EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Die Freiheitlichen

Die Freiheitlichen (lyh. F) on poliittinen puolue Etelä-Tirolin autonomisessa maakunnassa Italiassa. Se perustettiin vuonna 1992 Bolzanossa "liberaalidemokraattisena liittoutumana" ja vastavoimana vuodesta 1949 Etelä- Tirolia hallinneelle Südtiroler Volksparteille. Puolue pyrkii edustamaan Etelä-Tirolin saksankielistä ja ladininkielistä väestöä ja kannattaa Südtiroler Volksparteita vahvemmin Etelä-Tirolin itsenäistymistä Italiasta. == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Etelä-Tiroli Luokka:Italian puolueet
Gruber – De Gasperi -sopimus

Gruber – De Gasperi -sopimus ( t. Pariser Abkommen, ) on Itävallan ja Italian Pariisissa 5. syyskuuta vuonna 1946 solmima sopimus. Sopimus takaa Trentino- Etelä-Tirolin alueen saksankielisen väestön kulttuurisen suojan ja se muodostaa pohjan Etelä-Tirolin nykyiselle autonomialle. Sopimuksen allekirjoittivat Itävallan ulkoministeri Karl Gruber ja Italian pääministeri Alcide De Gasperi osana Pariisin rauhansopimusta. == Tausta == Ensimmäisen maailmansodan ja Itävalta-Unkarin keisarikunnan luhistumisen jälkeen entinen Tirolin kruununmaa jaettiin Itävallan ja Italian kesken. Pohjoinen osa liitettiin osaksi uutta Itävallan tasavaltaa (silloinen Deutschösterreich) ja eteläinen osa liitettiin Saint-Germainin rauhassa Italian kuningaskuntaan. Fasistien noustua valtaan Benito Mussolinin johdolla Italiassa vuonna 1922 aloitettiin Etelä-Tirolissa ei-italiankielisen väestön systemaattinen kulttuurinen ja taloudellinen marginalisaatio. Vuonna 1939 Mussolini ja Saksan Adolf Hitler solmivat uudelleenasetussopimuksen (saks. Umsiedlungsabkommen), jonka oli määrä lopullistaa Etelä-Tirolin italialaistaminen. Toisessa maailmansodassa Wehrmacht miehitti Etelä-Tirolia vuodesta 1943 vuoteen 1945 operaatioalueena Alpenvorland. Mussolini Italian ja Hitlerin Saksan romahdettua monet maastamuuttaneet etelätirolilaiset palasivat takaisin Etelä- Tiroliin. Osa saksankielisestä väestöstä tuki alueen liittämistä jälleenperustettuun Itävallan tasavaltaan. Tirolin jälleenyhdistyminen kaatui kuitenkin sodan voittajavaltioiden USA:n, Britannian ja Neuvostoliiton sekä Ranskan vastustukseen; voittajavaltiot ajoivat kuitenkin itsemääräämisoikeutta Etelä-Tirolin saksankieliselle väestölle. Neuvotteluissa Tirolin tulevaisuudesta Itävallan ulkoministeri Karl Gruber puolsi Etelä-Tirolin liittämistä Itävaltaan. Italian pääministeri Alcide De Gasperi vastusti tätä, mutta ehdotti Trentino-Etelä-Tirolille autonomista asemaa, mihin ehdotukseen Gruber suostui. Sopimuksen territoriaalinen rajaus osoittautui kuitenkin ongelmalliseksi, sillä autonomiaa ei selkeästi myönnetty Etelä-Tirolille, vaan suuremmalle Trentino-Etelä-Tirolin alueelle, jossa italiankieliset olivat enemmistössä. Saksan- ja ladinonkieliset etelätirolilaiset näkivät lopputuleman riittämättömänä ja saksankielisiä marginalisoivana. Intensiivisen poliittisen kädenväännön jälkeen Italia myöntyi vuonna 1972 toiseen autonomia- asetukseen, jossa turvataan erillisesti sekä Trentinon että Etelä-Tirolin maakuntien autonomia. Luokka:Etelä-Tiroli Luokka:Italian historia Luokka:Itävallan historia Luokka:1900-luvun kansainväliset sopimukset Luokka:1946
Egil Cederlöf

Egil Johannes Cederlöf (12. huhtikuuta 1917 Helsinki – 24. marraskuuta 1984 Parainen)Cederlöf, Egil Johannes , Uppslagsverket Finland, viitattu 15.3.2015. oli suomenruotsalainen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja, joka julkaisi suuren määrän musiikkipedagogista kirjallisuutta 1950-luvulta alkaen sekä ruotsiksi että suomeksi muun muassa Erkki Pohjolan kanssa. Cederlöf vaikutti suuresti muun muassa nokkahuilunsoiton opetuksen tuomiseen koulujen musiikinopetukseen ja Sibelius-Akatemian musiikinopettajakoulutukseen toimiessaan akatemian koulumusiikkiosaston lehtorina 1966–1974. Cederlöf johti muun muassa Yleisradiossa toiminutta Radion lapsikuoroa 1954–1960. Hän toimi Martin Wegelius -instituutin rehtorina 1964–1966 ja sitä ennen sen säätiön toiminnanjohtajana 1957–1964.Historik , Martin Wegelius-instituutti, viitattu 15.3.2015. Egil Cederlöf opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestarikursseilla ja opettajaseminaarissa.Cederlöf, Egil, Vem och vad 1967. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Pauline Viardot-García

Michelle Ferdinande Pauline Viardot-García (o.s. García; 18. heinäkuuta 1821 Pariisi – 18. toukokuuta 1910 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja (mezzosopraano), laulupedagogi ja säveltäjä. Pauline Viardot-García syntyi laulajaperheeseen. Hänen äitinsä oli sopraano Joaquina Sitchez (1780–1864) ja isänsä espanjalaissyntyinen tenori Manuel García vanhempi (1775–1832). Hänen vanhempi sisarensa oli mezzosopraano Maria Malibran (1808–1836) ja veljensä baritoni Manuel GarcíaManuel García Britannica. Pauline sai musiikinopetusta vanhemmiltaan, ja pianonsoittoa hänelle opetti Franz Liszt ja sävellystä Antonín Reicha. Hän haaveili konserttipianistin urasta, mutta isän kuoleman jälkeen äiti vaati häntä keskittymään lauluopintoihin. Hän piti ensikonserttinsa Brysselissä vuonna 1837 ja kaksi vuotta myöhemmin debytoi Lontoossa oopperalavalla Otellon Desdemonana. Hänet kiinnitettiin Pariisin Théâtre-Italieniin, ja hän avioitui oopperan johtajan Louis Viardot’n kanssa vuonna 1841. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa, ja hän oli aikansa arvostetuimpia oopperataiteilijoita. Hänen ohjelmistonsa oli laaja — hän esitti W. A. Mozartin, Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Giuseppe Verdin ja muiden oopperasäveltäjien teoksia. Hänen ihailijoihinsa kuuluivat muiden muassa Alfred de Musset, Frédéric Chopin, Ivan Turgenev, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Giacomo Meyerbeer ja Hector Berlioz, jotka kirjoittivat ja omistivat teoksiaan hänelle. Myös George Sand kuului hänen ystäviinsä. Viardot-García päätti oopperauransa vuonna 1863 ja asui aluksi Baden-Badenissa ja Napoleon III:n kukistuttua vuodesta 1871 Pariisissa. Vielä vuonna 1870 hän lauloi Johannes Brahmsin Alttorapsodian soolo-osuuden. Hän opetti Pariisin konservatoriossa ja piti musiikillista salonkia. Hänen oppilaisiinsa kuului suomalainen Elin Fohström. Viardot-Garcían sävellystuotanto käsittää pienimuotoisia teoksia, muun muassa viisi salonkioopperaa, joista kolmen libretto on Ivan Turgenevin käsialaa, sekä yli 50 liediä ja soitinsävellyksiä. Lisäksi hän sovitti lauluäänelle Frédéric Chopinin ynnä muiden sävellyksiä. Kaksi Viardot-Garcían neljästä lapsesta jatkoi suvun musiikkiperinteitä: tytär Louise Héritte-Viardot (1841–1918) oli laulaja, pianisti ja säveltäjä, ja poika Paul Viardot (1857–1941) oli viulisti, säveltäjä ja kapellimestari. ==Kirjallisuutta== * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Pauline Viardot: Systematisch-bibliographisches Werkverzeichnis. * Harris, Rachel Miller: The Music Salon of Pauline Viardot. Väitöskirja. * Turgenev, Ivan: Lettres à Madame Viardot. Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet Luokka:Ranskalaiset oopperalaulajat Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Musiikkipedagogit
Patukkikasvit

Patukkikasvit (Cynomoriaceae) on yksi tai kaksi lajia sisältävä loiskasviheimo koppisiemenisten Saxifragales- tai Rosales-lahkossa. Heimossa on ainoastaan patukkien (Cynomorium) suku.Stevens 2001–, viittaus 15.3.2015. == Tuntomerkit == Patukit ovat lehtivihreättömiä juuriloisia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti. Kukat ovat tavallisimmin yksineuvoisia, vähäpätöisiä ja sijaitsevat yksikotisesti nuijamaisen pallomaisessa kukinnossa. Kukassa on yksikiehkurainen kehä, jossa on 1–8 toisinaan tyvestä yhteenkasvanutta kehälehteä. Hedekukassa on ainoastaan yksi, kehään kiinnittynyt hede ja mesiäisenä toimiva vartalon jäänne. Emikukassa on yhden emilehden muodostama kehänalainen sikiäin, johon liittyy pitkä vartalo. Sikiäimen ainoa siemenaihe sijaitsee kärki-istukassa ja on riippuva, suora ja yksikalvoinen. Hedelmä on pähkylä. Siemenessä on runsas valkuainen ja erilaistumaton alkio. == Levinneisyys == Patukit kasvavat Välimeren maista Keski-Aasiaan ulottuvalla alueella. == Elinympäristö == Patukkeja on kaksi lajia, jotka loisivat muun muassa päivännouto-, revonhäntä- ja tamariskikasveilla. Tavallisesti patukit on aiemmin sisällytetty Balanophoraceae-heimoon tai sen yhteyteen. == Lähteet == * Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. Cynomoriaceae === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Parasitic plants website: http://www.parasiticplants.siu.edu/Cynomoriaceae/index.html Luokka:Saxifragales Luokka:Kasviheimot Luokka:Loiskasvit
Lainsuojattoman jäljillä

Lainsuojattoman jäljillä (Ride Lonesome) on Budd Boetticherin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1959. Boetticher on myös tuottanut elokuvan. Elokuva kuuluu kolmikon Budd Boetticher, näyttelijä Randolph Scott, käsikirjoittaja Burt Kennedy yhteistyössä tekemiin B-luokan lännenelokuviin. Laji oli tuolloin suosionsa huipulla. Scott näyttelee palkkionmetsästäjä Brigadea, joka saa kiinni murhasta etsintäkuulutetun Billy Johnin ja lähtee viemään häntä Santa Cruziin, jossa palkkio odottaa Billy Johnin tuojaa. Brigadella on kuitenkin muu motiivi kuin raha: hän haluaa Billy Johnin veljen, joka on murhannut hänen vaimonsa.Karl Williams, Synopsis, Ride Lonesome, Allmovie, viitattu 15.3.2015 ==Näyttelijä== == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat Luokka:Vuoden 1959 yhdysvaltalaiset elokuvat
Mary Mouser

Mary Matilyn Mouser (s. 9. toukokuuta 1996 Pine Bluff, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan Lacey Fleminginä Totuuden anatomiassa ja Karen Grantina Scandalin neljännellä tuotantokaudella. == Näyttelijänä == Mouserin ura alkoi viisivuotiaana, kun hänet valittiin esiintymään tyttärenä parivalokuvassa Mel Gibsonin kanssa elokuvassa Signs. Hänellä on kaksi sisarusta, Aaron Parker Mouser ja Laura Ashley Mouser, jotka myös tekevät näyttelijäntöitä. Mouser on esiintynyt rikossarjan NCIS Rikostutkijat yhdeksässä jaksossa ja tehnyt myös äänirooleja animaatioelokuviin kuten Dragon Hunters, Tarzan 2 ja Delgo. Vuosina 2007–2008 hänellä oli vakituinen rooli televisiosarjassa Life Is Wild, josta hän oli myös Young Artist -palkintoehdokkaana. Mouser on esiintynyt useissa muissakin televisiosarjoissa, kuten Ilman johtolankaa, Aavekuiskaaja ja Criminal Minds – FBI-tutkijat. Vuonna 2012 hän näytteli kaksoisroolia Disney Channelin alkuperäisessä komediaelokuvassa Frenemies. Mouser valittiin esittämään Daniel LaRusson (Ralph Macchio) tytärtä Karate Kid elokuviin pohjautuvassa websarjassa Cobra Kai. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset lapsinäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pablo Franco Martín

Pablo Franco Martín (s. 11. kesäkuuta 1980 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. == Valmentajaura == 28\. heinäkuuta 2014 Franco nimettiin madridilaisseura Getafen reservijoukkueen päävalmentajaksi.Pablo Franco ya dirige al Getafe B Vavel. Viitattu 15.3.2015. 26\. helmikuuta 2015 edustusjoukkueen päävalmentaja Quique Sánchez Floresin irtisanouduttua, Franco nimettiin väliaikaisesti päävalmentajan paikalle ja vain kaksi päivää myöhemmin hän debytoi vierasottelussa Málagaa vastaan.Estado de euforia en La Rosaleda Marca. Viitattu 15.3.2015. 3\. maaliskuuta 2015 Francon vastuuoloaikaa päävalmentajana pitkitettiin ja hänen apuvalmentajakseen nimettiin Javier Casquero.Pablo Franco sigue y Casquero será su ayudante Marca. Viitattu 15.3.2015. Kahdeksan päivää myöhemmin voitollisen Córdobaa vastaan pelatun vierasottelun jälkeen hänet nimettiin päävalmentajaksi loppukauden kestävällä sopimuksella.Pablo Franco entrenador del Getafe Getafe CF. Viitattu 15.3.2015. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pablo Francon tilastot Soccerway-sivustolla Luokka:Espanjalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uno Staudinger

Henrik Uno Staudinger (21. joulukuuta 1861 – 19. kesäkuuta 1912) oli suomalainen liikemies, taiteen suosija ja mesenaatti. Staudinger rakennutti 1905 Helsingin Ullanlinnan kaupunginosaan Laivurinkatu 23–25:een vaimonsa mukaan Villa Johannaksi kutsutun asuintalon jonka suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Hän rakennutti myös Merikatu 23:een tyttärensä synnytyksestä 1909 huolehtineille Ida ja Maria Rytköselle synnytyssairaalaksi Villa Ensi -nimisen talon, joka sai nimensä Staudingerin tyttären mukaan. Selim A. Lindqvistin suunnittelema talo valmistui 1912. Villa Ensissä toimi useita vuosia yksityinen synnytyssairaala, se muutettiin 1930-luvun alussa asuintaloksi ja vuodesta 1987 talossa on toiminut Villa Ensi -säätiön ylläpitämä vanhusten palvelutalo. Villa Ensin edustalla on ruotsalaisen kuvanveistäjä Harald Sörensen-Ringin (1872–1912) tekemät veistokset Jäähyväiset ja Äitiyden onni. Talon puutarhassa oli Emil Wikströmin Kuokkamies-veistos ja talon aidan syvennyksessä Viktor Janssonin Taistelija/Valmis-veistos. Kuokkamies-veistos on nykyisin Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmassa Mäntässä.Helsingin taidemuseo : julkiset veistokset : Jäähyväiset / Au Revoir Villa Ensi : rakennus Helsingin Lastenlinnan sairaalassa on Staudingerin vaimoa ja tytärtä esittävä luonnollista kokoa oleva marmoriveistos Äiti ja lapsi jonka on tehnyt 1912 kuvanveistäjä Emil Wikström.Emil Wikström Åiti ja lapsi (Hanna ja Ensi Staudinger) Staudingerit toimivat Wikströmin mesenaatteina ja heillä oli kokoelmassaan parikymmentä Wikströmin teosta. Wikströmin pronssinen suihkukaivoveistos Aino oli 1912–1949 Villa Johannan puutarhassa, josta se siirrettiin nykyiselle paikalleen Fellmanin kartanon lähelle Lahteen. Uno Staudingerin kuoltua Hanna Staudinger tilasi Wikströmiltä hänelle Hietaniemen hautausmaalle hautamuistomerkin, joka valmistui 1913.Emil Wikströmin hautamuistomerkit Staudinger lahjoitti myös 1905 valmistuneeseen Oulunkylän kirkkoon Ringin maalaaman alttaritaulun ja Hanna Staudinger lahjoitti myöhemmin kirkkoon urkuharmonin, kristallikruunun ja lehterin ikkunoiden lasimaalaukset.Oulunkylän historiaa : Karl Fredrik Bergman, rukoushuoneen rakentaja Staudinger oli naimisissa vuodesta 1906 Oulunkylässä asuneen rakennusmestari Karl Fredrik Bergmanin (1841–1921) tyttären Hanna (Johanna Fredrika) Bergmanin (1869–1958) kanssa. Heidän tyttärensä oli Ensi Lahdensuu (1909–2002).Geni.com : Uno Staudinger == Lähteet == Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset mesenaatit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1912 kuolleet
Šimonys

Šimonys on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä. Vuonna 2011 kauppalassa asui 441 asukasta. == Lähteet == Luokka:Liettuan kauppalat Luokka:Panevėžysin lääni
Grind Finale

__NOTOC__ Grind Finale on ruotsalaisen grindcore-yhtye Nasumin kokoelma- albumi, joka sisältää yhtyeen koko tuotannon sekä 21 ennenjulkaisematonta kappaletta. == Kappaleet == === CD 1 === ==== Blind World Split 7" EP With Agathocles ==== # # # # # # ==== Really Fast Vol. 9 Compilation LP ==== # * # # # # # # # # ==== Ennenjulkaisematon kappale ==== # * ==== Smile When You're Dead Split 7" EP With Psycho ==== # * # # # # # # # ==== Grindwork 4-Way Split 3" MCD ==== # * # # # # # # # ==== Ennenjulkaisematon kappale ==== # * ==== Domedagen Demo ==== # * # # # # # # # # # # # # # ==== Industrislaven MCD ==== # * # # # # # # # # # # # # # # # # # # ==== World In Turmoil 7" EP ==== # * # # # # # # # # # # # # # # # ==== The Black Illusions Split 7" EP With Abstain ==== # # # # # # # # === CD 2 === ==== Regressive Hostility Compilation CD ==== # # # # # # # # # # # # # # # # ==== In Defense of Our Future – A Tribute to Discharge ==== # * ==== Bonus 7" of Inhale/Exhale LP ==== # * # # # ==== Split 7" EP With Warhate ==== # * # # # ==== Julkaisemattomia studio-otoksia ==== # * # # # ==== The Bloodbath Is Coming Compilation 2x7" ==== # * ==== Unreleased Outtakes From The Human 2.0 Session ==== # * # # # ==== Requiems Oo Revulsion – A Tribute to Carcass ==== # * ==== Split 7" EP with Asterisk ==== # * # # # # ==== Split 7" Ep With Skitsystem ==== # * # # # # ==== Polar Grinder Compilation LP ==== # * # # ==== Helveten Japanin bonuskappale ==== # * ==== Helveten julkaisemattomia studio-otoksia ==== # * # # # # # # ==== Shiftin Japanin bonuskappale ==== # * # ==== Unreleased Outtakes from the Shift Session ==== # # # # == Tuotanto == * Orion Landau – grafiikka * Jonathan Canady – design * Robert Johansson – valokuvat * Tom Werr – valokuvat * Robert Ahlborg – valokuvat == Arviot == * Allmusic: Allmusic review * Imperiumi: 8/10 == Aiheesta muualla == * Grind Finale discogs.com -sivustolla * == Lähteet == Luokka:Vuoden 2005 kokoelma-albumit Luokka:Nasumin albumit
Skapiškis

Skapiškis on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä lähellä Latvian rajaa. Se sijaitsee Mituva-järven rannalla lähellä Panevėžysin ja Daugavpilsin yhdistäviä rautatietä ja maantietä. Vuonna 2011 kauppalassa asui 403 asukasta. Ensimmäinen kirkko rakennettiin Skapiškisiin vuonna 1519. Dominikaanit perustivat alueelle munkkiluostarin vuonna 1752. Venäläiset viranomaiset sulkivat luostarin ja siihen liittyneen koulun vuoden 1831 marraskuun kansannousun jälkeen. Rautatien rakentamisen jälkeen Skapiškisista tuli tärkeä kaupallinen keskus. Vuonna 1897 kauppalassa asui 1184 asukasta, eli huomattavasti enemmän kuin nykyään. Toisen maailmansodan jälkeen kauppalan väkiluku lähti laskuun. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Liettuan kauppalat Luokka:Panevėžysin lääni
Väinö Hahta

Väinö Vilhelm Hahta (13. syyskuuta 1896 MaariaKuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 15.3.2015. – 28. helmikuuta 1974Suomen lakimiehet 1975, s. 1145. Suomen lakimiesliiton kustannus, Helsinki 1975. Pori) oli suomalainen varatuomari, joka toimi pitkään Porin pormestarina. Hahta suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1924 ja sai varatuomarin arvon 1929. Hän työskenteli nimismiehenä Ylivieskassa 1925–1928 sekä Ulvilassa 1929–1931. Vuodet 1932–1941 Hahta oli Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina, jonka jälkeen hän toimi Porin pormestarina vuoteen 1960 saakka. Hahta kuului myös kokoomuksen edustajana Porin kaupunginvaltuustoon ja oli sen varapuheenjohtaja vuodesta 1952 lähtien. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Porin pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Porin kaupunginvaltuutetut Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Alizava

Alizava on kauppala Koillis-Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Kupiškisin kunnallispiirissä lähellä Latvian rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 450 asukasta. == Lähteet == Luokka:Liettuan kauppalat Luokka:Panevėžysin lääni
Johan Arvid Hjorth

Johan Arvid Hjorth (27. helmikuuta 1848 Pori – 15. syyskuuta 1898 Pori) oli suomalainen varatuomari ja pormestari. Hjorthin vanhemmat olivat kauppias Erik Johan Hjorth ja Maria Amanda Sourander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Turun kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1873. Hjorth sai varatuomarin arvon 1876. Hjorth työskenteli Porissa oikeusneuvosmiehenä vuodesta 1877 lähtien, jonka jälkeen hänet nimitettiin kaupungin pormestariksi huhtikuussa 1898. Hän ehti hoitamaan virkaa vain lyhyen aikaa ennen kuolemaansa syyskuussa 1898.Johan Arvid Hjorth Geni.com. Viitattu 15.3.2015. Viitattu 15.3.2015. Hjorth oli porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1897. == Lähteet == Luokka:Porin pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Krekenava

Krekenava on kauppala Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Panevėžysin kunnallispiirissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 2 003 asukasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Liettuan kauppalat Luokka:Panevėžysin lääni
Timothy Greenin erikoinen elämä

Timothy Greenin erikoinen elämä () on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Walt Disney Picturesin tuottama fantasiaelokuva. Se kertoo maagisesta, esiteini- ikäisestä pojasta, jonka persoonallisuudella ja hyväuskoisuudella on merkittäviä vaikutuksia hänen kotikaupunkinsa ihmisiin.USA Today Viitattu 15.3.2015 == Juoni == Lapseton pariskunta hautaa pihalleen laatikon, johon he ovat kätkeneet toiveensa unelmapojasta. Tuona yönä salaperäinen nuori poika saapuu täyttämään heidän elämänsä taialla. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Elokuva oli kohtalainen yleisömenestys, kriitikoiden arviot olivat vaihtelevia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2012 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset perhe-elokuvat Luokka:Disneyn elokuvat
Veikko Vainio (koripalloilija)

Veikko Olavi Vainio (s. 1. huhtikuuta 1948 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Vainio pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan Kotkan Työväen Palloilijoissa kolme kautta vuosina 1964–1967. Vuosina 1968–1971 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Brigham Youngin yliopistojoukkueessa. Jo Yhdysvalloissa pelatessaan Vainiolla alkoi olla erinäisiä polvivaivoja. Yliopiston jälkeen Vainio palasi Suomeen ja edusti Panttereita kolme kautta vuosina 1971–1974. KTP:ssä Vainio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967 ja SM- pronssia vuonna 1966. Panttereissa hän ylsi SM-hopealle keväällä 1974.Veikko Vainio – Suomen Koripalloliitto Suomen maajoukkueessa Vainio pelasi vuosien 1965–1973 välillä 68 ottelua 6,1 pisteen keskiarvolla. A-nuorten maajoukkueessa hän pelasi kymmenen ottelua. Vainio kuului Suomen joukkueeseen vuoden 1967 koti-EM-kilpailuissa, jotka päättyivät positiivisesti Suomen kuudenteen sijaan. Vainio ja Espanjan Alfonso Martínez olivat turnauksen parhaat levypallomiehet, ja Vainio valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseenhttp://www.linguasport.com/baloncesto/internacional/eurobasket/eurobasket_e.htm.Maajoukkueprofiili Vuonna 1968 Vainio valittiin historian neljäntenä suomalaisena Euroopan joukkueeseen. Elokuussa 2017 Vainio nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen. == Saavutukset == * Vuoden 1967 EM-kilpailujen tähdistöjoukkueessa * Suomen mestaruus 1967 ** SM-hopeaa 1974 ** SM-pronssia 1966 == Lähteet == * * Veikko Vainio Suomen Koripalloliitto * Maajoukkueprofiili Suomen Koripalloliitto * Profiili fibaeurope.com * Veikko Vainio Athlete Profile The Official Site of BYU Athletics === Viitteet === Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veikko Vainio

Veikko Vainio –nimisiä henkilöitä ovat: * Veikko Vainio (1915–2007), suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja * Veikko Vainio (s. 1948), suomalainen koripalloilija
Naujamiestis

Naujamiestis on kauppala Liettuassa, Panevėžysin läänissä, Panevėžysin kunnallispiirissä. Vuonna 2011 kauppalassa oli 725 asukasta. == Lähteet == Luokka:Liettuan kauppalat Luokka:Panevėžysin lääni
Descartesin lehti

Descartesin lehti on matemaatikko René Descartesin mukaan nimetty kolmannen asteen tasokäyrä, jota kuvataan yhtälöllä :x^3 + y^3 - 3 a x y = 0 \,. Käyrän asymptoottina on suora :x + y + a = 0 \,. Käyrä on symmetrinen suoran x=y \, suhteen. Käyrän nimi tulee positiivisten x- ja y-akselien väliin jäävästä lehteä muistuttavasta silmukasta. René Descartes esitti käyrän ensimmäistä kertaa vuonna 1638. ==Muita esitystapoja== Napakoordinaateissa käyrä voidaan esittää muodossa: :r = \frac{3 a \sin \theta \cos \theta}{\sin^3 \theta + \cos^3 \theta }. Käyrä voidaan myös parametrisoida muuttujien x ja y suhteen. Tällöin parametrisoinniksi saadaan x = {{3ap} \over {1 + p^3}},\, y = {{3ap^2} \over {1 + p^3}}. == Lähteet == Luokka:Analyyttinen geometria Luokka:Käyrät Luokka:René Descartesin matematiikka
Frans Edvard Molander

Frans Edvard Molander (9. toukokuuta 1826 Turku – 24. lokakuuta 1896 Pori) oli suomalainen varatuomari ja pormestari. Turussa syntynyt Molander opiskeli Porvoon lukiossa ja Turun kymnaasissa sekä myöhemmin Helsingin yliopistossa vuodesta 1846 lähtien. Suoritettuaan oikeustieteellisen tutkinnon hän toimi Turun hovioikeuden auskultanttina 1850 ja Naantalin virkaatekevänä pormestarina 1851. Vuonna 1850 Molander kutsuttiin myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäseneksi.Molander, Frans Edvard Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsentietokanta. Viitattu 16.3.2015. Vuodesta 1860 lähtien hän työskenteli Porissa oikeusraatimiehenä, maistraatinsihteerinä ja julkisena notaarina, kunnes Molander valittiin kaupungin pormestariksi vuonna 1870. Viitattu 16.3.2015. Molander toimi Porin pormestarina yli neljännesvuosisadan ajan. Hänet tunnettiin sovinnollisena ja edistyksellisenä johtajana. Kieliriitojen aikana Molander liittyi fennomaanien ja svekomaanien väliin asettuneeseen liberaaliseen puolueeseen. Hän pyrki pormestarikautensa aikana parantamaan erityisesti Porin liikenneyhteyksiä, joista merkittävin hanke oli 1895 liikenteelle avattu Tampere–Pori-rata.(Frans) Edvard Molander (1826 - 1896) Porin kaupunki. Viitattu 16.3.2015. Vuonna 1873 Molander oli uudelleenkäynnistämässä 1846 perustetun Porin Säästöpankin toimintaa.PORIN SÄÄSTÖPANKKI 1846-1969 Elinkeinoleämän keskusarkisto ELKA. Viitattu 16.3.2015. Hän edusti porvarissäädyssä Poria kaikkiaan viisillä valtiopäivillä, 1872, 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888. Molander on haudattu sukuhautaan Porin Käppärän hautausmaalle.Frans Edvard* Molander s. 9.5.1826 Turku SukuJutut. Viitattu 16.3.2015. Hänen poikansa Torsten Edward (1863–1918) oli yksi sisällissodan aikana tapahtuneen Koliahteen joukkomurhan uhreista.Molander, Torsten Edward Suomen sotasurmat 1914–1922. Viitattu 16.3.2015. == Lähteet == Luokka:Porin pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset liberaalit poliitikot Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1826 syntyneet Luokka:Vuonna 1896 kuolleet
Vesimuisti

Vesimuisti viittaa veden väitettyyn kykyyn muistaa tai tallentaa kristallirakenteeseensa kaikki, mitä sen ympärillä tapahtuu. Erityisesti vesimuisti-termiä käytetään silloin, kun vedellä laimennetaan aineita jopa siihen pisteeseen asti, ettei alkuperäisen aineen molekyylejä esiinny laimennuksessa, mutta veden kristallirakenne muistaa aineen. On väitetty, että vesimuistin takia homeopaattinen parannus toimisi. Vesimuisti haastaa perinteisen ymmärryksen fysikaalisesta kemiasta ja tiedeyhteisö ei ole hyväksynyt vesimuistia. Jacques Benveniste julkaisi 1988 vesimuistia puoltavan tutkimuksen Naturessa. Tutkimuksen yhteydessä julkaistiin lehden toimittajan John Maddoxin huomautus, jonka mukaan lukijan tulisi "olla ottamatta kantaa" tutkimukseen ennen kuin tulokset pystytään toistamaan. ==Benvenistenin tutkimus== Benveniste oli ranskalainen immunologi, jonka tutkimus vesimuistista ja sen homeopaattisista vaikutuksista julkaistiin tärkeässä tiedelehdessä. Benvenistein ja hänen tutkimusryhmänsä Ranskan kansallisesta terveys- ja lääketutkimusinstituutista Institut national de la santé et de la recherche médicale (INSERM, French for National Institute of Health and Medical Research) laimensivat vasta-aineita veteen niin, ettei loppujen lopuksi vesiliuoksessa ollut yhtään vasta-ainemolekyyliä. Ihmisen basofiilit reagoivat kuitenkin veteen samalla lailla kuin siinä olisi ollut vasta-ainetta (yhdenlainen allerginen reaktio). Ilmiö saatiin esiin vain, kun liuosta ravistettiin voimakkaasti laimentamisen aikana. Benveniste ei antanut ilmiölle mitään selitystä, mutta myöhemmin sitä alettiin kutsua vesimuistiksi. ===Julkaisu Nature-tiedelehdessä === Benveniste lähetti tutkimuksensa julkaistavaksi arvostettuun tiedelehteen Natureen. Sen toimittajat pelkäsivät, että tutkimus ymmärrettäisiin homeopatiikan tieteelliseksi todistukseksi, vaikka tutkimusta ei pystyttäisikään toistamaan. Toisaalta tutkija saattaisi olla väärässä. Kompromissin saavuttamisen jälkeen tutkimustulokset julkaistiin Naturessa 30. kesäkuuta 1988 toimittajan kommentilla varustettuna: "Perustelluista syistä tutkimustuloksiin ei tulisi ottaa kantaa". Joitakin perusteellisia kemian ja fysiikan lakeja oltaisiin rikottu jos tutkimustulokset olisivat oikeassa. ==Julkaisemisen jälkeinen tutkimuksen toisto== Benveniste ja hänen tutkimusryhmänsä eivät pystyneet toistamaan koetta myöhemmin järjestetyssä valvotuissa olosuhteissa. Vesimuistia ei siis esiintynyt toistetussa kokeessa. Nature julkaisi artikkelin, jossa kerrottiin epäonnistuneesta vesimuistikokeesta. ==Katso myös== * Masaru Emoto ==Lähteet== Luokka:Näennäisfysiikka Luokka:Vesi
Aksel Aarre

Aksel Nikanor Aarre (ent. Davidsson; s. 5. marraskuuta 1880 Tuusula) oli suomalainen muurari ja entinen Suomen kaartin sotilas, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkönä. Aarre on tunnettu osallisuudestaan Noormarkussa tapahtuneeseen niin sanottuun Koliahteen joukkomurhaan, jonka päätekijänä häntä on virheellisesti pidetty. Todellisuudessa Aarre ei kuitenkaan ollut tapahtumapaikalla. == Sisällissodan tapahtumat == Sisällissodan sytyttyä Aarresta tuli 8. helmikuuta Porvoossa perustetun Helsingin punakaartin A-komppanian päällikkö. Vapaaehtoisista kootun osaston tarkoituksena oli puhdistaa Porvoon saaristoa sinne niin sanotun Pellingin retken jälkeen jääneistä valkoisista. Aarre oli joukkoineen Porvoossa helmikuun loppuun saakka, kunnes heidät siirrettiin lyhyen kotiloman jälkeen Tampereen kautta Satakunnan rintamalle. A-komppania saapui 8. maaliskuuta Porin pohjoispuolelle Noormarkun ruukkiin, jossa sen esikunta majoittui Eva Ahlströmin huvilaan. Seuraavana päivänä Aarre miehineen osallistui Pomarkun taisteluun, jossa punaiset yrittivät vallata pari viikkoa aikaisemmin menettämäänsä Pomarkun kirkonkylää. Vuorokautta myöhemmin hän kävi Porin punakaartin päällikön Armas Honkasalon puheilla, joka antoi Aarrelle määräyksen tuoda 16 Noormarkussa vangittua Ahlströmin tehtaan virkailijaa kuulusteltavaksi Poriin. Aarre puolestaan määräsi tehtävään kuusi A-komppanian miestä. Matkan puolivälissä vangit yrittivät kuitenkin paeta ja heidät kaikki ammuttiin. Tapauksesta on myöhemmin yleisesti syytetty Aarretta, joka sai murhamiehen maineen, vaikka ei ollut vankisaattueen mukana. Sen sijaan hän oli antanut määräyksen ampua vangit, mikäli nämä yrittäisivät paeta. Porilaisen varatuomari Berndt Procopén oli määrä aloittaa tapauksen tutkimus, mutta se jäi kesken muuttuneen sotatilanteen vuoksi. Sodan loppuvaiheessa Aarre jäi valkoisten vangiksi, mutta vältti teloituksen. Hän oli vangittuna Tammisaaren vankileirillä, josta onnistui kesän aikana karkaamaan. Poliisi kuitenkin sai hänet kiinni myöhemmin syyskuussa Helsingissä ja lopulta hänet asetettiin oikeuden eteen. Uuden Suomettaren 12. syyskuuta julkaiseman uutisen mukaan hänet olisi pidätyksen yhteydessä ammuttu kadulla, mutta tieto on virheellinen. Joulukuun alussa Aarre ja kolme muuta A-komppanian miestä saivat kuolemantuomiot, jotka kuitenkin muutettiin 7. joulukuuta 1918 voimaan tulleen lain mukaan elinkautisiksi. Oikeudessa Aarre kertoi pitävänsä itseään ”isänmaallisena miehenä”, jonka haaveena oli aina ollut Suomen itsenäisyys. Lisäksi hän kertoi ajautuneensa rikoksiin menetettyään virkansa armeijassa ja liittyneensä myöhemmin punakaartiin työttömyyden johdosta. == Myöhemmät vaiheet == Aarre vapautui vankilasta armahduslakien myötä 1920-luvulla, minkä jälkeen hän mahdollisesti muutti Neuvosto-Karjalaan. Vuonna 1933 suojeluskuntajärjestön julkaisema Hakkapeliitta väitti Aarren olleen Petroskoissa joskus 1920–1930-lukujen aikana. == Lähteet == Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Suomalaiset sotilaat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi puuttuu
Momentti

Momentti voi tarkoittaa seuraavia: * momentti, fysiikassa useita varsinkin pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita ** momentti, erityisesti voiman momentti * momentti, lakipykälän alakohta * momentti, tilastotieteellinen käsite
Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä

Monimuotoinen paikallinen kipuoireyhtymä, CRPS eli Complex regional pain syndrome (G90.5) on hermokipuihin kuuluva kiputila. Se kehittyy raajaan vamman seurauksena, ja vamma voi olla pieni. Kipu jaotellaan I- ja II-tyypin kivuksi riippuen siitä, liittyykö siihen hermovaurio vai ei. Jos mukana on hermovaurio, se kuuluu II-tyyppiin. Usein syynä on luunmurtuma, mutta aiheuttaja voi olla myös esimerkiksi ruhje. Kipu alkaa yleensä vasta usean viikon kuluttua, ja sitä pahentavat raajan liikuttelu, kevytkin ihon koskettaminen ja myös stressi. Raajan autonomisen hermoston toiminta muuttuu siten että ihon väriin ja verenkiertoon, lämpötilaan ja hikoiluun tulee muutoksia, jotka ilmenevät turvotuksena, hikoiluna ja lämmön tunteena. Myöhemmin iho sinertyy ja viilenee. Kipu kroonistuu, ellei sitä hoideta, ja voi levitä vastapuoleiseen raajaan. Hoitona on kipulääkkeet, fysioterapia ja kivunhallinnan opettelu psykologin avustuksella. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *CRPS:n kriteerit *Suomen CRPS-yhdistys Luokka:Kipu Luokka:Neurologiset sairaudet
Pesni Družby / Ystävyyden laulut

Pesni Družby / Ystävyyden laulut (oik. Песни Дружбы / Ystävyyden laulut) on Melodija ja Love Recordsin yhteinen kokoelmalevy vuodelta 1977. Levyllä esiintyvät KOM-teatteri, Mikko Alatalo, Punainen Lanka, Agit-Prop, Anna-Riitta Minkkinen / Sinikka Sokka, Pepe Ja Paradise, G. Besedina / S. Taranenko, Jaak Joala, Pesnjary, E. Shavrina ja I. Kobzon. == Kappaleet == === A-puoli === # Chile, Chile, Chile # Comedienne # Punavangin laulu # Natalia # Ystävyyden juna # Niin vähän on aikaa === B-puoli === # Grenada # Pesnja o krovavyh tsvetah (laulu verisistä kukuista) # Pamjati Viktora Jara (Viktor Jaran muistolle) # Glažu v ozjora sinije (katson sinisiin järviin) # I vnov prodolžaetsja boj (ja jälleen jatkuu taistelu) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Песни Дружбы / Ystävyyden laulut discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1977 kokoelma-albumit Luokka:Love Recordsin albumit
Suosikki Super Hots

Suosikki Super Hots on Love Recordsin yhteinen kokoelmalevy vuodelta 1976. Levyllä esiintyy: Hurriganes, Royals, Mikko Alatalo, Wigwam, Kaseva, Rock'n'Roll Band, Paavo Maijanen, Jukka Tolonen, Tabula Rasa, Hector, Piirpauke ja Juice Leskinen. == Kappaleet == === A-puoli === # (Hurriganes) # (Royals) # (Mikko Alatalo) # (Wigwam) # (Kaseva) # (Rock'n'Roll Band) === B-puoli === # * (Paavo Maijanen) # (Jukka Tolonen) # (Tabula Rasa) # (Hector) # (Piirpauke) # (Juice) == Aiheesta muualla == * Suosikki Super Hots discogs.com -sivustolla == Lähteet == Luokka:Vuoden 1976 kokoelma-albumit Luokka:Love Recordsin albumit
Mikko Markkula (shakkituomari)

Mikko Markkula (10. kesäkuuta 1947 – 1. maaliskuuta 2012) oli suomalainen shakkituomari. Hän kuului kansainvälisen shakkiliitto FIDE:n korotuskomiteaan, joka tarkasti shakin kansainväliseksi mestariksi pyrkivien hakemukset. Markkula työskenteli myös shakin sääntöjen parissa. Markkula toimi Suomen edustajana FIDE:ssä vuodesta 1984 alkaen. Mikko Markkula in Memoriam 1.3.2012 Suomen shakkiliitto 3.3.2012. == Lähteet == * Mikko Markkula R.I.P. (Arkistoitu versio) FIDE ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset shakinpelaajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Ilkka Brotherus

Ilkka Johannes Brotherus (s. 15. elokuuta 1951 Kuorevesi) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja. Hän on siivousvälineitä valmistavan Sinituote Oy:n pääomistaja vuodesta 1988 ja toimitusjohtaja syksyyn 2018 asti, jolloin toimitusjohtajaksi nimitettiin hänen tyttärensä Johanna Hamro-Drotz. Sinituote Oy sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 2020\. Brotherus valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971 ja kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1976. Hän työskenteli Mestarikustannus Oy:n markkinointipäällikkönä 1977–1979 ja toimitusjohtajana 1979–1981. Brotherus oli Havi Oy:n toimitusjohtaja 1981–1985 ja Hackmanin taloustavaroiden toimitusjohtaja 1985–1988 sekä konsernin varatoimitusjohtaja 1988–1989. Brotheruksen perhe omistaa myös kuopiolaisen paalutuskonevalmistaja Junttan Oy:n sekä Lundia Oy:n. Brotherus oli myös vuonna 2012 lopetetun talovalmistaja Finndomon pääomistaja sen loppuvaiheessa. Talouselämä-lehti nimesi vuonna 2012 Brotheruksen yhdeksi Suomen historian sadasta merkittävimmästä yritysjohtajasta. Vuonna 2002 hänet nimettiin vuoden liikemieheksi. Brotherus nimitettiin kunniatohtoriksi Hanken Svenska handelshögskolanin promootioseremoniassa 2019. Brotherus toimi vuodesta 2002 Amer Sports Oyj:n hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2013 varapuheenjohtajana vuoteen 2019 asti. Hän on myös työeläkevakuutusyhtiö Elon hallintoneuvoston puheenjohtaja. Vuosina 2002–2006 Brotherus oli YIT Oyj:n hallituksen puheenjohtajana. Brotherus asuu Erkylän kartanossa Hausjärvellä.Kankare, Matti: Tuotosta viis, vanha auto on cool , Talouselämä 13.11.2007, viitattu 16.3.2015. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan Brotherus on reservin majuri. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat
Vuokko Kekäläinen

Vuokko Kekäläinen on suomalainen oopperalaulaja. Kekäläinen opiskeli laulua Kuopion Konservatoriossa, Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa, ja Peter Cornelius -konservatoriossa Mainzissa. Vuonna 1987 hän oli Richard-Wagner- yhdistyksen stipendiaattina. Vuonna 1997 Kekäläinen pääsi Timo Mustakallio -laulukilpailun finaaliin. Vuosina 1997-2003 Kekäläinen kuului Krefeld- Mönchengladbachin oopperan solistikuntaan, 2003-2007 Augsburgin oopperan, 2008 Pforzheimin, 2009 Freiburgin oopperan ja 2010-2011 Nordhausenin oopperan solistikuntaan. Syyskuussa 2011 hänestä tuli Bielefeldin oopperan jäsen. Kekäläinen on esiintynyt vierailevana solistina Kölnin, Leipzigin, Hannoverin, Bonnin, Wiesbadenin, Frankfurtin, Pforzheimin, Regensburgin ja Aachenin oopperoissa. Hän on vieraillut myös Salzburgin kulttuuripäivillä (Salomen Herodiaan roolissa), ja esiintynyt useita kertoja Saksan televisiossa. Näyttämötyönsä lisäksi Vuokko Kekäläinen on toiminut lied-, oratorio- ja konserttilaulajana. Hän on esiintynyt paitsi Saksassa (HR, BR ja NDR) myös Sveitsissä, Turkissa, Suomessa ja Venäjällä. Suomessa hän on esiintynyt vuonna 2004 Opera Cava -festivaaleilla Taikahuilun 3. naisena ja 2014 Savonlinnan Oopperajuhlilla Aulis Sallisen Kullervo-oopperassa Unton vaimon roolissa sekä 2015 Musorgskin Boris Godunovin Majatalon emäntänä. == Roolit == * Der Alte (Benzin) * Badessa (Suor Angelica/Il trittico / Sisar Angelika) * Schenkwirtin (Boris Godunow) * Unton vaimo (Kullervo) * Larina (Eugen Onegin) * Zita (Gianni Schicchi) * Elisabeth I. (Maria Stuarda) *Venus (Tannhäuser und der Sängerkrieg auf Wartburg / Tannhäuser ja Wartburgin laulukilpailu) * Mary (Der fliegende Holländer / Lentävä hollantilainen) * Federica (Luisa Miller) * Annina (Der Rosenkavalier / Ruusuritari) * Mutter (Hänsel und Gretel / Hannu ja Kerttu) * Dritte Dame (Die Zauberflöte / Taikahuilu) * Czipra (Der Zigeunerbaron) * Alte Buryia (Jenůfa) * Herodias (Salome) * Orlofsky (Die Fledermaus / Lepakko) * Marzellina (Le nozze di Figaro / Figaron häät) * Maddalena (Rigoletto) * Die Gräfin (Der Wildschütz) * Arnalta (L’incoronazione di Poppea / Poppean kruunaus) * Emilia (Otello) * Rosemarie (Die Herzogin von Chicago / Chicagon ruhtinatar) * Azucena (Il trovatore / Trubaduuri) * Maddalena, Gräfin Zeprano (Rigoletto) * Frederica (Luisa Miller) * Stimme der Mutter (Hoffmanns Erzählungen / Hoffmannin kertomukset) * Zulma (L’italiana in Algeri / Italiatar Algeriassa) * Suzuki (Madama Butterfly) * Florence Pike (Albert Herring) * Gertrude (Roméo et Juliette / Romeo ja Julia) * Ursula (Béatrice et Bénédict) * Venus und Juno (Orpheus in der Unterwelt / Orfeus Manalassa) * Orfeo (Orfeo ed Euridice / Orfeus ja Eurydike) * Auntie (Peter Grimes) ==Lähteet== Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat
Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki

Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki on Martti "Huuhaa" Innasen äänite vuodelta 1974. == Kappaleet == === A-puoli === # Vanhat välihousut # Kumiteräsaappaat # Intialainen kissanterveysetydi # Vaahtera-valssi # Kilpauinti kuunsillalla # Hikiänkoski kuohuu # Tuku-tuku lampaitani === B-puoli === # * Vanha iskelmätähti sammuu # Karvaiset kamelit # Saat multa kympillä kaiken # Yövieras # Pitkospuut # Borneolaisen passipoliisin parempi huuhaa-laulu # Tyrvään närhet == Aiheesta muualla == * Päreitä kainalossa eli tuhkaluukku auki discogs.com -sivustolla == Lähteet == Luokka:Vuoden 1974 albumit Luokka:Martti Innasen albumit
Katharina Kaali

Katharina Kaali (s. 18. heinäkuuta 1977 Helsinki) on suomalais-saksalainen näyttelijä. Kaali tunnetaan erityisesti Türkisch für Anfänger -televisiosarjasta ja sen pohjalta tehdystä samannimisestä elokuvasta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hyaliinirusto

Hyaliinirusto eli lasirusto on yksi elimistön rustokudostyypeistä. Nimi lasirusto tulee kudoksen sisältämistä kollageenisäikeistä, jotka antavat kudokselle lasimaisen, läpinäkyvän ulkonäön. Hyaliinirustoa esiintyy erityisesti nivelten pinnoilla, jossa sitä kutsutaan nivelrustoksi. Lisäksi hyaliinirustoa esiintyy hengitysteissä. Sjastaad, Hove, Sand: "Physiolgy of Domestic Animals". Scandinavian Veterinary Press, 2003, s. 57–58.. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Solunetti: Lasirusto eli hyaliinirusto Luokka:Tuki- ja liikuntaelimistö Luokka:Tukikudokset
Baldassarre Negroni

Baldassarre Negroni (21. tammikuuta 1877 Rooma – 18. heinäkuuta 1948 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Aatelisperheeseen syntynyt Negroni valmistui lakimieheksi ja toimi pörssivälittäjänä. Vuonna 1911 hän alkoi työskennellä Cinesillä aluksi kuvaajana ja myöhemmin ohjaajana. Vuonna 1912 hän perusti asianajaja Gioacchino Mecherin kanssa tuotantoyhtiö Celio Filmin, jolle hän ohjasi joukon Francesca Bertinin, Emilio Ghionen ja Alberto Collon tähdittämiä hienostuneita melodraamoja. Negronin merkittävin teos on pantomiimielokuva Histoire d’un Pierrot (”Pierrot’n tarina”, 1913), jossa hän pyrki sovittamaan yhteen kuvan ja Mario Pasquale Costan säveltämän musiikin. Se on yksi ensimmäisistä mykkäelokuvista, joissa musiikin on tarkoitus muodostaa olennainen osa katsomiskokemusta. Vuonna 1913 Negroni ohjasi myös Augusto Geninan käsikirjoittaman elokuvan L’anima del demi-monde (”Puolimaailman henki”), joka oli Emilio Ghionen ensiesiintyminen myöhemmin Za-la-mortina tunnettuna herrasmiesvarkaana. Vuosina 1914–1915 Negroni työskenteli Milano Filmsin ja vuosina 1915–1921 roomalaisen Tiber Filmin ja sen tytäryhtiön Film d’Arte Italianan ohjaajana. Negroni teki lukuisia melodraamoja ja seikkailuelokuvia näyttelijädiiva Hesperian (Olga Mambelli) kanssa, josta vuonna 1923 tuli hänen virallinen vaimonsa. Niistä tunnetuin lienee La signora delle camelie (”Kamelianainen”, 1915), joka kilpaili Gustavo Serenan ja Francesca Bertinin samaan aikaan kuvaaman samannimisen elokuvan kanssa. 1920-luvun alussa Negroni liittyi epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan ja työskenteli sen jälkeen tuottaja Stefano Pittalugalle, jolle hän ohjasi muun muassa Bartolomeo Paganon kolme viimeistä elokuvaa. Äänielokuvan tultua Negroni ohjasi suositun musiikkikomedian Due cuori felici (”Kaksi onnellista sydäntä”, 1932), mutta työskenteli sen jälkeen lähinnä tuotantopäällikkönä. Hänen viimeinen ohjaustyönsä oli komedia L’ambasciatore (”Suurlähettiläs”) vuonna 1936. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Baldassarre Negroni Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Enrico Vidali

Enrico Vidali (oikealta nimeltään Giovanni Enrico Vidali Novelli, 1869 – 3. heinäkuuta 1937) oli italialainen näyttelijä ja mykkäelokuvien ohjaaja. Teatterinäyttelijänä toiminut Vidali alkoi työskennellä näyttelijänä ja ohjaajana Ernesto Maria Pasqualin tuotantoyhtiölle vuonna 1912. Hänen historialliset elokuvansa Spartacus sekä Ubaldo Maria Del Collen kanssa kuvattu Jone o gli Ultimi Giorni di Pompei (”Ione, eli Pompeijin viimeiset päivät”, molemmat 1913) olivat suuria kansainvälisiä menestyksiä. Niistä jälkimmäinen aiheutti oikeusjutun Ambrosio Filmin kanssa, joka oli tehnyt samaan aikaan lähes samannimisen elokuvan. Myöhemmin Vidali ohjasi muun muassa Carolina Invernizion melodraamojen sovituksia eri tuotantoyhtiöille. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Giovanni Enrico Vidali Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Anna-Kaarina Kiviniemi

Anna-Kaarina Kiviniemi (ent. Bentley, s. 20. kesäkuuta 1948 Kihniö)Kuorikoski, Lauri: Äidinisänisä oli Iisakki Järvenpää , viitattu 16.3.2015. on suomalainen musiikkitoimittaja ja säveltäjä. Kiviniemi on toiminut eri tehtävissä Yleisradiossa vuodesta 1971. Hänen parhaiten tunnettu laulunsa on Seija Simolan vuoden 1979 albumille Katseen kosketus levyttämä, Antoine de Saint- Exupéryn Pikku prinssi -sadun pohjalta syntynyt ”Kesytetty”, jonka myös Hector tulkitsee vuoden 2014 albumillaan Hauras.Pajukallio, Arto: Hector palasi näyttävästi lavalle, Kymmenen vuoden levyhiljaisuuden jälkeen konsertissa soivat vanhat hitit ja uudet laulut, Helsingin Sanomat 31.10.2014, viitattu 16.3.2015. Kiviniemi valmistui ensin luokanopettajaksi ja opiskeli sitten musiikinopettajaksi Sibelius-Akatemiasta. Vuonna 1971 hän pääsi kesätoimittajaksi Yleisradioon ja jatkoi siitä uudessa Kouluradion musiikkitoimittajan tehtävässä. Opetusohjelmista Kiviniemi siirtyi 1980-luvun alussa Yle TV1:n musiikkitoimittajaksi ja klassisen musiikin tuottajaksi. Anna-Kaarina Kiviniemi on erikoistunut baletin ja oopperan sekä muiden näyttämöteosten televisiointeihin ja televisiosovituksiin. Vuonna 1993 tv- baletti Liekki vedessä sai Venla-kunniamaininnan. Vuonna 1990 Kiviniemen ohjaama tv-sovitus Paavo Heinisen oopperasta Silkkirumpu sai kunniamaininnan Prix Italia -kilpailussa.Vieraana musiikkitoimittaja, tuottaja ja ohjaaja Anna-Kaarina Kiviniemi , Kotikatsomo, Yle Vintti 1999, viitattu 16.3.2015. Kiviniemi on ollut naimisissa Sibelius-Akatemian musiikkiteknologian professorin Andrew Bentleyn kanssa. Heillä on kaksi poikaa.Cummings, David M.: Andrew Bentley, International Who's who in Music and Musicians' Directory: (in the Classical and Light Classical Fields) s. 51. Psychology Press, 2000. Viitattu 16.3.2015. ==Julkaisuja== *School music broadcasting in England and Finland, Yle 1976. *Musiikki 1–2, Peruskoulun ensimmäisen ja toisen luokan musiikkikirja, yhdessä Jukka Jarvolan kanssa, Otava 1976. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ylen toimittajat
Esa Vuorinen

Esa Vuorinen (s. 26. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen elokuvaaja. Hän on toiminut Taideteollisen korkeakoulun elokuvauksen koulutusohjelman professorina. Vuorinen on saanut parhaan kuvauksen Jussi-palkinnot elokuvista Runoilija ja muusa (1978) ja Kaivo (1992).Kaivo , Suomalaisen elokuvan festivaali, viitattu 20.3.2015. Hänet on myös palkittu vuonna 1991 Guldbagge- palkinnolla elokuvasta Good Evening, Mr. Wallenberg (1990). == Filmografia == * Jouluksi kotiin (1975) * Runoilija ja muusa (1978) * Pedon merkki (1981) * Tuntematon sotilas (1985) * Linna (1986) * Good Evening, Mr. Wallenberg (1990) * Kaivo (1992) * Drömkåken (1993) * Raja 1918 (2007) * Dear Alice (2010) ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Naukkarinen, Lasse: ”Kannattaa olla rohkea”, Esa Vuorisen ja Pertti Mutasen haastattelu. Filmihullu 4/1979. * Tammi, Eero: ”Pitkien varjojen maa”, Esa Vuorisen haastattelu. Filmihullu 1/2015. Luokka:Suomalaiset elokuvaajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
C.S.I. Cyber

C.S.I. Cyber (CSI: Cyber) on Anthony E. Zuikerin, Carol Mendelsohnin ja Ann Donahuen luoma yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ensiesitys oli 4. maaliskuuta 2015 CBS-kanavalla. Sarjassa seurataan Yhdysvaltain keskusrikospoliisin FBI:n tietotekniikkarikollisuuteen keskittyvän osaston tutkijaryhmää. C.S.I. Cyber on C.S.I:n sisarsarja ja kaikkiaan neljäs C.S.I.-sarja. Sarjan päähenkilö, Patricia Arquetten esittämä FBI-agentti ja kyberpsykologi Avery Ryan esiteltiin 30. huhtikuuta 2014 esitetyssä C.S.I:n jaksossa ”Kitty”. Sarjan toisella kaudella tutkijaryhmään liittyy alkuperäisen C.S.I:n päähenkilö D.B. Russell (Ted Danson). CBS lopetti sarjan ja koko CSI sarjaperheen kahden kauden jälkeen. == Nykyiset päähenkilöt == == Entiset päähenkilöt == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * C.S.I. Cyber CBS:n sivustolla * Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset rikossarjat Luokka:CBS:n televisio-ohjelmat