EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Flupyradifuroni

Flupyradifuroni (C12H11N2ClO2F2) on butenolidien ryhmään kuuluva heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kasvinsuojelussa hyönteismyrkkynä. ==Ominaisuudet ja käyttö== Huoneenlämpötilassa flupyradifuroni on valkoista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin muun muassa metanoliin, etyyliasetaattiin ja dikloorimetaaniin. Flupyradifuroni vaikuttaa hyönteisten, esimerkiksi kirvojen ja jauhiaisten, nikotiinireseptoreihin. Biologisia vaikutuksia aiheuttavia rakenteita ovat muun muassa yhdisteen laktonirengas ja enamiinirakenne. Aine hyväksyttiin käytettäväksi Euroopan unionin alueella vuonna 2015. Flupyradifuroni ei ole myrkyllistä nisäkkäille. Koska flupyradifuroni vaikuttaa nikotiinireseptoreihin kuten neonikotinoiditkin, on sen myrkyllisyyttä pistiäisille tutkittu. Hyvin suuret flupyradifuronipitoisuudet voivat haitata mehiläisten kykyä suunnistaa ja tunnistaa hyviä ravinnonlähteitä. Altistuminen niin suurille pitoisuuksille on kuitenkin tavanomaisessa käytössä epätodennäköistä ja yhdistettä pidetään mehiläiselle turvallisena. Flupyradifuronin ja muiden hyönteismyrkkyjen yhteisvaikutuksista ei ole tietoa. ==Valmistus== Flupyradifuronin alkuperäisen synteesin ensimmäisessä vaiheessa tetronihappo reagoi 2,2-difluorietyyliamiinin kanssa ja toisessa vaiheessa emäksisissä olosuhteissa 6-kloori-3-kloorimetyylipyridiinin kanssa. Yhdisteelle on kehitetty myös muita synteesejä lähtien halvemmasta dimetyylimalonaatista. ==Lähteet== Luokka:Heterosykliset yhdisteet Luokka:Organohalidit Luokka:Hyönteistorjunta-aineet
Folke Fridell

Folke Fridell (1904 Lagan, Ruotsi – 1985 Ljungby, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa Tack för mig – grottekvarn ilmestyi 1945, jolloin hän oli ollut tekstiilitehtaassa työssä 28 vuotta. Kuolleen miehen käsi (1946) on hänen tunnetuin teoksensa. Se kertoo torpparinpojasta, josta tulee tehdastyöläinen. Tarinaa jatkaa Greppet hårdnar (1948). Hän kirjoittaa dokumentaarista yhteiskuntakritiikkiä. Hän on kirjoittanut myös kaksi muistelmateosta. ==Suomennetut teokset== * Kuolleen miehen käsi (Död mans hand); suomentanut Pentti Lehti, Helsinki: Tammi 1947. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Ferdinand Lojander

Johan Ferdinand Lojander (31. tammikuuta 1825 – 27. kesäkuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies. Lojanderin vanhemmat olivat Säämingin kirkkoherra Johan Abraham Lojander ja Sara Maria Fabritius. Lojander oli harjoittelija kauppaliikkeissä Hämeenlinnassa ja Porissa, jonne hän perusti oman kaupan 1858. Porissa Lojander oli myös pitkään kaupunginvaltuusmies. Hän muutti Helsinkiin 1902. Lojander oli porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1882. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauppiaat LUokka:Porin kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1825 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Kolumbian presidentinvaalit 2018

Kolumbian presidentinvaalit 2018 järjestettiin Kolumbiassa 27. toukokuuta 2018. Koska kukaan ehdokas ei saanut enemmistöä äänistä ensimmäisellä kierroksella, niin toinen äänestyskierros pidettiin 17. kesäkuuta 2018. Istuva presidentti Juan Manuel Santos ei voinut asettua enää ehdolle, koska hän oli toiminut jo kaksi toimikautta presidenttinä. Presidentti Iván Duque valittiin neljän vuoden toimikaudeksi 7. elokuuta 2018 - 7. elokuuta 2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vuoden 2018 vaalit 2018
Argentiinan yleisvaalit 2019

Argentiinan yleisvaalit 2019 järjestettiin Argentiinassa 27. lokakuuta 2019. Vaaleissa valittiin Argentiinan presidentti, kansalliskongressin jäsenet ja useimpien maakuntien kuvernöörit. Presidentinvaaleissa Alberto Fernández voitti istuvan presidentin Mauricio Macrin. Kolmanneksi tuli sitoutumaton Roberto Lavagna. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Argentiinan politiikka Luokka:Vuoden 2019 vaalit Luokka:Argentiinan presidentinvaalit
David Frischmann

David Frischmann (1859 Zgierz, Puola – 1922 Berliini, Saksa) oli puolanjuutalainen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoitti hepreaksi sekä myös jiddišiksi, jonka taitavana käyttäjänä häntä pidetään. Hän luopui perinteisestä juutalaisuudesta ja omaksui länsieurooppalaisen liberalismin, joka heijastuu myös hänen tuotantoonsa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Puolalaiset kirjailijat Luokka:Juutalaiset kirjailijat Luokka:Hepreankieliset kirjailijat Luokka:Jiddišinkieliset kirjailijat Luokka:Vuonna 1859 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Ester Kallberg

Ester Eleonora Kallberg (11. heinäkuuta 1905 – 1. tammikuuta 1988) oli suomalainen Tampereella asunut postivirkailija ja kirjailija. Hän kirjoitti sotavuosina lehtiin jännitystarinoita nimimerkillä Elli Kajava ja jo aiemmin 1930-luvulla hän oli kirjoittanut tarinoita omalla nimellään Suomen Kuvalehteen.Juri Nummelin : Kovaa kyytiä ja kaunokaisia: Kirjoituksia lajityyppikirjallisuudesta, Kustantamo Helmivyö 2016, ISBN 9789527211038, sivu 304 (Google Kirjat)Veli Kajavasta vielä, Juri Nummelinin Julkaisemattomia- blogi 2.4.2009 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Ester Kallbergin Suomen Kuvalehdessä julkaistuja kertomuksia: * Leila Lumio Lontoossa : jännityskertomus, Suomen Kuvalehti, 08.05.1937, nro 19, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * Nuori kevät, Suomen Kuvalehti, 24.03.1939, nro 12, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * Vihreä salkku, Suomen Kuvalehti, 27.05.1939, nro 21, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * "Pelastan teidät", Suomen Kuvalehti, 26.08.1939, nro 34, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Carl Nummelin

Carl Johan Nummelin (12. toukokuuta 1837 Pori – 6. joulukuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virka- ja valtiopäivämies. ==Henkilöhistoria== Nummelinin vanhemmat olivat kauppias Klas Johan Nummelin ja Fredrika Wahlbäck ja puoliso vuodesta 1864 Augusta Olivia Korsman. Nummelin tuli ylioppilaaksi 1856, kävi Noran metsäoppilaitoksen ja tuli metsäkonduktööriksi 1859. Hän toimi metsänhoitajana Rovaniemellä, ylimetsänhoitajana Kemin tarkastuspiirissä vuodesta 1866 ja metsähallituksen palveluksessa vuodesta 1877, jonka ylijohtajan apulainen hän oli vuodesta 1895. Hovineuvoksen arvon Nummelin sai 1883. Hän erosi metsähallituksen palveluksesta 1903. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Nummelin oli 1887–1889. Hän oli porvarissäädyssä Kemin edustaja valtiopäivillä 1882, Tornion edustaja 1885 ja Helsingin edustaja 1891.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Nummelin Carl Johan Viitattu 27.3.2021. ==Julkaisuja== * Finska forststaten: biografiska anteckningar, 1906 ==Lähteet== Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1911 kuolleet
Helene Sadoven

Helene Sadoven (, Olena Oleksijivna Sadoven; 21. toukokuuta 1894 Kiova – 13. syyskuuta 1978 Pariisi) oli ukrainalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän debytoi opiskellessaan laulua Venäjällä ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1917 hän muutti Venäjältä Pariisiin. Pariisissa Sadoven toimi useasti Grand Opéran ja Opéra Comiquen vierailevana laulajana. Hän lauloi vuonna 1922 Grand Opéran esittämässä Giuseppe Verdin oopperassa Aida, jossa hän esiintyi solistina yhdessä Claudia Muzion kanssa. Sadoven työskenteli myös Opéra Russessa, kun se perustettiin Pariisissa vuonna 1927. Opéra Russen jäsenenä hän vieraili Milanon La Scalassa, Lontoossa, Hollannissa ja Etelä-Amerikassa. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Wilhelm Panelius

Berndt Wilhelm Panelius (19. joulukuuta 1848 Rauma – 10. syyskuuta 1924 Rauma) oli suomalainen virkamies, pankinjohtaja ja valtiopäivämies. Paneliuksen vanhemmat olivat kauppias, laivuri Johan Efraim Panelius ja Fredrika Emilia Lindegrén. Panelius tuli ylioppilaaksi 1870 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1875. Hän harjoitti liike- ja laivanvarustustoimintaa ja tuli Pohjoismaiden Osakepankin Rauman konttorin johtajaksi 1880, mitä tointa hän hoiti aina vuoteen 1905 asti. Panelius oli myös Rauman kaupunginkamreeri 1884–1914 ja kaupunginvaltuusmies 1877–1883. Hän oli porvarissäädyssä Rauman edustaja valtiopäivillä 1882.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Panelius Berndt Wilhelm Viitattu 27.3.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Rauman kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1924 kuolleet
Juho Pelkonen

Juho Pelkonen (23. huhtikuuta 1851 Räisälä – 31. joulukuuta 1903 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja, virkamies, pankinjohtaja ja moninkertainen valtiopäivämies. Juho Pelkonen oli talollinen Tuomas Pelkosen poika. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1874 ja toimi opettajana Lappeenrannassa. Pelkonen oli samalla Lappeenrannan kaupunginkamreeri 1879–1891, Pohjoismaiden Osakepankin Lappeenrannan konttorin johtajaksi hän tuli 1888. Pelkonen oli Lappeenrannan kaupunginvaltuusmies vuodesta 1883 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Hän oli porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja valtiopäivillä 1882, 1891, 1894, 1899 ja 1900. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Lappeenrannan edustajana.Päiviö Tommila: Suuri adressi, s. 307. WSOY, 1999. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Argentiinan yleisvaalit 2015

Argentiinan yleisvaalit 2015 järjestettiin Argentiinassa 25. lokakuuta 2015. Vaaleissa valittiin Argentiinan presidentti ja kansalliskongressin jäsenet. Presidentinvaalien toinen kierros järjestettiin 22. marraskuuta 2015 kahden eniten ääniä saadeinen kesken. Ensimmäisessä koskaan järjestetyssä Argentiinan presidentinvaalien äänestyksessä Buenos Airesin pormestari Mauricio Macri kukisti niukasti Front for Victory puolueen ehdokkaan, Buenos Airesin maakunnan kuvernöörin Daniel Sciolin. Macri aloitti virassaan 10. joulukuuta 2015. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Argentiinan politiikka Luokka:Vuoden 2015 vaalit Luokka:Argentiinan presidentinvaalit
Väinö Helle

Väinö Robert Konstantin Helle, sukunimi aik. Hellsten (21. toukokuuta 1879 Tampere – 12. syyskuuta 1951 Oulu) oli suomalainen teologian tohtori, tuomiorovasti ja opettajaseminaarin johtaja.Helle, Väinö Robert Konstantin. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 27.3.2021)Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Väinö Helteen vanhemmat olivat seppä Robert Hellsten ja Amanda Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1897, suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1906, filosofian maisteriksi 1907, teologian kandidaatiksi 1928 sekä teologian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1934. Helle vihittiin papiksi 1903. Helle oli 1903 Tammelan kirkkoherran apulaisena, Akaan vt. kirkkoherrana ja Uudenmaan läänin Pyhäjärven kirkkoherran apulaisena. Hän oli sitten Jokioisten vt. kirkkoherrana vuodesta 1904, Nastolan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1906 ja Tampereen papiston apulaisena vuodesta 1907. Hän oli myöhemmin Haapajärven vt. kappalaisena 1942 ja Oulun tuomiorovastina 1944–1949. Helle toimi Raahen seminaarin uskonnon ja historian lehtorina 1907–1920 ja oli seminaarin johtajana 1920–1942. Helle oli Raahen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana sekä toimi kansakoulujen tarkastajana Raahessa. Hän toimi 1926 perustetun Suomen opettajain kristillisen liiton hallituksen puheenjohtajana ja Kristillinen kasvatus-aikakauslehden päätoimittajana. 50 vuotta, Kotimaa, 17.05.1929, nro 39, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Väinö Helle oli naimisissa vuodesta 1913 Maria (Maiju) Wilhelmina Reinilän (1891–1974) kanssa. == Julkaisuja == * Pyhä historia : kansakouluille; toimittaneet Aksel Rainio ja Wäinö Helle. Otava 1920 * Raahen seminaarin 25-vuotiskaudelta teoksessa Raahen seminaari 1896-1921: muistojulkaisu. Valistus, Helsinki 1921 * Taistelu kristillisestä koulusta Saksassa: aikana 1850 - 1933, Helsingin yliopiston väitöskirja. Tekijä, Raahe 1934 * Raahen seminaari 1921-1936 teoksessa Kertomus Raahen seminaarin toiminnasta lukuvuonna 1935-1936. Raahen seminaari, Raahe 1936 * Lisävalaistusta kysymykseen Pähkinäsaaren rauhan rajan pohjoispäästä. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton vuosikirja 1936. Oulu 1937 == Lähteet == Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Raahen kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Johan Josef Stenbäck

Johan Josef Stenbäck (10. huhtikuuta 1838 Vaasa – 11. helmikuuta 1892 Vaasa) oli suomalainen juristi ja moninkertainen valtiopäivämies. Stenbäckin vanhemmat olivat hovioikeuden asessori Josef Stenbäck ja Anna Maria Sacklén. Stenbäck tuli ylioppilaksi 1857, suoritti tuomarintutkinnon 1861 ja sai varatuomarin arvon 1863. Hän oli Vaasan hovioikeuden kanslisti 1864, notaari 1869 ja asessori vuodesta 1875. Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen Stenbäck oli valtuuston perustamisesta lähtien aina kuolemaansa asti. Hän oli porvarissäädyssä Vaasan edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888 ja 1891.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Stenbäck Johan Josef Viitattu 27.3.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vaasan kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1838 syntyneet Luokka:Vuonna 1892 kuolleet
Montlouis-sur-Loire

Montlouis-sur-Loire on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre- Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 12 kilometriä Toursin kaupungista itään. Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de la Bourdaisière, jonka historia ulottuu vuoteen 1360. Tuolloin se rakennettiin puolustamaan Toursin kaupunkia. Tuolta ajalta ovat jäljellä kuivat vallihaudat ja kulmatorni. Vuosisatojen aikana linna on muotoutunut omistajiensa toiveiden mukaisesti. Nykyään linna toimii hotellina. Kunnan alueella tuotetaan AOC Montlouis-sur-Loire -viiniä. Viinitilojen pinta-ala on yhteensä 450 hehtaaria. Viljelyalue jakautuu kolmen kunnan alueelle, jotka ovat Montlouis-sur-Loire, Saint-Martin-le-Beau ja Lussault-sur-Loire. Loire ja Cher jokien reunustamat viinitarhat ovat olleet AOC -laatuluokiteltuja vuodesta 1938 lähtien. Alueella viljeltävä viinirypäle on Chenin Blanc, josta tuotetaan laaja valikoima erilaisia valkoviinejä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et- Loiren kunnat
Johan Gustaf Wikeström

Johan Gustaf Wikeström (19. marraskuuta 1821 Kuopio – 21. lokakuuta 1892 Turku) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja valtiopäivämies. Wikeströmin vanhemmat olivat vaskenvalaja Gustaf Herik Wikeström ja Elisabeth Canth. Kauppa-alalle ryhtynyt Wikeström perusti kauppaliikkeen Turkuun 1845, jota hän piti yli 40 vuotta. Turussa hän toimi kunnallisraatimiehenä lähes 30 vuotta, harjoitti laivanvarustamistoimintaa ja oli pitkään Suomen merivakuutusyhtiön asiamies. Wikeström oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1882. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1892 kuolleet
Benjamin Hornigold

Benjamin Hornigold (1680–1719) oli englantilainen kaappari ja merirosvo sekä lopulta merirosvojen metsästäjä. Hornigold tunnetaan myös Edward Teachin eli Mustaparran mentorina. Hornigold oli perustanut merirosvojen tasavallan Nassauhun, joka tarjosi turvapaikan monille Bahamasaarten alueella liikkuville merirosvoille. Hornigold oli yksi aikakautensa vahvimmista merirosvoista, mutta samalla myös tunnettu siitä, ettei hän hyökännyt englantilaisten laivojen kimppuun. Tämä periaate kuitenkin kostautui, kun hänen miehensä ryhtyivät kapinaan 1716, koska halusivat hyökätä kaikkien laivojen kimppuun. Seuraavana vuonna Hornigold kuuli, että kuningas armahtaisi entiset merirosvot. Hornigold kävi hakemassa armahduksen Jamaikan kuvernööriltä ja ryhtyi merirosvojen metsästäjäksi. Elämänsä viimeisinä vuosina Hornigold jahtasi entisiä kumppaneitaan, kuten Mustapartaa, ja onnistui vangitsemaa Nicholas Woodallin ja John Augerin. Hornigold kuoli 39-vuotiaana jouduttuaan merimatkalla hurrikaanin kynsiin. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset merirosvot Luokka:Vuonna 1680 syntyneet Luokka:Vuonna 1719 kuolleet
Leaibeolmmái

Leaibeolmmái, "leppämies", oli saamelaisessa muinaisuskossa metsästyksen jumala. Eräiden tietojen mukaan hän oli erityisesti karhun suojelusjumaluus (karhunpalvonta). Punainen lepänkuorimehu oli Leaibeolmmáin erityinen tunnusmerkki. Eteläsaamelaisaluetta kuvaavien 1600-luvun lähteiden mukaan (Rheen) Leaibeolmmáita rukoiltiin lähdettäessä karhunmetsästykseen. Häneltä anottiin lupaa metsästää karhua ja häntä pyydettiin olemaan avustamatta sitä ja siten sallimaan metsämiesten aikeet. Noidan tehtäviä olivat ennustaa rummun avulla tulevan metsästyksen onnistumista ja saada selvää Leaibeolmmáin tahdosta. Leppämies tunnetaan erityisesti eteläsaamelaisalueella nimellä Liejpieålmaj. 1700-luvun tietojen mukaan Leaibeolmmáita palveltiin Tornion pohjoissaamelaisalueella. Metsästykseen liittyvänä jumalana Leaibeolmmái oli naisille tabu. == Lähteet == Luokka:Saamelaiset jumalat
Samuel Rheen

Samuel Rheen (n. 1615 – 1680) oli ruotsalainen pappi ja etnografi sekä Råneån kirkkoherra vuosina 1671–1680. Samuel Rheen oli piitimeläistä talonpoikais- tai pirkkalaissukua. Ennen nimittämistään Råneån kirkkoherraksi Rheen toimi 1641–1664 pappina Piitimessä ja 1666–1671 saarnaajana Jokimukassa. Hänelle kertyi näin perusteellinen saamelaisten tuntemus, jota hän hyödynsi Ruotsin Antikviteettikollegion pyytäessä Lapissa toimivilta papeilta tietoja Johannes Schefferuksen Lapponia-teoksen valmistelua varten. Rheenin kertomus En kortt relation om lapparnes lefwerne och sedher valmistui Lapponian lähteistä ensimmäisenä noin vuonna 1670. Rheenin kuvaus koskee lähinnä luulajansaamelaisia. Hän antaa tietoja varsinkin saamelaisten tapakulttuurista ja näiden esikristillisestä maailmankuvasta. Kertomukseen liittyy kuva noitarummusta, transsiin vajoavasta noidasta sekä kaksi harvinaista kuvaa luulajansaamelaisesta lavauhrista. Samuel Rheen oli asiantunteva ja tarkkasilmäinen havainnoitsija ja osoittaa kertomuksessaan aitoa etnografin otetta. Lähdekriittisesti ongelmalliseksi on kuitenkin muodostunut se, että Antikviteettikollegion toimeksiannosta tehdyistä kuvauksista ensimmäiseksi valmistuneena sen kopioita kierteli muiden Lapin pappien luettavana ja monet myöhemmät Lapponian lähdedokumenttien laatijat pohjasivat kuvauksensa pitkälti siihen. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset papit Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:1610-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1680 kuolleet
Lentävänniemen koulu

Lentävänniemen koulu on Länsi-Tampereella, Lentäväniemen kaupunginosassa osoitteessa Vähäniemenkatu 42 sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 1–6 ja esiopetus. Koulussa opiskeli vuonna 2021 noin 400 oppilasta. Koulussa on kolme erityisluokkaa. == Lähteet == Luokka:Tampereen peruskoulut
Jokisaamelaiset

Jokisaamelaisten ryhmällä tarkoitetaan pysyvämmin joen luona asuvia ja kalastuksesta, erityisesti lohenpyynnistä toimeentulonsa saavia saamelaisia. Maatilatalous voimistui jokisaamelaisten asutusalueella maailmansotien jälkeen vähitellen aina 1980-luvulle asti, jolloin se alkoi menettää merkitystään erityisesti Suomessa valtion paketoidessa peltoja ja Pohjois-Suomen väestön alkaessa muuttaa varsinkin Ruotsiin 1970-luvulta lähtien. Jokisaamelaisia on ennen kaikkea Tenojoen ja sen sivujoen Utsjoen ja latvajokien, Inari- ja Kaarasjoen, sekä jälkimmäiseen laskevan Jiešjoen varsilla, mutta myös Alattionvuonoon laskevan Altajoen, joka virtaa yläjuoksullaan Koutokeinojoki- nimisenä, varsilla. Altajoen varren Masi (Máze) on huomattava saamelainen asutuskeskus Koutokeinon ja Alattion puolivälissä. Jokisaamelaisasutusta on myös Jyykeän (Lyngen) Kaivuonoon (Kåfjord) laskevan joen ja Raisivuonoon (Reisafjord) laskevan Reisjoen varrella. Jokisaamelaiset harjoittavat myös maatilataloutta, jonka merkitys on alkanut paikoin ohittaa jopa kalastuksen. == Lähteet == Luokka:Saamelaiset
Askovis

Askovis on saamelaisen kertomusperinteen eräänlainen tricster-hahmo; pahantapainen vintiö, joka välttelee työntekoa ja enimmäkseen vain istuu toimettomana tulen äärellä, mutta joka toisaalta esiintyy esim. stállu- tarinoissa sankarina, joka nokkeluutensa ansiosta voittaa hirviön. Askovis- nimellä on selvä yhteys Kuun eteläsaamelaiseen nimitykseen aske. Askovis mainitaan Anders Fjellnerin julkaisemassa eeppisessä joiussa Kuun tyttärenä ja Áhcešeatnin poikana. Áhcešeatni ja Auringon (Beaivi) tytär Njávešeatni ovat maailman alkuaikojen myyttisiä olentoja. Edellinen sai pojan, jälkimmäinen tyttären. Kerran marjametsässä ollessaan naiset löivät vedon, jonka mukaan astiansa ensiksi täyteen saanut voittaisi pojan itselleen. Hävinnyt saisi tytön. Áhcešeatni huijasi panemalla sammalia astiaansa, voitti vedon ja lähti sitten kasvattipoikineen omille teilleen. Tämän jälkeen hänen pahuutensa yhä lisääntyi. Hän tuli Pohjatuulesta raskaaksi ja synnytti pojan nimeltä Atsits. Myös tämä teki kaikenlaista pahuutta, hoiti huonosti poroja, mutta sai lopulta rangaistuksensa herjattuaan Kuuta, äitiänsä, isää Aurinkoa kalpeammaksi. Tämän johdosta vetäisi Kuu hänet luokseen, ja Kuussa hänet tänä päivänäkin nähdään. On ilmeistä, että myöhemmän tarinaperinteen saamaton, mutta omalla tavallaan neuvokas kiusanhenki Askovis on Atsitsin myöhäinen perillinen ja kuuluu samaan traditioon. Kun stállu mainitaan joko Kuun pojaksi tai Áhcešeatnin puolisoksi, tarinoiden päähenkilöt stállu ja Askovis heijastavat kumpikin Kuun yleismaailmallisesti demonista tai ainakin ambivalenttia luonnetta. Tyypillisessä stállu ja Askovis -kertomuksessa stállu saa vangikseen Askovis- pojan, jota ryhtyy ensin lihottamaan. Askovis kuitenkin saa luulotelluksi stállulle tietävänsä hyvän keinon saada näkö ainutlaatuisen teräväksi: silmiin on valettava lyijyä. Stállu pyytää nyt Askovisia tekemään hänelle tämän palveluksen, mihin Askovis ensin muka vastusteltuaan suostuukin. Stállu sokaistuu, ja Askovisin on helppo paeta tämän luota pois tehtyään ensin vielä kaikenlaista kiusaa sokaistuneelle stállulle. == Lähteet == Luokka:Saamelaiset taruolennot
André Stil

André Stil (1. huhtikuuta 1921 Hergnies, Nord – 3. syyskuuta 2004 Camélas, Pyrénées-Orientales) oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja kommunisti. Stil syntyi räätälin perheeseen. Hän työskenteli opettajana ja suoritti filosofian tutkinnon Lillessä vuonna 1945. Stil liittyi vastarintaliikkeeseen vuonna 1942 ja Ranskan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1944. Hän työskenteli Ce Soir -lehden päätoimittajana vuosina 1949–1950 ja L’Humanitén päätoimittajana vuosina 1950–1959. Stil oli kirjoituksiensa vuoksi kahdesti vangittuna vuosina 1952 ja 1953. Hän kuului Ranskan kommunistipuolueen keskuskomiteaan vuosina 1950–1962. Surrealisteihin lukeutunut Stil aloitti kirjailijanuransa sodan jälkeen Louis Aragonin tuella. Hän siirtyi pian sosialistiseen realismiin ja ryhtyi kuvaamaan työläisten elämää ja taistelua oikeuksiensa puolesta. Trilogian Le premier choc (1951–1953) ensimmäinen osa sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Myöhemmissä teoksissaan kirjailija käsitteli muun muassa Algerian sotaa ja ihmisen sisäistä maailmaa. Stil sai kaipaamansa laajempaa tunnustusta vuonna 1977, jolloin hänet valittiin Goncourt-akatemian jäseneksi. 1970-luvulla hän käsikirjoitti myös TV-draamoja. Historiallinen romaani Quand Robespierre et Danton inventaient la France (1988) sai huonon vastaanoton. Stil julkaisi yli viisikymmentä teosta ja toimi pitkään L’Humanitén kirjallisuuskriitikkona. Hän jätti politiikan erimielisyyksien takia vuonna 1970, mutta ei koskaan luopunut vasemmistolaisesta maailmankuvastaan. Kirjailijan muistelmat julkaistiin kahtena haastattelukirjana L’Optimisme librement consenti (1979) ja Une Vie à écrire (1993). ==Suomennettu teos== * Ranskan satamatyöläisten lapsia. Suom. Leo Aalto ja S. Konkka. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset kommunistit Luokka:Ranskalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Gustav von Düben

pienoiskuva|Gustav von Düben Gustav Wilhelm Johan Von Düben (1822 – 1892) oli ruotsalainen lääketieteen tohtori, lääkäri ja etnografi. Von Dübenin saamelaisen antropologian ja etnografian harrastus alkoi kallotutkimuksesta. Hänen tarkoituksenaan oli luetteloida Tukholman Karoliiniseen instituuttiin kerätyt saamelaisten pääkallot. Saadakseen riittävät ja todenmukaiset taustatiedot luettelon johdantoa varten von Düben hakeutui elävän materiaalin, saamelaisten itsensä pariin. Kentälle seurasi hänen vaimonsa Charlotta (Lotten) von Düben, joka oli erinomainen harrastajavalokuvaaja. Von Dübenit asuivat ja tekivät kesinä 1868 ja 1871 havaintoja Sorselen, Luulajan ja Piitimen Lapinmaissa, sekä tunturi- että metsäsaamelaisten parissa. Tuloksena oli edelleen täysin käyttökelpoinen standarditeos Ruotsin saamelaisista (Om Lappland och lapparne, företrädesvis de svenske, 1873). Teoksesta otettiin satakunta vuotta myöhemmin uusintapainos, johon sisältyy myös suuri joukko Lotten von Dübenin arvokkaita valokuvia. Sorselessa saamelaissyntyinen entinen kirkkoherra Anders Fjellner luovutti von Dübenille kokoelman eeppisiä joikuja, jotka (tosin eräissä tapauksissa vain niiden suorasanaiset kuvaukset) ilmestyivät ensi kerran kutakuinkin täydellisenä kokoelmana von Dübenin Ruotsin saamelaisten kuvauksessa. Näitä saamelaisia folkloretuotteita pidettiin pitkään Fjellnerin itsensä sepittäminä, mutta viime vuosina tutkijat ovat laajasti myöntäneet niiden aitoperäisyyden. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset lääkärit Luokka:Ruotsalaiset etnologit Luokka:Saamelaiskulttuurin tutkijat Luokka:Antropologit Luokka:Lapinkuvauksien kirjoittajat Luokka:Vuonna 1822 syntyneet Luokka:Vuonna 1892 kuolleet
Saamelainen maailmankuva

Saamelaisten maailmankuvaa voidaan luonnehtia luonnosta elävän kansan maailmankuvaksi. Maailmankuva-termillä tarkoitetaan kokonaisnäkemystä maailmasta, joka syntyy kyseisen kulttuurin pohjalta. Maailmankuva käsittää luonnon, ihmisen ja yhteiskunnan ja ohjaa siten yksilöllistä ja kollektiivista tiedonhankintaa ja luovaa toimintaa. Saamelaisten maailmankuva rakentuu niiden käsitysten varaan, jotka heijastavat ihmisen, luonnon ja jumalien/muiden voimien (haltioiden) jne. välistä suhdetta (luonnonusko). Tässä ei voida puhua ihmisen ja luonnon konfrontaatiosta, vaan ihminen ymmärretään luonnon erottamattomaksi osaksi. Toisaalta ympäröivä luonto on osa ihmisen luontoa, jonka voi kokea ihmisen voimaksi. Täten ihmisen luontosuhteen heikentämistä, tasapainon rikkomista, seuraa perinteisen näkemyksen mukaan ihmisen voiman väheneminen. Saamelaisten maailmankuvassa kosmos katsotaan sekä fyysisen että henkisen maailman kattavaksi systeemiksi. Yksilöllisellä ja kollektiivisella tasolla suhdetta ihmisen sisäiseen ja ihmistä ympäröivään maailmaan ylläpidetään rituaalien avulla (uhraaminen). Samalla ylläpidetään elämänjärjestyksen tasapainoa, joka on tärkeä yhteisön hengissä pysymisen kannalta. Ihminen toimii, ajattelee tai tuntee voivansa tehdä jotakin noudattamalla sääntöjä ja säädetyn käyttäytymisen malleja. Näkemyksessä heijastuu ympäröivän maailman kunnioittaminen ja maailman eheyden varjeleminen. Ihmisen, luonnon ja jumalien suhde ei ole vain persoonallinen, vaan sillä on myös moraalinen merkitys: ympäröivä maailma on eettinen ja oikeudenmukainen. == Lähteet == == Katso myös == * Saamelainen kosmologia Luokka:Saamelaiset
Päin perhettä

Päin perhettä on Yle TV2 -kanavalla vuonna 1992 lähetetty tilannekomediasarja. Pentti Järvisen käsikirjoittamassa ja Jukka Mäkisen dramatisoimassa ja ohjaamassa sarjassa seurataan 20 jakson verran poliitikkoisän, anopin ja kahden aikuisen lapsen muodostamaa uusperhettä, josta äiti on lähtenyt uuden miehen mukana Saksaan. Pääosia näyttelevät Antti Litja (isä), Vieno Saaristo (anoppi), Outi Mäenpää (Ulla) ja Jari Salmi (poika). Kakkostelevision draamasarjoja käsittelevässä artikkelissaan Iiris Ruoho kirjoittaa sarjan saaneen yllättävän vähän julkisuutta, vaikka sen asetelma oli mielenkiintoinen. Helsingin Sanomien Jukka Kajava antoi sarjasta melko myönteisen arvostelun. Hänestä sarja myötäilee amerikkalaisia tilannekomediasarjoja siinä, että etupäässä hahmot puhuvat keskenään ruokapöydän ääressä. Huumorissa on hänestä kuitenkin asiaakin ja näyttelijät tekevät työnsä liioittelematta, sävyisästi ja hieman kuivasti. ==Rooleissa== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Sarjan jaksot katsottavissa Ylen Elävässä arkistossa Luokka:1990-luvun suomalaiset komediasarjat Luokka:1990-luvun tilannekomediat Luokka:Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Valmetin vanha pääkonttori

Valmetin vanha pääkonttori (myöhemmin Kaartin poliisitalo) oli Helsingin Ullanlinnassa Punanotkonkadun ja Kasarmikadun kulmassa (Punanotkonkatu 2 – Kasarmikatu 22) vuosina 1965–2018 sijainnut toimistorakennus, jonka oli suunnitellut arkkitehti Toivo Korhonen. Talo valmistui vuonna 1965 valtion metalliteollisuusyhtiö Valmet Oy:n pääkonttoriksi. Paikalta purettiin vanhoja puutaloja. Valmet luopui talosta vuonna 1992 ja myi sen vakuutusyhtiö Ilmariselle, joka vuokrasi sen edelleen Helsingin poliisilaitokselle. Se muutettiin Kaartin poliisitaloksi, jossa hoidettiin poliisin palveluita kuten ajokortti- ja passiasioita sekä aseenkantolupia.Unto Hämäläinen: Aikansa näköinen Helsingin Sanomat 12.1.2021. Viitattu 27.3.2021. Poliisilaitos luopui tiloista vuonna 2012 keskittäessään toimintojaan Pasilan poliisitaloon. Kaupunki oli jo edellisenä vuonna antanut Kaartin poliisitalolle purkuluvan. Ilmarinen päätti purkaa talon ja rakennuttaa sen tilalle asuntoja. Talo ehti olla kuusi vuotta tyhjillään ennen kuin se lopulta purettiin keväällä 2018.Johanna Juupaluoma: Keskellä kalleinta Helsinkiä on vuosikausia seissyt autiotalo, joka puretaan keväällä – mutta miksi vasta nyt? Helsingin Sanomat 4.3.2018. Viitattu 27.3.2021. Paikalle valmistui vuoden 2020 lopussa Arkkitehdit NRT:n suunnittelema asuinkerrostalo. Talon tunnuspiirteenä olivat julkisivut, joille oli kapeilla vaaleilla betonielementeillä ja pystyikkunoilla luotu pianon koskettimia muistuttanut ulkoasu. Se on mainittu yhdeksi useista rakennustaiteellisesti arvokkaista 1960- ja 1970-lukujen modernistisen arkkitehtuurin edustajista, joita purettiin Helsingissä 2010-luvun aikana. Toisaalta rakennusta arvosteltiin ympäristöstään liian räikeästi poikkeavaksi, ja katulinjasta sisennetyn Punanotkonkadun puoleisen julkisivun sanottiin haitanneen viereisen uusrenessanssityylisen Ohranan talon arvokkuutta.Katja Martelius: Palkittu arkkitehti: Purkuaalto uhkaa Helsingin modernismia Helsingin Sanomat 2.11.2016. Viitattu 27.3.2021.Kimmo Sarje: Valmetin pääkonttori oli arkkitehtonisesti merkittävä rakennus (tilaajille) Helsingin Sanomat 17.1.2021. Viitattu 27.3.2021.Jonas Malmberg: Entisen Valmetin konttorin purkaminen on tappio (tilaajille) Helsingin Sanomat 4.7.2011. Viitattu 27.3.2021.Mihin menet, suojelu? Hesa-SAFAn blogi, Suomen Arkkitehtiliitto SAFA 30.10.2020. Viitattu 27.3.2021. ==Katso myös== *Kasarmikadun pommi-isku ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Helsingin toimistorakennukset Luokka:Ullanlinna Luokka:Suomen poliisitalot Luokka:Valmet
Pari sanaa lemmestä

Pari sanaa lemmestä on Yle TV2 -kanavalla vuosina 1992–1993 esitetty komediallinen sarjanäytelmä, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Jussi Niilekselä. Se kertoo eläkeikää lähestyvästä pariskunnasta Esko Hukkanen ja Eila Roine) ja heidän aikuisesta tyttärestään (Tuija Töyräs), joka on palannut asumaan vanhempiensa luo petyttyään rakkausasioissa. Helsingin Sanomien tv- kriitikko Jukka Kajava kirjoitti sarjan uusintaesityksen 1997 alla sen sopivan ”tamperelaisen jaaritushuumorin ystäville”. Laahava tempo ja epäomaperäiset henkilöhahmot saavat hänestä vastapainoa pääosien esittäjien hyvästä näyttelijäntyöstä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Otteita sarjasta, Yle Elävä arkisto Luokka:1990-luvun suomalaiset komediasarjat Luokka:Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Kfar Etzion

Kfar Etzion () on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla Jerusalemin eteläpuolella. Sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 1 156\. ==Maantiede== Kfar Etzion sijaitsee Hebronin kukkuloilla Länsirannalla noin 23 kilometriä Jerusalemista etelään. ==Historia== Ennen vakinaisemman asutuksen syntymistä juutalaiset siirtolaiset yrittivät perustaa paikalle siirtokuntaa useampaan otteeseen. Irakista saapuneet juutalaiset perustivat Migdal Eder in vuonna 1926–1927. Paikka sai nimensä raamatullisen paikannimen mukaan. Migdal Eder hylättiin kuitenkin vuoden 1929 levottomuuksien aikana. Vuonna 1935 paikalta osti maata S. Z. Holzmann. Holzmann oli sitrushedelmien viljelijä. Holzmann kaavaili perustavansa vuoristokylän ja matkailukeskuksen, jolle hän antoi nimen Kfar Etzion oman nimensä heprealaisen käännöksen mukaan. Suunnitelmat tyrehtyivät vuosien 1936–1939 arabikapinaan. Vuonna 1943 sionistisen ja ortodoksijuutalaisen Mizrahi-liikkeen jäsenet perustivat ensimmäisen kibbutsin paikalle, josta tuli Gush Etzionin siirtokunta-alue. Kfar Etzion oli alueen siirtokunnsita ensimmäinen ja kolme muuta olivat Massu'ot Yizhak, Ein Zurim ja Revadim. Kibbutsin jäsenet viljelivät maata ja istuttivat metsää. Vuodesta 1947 lähtien kibbutsia vastaan tehtiin jatkuvia hyökkäyksiä arabien taholta. Arabien ja juutalaisten välien konfliktin aikana Kfar Etzionin sijainti oli strateginen. Sitä tukikohtanaan käyttäen juutalaiset pystyivät häiritsemään liikennettä kohti Jerusalemia. 12. toukokuuta 1948 arabilegioona käynnisti hyökkäyksen siirtokuntaa vastaan. Kfar Etzion kukistui seuraavana päivänä. Vangiksi jääneitä surmattiin Kfar Etzionin verilöylyssä. Alueen valtauksen jälkeen juutalaiset siirtokunnat tuhottiin ja niiden paikalle valmistui arabilegioonan tukikohta. Israel valtasi alueen kuuden päivän sodan aikana 7. kesäkuuta 1967. Saman vuoden syyskuussa entisen Kfar Etzionin paikalle tuli Ha-Kibbutz ha-Datin jäseniä ja Kfar Etzion perustettiin uudelleen. ==Talous== Kibbutsin nykyiset asukkaat ovat harjoittaneet maataloutta. Kfar Etzionissa on esimerkiksi kasvatettu kanoja ja kalkkunoja, sekä viljelty hedelmäpuita. Paikalla on myös jonkin verran teollisuutta. Kibbutsilla on valmistettu esimerkiksi Mofet Etzionin ballistisia panssareita. ==Väestö== Kfar Etzionin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 1 156. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 408. == Kansainvälisoikeudellinen asema == Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään." Israel kiistää väitteen siirtokuntien laittomuudesta, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja. Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi 9. heinäkuuta 2004 neuvoa antavan lausunnon, jossa se katsoi, että Israelin siirtokunnat olivat kansainvälisen oikeuden vastaisia. ==Lähteet== Luokka:Israelin kaupungit Luokka:Israelin siirtokunnat
Oleksandr Zubkov

Oleksandr Zubkov (s. 3. elokuuta 1996 Makijivka) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän pelaa keskikentällä tai laitahyökkääjänä. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen. Hän edustaa Šah’tar Donetskia. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi myös Unkarissa. Hän on pelannut Ukrainan maajoukkueessa. Zubkov pelasi Šah’tar Donetskin junioreissa ja nousi edustusjoukkueeseen ensimmäisen kerran kaudella 2015–2016. Enemmän peliaikaa hän sai ollessaan lainalla Mariupolissa kauden 2018–2019 ja unkarilaisseura Ferencvárosissa kauden 2019–2020. Ferencváros osti hänet itselleen kesällä 2020. Zubkov palasi Šah’tar Donetskiin elokuussa 2022. Hän on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä Ukrainan liigassa 81 ottelua, joissa hän on tehnyt 18 maalia, ja Unkarin liigassa kolmen kauden aikana 73 ottelua, joissa hän on tehnyt 15 maalia. Hän on voittanut liigamestaruuden Ukrainassa vuosina 2017, 2018, 2023 ja 2024 sekä Unkarissa vuosina 2020, 2021 ja 2022. Hän on voittanut Ukrainan Cupin vuosina 2016, 2017, 2018 ja 2024 sekä Unkarin Cupin vuonna 2022. Mestarien liigassa Zubkov on pelannut Ferencvárosissa viisi ottelua ja Šah’tar Donetskissa 12 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, yhden sekä vieras- että kotiottelussa Real Madridia vastaan lokakuussa 2022. Zubkov pelasi Ukrainan nuorisomaajoukkueissa ja nousi A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Hän on pelannut juhannukseen 2024 mennessä kaikkiaan 34 A-maaottelua, joista 16 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki maalin kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Pohjois- Irlantia vastaan ja syyskuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Armeniaa vastaan. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän pelasi ensimmäisessä alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa mutta joutui loukkantumisen vuoksi vaihtoon jo 13. minuutilla eikä pelannut turnauksessa enempää. Hän kuuluu Ukrainan joukkueeseen myös EM-kilpailuissa 2024. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Crenshaw’n piirikunta

Crenshaw’n piirikunta on Alabamassa sijaitseva piirikunta. Piirikunnassa asui vuoden 2019 heinäkuussa 13 772 asukasta. Piirikunta perustettiin 24. marraskuuta 1866 Butlerin, Coffeen, Covingtonin, Lowndesin ja Piken piirikunnista. == Väestö == Piirikunnan väkiluku vuoden 2019 heinäkuussa oli 13 772 asukasta. Se oli pudonnut 0,9 prosenttia huhtikuusta 2010. Väestöstä enemmistö on naisia. 1,4 prosenttia asukkaista on syntynyt ulkomailla. Kotitalouksia piirikunnassa on 4 943. == Lähteet == Luokka:Alabaman piirikunnat
Jessica Walter

Jessica Walter (31. tammikuuta 1941 New York, New York, Yhdysvallat – 24. maaliskuuta 2021 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Emmy- palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan ​​Lucille Bluthina tv-sarjassa Sukuvika ja naispääosasta ​​elokuvassa Yön painajainen vuodelta 1971, jossa vastanäyttelijänä oli Clint Eastwood. Walter myös antoi äänensä Malory Archerille animaatiosarjassa Archer. Jessica Walter oli naimisissa näyttelijä Ron Leibmanin kanssa vuodesta 1983 aina hänen kuolemaansa vuonna 2019. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet Luokka:Emmy-palkinnon voittajat
Aleks ja Jaan

Aleks ja Jaan on Juha ja Ilkka Vainion säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, jonka Juha Vainio levytti vuoden 1985 Elämää ja erotiikkaa -albumilleen. Se ilmestyi samana vuonna myös Delta-levymerkin julkaisemana singlenä B-puolenaan ”Kun aurinko lämmittää”. Kappaleen sanoituksessa silloinen neuvostovirolainen veljespari lähtee Virossakin näkyvien suomalaisten TV-mainosten houkuttelemana melomaan kumiveneellä lihaostoksille Suomeen. He kuitenkin joutuvat pettymään, sillä kauppa on lähistön uuden supermarketin takia lopetettu ja veljekset saavat marketista tietämättöminä palata tyhjin käsin elintarvikepulaiseen Neuvostoliittoon todeten: "Samat ... eväät on Soomen ja Vennään". Kirjailija, maisteri, Matti Mattila onkin verkkopäiväkirjassaan pitänyt kappaletta osuvana kuvauksena kyläkauppojen ahdingosta Suomeen rantautuneiden isojen markettien puristuksessa. Idean kappaleeseen Juha Vainion on arveltu saaneen Alex Lepajõen ja Raivo Roosnan paljon huomiota herättäneestä loikkauksesta Suomen kautta Ruotsiin vuonna 1984. == Lähteet== == Aiheesta muualla == *”Aleks ja Jaan” Fono.fi- tietokannassa Luokka:Juha Vainion kappaleet Luokka:Vuoden 1985 kappaleet
Júnior Moraes

Júnior Moraes (oik. Aluísio Chaves Ribeiro Moraes Júnior; s. 4. huhtikuuta 1987 Santos, Brasilia) on brasilialais-ukrainalainen jalkapalloilija. Hän pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän edustaa ukrainalaista Šah’tar Donetskia ja on pelannut Ukrainan maajoukkueessa saatuaan maan kansalaisuuden maaliskuussa 2019. Moraes aloitti liigauransa Brasiliassa Santosin joukkueessa vuonna 2007. Hän on Brasiliasta lähdettyään pelannut noin vuoden Romaniassa, vuoden Bulgariassa, lainasopimuksella vajaat puoli vuotta Kiinassa ja useamman vuoden Ukrainassa, jossa hän on ennen Šah’tar Donetskia edustanut Metalurh Donetskia ja Dynamo Kiovaa. Hän on ollut paras maalintekijä Bulgarian liigassa kaudella 2011–2012, jolloin hän teki TsSKA Sofialle 16 maalia, sekä Ukrainan liigassa 19 maalilla kaudella 2018–2019 ja 20 maalilla kaudella 2019–2020. Hän on pelannut Ukrainan liigassa kaikkiaan 185 ottelua ja tehnyt niissä 97 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut Dynamon ja Šah’tarin joukkueissa yhteensä 28 ottelua ja tehnyt seitsemän maalia. Eurooppa-liigassa hän teki kaudella 2017–2018 Dynamolle seitsemän maalia, joista kolme serbialaista Partizan Belgradia vastaan. Moraes pelasi Ukrainan maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2019 EM- karsintaottelussa Portugalia vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan kymmenen maaottelua, joista neljä ottelua avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Suomea vastaan. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset jalkapalloilijat Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Barbara Frischmuth

Barbara Frischmuth (1941 Altaussee, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Die Klosterschule ilmestyi 1968. Hän kertoo siinä kokemustensa perusteella katolisen sisäoppilaitoksen ahdistavasta ilmapiiristä. Hän arvostelee muissakin teoksissaan ankaraa ja jäykkää kasvatusta. Hän on opiskellut Turkissa ja kuvaa maan eksoottista historiaa ja 1970-luvun ongelmia romaanissa Das Verschwinden des Schattens in der Sonne (1973). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Itävaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saimaanharjun koulu

Saimaanharjun koulu on Taipalsaaren Saimaanharjulla toimiva peruskoulu. Saimaanharjun koulussa järjestetään opetusta 7.–9. luokille. Koulun rehtori on Ville Pulkkinen. Koulun yhteydessä toimi aiemmin myös ala-aste, mutta sen toiminta on lakannut. Lähin ala-aste sijaitsee Taipalsaaren kirkonkylällä. ==Lähteet== Luokka:Taipalsaaren rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen peruskoulut
Tiia Valtanen

Tiia Valtanen (s. 23. helmikuuta 2001 Kempele) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Seinäjoen Maila-Jusseja. == Ura == Valtanen on Kempeleen Kirin oma kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä vain 15-vuotiaana 18. toukokuuta 2016 vieraissa Lapuan Virkiää vastaan. Hän löi ottelussa yhden juoksun. Valtanen toi ensimmäisen juoksunsa 20. heinäkuuta 2016 kotona Kajaanin Pallokerhoa vastaan. Hän löi ensimmäisen kunnarinsa Superpesiksessä 7. elokuuta 2018 kotona Lappajärven Veikkoja vastaan. == Lähteet == Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Elävät henkilöt
Kaarlo Waismaa

Kaarlo Waismaa, sukunimi esiintyy myös muodossa Vaismaa (24. lokakuuta 1869 Isokyrö – 1. joulukuuta 1947 Tampere) oli suomalainen Vapaakirkon lähetyssaarnaaja ja seurakunnan esimies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Vaismaan suku : Kaarlo Vaismaa (1869-1947)Isonkyröläinen teki tiibetiläisen aapisen, Suomen Kuvalehti, 06.05.1939, nro 18, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotHenkilötietoja. 70 vuotta, Aamulehti, 24.10.1939, nro 287, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 20.10.2024 Waismaan vanhemmat olivat maanviljelijä Israel Waismaa ja Susanna Sevón. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Vaasan yksityislyseosta ja hän suoritti teologisen alkututkinnon Helsingin yliopistossa 1891. Hän keskeytti kuitenkin teologian opintonsa ja siirtyi Vapaan lähetyksen (vuodesta 1923 alkaen Suomen Vapaakirkko) saarnaajaksi. Waismaa oli Vapaakirkollisen liikkeen matkasaarnaajana Intiassa Himalajan alueella Sikkimissä 1898–1905 ja hän palasi vielä Intiaan matkasaarnaajaksi 1910–1912. Jälkimmäisellä kaudella hän viimeisteli julkaisukuntoon kirjoittamansa tiibetin kielen aapisen josta otettiin vuonna 1911 3 000 kappaleen painos Kalkutassa. Hän käänsi tiibetin kielellä myös suomalaisia hengellisiä lauluja. Waismaa toimi Suomessa ollessaan Vapaan lähetyksen saarnaajakoulun opettajana Tampereella ja vuodesta 1913 hän oli lisäksi vapaakirkollisen Suomen Viikkolehden toimittajana. Vuodesta 1916 alkaen hän toimi Tampereen vapaakirkkoseurakunnan esimiehenä ja hänestä tuli 1923 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäsen. Kaarlo Waismaa oli naimisissa 1898–1905 Johanna Helena Staudingerin (1865–1905) ja vuodesta 1906 Emma Helena Höglundin (1874–1958) kanssa. Waismaalla oli kaksi lasta ensimmäisestä ja viisi lasta toisesta avioliitosta. == Julkaisuja == * Suomen allianssilähetys: lyhyt esitys sen synnystä ja kehityksestä. Suomen allianssilähetyksen toimisto, Helsinki 1907 * Tibetan primer. Scandinavian alliance mission in the Himalayas, Calcutta 1911 * Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta: Suomen vapaan lähetyksen pakanalähetys Himalajalla ja Tibetissä. Tampere 1923 (toimittajana) * Puhuvia kuvia Tibetistä ja Himalajalta 2. Suomen vapaakirkon ulkolähetys, Helsinki 1933 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lähetyssaarnaajat Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Dorianvillakko

Dorianvillakko (Senecio doria) on villakoiden sukuun kuuluva kookas asterikasvi. Se on monivuotinen, pystykasvuinen, tanakkavartinen ruoho, joka kasvaa 130–170 senttimetriä korkeaksi. Se muodostaa kasvustoja maarönsyjen avulla. Lehdet ovat suurehkot ja paksuhkot, pitkänsoikeat. Kukinnot ovat leveissä ja kookkaissa huiskiloissa, ja mykeröiden kukat ovat kirkkaankeltaiset. Koko kasvi tuoksuu.Luonnonvarakeskus: Dorianvillakko Laji houkuttelee pölyttäjiä ja sitä voidaan viljellä koristekasvina, perennana. Dorianvillakko esiintyy alkuperäisenä Etelä- ja Itä-Euroopassa Espanjasta Italiaan, Balkanille ja Ukrainaan. Sitä tavataan myös viljelykarkulaisena joissain muissakin Euroopan maissa.Greuter, W. (2006+): Compositae (pro parte majore). – In: Greuter, W. & Raab-Straube, E. von (ed.): Compositae. Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity: Senecio doria Viitattu 27.3.2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Dorianvillakko – Senecio doria * Kasviatlas 2020: Dorianvillakko (Senecio doria) Luokka:Villakot
Raimo S. O. Valjakka

Raimo Seppo Olavi Valjakka (12. heinäkuuta 1931 Mikkeli – 26. kesäkuuta 2014 Hyvinkää) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita julkisia rakennuksia Hyvinkäälle sekä uimahalleja ja maauimaloita eri puolille Suomea.Valjakka, Ari: Raimo S. O. Valjakka Helsingin Sanomat 1.8.2014. Viitattu 27.3.2021. Raimo Valjakan veljiä olivat arkkitehti Ilmo Valjakka ja päätoimittaja Ari Valjakka. Veljekset olivat kotoisin Mikkelin maalaiskunnan Otavasta. Valmistuttuaan arkkitehdiksi Valjakka asettui vuonna 1962 Hyvinkäälle. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli voitto Hyvinkään keskustan suunnittelukilpailussa yhdessä Ilmo Valjakan kanssa vuonna 1964. Suunnitelmasta toteutui vain Hyvinkään pääkirjasto.Raimo S. O. Valjakka Hyvinkää. Viitattu 25.3.2021. Raimo ja Ilmo Valjakka suunnittelivat myöhemmin yhdessä myös Hyvinkään taidemuseon. Raimo Valjakan suunnittelemista uimaloista tunnetuimpia on vuonna 1969 avattu Sveitsin uimala Hyvinkäällä. Valjakan muita suunnittelutöitä ovat Riihimäen yhteiskoulu (nyk. Pohjolanrinteen koulu) ja Riihimäen urheilutalo, Keravan seurakuntatalo sekä Keravan ja Nokian uimahallit.Kalevan seurakuntatalon historiaa ja taidetta Keravan seurakunta. Viitattu 27.3.2021. Hän suunnitteli Hyvinkäälle myös Olympiasoihdun muistomerkin (1973). Valjakka toimi muun uransa ohella Teknillisen korkeakoulun assistenttina. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Riihimäen yhteiskoulu

Riihimäen yhteiskoulu voi tarkoittaa seuraavia: *nykyisen Riihimäen lukion alkuperäinen nimi vuosina 1905–1931 *nykyisen Pohjolanrinteen koulun alkuperäinen nimi vuosina 1963–1976
Suzanne Vegan diskografia

Tämä on Suzanne Vegan diskografia. == Studioalbumit == * * * * * * * * * == Kokoelmat == * * == Videot == * Live at Montreux (DVD), 2006 * Gold collection the Videos (DVD), 2007 Luokka:Diskografiat