selkäkilpi, joka on kalkkipitoisempi kuin naaraalla. Hedelmöityksen jälkeen naaras kantaa mätimunia kesä–elokuun ajan, kunnes niistä kuoriutuu poikasia. Poikaset kehittyvät toukista täysikasvuisiksi taskuravuiksi elo–lokakuussa. == Ravinto == Simpukanvartija käyttää ravinnokseen planktonia, jota on tarttunut simpukan kidusliuskoihin sen suodattamasta vedestä. == Kalastus ja käyttö == Simpukanvartijaa pidetään haitallisena eliönä alueilla, joilla simpukoita pyydetään myytäviksi. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Taskuravut
Kuudes käsky

Kuudes käsky on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1947. JatkosodanAL: Kuudes käsky. Päivän elokuvia, Tv-maailma 27/2012, s. 13. aikaan sijoittuva melodraama kertoo maanviljelijästä, joka rakastuu naapurin emäntään.Kuudes käsky . Elokuvauutiset. Elokuvan nimi viittaa Raamatun kuudenteen käskyyn, joka elokuvan tekoaikaan käytössä olleessa kirkkoraamatun käännöksessä kuului ”älä tee huorin”, nykyisin ”älä tee aviorikosta”. Elokuva jäi Toini Havun ainoaksi käsikirjoitustyöksi. Ohjaaja Saarikivi piti tulosta epäonnistuneena ja viittasi yhtenä syynä tuottajan valitsemaan nimeen. Havun alkuperäisnimi käsikirjoituksessa oli Sovitus, työnimenä oli Elämä voittaa. Tapio Rautavaaran haastattelussa esittämän näkemyksen mukaan aihe olisi ollut ajankohtainen 30 vuotta aikaisemmin., Taustaa. Viitattu 11.2.2014. == Näyttelijät == == Arviot == Heikosti menestynyttä elokuvaa moitittiin turhasta dramaattisuudesta. Raoul af Hällström (Uusi Suomi) teki vioista luetteloa: ”hitaus ja jäykkyys, liikapateettisuus, teeskennelty tuijottaminen ja liian brutaalien tehokeinojen käyttö”. Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) kiitti kuitenkin, että yksi suomalaisen elokuvan helmasynti elokuvasta onneksi puuttuu: sikahumala, on selvitty ”jopa kerrassaan ilman viinan voimaa”., Lehdistöarviot. Viitattu 11.2.2014. Näyttelijätyöstä Siiri Angerkosken tulkinta sai kiitosta Olavi Vesterdahlilta (Aamulehti). Naispääosan esittäjässä Ghedi Lönnbergissä Hällström näki ”maalaisen tervettä ja uhkeata kauneutta” ja kiitti muutenkin tämän roolisuoritusta uskottavaksi. Televisiokriitikko Arto Pajukallio luonnehtii elokuvaa kankeaksi.Pajukallio, Arto: Kuudes käsky. Viikon tv-elokuvia. Tv-maailma 6/2014, s. 11. == Lähteet == Luokka:Orvo Saarikiven ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1947 suomalaiset elokuvat Luokka:Melodraamat
A Man Called Adam

A Man Called Adam on yhdysvaltalainen musikaalinen draamaelokuva vuodelta 1966. Elokuvan pääosaa, vaikeuksista kärsivää jazzmuusikkoa esittää Sammy Davis Jr., ja muissa keskeisissä osissa näyttelevät Ossie Davis, Cicely Tyson, Louis Armstrong, Frank Sinatra Jr., Peter Lawford, Mel Tormé ja Ted Beniades. Morgan Freeman tekee elokuvassa pienen cameoroolin. Elokuvan on ohjannut Leo Penn. Elokuva oli Lola Falanan ensimmäinen. == Näyttelijät == Lähde: Viitattu 14.11.2021. Elokuva mainitaan usein Sammy Davisin onnistuneimpana roolisuorituksena. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1966 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Ei huomispäivää

Ingen morgondag (Ingen morgondag) on ruotsalainen elokuva vuodelta 1957. Se perustuu Mika Waltarin vuonna 1944 ilmestyneeseen pienoisromaaniin Ei koskaan huomispäivää. Ruotsalaisten arvostelijoiden mukaan Waltarin dialogi on heikkoa mutta henkilökuvat vahvoja, ja Mattsonin valokuvauksellinen lähestyminen laadukas.Pressreaktion Svensk filmografi Svensk filmdatabas == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Ruotsalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Vuoden 1957 ruotsalaiset elokuvat Luokka:Arne Mattssonin ohjaamat elokuvat
Line Marsa

Annetta Giovanna Maillard, taiteilijanimeltään Line Marsa (4. elokuuta 1895 Livorno, Italia – 6. helmikuuta 1945 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten laulaja Édith Piafin äitinä. Hän työskenteli sirkuksessa ratsutyttönä, nuorallatanssijana ja kabareelaulajana. Hänen vanhempansa olivat Eugène Maillard ja Emma Saïd Bin Mohammed, jotka molemmat olivat sirkustaiteilijoita. Line Marsa kuoli 49 vuoden ikäisenä. ==Lähteet== *books.google.fr *gw4.geneanet.org Luokka:Ranskalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Sininen uni

Sininen uni ("Joka ilta kun lamppu sammuu") on Nukkumatista kertova lastenlaulu, jonka Tapio Rautavaara on säveltänyt P. Mustapään (Martti Haavio) runoon ”Laulu Nukkumatista”.Riitta-Ilona Hurmerinta: P. Mustapää = Martti Haavio Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 24.6.2016. Rautavaaran levytys siitä ilmestyi vuonna 1952 Triola-levymerkillä, ja sen sovituksen on tehnyt George de Godzinsky.Varhaista Tapio Rautavaaraa - Yle Elävä Arkisto Tapio Rautavaara kertoi Juha Nummisen toimittamassa muistelmateoksessaan saaneensa idean laulusta syksyllä 1952: ”Tyttäreni Marja kävi Oulunkylän kansakoulua ja luki runokirjasta ääneen P. Mustapään runoa 'Nukku-Matti'. Minä kuuntelin sitä ja sanoin, että mikäs tuo on, annas tänne se kirja. Menin vinttikamariin, ja sävel tuli ulos viidessätoista minuutissa.” Rautavaaran elämäkerran kirjoittajan Lasse Erolan haastattelema Marja Rautavaara ei muistanut tapausta ja epäili vahvasti tarinan todenperäisyyttä, sillä hän oli syksyllä 1952 vasta kuusivuotias, kävi kansakoulun ensimmäistä luokkaa eikä ollut voinut saada runon lukemista kotitehtäväkseen. Myös kolme vuotta vanhempi sisar Irma Rautavaara on kiistänyt olleensa runon lukija.Lasse Erola: Tapsa – Tapio Rautavaaran elämä, s. 216–217. Helsinki: Helsinki-kirjat, 2012. ISBN 978-952-5989-10-6. Sen sijaan lienee Lasse Erolan mukaan totta, että sävelmän tehtyään Rautavaara soitti Martti Haaviolle ja kysyi lupaa laulun nimen muuttamiseen: ”Levytin viime vuonna sen nimisen Malmsténin tekemän lastenlaulun, joten tämän nimi pitäisi muuttaa. Voinko tehdä sen? 'Miksikä?' Haavio kysyi. 'Sininen uni'. 'Sen kun muutat.'” Levytystä varten Rautavaara kehotti George de Godzinskya tekemään sovituksen kuin omalle pojalleen; de Godzinskyn poika oli tuolloin kolmivuotias. Myöhemmin kappaleen ovat levyttäneet muiden muassa Katri Helena, Vesa-Matti Loiri ja Amanda Löfman.Sininen uni Äänitearkisto == Lähteet == Luokka:Lastenlaulut Luokka: Tapio Rautavaaran kappaleet Luokka:Vuoden 1952 kappaleet
(137108) 1999 AN10

(137108) 1999 AN10 on Maata lähelle tuleva Apollo-asteroidi. LINEAR löysi sen 13. tammikuuta 1999. Asteroidi ohittaa Maan 7. elokuuta 2027 enintään 388 960 kilometrin etäisyydeltä. Asteroidin kirkkaudeksi arvioidaan 7,3 ja se olisi nähtävissä kiikareilla. 1999 AN10:n rata on tarkkaan kartoitettu. Sen löysivät Andreas Doppler ja Arno Gnädig valokuvista, joita on otettu vuodesta 1955. Sitä on voitu havainnoida niistä 166 kertaa vuosien 1955 ja 2006 välillä. Tutkijoiden Andrea Milanin, Steven R. Chesleyn ja Giovanni B. Valsecchin mukaan on olemassa mahdollisuus (yksi kymmenestä miljoonasta), että asteroidi törmää Maahan vuonna 2039. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Orbital simulation from JPL (Java) / Horizons Ephemeris Luokka:Apollo-asteroidit
Presentor

Presentor (Oy CDQ Solutions Ltd) on suomalainen animaatiovideoihin ja presentaatioihin erikoistunut yritys. Yritys lähti aikanaan vuonna 1997 kehittämään digitaalista moniraitamiksausohjelmistoa näkövammaisille, mutta siirtyi jo alkuvuosinaan tuotantoliiketoimintaan kehittäen multimediaohjelmia sekä 3d-animaatiovideoita muun muassa Euroopan avaruusjärjestö ESAlle. Yritys onkin käytännössä koko elinikänsä tutkinut, suunnitellut ja toteuttanut tehokkaampia tapoja esitellä yksinkertaisessa ja kompaktissa muodossa monimutkaisia tuotteita ja ratkaisukokonaisuuksia. Presentor on alusta asti ymmärtänyt laadukkaan myynti- ja markkinointiaineiston tärkeyden ja nähnyt sen merkityksen asiakkaidensa suurten yrityskauppojen ja projektien toteutuessa. Yritys kehitti jo 2000-luvun alussa esitysohjelmiston, jolla voitiin tuottaa visuaalisesti yhtenäisiä multimediaesityksiä, muokata sisältöä master- käyttäjien toimesta ja jalkauttaa päivittyneet sisällöt käyttäjäryhmille internetin välityksellä. Esitysohjelmistoa käyttäneitä edelläkävijäyrityksiä olivat mm. Lemminkäinen, MariGroup, Helsingin Energia, Onninen, Pivatic, Ulkoministeriö, Lindström, Saarioinen ja Suomen Akatemia. Yrityksen missio on edelleenkin auttaa asiakkaitansa myymään vakuuttavasti ja ymmärrettävästi havainnollisten ja vaikuttavien esitysmateriaalien ja -työkalujen avulla. == Animaatiovideot == Animaatiovideot, ja nimenomaan 3d-tekniikalla toteutetut 3d-animaatiot, ovat olleet yrityksen kivijalka alusta lähtien. Laadukas 3d-animaatiovideo esittelee monimutkaisenkin asian ymmärrettävästi ja vakuuttavasti ja näyttää kuinka asia toimii, mitä hyötyä siitä on ja miksi se pitäisi ostaa. 3d-animaatiovideon avulla tuote, ratkaisu, innovaatio tai palvelu voidaan esittää ymmärrettävästi jo silloin kuin se on vasta prototyypin asteella, tai silloin, kun perinteinen videokuvaaminen on mahdotonta. 3d-animaatiossa pystytään keskittymään olennaiseen ja muokkaamaan todellisuus juuri halutunlaiseksi. Parin minuutin animaatiovideo havainnollistaa kilpailuedut ja antaa nopeasti perustiedot asiasta luoden pohjan myynnin onnistumiselle. Yritys on toteuttanut satoja animaatiovideoita eri alojen yrityksille, kuljettaen katsojaa valtamerten pohjista avaruuksien ääriin. == Esitystyökalu == Yrityksen kehittämä Sales Presentor kokoaa asiakasyrityksen parhaan myynti- ja markkinointimateriaalin yksiin kansiin helposti esitettävään ja brändinmukaiseen muotoon. Esitettävä materiaali on helposti löydettävissä ja käytettävissä selkeän, kustomoitavan rakenteen ansiosta. Kaikki materiaali on automaattisesti päivittyvää ja aina ajan tasalla. Esitystyökalu toimii iOS-, Android-, PC- ja Mac-ympäristöissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Presentorin websivut Luokka:Suomalaiset ohjelmistoyritykset
San Franciscon niemimaa

San Franciscon niemimaa () on San Franciscon lahden ympäristössä oleva niemimaa, joka erottaa San Franciscon lahden Tyynestämerestä. Sen pohjoiskärjessä ovat San Franciscon kaupunki ja piirikunta. Niemimaan tyvessä etelässä on Santa Claran piirikuntaa, muun muassa Palo Alton, Los Altosin, ja Mountain View'n kaupungit. Suurin osa niemimaata eli San Franciscon ja Santa Claran piirikuntien välinen osa kuuluu San Mateon piirikuntaan. Siinä sijaitsevat Athertonin, Belmontin, Brisbanen, Burlingamen, Colman, Daly Cityn, East Palo Alton, El Granadan, Foster Cityn, Hillsborough La Hondan, Menlo Parkin, Millbraen, Montaran, Pacifican, Pescaderon, Portola Valleyn, Redwood Cityn, San Brunon, San Carlosin, San Gregorion, San Mateon, South San Franciscon ja Woodsiden kaupungit. Vaikka sana niemimaa tarkoittaa maantieteellisenä käsitteenä koko San Franciscon niemimaata, paikallisessa kielenkäytössä San Franciscon kaupunkia ei lueta mukaan niemimaahan. Luokka:Kalifornian maantiede Luokka:Yhdysvaltain niemimaat
Francesco Minerva

Francesco Minerva (31. tammikuuta 1904 – 23. elokuuta 2004) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. huhtikuuta 1927 ja nimitettiin Nardòn hiippakunnan piispaksi 16. syyskuuta 1948. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ferdinando Bernardi.Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Francesco Minerva Minerva nimitettiin Leccen piispaksi 17. joulukuuta 1950; kun Lecce korotettiin arkkihiippakunnaksi, Minerva nimitettiin sen arkkipiispaksi 20. lokakuuta 1980. Hän jäi eläkkeelle 27. tammikuuta 1981. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli satavuotiaana. == Lähteet == Luokka:Italialaiset piispat Luokka:Katoliset arkkipiispat Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet italialaiset
Sapa

Sapa (Abramis sapa) on lahnan sukuinen särkikalalaji. Se elää alkuperäisenä Mustaanmereen laskevissa joissa kuten Tonavan, Donin ja Dneprin vesistöissä sekä Kaspianmereen laskevan Volgan ja Araljärven vesitöalueilla. Se esiintyy siirrettynä Laatokkaan laskevassaa Olhavanjoessa ja myös Itämereen laskevan Veikselin vesistössä, jonne se on levinnyt kanavien kautta. Suomessa sitä ei ole tavattu. Sapa on pienikokoinen pohjakala, joka syö lähinnä äyriäisiä ja simpukoita pohjasta. Sillä on taipumusta vaeltaa. Sapa on syöntikelpoinen, mutta vähäarvoinen. ==Lähteet== Luokka:Särjet (alaheimo)
Domenico Caliandro

Domenico Caliandro (s. 5. syyskuuta 1947 Ceglie Messapica) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 31. lokakuuta 1970 ja papiksi 18. maaliskuuta 1971. Hänet nimitettiin Ugento-Santa Maria di Leucan hiippakunnan piispaksi 23. huhtikuuta 1993, ja piispaksi vihkiminen seurasi 28. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armando Franco, jota avustivat Andrea Mariano Magrassi ja Cosmo Francesco Ruppi.Catholic- Hierarchy.org: Bishop Domenico Caliandro Caliandro nimitettiin 13. toukokuuta ja asetettiin 3. heinäkuuta 2000 Nardò-Gallipolin hiippakunnan piispaksi. 20. lokakuuta 2012 hänet siirrettiin Brindisi-Ostunin arkkipiispaksi. == Lähteet == Luokka:Italialaiset katoliset arkkipiispat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt