Vladimir Benediktov

Vladimir Grigorjevitš Benediktov (ven. Влади́мир Григо́рьевич Бенеди́ктов); (5. marraskuuta [J: [[17. marraskuuta|17\. marraskuuta]]] 1807 Pietari, Venäjän keisarikunta – 14. huhtikuta [J: 26. huhtikuuta] 1873 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä. == Suku ja koulutus == Vladimir Benediktov vietti varhaisvuotensa Petroskoissa, missä hänen pienaateliin kuuluva isänsä, joka oli vanhan papistosuvun jälkeläinen, oli lääninhallituksen neuvonantajana paikallisen kuvernöörin kansliassa. Opiskeltuaan Alonetsin lukiossa Petroskoissa vuosina 1817-1821 Benediktov kirjoittautui Pietarin 2. kadettijoukon sotakouluun vuonna 1821. Viiden vuoden armeijapalveluksen jälkeen, jonka aikana hän osallistui vuoden 1830 Puolan kansannousun tukahduttamiseen, Benediktov jätti sotilasuran ja meni vuonna 1832 valtiovarainministeriöön virkailijaksi, jossa hän eteni aina finanssiministeri Jegor Kankrinin henkilökohtaiseksi sihteeriksi ja valtiopankin hallituksen jäseneksi. Hän omisti vapaa-aikansa kolmelle harrastukselle: matematiikalle, tähtitieteelle ja runojen kirjoittamiselle. Benediktovin serkku oli Venäjän armeijan kenraalimajuri M. M. Venediktov (1806-1881) tai Benediktov, kuten hänen nimensä tuolloin kirjoitettiin. Vuonna 1848 hänet lähetettiin Pariisiin, missä hän liittyi kirjailija George Sandin tuttavapiiriin, joka toi hänet yhteen hänen tulevan vaimonsa Alexandra Pictetin, kuuluisan filologin Adolphe Pictetin sisaren, kanssa. == Kirjallinen ura == Benediktovin vuonna 1835 julkaistu debyyttirunokokoelma Stihovtvorenija Benediktova (Runot) toi hänelle menestystä ja mainetta. Vasili Žukovski kutsui sitä mestariteokseksi ja Aleksandr Puškinin tiedettiin kehuneen sitä. Silti kirjallisuuskriitikko Vissarion Belinski, vaikka tunnusti kirjailijan teknisesti vaikuttavaksi, ilmaisi varauksensa räikeitten romanttisten kuvien ja proosallisten yksityiskohtien yhdistelemisestä. Vuonna 1838 Benediktovin toisesta kirjasta tuli bestseller, joka myytiin loppuun ennätysajassa. Sitä myytiin 3 000 kappaletta, mikä oli valtava määrä sen ajan Venäjän kirjallisuusmarkkinoilla. 1860-1870 -luvuilla Benediktovin runoudesta tuli vähemmän räikeää ja introspektiivista, mikä oikeuttaa konservatiivisen runoilijan Stefan Ševirjovin hänelle antaman nimitykseen "ajattelevan miehen runoilija". Vuonna 1855 Benediktovista tuli Pietarin keisarillisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 1856 ilmestyivät Kootut teokset kolmessa osassa, ja ne julkaistiin uudelleen vuotta myöhemmin laajennettuina ja varustettuna toimittaja Jakov Polonskin esipuheella. Benediktovin runot nousivat suureen suosioon vuosina 1835-1838. Teemoiltaan ne eivät nousseet aikansa yläpuolelle ja Benediktov unohtui tähtivuosiensa jälkeen kirjailijoiden keskisarjaan. Benediktovia pidetään yhtenä 1800-luvun huomattavimmista venäläisistä kääntäjistä (mm. Goethe, Friedrich Schiller, Henri Auguste Barbier, Théophile Gautier ja Adam Mickiewicz, Lordi Byron, Shakespeare). Hänen menestyneimmät käännöksensä olivat Théophile Gautierin ja Victor Hugon teoksista, jotka olivat ne kaksi mestaria, joihin hän tunsi esteettistä läheisyyttä. == Lähteet == Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Venäläiset kääntäjät Luokka:Vuonna 1807 syntyneet Luokka:Vuonna 1873 kuolleet