Suomen valtiontalous

Suomen valtiontalous tarkoittaa Suomen valtion tulojen ja menojen määrää ja rakennetta. Tuloja valtio saa lähinnä keräämistään veroista ja jonkin verran myös esimerkiksi keräämistään maksuista ja omistamiensa osakkeiden tuotoista. Jos tuloja on enemmän kuin menoja, valtiontalous on ylijäämäinen, ja jos tuloja on vähemmän kuin menoja, talous on alijäämäinen. Valtiontalouden alijäämää voidaan pienentää esimerkiksi karsimalla menoja tai keräämällä riittävästi veroja tai muita tuloja. Jos näin ei tehdä, valtion on otettava alijäämän verran lainaa. ==Historia== Suomi sai itsenäisen valtiontalouden 1809, kun maahan perustettiin keskushallinto, hallituskonselji (vuodesta 1816 Keisarillinen Suomen senaatti). Siitä lähtien verot oli mahdollista kerätä vain Suomen tarpeisiin ja sitä varten rakennettiin oma valtiokoneisto. Vielä sata vuotta myöhemmin 1917 valtion menoista 39 prosenttia (72 euroa/henkilö) kului hallintoon sekä järjestyksenpitoon ja oikeuslaitokseen. Elinkeinoelämää tuettiin 46 prosentin osuudella, josta suurin osa meni rautateihin (vajaa kolmannes kaikista menoista). Sodan aikana 1942 maanpuolustus söi kaksi kolmasosaa valtion budjetista, joka oli yli seitsenkertainen itsenäistymisen aikaan nähden. Muilta osin valtiolta kului edelleen eniten varoja hallintoon ja elinkeinoelämään, vaikkakin suhteessa aiempaa vähemmän. Sosiaaliturvamenot olivat 15-kertaistuneet Karjalan siirtoväen asuttamisen takia. 1960-luvulla elinkeinoelämän tukemiseen meni yhä runsas kolmannes kaikista menoista, jotka puolestaan olivat kaksinkertaistuneet 15 vuodessa. Koulutusmenot olivat kasvaneet ohi sosiaaliturvan näiden aiheuttaessa yhdessä kolmanneksen menoista. 1990-luvun alun laman aikana valtion menot olivat yli kolminkertaiset vuoteen 1967 verrattuna. Sosiaaliturva vei neljänneksen budjetista, kun koulutuksen osuus oli edelleen 15 prosentin tasolla. Terveydenhuoltomenot olivat nousseet koulutuksen ohi ja viisinkertaistuneet. Elinkeinoelämään meni enää viidennes valtion menoista. Verotulojen määrä suhteessa kansantuotteeseen on pienentynyt Suomessa vuodesta 1995 alkaen lähinnä sen vuoksi, että palkkojen verotusta on pienennettySuomen kokonaisveroaste laskenut kymmenen vuoden aikana. Yle Uutiset 24.5.2011. http://yle.fi/uutiset/3-5365176. Suomen valtionvelka vastasi Tilastokeskuksen vuoden 2013 ennakkotiedon mukaan 46,4 prosenttia Suomen bruttokansantuotteesta. Vuonna 2014 Suomen valtiontalouden alijäämä oli 6,7 miljardia euroa. Suomen valtio paikkasi valtiontalouden alijäämää vuonna 2015 myymällä omistamansa Solidiumin omaisuutta lähes miljardin euron arvosta. Valtio on leikannut kuntien valtionosuuksia, mikä on siirtänyt säästöt kuntien tehtäviksi ja luonut painetta korottaa kuntien veroja tai velkaantua. Valtio on luvannut korvata valtionosuusmenetyksiä korotetulla yhteisövero-osuudella sekä suuntaamalla jäteveron tuoton kunnille. Kuntaliiton mukaan valtionosuuksien leikkaukset osuvat erityisesti maaseutukuntiin, jotka eivät hyödy korotetusta yhteisövero-osuudesta. Vuonna 2017 valtionmenot olivat neljänneksen suuremmat kuin 1990-luvun lamassa. Sosiaaliturva vei budjetista nyt eniten, noin 30 prosenttia, ja oli kasvanut puolella. Useimpiin muihin kohteisiin rahaa kului vähemmän kuin 25 vuotta aiemmin. Hallinnon menot olivat kuitenkin kaksinkertaistuneet, sisältäen maksut EU:lle, yli kahteen miljardiin ollen 22 prosenttia budjetista. Joulukuussa 2018 Suomi lyhensi valtionvelkaa 0,9 miljardilla eurolla. ===Suomen valtionvelka 1940-2021=== Vuosi Velka (miljoonaa euroa) Suhteessa BKT:hen 1940 29 39,7 % 1941 59 66,0 % 1942 74 67,2 % 1943 87 61,4 % 1944 113 71,1 % 1945 144 58,7 % 1946 176 47,9 % 1947 198 39,6 % 1948 205 29,4 % 1949 235 31,5 % 1950 228 24,8 % 1951 20 16,4 % 1952 217 15,6 % 1953 224 16,3 % 1954 228 15,0 % 1955 230 13,7 % 1956 253 13,5 % 1957 284 13,9 % 1958 289 13,1 % 1959 294 12,3 % 1960 271 10,1 % 1961 282 9,1 % 1962 342 10,4 % 1963 439 12,2 % 1964 505 12,5 % 1965 580 12,9 % 1966 661 13,8 % 1967 745 14,1 % 1968 840 13,9 % 1969 744 10,8 % 1970 707 9,2 % 1971 672 7,9 % 1972 637 6,5 % 1973 531 4,4 % 1974 451 3,0 % 1975 596 3,3 % 1976 778 3,8 % 1977 1 136 5,0 % 1978 2 051 8,2 % 1979 2 555 8,8 % 1980 3 022 9,0 % 1981 3 717 9,8 % 1982 5 087 11,9 % 1983 6 412 13,4 % 1984 7 445 13,9 % 1985 7 902 13,6 % 1986 8 745 13,9 % 1987 9 841 14,5 % 1988 9 769 12,7 % 1989 8 899 10,4 % 1990 9 593 10,5 % 1991 14 204 16,3 % 1992 27 849 32,8 % 1993 43 030 50,2 % 1994 51 722 57,0 % 1995 60 121 61,0 % 1996 66 121 64,8 % 1997 69 770 63,0 % 1998 69 796 58,0 % 1999 68 052 53,6 % 2000 63 435 46,6 % 2001 61 760 42,8 % 2002 59 253 40,0 % 2003 63 320 41,7 % 2004 63 788 40,2 % 2005 60 044 36,5 % 2006 58 904 34,1 % 2007 56 068 30,0 % 2008 54 382 28,0 % 2009 64 281 35,4 % 2010 75 152 39,9 % 2011 79 661 40,2 % 2012 83 910 41,7 % 2013 89 738 43,9 % 2014 95 129 46,0 % 2015 99 807 47,2 % 2016 102 352 47,0 % 2017 105 773 46,7 % 2018 104 973 45,0 % 2019 106 368 44,3 % 2020 124 833 52,5 % 2021 128 696 51,2 % 2022 141 628 51,6 % ==Valtionvelka== Velkarahan avulla tapahtuva elvytys on usein tietoinen valinta, jonka tavoitteena on piristää kansantaloutta laskusuhdanteen aikana. Suomi otti paljon lainaa toisen maailmansodan sekä 1990-luvun laman aikana. Molempina ajanjaksoina valtionvelka ylsi jopa 70 prosenttiin bruttokansantuotteestaMika Arola: Valtion lainanotto ja kansainvälinen rahoitusjärjestelmä. Kansantaloudellinen aikakauskirja – 107. vsk. – 4/2011 421. Taulukko 1 sivulla 422. http://www.taloustieteellinenyhdistys.fi/images/stories/kak/KAK42011/kak42011arola.pdf. Valtion velkaantumisaste pieneni 1990- ja 2000-vuosikymmeninä tasaisen jyrkästi aina 30 prosenttiin asti, minkä jälkeen se alkoi jälleen kasvaa vuonna 2008Tilastojulkaisu 21.12.2016. Julkisyhteisöjen velka kasvoi 0,9 miljardia euroa vuoden 2016 kolmannella neljänneksellä. Tilastokeskus. 21.12.2016. http://www.stat.fi/til/jyev/2016/03/jyev_2016_03_2016-12-21_tie_001_fi.html. Euroopan unionin jäsenyys asettaa nykyisin rajoja valtioiden velanottoon, sillä vuonna 1997 solmitun vakaus- ja kasvusopimuksen mukaan EU:n jäsenvaltion julkinen velkaantuminen ei saisi ylittää 60 prosenttia bruttokansantuotteesta eikä alijäämä saisi ylittää kolmen prosentin viitearvoa. Käytännössä vakaus- ja kasvusopimuksen asettamat rajat eivät toteudu, ja EU:n jäsenvaltioista vain osa täyttää kriteerit. Esimerkiksi Saksan velka-aste oli 2017 noin 64 prosenttia ja Ranskan noin 97 prosenttia BKT:sta. ===Valtion omaisuus ja nettovelkaantuneisuus=== Suomen valtionvelka oli euromääräisesti noin 105 miljardia euroa ja osuutena bruttokansantuotteesta noin 61,4 prosenttia joulukuussa 2017. Suomen valtio kuitenkin omistaa merkittävästi omaisuutta kuten kiinteistöjä Senaatti-kiinteistöjen kautta, Nesteen ja Fortumin osakkeita, Metsähallituksen kautta valtion metsät ja Solidium-yhtiön ja Ilmastorahaston (ent. Valtion kehitysyhtiö) kautta yritysten osakkeita. Kun valtionvelasta vähennetään valtion omaisuuseriä, saadaan nettovelkaantuneisuus. Vuonna 2014 Helsingin Sanomat arvioi, että Suomen valtiolla oli noin 83 miljardia euroa omaisuutta. ===Matalat korot=== Suomen valtio sai tammikuussa 2019 lainaa kansainvälisiltä rahoitusmarkkinoilta negatiivisella korolla (miinuskorko) kuuden vuoden juoksuajalla, puolen prosentin korolla 15 vuoden juoksuajalla ja aavistuksen alle prosentin korolla 30 vuoden juoksuajalla. Suomelle lainataan rahaa yhtä luottavaisesti kuin Saksalle. Negatiivinen korko tarkoittaa, että Suomelle lainataan rahaa siten, että lainanantaja tekee pienen tappion ja nollakorolla lainanantaja ei saa minkäänlaista korvausta. ===Suomen Pankin omistama osuus velasta=== Vuodesta 2015 alkaen tai sen jälkeen Suomen Pankki on hankkinut omistukseensa noin 28 miljardin euron arvosta Suomen velkaa. Taloustoimittaja Jan Hurrin mukaan Suomen valtio maksaa Suomen Pankille valtionvelan korkoja ja pääoman palautuksia, mutta Suomen Pankki maksaa saamansa korkotulot voitonjakona takaisin valtiolle. Suomen Pankki voi myös sijoittaa velkakirjojen erääntymisistä koituvat pääoman palautukset samanlaisiin Suomen valtion velkakirjoihin. Hurrin mukaan jos velkakirjat jäävät Suomen Pankin haltuun pysyvästi, muuttuu tämä epäsuora velkahuojennus myös pysyväksi. ==Julkisuudessa esitettyjä talouspoliittisia näkemyksiä== Valtiovarainministeriön alivaltiosihteeri Timo Viherkenttä kannattaa rakenteellisia uudistuksia verojen korottamisen ja menojen leikkaamisen sijaan. Viherkenttä jättäisi menojen karsintaehdotukset poliitikkojen tehtäväksi. Talouspolitiikan arviointineuvosto suositteli, että hallitus ei tekisi uusia talouspolitiikkaa kiristäviä päätöksiä vuosina 2015 ja 2016. Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja Risto E. J. Penttilän mukaan keväällä 2015 valittava uusi Suomen hallitus joutuu tekemään viiden miljardin euron leikkaukset. Ben Zyskowiczin esittelemässä leikkauslistassa olisi leikkauksia 2,6 miljardia euroa.http://www.talouselama.fi/uutiset/pida+hatustasi+kiinni+kela+tassa+tulee+zyskowiczin+leikkauslista/a2293905 Kokoomuksen puheenjohtaja Alexander Stubb on pitänyt keskustan kahden miljardin euron säästösummaa liian pienenä. Juha Sipilän mielestä pelkkien leikkauslistojen tekeminen ei ole järkevää. Keskusta on kehitellyt ajatusta yritysten kasvurahastosta. Sipilä on esittänyt idean kasvurahastosta jo vuonna 2012. 2017 eläkkeelle jäävä Verohallinnon pääjohtaja Ruuhonen sanoi että monia tutkijoiden esittämiä uudistuksia ei toteuteta, vaan asioista päättävät etukäteen pienet piirit.Eläkkeelle jäävä Verohallinnon pääjohtaja Pekka Ruuhonen arvostelee Suomen veropolitiikkaa: Asiat sovitaan pienissä piireissä eikä virheitä korjata, vaikka tutkimustieto näyttäisi aivan muuta Helsingin Sanomat, 2017 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Valtiontalouden kehykset Valtiovarainministeriö * Valtionbudjetti.fi Graafinen esitys hallituksen esityksestä eduskunnalle valtion talousarvioksi. Luokka:Suomen talous