Leppäkertut

Leppäkertut eli leppäpirkot (Coccinellidae) on kovakuoriaisheimo. Leppäkertut ovat puolipallon muotoisia ja hidasliikkeisiä vajaan 10 mm pituisia hyönteisiä. Niiden peitinsiivet ovat usein pilkulliset, ja pilkkujen määrä ja väritys vaihtelevat lajikohtaisesti. Kirkkaalla värillään ne varoittavat muita petoja pahanmakuisuudestaan. Monet leppäkertut syövät kirvoja. == Etymologia == Leppäkertun nimi tulee vanhasta itämerensuomalaisesta sanasta leppä, joka tarkoitti verta. s. 38. Nimi viittaa tunnetuimpien lajien oranssinpunaiseen väriin. Myös leppäkerttujen heimon tieteellinen nimi Coccinellidae viittaa oranssinpunaiseen väriin.Karjalainen 2020, s. 12–13. Leppäkertun rinnakkaisnimi leppäpirkko tulee Pyhän Birgitan mukaan.Karjalainen 2020, s. 20. == Koko == Maailman suurimmat leppäkertut kuuluvat Megalocaria-sukuun ja ovat 18 millimetrin pituisia. Suomen suurin laji on isopirkko, jonka pituus on noin 10 millimetriä. Maailman pienimmät leppäkertut ovat 0,8 millimetrin mittaisia.Karjalainen 2020, s. 16. Naaraat ovat koiraita suurempia. == Anatomia ja väritys == Leppäkertulla on kupera selkäpuoli ja litteä vatsapuoli. Pää on osittain etuselän alla. Päässä on suurehkot verkkosilmät ja lyhyehköt tuntosarvet, joissa on usein 11 jaoketta. Peitinsiipien alla on laskostettuina takasiivet, joita kutsutaan lenninsiiviksi. Lyhyet raajat soveltuvat juoksemiseen.Karjalainen 2020, s. 58. Leppäkerttuja on monenvärisiä, ja myös saman lajin yksilöt voivat olla erivärisiä. Tavallisimpia pohjavärejä ovat oranssinpunainen ja musta.Karjalainen 2020, s. 60–61. Leppäkertut voidaan jakaa ulkonäöltään kahteen ryhmään. Alaheimojen Chilocorinae, Coccinellinae ja Epilachninae lajit ovat yleensä yli 3 millimetriä pitkiä, ja ne ovat useimmiten sileitä, karvattomia ja kirkaan värisiä. Niitä värittävät myös erilaiset täplät ja raidat. Sen sijaan alaheimon Coccidulinae lajit ovat alle 3 millimetriä pitkiä ja yksivärisiä. Mustissa tai punaruskeissa lajeissa ei näy selviä täpliä, ja ne ovat lisäksi yleensä karvaisia. == Elinympäristöt == Leppäkerttuja elää monenlaisissa ympäristöissä metsistä kosteisiin paikkoihin kuten soihin ja rantoihin, ja niityistä tuntureihin. Jotkin lajit elävät puissa, toiset aluskasvillisuudessa, jotkin molemmissa. Jotkin lajit vaativat havupuun, jotkin lehtipuun. Seitsenpistepirkko kykenee elämään monenlaisissa elinympäristöissä.Karjalainen 2020, s. 44–45. == Elämänkaari == Leppäkerttu kehittyy munasta aikuiseksi toukkavaiheen ja kotelovaiheen kautta. Useimmilla lajeilla on vuodessa vain yksi sukupolvi, mutta lämpimänä kesänä joillain lajeilla sukupolvia voi olla kaksikin.Karjalainen 2020, s. 37, 41. Leppäkertut parittelevat keväällä ja alkukesästä. Naaras munii 0,4–2 millimetrin pituiset, yleensä keltaiset munansa johonkin kasviin, usein lehden alapinnalle. Leppäkerttujen munat näyttävät hieman venytetyiltä. Joidenkin lajien toukkia suojaa vahamainen erite. Toukat kuoriutuvat viikon kuluttua ja syövät munankuorensa. Toukka luo nahkansa kolme kertaa ja kasvaa satakertaiseksi alkuperäisestä koostaan. Täysikasvuisena toukka kiinnittyy kasviin takaruumiinsa kärjellä ja nostaa selkänsä koholleen. Vuorokauden kuluttua se työntyy ulos nahastaan ja siirtyy kotelovaiheeseen.Karjalainen 2020, s. 28. Kotelon suojana ei ole kotelokoppaa. Kotelovaihe kestää noin viikon, mutta kylmässä se voi kestää useitakin viikkoja.Karjalainen 2020, s. 37. Kesällä kotelosta kuoriutuneet aikuiset leppäkertut talvehtivat ja elävät seuraavaan kevääseen tai kesään.Karjalainen 2020, s. 19. Tunnetaan myös joitain tapauksia, joissa aikuinen on talvehtinut kahdesti. Keski-Euroopassa joidenkin lajien on todettu talvehtineen myös munana tai toukkana. Leppäkertut talvehtivat usein karikkeessa, heinätupoissa tai kaarnan raoissa. Leppäkerttuja voi löytää talvella myös ikkunoiden välistä. Jotkin lajit, kuten seitsenpistepirkko, talvehtivat ryhmissä.Karjalainen 2020, s. 41. == Vaeltaminen == Leppäkertut lähtevät joskus vaeltamaan suurina joukkoina esimerkiksi kun lämpötila on riittävän korkea tai kun kirvat ovat ehtyneet. Vaeltavat leppäkertut lentävät 150–500 metrin korkeudella noin 30 kilometrin tuntinopeudella. Vaeltavien leppäkerttujen suuria rykelmiä voi löytää rantavesistä ja rannoilta.Karjalainen 2020, s. 50. == Ravinto == Monet leppäkertut syövät kirvoja niin aikuisena kuin toukkanakin. Leppäkerttuja hyödynnetäänkin etenkin kilpikirvojen torjunnassa. Jotkin lajit syövät muutakin ruokaa, kuten punkkeja, siitepölyä, mettä, kasveja tai härmäsieniä. Jotkin lajit eivät syö kirvoja lainkaan. Paistepirkko ja ahdepirkko käyttävät muurahaisia hyväkseen saadakseen kirvoja.Karjalainen 2020, s. 48–49. Niukkoina aikoina leppäkertut voivat olla kannibalistisia. == Viholliset == Jotkin linnut, kuten räystäspääsky ja pikkuvarpunen, syövät leppäkerttuja muun ravinnon ohella. Sudenkorennot, hämähäkit, petokärpäset ja petoluteet voivat saalistaa leppäkerttuja, mutta muilta hyönteisiltä leppäkerttuja suojaa niiden kova kuori.Karjalainen 2020, s. 54. Häirittynä leppäkertut erittävät jalkojensa hajurauhasista keltaista nestettä, hemolymfaa. Sen uskotaan olevan puolustustapa vihollisia vastaan, sillä se haisee pahalle ja on joillakin lajeilla myrkyllistä. Seitsenpistepirkon myrkky on hengenvaarallista ainakin sinitiaiselle. Yli sadan pistäis- ja kaksisiipislajin tiedetään loisivan leppäkertuissa. Eräs Suomessakin esiintyvä vainopistiäisiin (Braconidae) kuuluva loinen Dinocampus coccinellae tekee leppäkertusta zombin munimalla aikuiseen leppäkerttuun viruksen, joka saa leppäkertun käyttäytymään oudosti: se muuttaa leppäkerttuja isännikseen, jotka saattavat myöhemmin toimia myös pistiäisen kasvavien toukkien aggressiivisina puolustajina.Loinen tekee leppäkertusta zombin Leppäkerttuja voivat vaivata myös punkit, loissienet ja jotkin bakteerit.Karjalainen 2020, s. 54, 57. == Taksonomia == Leppäkerttuja tunnetaan koko maailmasta noin 6 000 lajia. Euroopassa niitä esiintyy noin 260 ja Suomessa 64. Suomen lajit jaetaan 28 sukuun ja viiteen alaheimoon.Karjalainen 2020, s. 24. Leppäkerttujen alaheimot ovat: * Chilocorinae * Coccidulinae * Coccinellinae * Epilachninae * Hyperaspidinae * Scymninae * Sticholotidinae Leppäkerttujen luokittelussa on päädytty vakioimaan lajin tieteellisen nimen pääteosaa leppäkerttulajin ulkonäön mukaan. Tämä tehdään peitinsiipien pohjavärin ja pilkkujen värin mukaan siten, että punctata-päätteisillä leppäkerttulajeilla on tummat pilkut vaalealla pohjalla ja jos lajilla on tummempi pohja ja vaaleammat pilkut, lajinimen loppuosassa ovat guttata tai pustulata.Åke Sandhall ja Carl H. Lidroth, "Kovakuoriaiset". Suomessa yleisiä lajeja: Coleoptera - Coccidula rufa (2927245243).jpg|Rusopirkko 2019 02 25 Scymnus suturalis.jpg|Juovapikkupirkko Scymnus haemorrhoidalis graz 01.jpg|Pensaspikkupirkko Nephus redtenbacheri (5947240973).jpg|Läiskäpikkupirkko Chilocorus- renipustulatus-05-fws.jpg|Kuutäpläpirkko Exochomus quadripustulatus (7329144552).jpg|Nelitäpläpirkko Halyzia.sedecimguttata.7159.jpg|Tuomipisarpirkko Psyllobora.vigintiduopunctata.7231a.jpg|Ahopirkko Escaravello. Bastavales, Brión, Galiza 1.jpg|Seulapirkko Anisosticta novemdecimpunctata (Linné, 1758) (30408647986).png|Kosteikkopirkko Myzia oblongoguttata-s.jpg|Soikopisarpirkko Myrrha-octodecimguttata-03-fws.jpg|Närepirkko Propylea quatuordecimpunctata beentree.jpg|Ruutupirkko Calvia quatuordecimguttata (2007-04-08).jpg|Pensaspisarpirkko Anatis ocellata (2007-06-09).jpg|Isopirkko Aphidecta obliterata (2007-04-09).jpg|Pihkapirkko Hippodamia tredecimpunctata1.jpg|Halmepirkko Hippodamia septemmaculata (DeGeer, 1775).jpg|Vainiopirkko BIEDRONA.JPG|Seitsenpistepirkko Coccinella hieroglyphica1.jpg|Kanervapirkko 5-stip LHB 09.jpg|Viisipistepirkko Adalia conglomerata (5748270900).jpg|Ryhmikköpirkko Adalia bipunctata (2007-04-08).jpg|Kaksipistepirkko Adalia decempunctata (10-spot ladybird) - f. decempunctata - Flickr - S. Rae (3).jpg|Kymmenpistepirkko == Kulttuurissa == Seitsenpistepirkko valittiin vuonna 1996 Suomen kansallishyönteiseksi. Kaksipistepirkko on Latvian kansallishyönteinen. Suomen puolueista RKP on käyttänyt leppäkerttua tunnuksenaan.Karjalainen 2020, s. 23. Leppäkerttuja on osassa Suomea kutsuttu myös ukonlehmiksi ennen 1800-lukua, jolloin niiden on uskottu toimivan ilmojen ennustajana. Myös nimitystä ukonlammas on käytetty nykyisen Venäjän Karjalan alueella niin leppäkertuista kuin lehtokurpistakin. Leppäkertusta kertovat muun muassa lastenlaulu "Lennä, lennä, leppäkerttu" ja XTC-yhtyeen popkappale ”Ladybird”. 22-Pistepirkko-yhtye on saanut nimensä leppäkertun mukaan. Leppäkertun englannin- ja saksankieliset nimet ladybug ja Marienkäfer viittaavat Neitsyt Mariaan. Seitsenpistepirkon seitsemää pistettä on pidetty Marian seitsemän surun symbolina. Samaan perinteeseen liittyy ruotsinkielinen nimi nyckelpiga: Neitsyt Marian on uskottu pitävän taivaan portin avainta hallussaan, vaikka Raamattu ei niin kerrokaan. Pakanuuden aikana yksi monista leppäkertun nimistä oli Freyafugl, mikä liittyy hedelmällisyyden jumalatar Freijaan. == Lähteet == * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Leppikset.fi – Sami Karjalaisen kuvat Suomessa esiintyvistä leppäkertuista * Suomen leppakertut * Tuomo Virtanen: Kuvia leppäpirkoista * BugGuide: Family Coccinellidae * ITIS: Coccinellidae * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit