Kyllikki Forssell

Kyllikki Kaarina Forssell (vuodesta 1945 Bruun, vuodesta 1951 Indrenius- Zalewski; 2. toukokuuta 1925 Helsinki – 7. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Forssell oli mukana kunnallispolitiikassa ja toimi presidentin valitsijamiehenä. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.Aromaa, Jonni: Kyllikki Forssell oli Suomen johtava teatteridiiva – suhde Esko Salmiseen teki hänestä aikansa kohujulkkiksen. Yle Uutiset 7.10.2019. Stadin Slangi valitsi Forssellin vuoden 1998 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.Stadin Friidu ja Kundi. Stadin Slangi ry. Viitattu 13.6.2015. Forssellin omaelämäkerta Suurella näyttämöllä ilmestyi vuonna 2007. == Ura == Kyllikki Forssell aloitti näyttelijäopinnot lukioaikanaan. Hän opiskeli Suomen Filmiteollisuuden filmikoulussa jo 1943, samana vuonna kuin kirjoitti ylioppilaaksi. Lukion jälkeen Forssell aloitti Helsingin yliopistossa estetiikan opinnot, mutta pian akateeminen maailma jäi ja näyttelijän ammatti vei voiton. Lisäkoulutusta Forssell hankki Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Hänellä oli vakituinen kiinnitys vuosina 1948–1992 Suomen Kansallisteatterissa, jossa hän näytteli monta suurta roolia. Forssell teki stipendiaattina lukuisia tutustumismatkoja Euroopan teattereihin.Kuka kukin on 2003, s. 134. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X Televisiokerhon TV-kanavan koelähetyksissä Forssell oli yksi TV-kuuluttajista. Forssell myös ohjasi ja hänellä oli elokuvarooleja. Hän oli muun muassa yksi päähenkilöistä elokuvassa Nuoria ihmisiä (1943). Eino Leinon elämästä kertovassa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Runoilija ja muusa (1978) Forssell esitti Ida Aalbergia. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä (1998). Päätyönsä Kyllikki Forssell teki teatterilavalla. Hän näytteli merkittäviä rooleja eri teattereissa, muun muassa Dario Fon Donnan Kansallisteatterissa ja August Strindbergin Kustaa III:n Svenska Teaternissa. Hänet tuli tunnetuksi myös Katariina Suuren roolista näytelmässä, jonka on kirjoittanut Laila Hirvisaari (Hietamies). Helsingin kaupunginteatterissa hän oli mukana Ronald Harwoodin kirjoittamassa näytelmässä Kvartetti, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Viimeinen vierailu Kaupunginteatterissa oli teatteridiiva Sarah Bernhardtin rooli näytelmässä Aurinko ja minä. Forssell kuoli 94-vuotiaana syöpään kotonaan Helsingissä. ==Tunnustukset== Forssellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976 ja hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 1991 Forssell sai Ida Aalberg -palkinnon ja vuonna 2005 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkkiSuomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton myöntämät kultaiset kunniamerkit 2014–1947 (Arkistoitu versio) Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto 2014 (PDF). Viitattu 27.2.2016.. == Perhe == Forssell oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliiton hän solmi tutkija ja professori Patrick Bruunin kanssa 1945, mutta liitto päättyi avioeroon 1950. Seuraavana vuonna hän solmi avioliiton vapaaherra Erik Indrenius-Zalewskin kanssa. Miehensä kuoltua vuonna 1962 Forssell ei enää avioitunut. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * * * == Aiheesta muualla == * * * * Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 2000, 58 min, Yle Areena. Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet