EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Isoneula

Isoneula (Syngnathus acus) on merineulojen (Syngnathidae) heimoon kuuluva subtrooppisen vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji. == Koko ja ulkonäkö == Isoneulan maksimipituus on 50 senttimetriä. Sen on heimonsa painavin laji, jonka ruumis on melko pitkänomainen mutta korkea verrattuna muihin merineuloihin. Väriltään se on vihertävä tai kellertävä. Lajin kyljissä on useita pystysuuntaisia tummia ja vaaleita juovia. Isoneulan rintaevät ovat pyöreäreunaiset. Merineulasta (Entelurus aequoreus) se eroaa selvimmin siinä suhteessa, ettei sillä ole perä- ja vatsaeviä. == Levinneisyys ja elinympäristö == Isoneulaa tavataan Atlantin valtameren rannikolla Norjan keskiosista, Färsaarilta ja Britteinsaarilta aina Länsi-Saharan, Gambian ja Senegalin rannikolle asti. Se on runsastunut lähiaikoina myös Kattegatissa ja Skagerrakissa ja esiintyy joskus myös Itämeressä. Lajia elää monenlaisissa elinympäristöissä, joista yleisin on kasvillisuudessa lähellä rannikkoa, missä se elää yleensä korkeintaan 50 metrin syvyydessä vedenpinnasta. == Ravinto ja elintavat == Isoneulan ravintoa ovat pienet äyriäiset ja kalojen poikaset. Sukukypsyyden se saavuttaa noin yhden vuoden iässä ja noin 30 senttimetrin mittaisena. Kutu tapahtuu touko-elokuussa tiheän kasvillisuuden suojissa. Naaras laskee yhden koiraan vatsapussiin noin 200 munaa, jotka kuoriutuvat sieltä viiden viikon kuluttua. == Lähteet == Luokka:Merineulat
Bernt Reinhold Alfred Rehbinder

Bernt Reinhold Alfred Rehbinder (30. syyskuuta 1817 Turku – 29. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra. (Viitattu 13.4.2020) Rehbinderin vanhemmat olivat kapteeni, tullitarkastaja, vapaaherra Carl Gustaf Rehbinder ja Agata Fredrika Wilhelms ja puoliso vuodesta 1844 Johanna Matilda Tigerstedt. Rehbinder kävi Turussa kaksi luokkaa alkeiskoulua 1829–1831, minkä jälkeen hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun. Sieltä vuonna 1838 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Nevan merirykmenttiin. Rehbinder ylennettiin aliluutnantiksi 1840 ja luutnantiksi 1843. Vuonna 1848 hänet määrättiin ensin Napolin kuninkaan jalkaväkirykmentissä eli entisessä Nevan merirykmentissä reservipataljoonaan ja sitten komentajan adjutantiksi 1. jalkaväkiarmeijakunnan reservidivisioonaan. Alikapteeniksi 1849 ylennettynä Rehbinder komennettiin seuraavana vuonna 10. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajan adjutantiksi. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1851. Krimin sotaan 1853–1856 osallistunut Rehbinder ylennettiin sodan aikana 1854 majuriksi. Sodan jälkeen huhtikuussa 1856 hänet siirrettiin 7. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja seuraavana vuonna 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1858 hänet nimitettiin Keisarillisen Suomen sotaväen- ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden vakinaiseksi jäseneksi. Rehbinder ylennettiin everstiluutnantiksi 1859 ja everstiksi 1865. Vuonna 1879 hänet määrättiin ylisotaoikeuden, vuodesta 1880 Keisarillisen Suomen ylisotaoikeus, vt. puheenjohtajaksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa asti. Ylennyksen kenraalimajuriksi hän oli saanut huhtikuussa 1881. Rehbinder oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagens öppnande den 18 September 1863. Protokoll hållna hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Landtdagen i Helsingfors åren 1863—1864. Första Häftet. Helsingfors: Finska Litteratur- Sällskapets tryckeri, 1864, s. 1–6. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1817 syntyneet Luokka:Vuonna 1883 kuolleet
Seija Haanpää

Seija Anneli Haanpää (myöh. Taivainen, s. 13. tammikuuta 1942 Vähäkyrö) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 1960-luvun alussa. Hän edusti Suomea Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa viisiottelussa vuonna 1959. Kotimaassa hän edusti Vähänkyrön Viestiä vuoteen 1960, Kuortaneen Kuntoa vuoteen 1963 ja sen jälkeen Karkkilan Poikia. Haanpää saavutti viisiottelussa SM-hopeaa vuonna 1961 sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuosina 1959 ja 1960. Hän sijoittui SM-kilpailuissa kuudenneksi pituushypyssä vuonna 1958 ja 400 metrin juoksussa vuonna 1961. Hän saavutti viestijuoksun SM- kilpailuissa hopeaa 3 × 800 metrin viestissä Kuortaneen Kunnon joukkueessa vuonna 1961. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Robert Otto Nikolai Rehbinder

Robert Otto Nikolai Rehbinder (20. toukokuuta 1851 Hämeenlinna – 24. kesäkuuta 1913 Narva-Jõesuu, Vironmaan kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra. (Viitattu 13.4.2020) Rehbinderin vanhemmat olivat eversti, salaneuvos, vapaaherra Otto Carl Rehbinder ja Augusta Juliana Charlotte Henriette von Baranov ja puoliso vuodesta 1871 Nina Alexandrovna Gorjenova. Rehbinder tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1862, mistä hänet siirrettiin H.M. Keisarin paašikouluun Pietariin 1866. Kamaripaašiksi 1869 ylennetty Rehbinder määrättiin koulusta samana vuonna valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Hatsinan rykmenttiin ja seuraavana vuonna Henkivartioväen jääkärirykmenttiin. Vuonna 1872 hän erosi sotapalveluksesta aliluutnanttina, toimien 1871–1875 kollegiasessorin arvolla virkamiehenä Venäjän finanssiministeriössä Pietarissa. Vuonna 1875 Rehbinder palasi vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen jääkärirykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1876 ja luutnantiksi 1877, rykmentissään hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Rehbinder ylennettiin alikapteeniksi 1882. Hän sai toisen kerran eron Venäjän armeijan sotapalveluksesta ja astui toukokuussa 1883 majurina palvelukseen Bulgarian armeijaan, toimien pataljoonankomentajana Russen linnoituksessa Pohjois-Bulgariassa. Venäjän armeijan palvelukseen hän palasi lokakuussa alikapteenina, määrättynä edelleen Henkivartioväen jääkärirykmenttiin. Kapteeniksi Rehbinder ylennettiin 1888 ja everstiksi 1893. Vuonna 1898 hänet nimitettiin 164. Zakatalyn jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1903 Rehbinder ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin komentajaksi 3. Siperian jalkaväkidivisioonan 2. prikaatiin. Hän komensi prikaatia Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905. Sodan jälkeen Rehbinder sai eron prikaatinkomentajan tehtävästä ja tuli palvelukseen Venäjän armeijan pääesikuntaan Pietariin maaliskuussa 1905. Sieltä hänet määrättiin 3. krenatööridivisioonan 1. prikaatin komentajaksi kesäkuussa, mutta eron sotapalveluksesta hän sai jo saman vuoden marraskuussa. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1913 kuolleet
Laihajärvi (täsmennyssivu)

Laihajärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Laihajärvi, järvi Jämsän Kuusjärvellä * Laihajärvi, järvi Jämsän Lahdenkylässä * Laihajärvi, järvi Puumalan Pytäränsaaressa * Laihajärvi, järvi Puumalan Valkiamäessä * Laihajärvi, järvi Salossa * Laihajärvi, järvi Sievissä * Laihajärvi, järvi Tienhaarassa Venäjällä * Laihajärvi, kylä luovutetussa Karjalassa Venäjällä. == Katso myös == * Laihanjärvi
The 69 Eyesin diskografia

The 69 Eyes on vuonna 1989 Helsingissä perustettu rock-yhtye. Sen musiikkityyliin liitetään usein määritelmät sleaze rock ja goottirock. == Studioalbumit == * * * * * Tilastot - Kulta- ja platinalevyt: 69 Eyes IFPI (International Federation of Phonographic Industry). Viitattu 13.4.2020 * * * * * * * * == Livealbumit == * == EP:t == * High Times, Low Life (1992) * Music for Tattooed Ladies & Motorcycle Mamas Vol. 1 (1993) * Velvet Touch (1995) * Love Runs Away (2013) * Drive (2022) == Kokoelma-albumit == * (kokoelma, joka julkaistiin alun perin vain Japanissa) * * * == DVD:t == * * == Singlet == * "Sugarman" (1990) * "Barbarella" (1991) *"Juicy Lucy" (1992) *"Never Too Loud!!!" (1994) *"Deuce" (1994) * "Call Me" (1995) *"Supershow" (1996, yhdessä Backyard Babiesin kanssa) * "Wasting the Dawn" (1999) * "Gothic Girl" (1999) * "Brandon Lee" (2000) * "The Chair" (2001) * "Stolen Season" (2001) * "Dance d'Amour" (2001) * "Betty Blue" (2002) * "Crashing High" (2003) * "Lost Boys" (2004) * "Devils" (2004) * "Feel Berlin" (2005) * "Sister of Charity" (2005) * "Perfect Skin" (2007) * "Never Say Die" (2007) * "Rocker" (2007) * "Ghost" (2007) * "Dead Girls Are Easy" (2009) * "Dead N' Gone" (2009) * "Kiss Me Undead" (2010) * "Red" (2012) * "Bordeline" (2012) * "Love Runs Away/Tonight" (2012) * "Rosary Blue" (feat. Kat Von D) (2013) * "Lost Without Love" (2013) * "Jet Fighter Plane" (2016) * "Dolce Vita" (2016) * "Jerusalem" (2016) * "Christmas in New York City" (2017) * "27 & Done" (2019) * "Cheyenna" (2019) * "Black Orchid" (2019) * "Two Horns Up" (2019) * "Drive" (2022) * "Call Me Snake" (2022) * "California" (2022) * "Gotta Rock" (2022) * "Death of Darkness" (2023) * "This Murder Takes Two" (feat. Kat Von D) (2023) * "Feuer Frei!" (2023) * "Fade to Grey" (2024) == Muuta == * Bat Habits – the Life and Times of The 69 Eyes, Heta Hyttisen ohjaama puolituntinen dokumentti, jonka ensiesitys oli Tampereen elokuvajuhlilla 7.3.2003. Dokumentti julkaistiin myöhemmin The 69 Eyesin Goth'n'Roll -kokoelman yhteydessä vuonna 2008 nimellä Bat Habit. * Helsinki Vampires Song Book, laulunuotit ja sanat kahteentoista The 69 Eyes -hittiin. Love Kustannus, 2004 * Zombie Love – Vampires, Ghosts and The 69 Eyes, Jyrki 69:n sarjakuvia ja piirroksia sisältävä kirja, julkaistiin Helsingin sarjakuvafestivaaleilla 23.9.2006. Deggael Communications, 2006 * Route 69 – a Photographic Journey with The 69 Eyes, Ville Juurikkalan valokuvakirja, julkaistiin lokakuussa 2006. Like Kustannus, 2006 * The 69 Eyes Kalenteri 2008, yhtyeen kuvia sisältävä seinäkalenteri vuodelle 2008 == Lähteet== Luokka:Diskografiat
Helga Kangro

Helga Kangro (o.s. Suits; 19. toukokuuta 1924 Tartto – 11. toukokuuta 1999 Tukholma) oli virolainen kirjailija ja lääkäriSuits-Kangro, Helga. Tartu Ilukirjanduses. Viitattu 13.4.2020.. Hänen isänsä oli kirjailija Gustav Suits. Helga Suits kävi lukion TartossaOppilasluettelo Luokka 42. Mhg.tartu.ee. Web Archive 2010.. Vuonna 1944 hän pakeni äitinsä kanssa Suomeen ja edelleen Ruotsiin, jossa hän valmistui lääkäriksi ja psykiatriksi. Hän toimi lastenpsykiatrina Jönköpingissä, Västeråsissa ja Göteborgissa. Vuonna 1951 hän avioitui Ruotsin virolaisen tulevan ortopedin Vello Kangron kanssa. Helga Kangro on kuvannut kirjoissaan vanhempiensa elämää. Vuonna 1964 julkaistu teos Gustav Suitsu noorus kertoo hänen isänsä nuoruudesta. Vuonna 1987 Lundissa julkaistu Aino ja Gustavi lugu sisältää hänen vanhempiensa kirjeenvaihtoa. Postuumisti vuonna 2000 ilmestynyttä teosta Kas mäletad Kaarel? pidetään omaelämäkerrallisena. ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Ruotsin virolaiset Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Robert Mauritz Cecil Rennerfelt

Robert Mauritz Cecil Rennerfelt (30. marraskuuta 1836 Inkoo – 17. toukokuuta 1886 Tampere) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 13.4.2020) Rennerfeltin vanhemmat olivat kuvernementin sihteeri Bror Carl Henrik Rudman Rennerfelt ja Johanna Gustava Jack ja puoliso vuodesta 1867 Julia Sofia Rokitskaja. Myös hänen veljestään Selim Ideon Rennerfeltistä tuli kenraalimajuri. Robert Mauritz Cecil Rennerfelt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1847 ja määrättiin sieltä 1856 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 6. kenttätykistöprikaatiin. Hänet siirrettiin 4. tykistöprikaatiin 1859 ja ylennettiin samana vuonna aliluutnantiksi. Luutnantiksi 1862 ylennetty Rennerfelt siirrettiin Viaporin linnoitustykistöön 1863. Hän suoritti yleisesikunta-akatemian kurssin Pietarissa 1865–1867. Alikapteeniksi 1867 ylennettynä Rennerfelt määrättiin 1868 Riian sotilaspiirin esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1869 ja nimitettiin Riian jalkaväen junkkarikoulun tieteellisen osaston sihteeriksi 1871. Everstiluutnantiksi Rennerfelt yleni 1874 ja everstiksi 1877. Rennerfelt osallistui Turkin sotaan 1877–1878, haavoittuen syyskuussa 1877. Marraskuussa 1879 hänet määrättiin erikoistehtäviin Vilnan sotilaspiirin komentajan esikuntaan sekä 14. jalkaväkidivisioonan esikuntaan, mutta kesäkuussa 1880 hänet siirrettiin Preussin rajalla oleviin rajavartiojoukkoihin. Seuraavana vuonna Rennerfelt palasi kuitenkin yleisesikuntapalvelukseen Vilnan sotilaspiirin esikuntaan, kunnes hänet siirrettiin 20. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi Helsinkiin syksyllä 1882. Eron sotapalveluksesta Rennerfelt sai kenraalimajurina marraskuussa 1884. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1836 syntyneet Luokka:Vuonna 1886 kuolleet
Colleen Coyne

Colleen M. Coyne (s. 19. syyskuuta 1971 Falmouth) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa sekä kolme MM-hopeaa vuosina 1992, 1994 ja 1997. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Selim Ideon Rennerfelt

Selim Ideon Rennerfelt (13. heinäkuuta 1838 Inkoo – 10. maaliskuuta 1906 Pultava) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 13.4.2020) Rennerfeltin vanhemmat olivat kuvernementin sihteeri Bror Carl Henrik Rudman Rennerfelt ja Johanna Gustava Jack ja puoliso vuodesta 1867 Elisabet Ivanovna Ivanova. Myös hänen veljestään Robert Mauritz Cecil Rennerfeltistä tuli kenraalimajuri. Selim Ideon Rennerfelt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1850, ja hänet määrättiin sieltä 1858 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 6. krenatööritykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1862 ja komennettiin palvelukseen Iževskin asetehtaalle 1864, luutnantiksi hän yleni samana vuonna. Rennerfelt ylennettiin alikapteeniksi 1867 ja siirrettiin palvelukseen Tulan asetehtaalle. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1871 ja everstiluutnantiksi 1879, jolloin hänet siirrettiin palvelukseen Siestarjoen asetehtaalle. Saman vuoden joulukuussa Rennerfelt nimitettiin tykistön päähallinnon tykistökomitean aseosaston konsultoivaksi jäseneksi. Vuonna 1892 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin Siestarjoen asetehtaan vastaanottokomitean puheenjohtajaksi. Eron sotapalveluksesta Rennerfelt sai kenraalimajurina toukokuussa 1894. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1838 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Konráð Gíslason

Konráð Gíslason (1808–1891) oli islantilainen kielentutkija. Hänet nimitettiin 1848 dosentiksi ja lehtoriksi sekä 1862 ylimääräiseksi professoriksi Kööpenhaminan yliopistoon. Konráð oli 1800-luvun etevimpiä islannin kielen tuntijoita. Tekstikriitikkona hän oli tienraivaaja.Gíslason, Konráð, Tietosanakirja osa 2, palsta 1475–1476, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Konráðin ensimmäinen teos, uusi laitos Sagan af Hrafnkeli Freysgoða -nimisestä islantilaisesta sadusta, on kriittisessä ja metodisessa suhteessa ollut esimerkkinä myöhemmille vanhojen tekstien julkaisijoille. Hänen muita merkittäviä tekstijulkaisujaan on Njála. Kenties vielä suurempi merkitys on Konráðin kielihistoriaa koskevilla teoksilla. Perustavaa laatua on hänen tutkimuksensa Um frum-parta íslenzkrar túngu í fornöld (Islannin kielen muinaisista perusaineksista), joka on ensimmäinen luotettava islannin kielen äännehistorian esitys. Konráðin muista tieteellisistä tutkimuksista ansaitsevat huomiota hänen sanakirjansa Dönsk orðabók med íslenzkum þýðingum (tanskalais-islantilainen sanakirja) sekä muinaisislantilaisen runouden tutkijoille tärkeä Nogle Bemærkninger om Skjaldedigtenes Beskaffenhet i formel Henseende. Konráð oli myös etevä nykyisislannin kielen käyttäjä, ja Fjölnir- aikakauskirjallaan hän herätti islantilaisissa isänmaallista innostusta. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Islantilaiset kielitieteilijät Luokka:Islantilaiset professorit Luokka:Kööpenhaminan yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1808 syntyneet Luokka:Vuonna 1891 kuolleet
Hiilikuituköysi

Hiilikuituköysi tarkoittaa ohutta hiilikuidusta tehtyä köyttä. Se painaa vain yhden seitsemäsosan yhtä vahvan teräsköyden painosta. Köyden hiilikuituydin kestää myös pidempään kuin tavallinen teräsköysi (vaijeri). Materiaali kestää kulumista ja hiertymistä eikä se tiivisty tai veny toisin kuin teräs. == Käyttökohteita == Kone tiedotti kesäkuussa 2013 alkavansa käyttää UltraRope- hiilikuituköyttä teräsköyden sijaan osassa hisseistä. Siinä hiilikuidut on tiivistetty suurikitkaiseksi polymeeriksi. Toisin kuin teräsköyttä, UltraRope- köyttä voidaan käyttää jopa kilometrin korkuisissa hisseissä. Teräsköydellä vastaava raja on 500 metriä. Yhtiö arvioi, että 500 metriä korkeassa rakennuksessa hiilikuituköydellinen hissi kuluttaa 15 prosenttia vähemmän sähköä kuin teräsköydellinen hissi. Tuote oli jo kesäkuussa 2013 läpäissyt kaikki Euroopan unionin ja Yhdysvaltain sertifiointikokeet. == Katso myös == * Hiilikuitu == Lähteet == Luokka:Hissit
Karl Gerok

Karl Friedrich von Gerok, vuodesta 1868 von GerokGerok, Karl Friedrich von (1815–1890 Stuttgart) oli saksalainen hengellinen runoilija ja homileetti. Hänen tunnetuimpia runokokoelmiaan ovat Palmblätter (1857, suomennettu), Pfingstrosen (1864). Niissä on runsaasti runollista havaitsemusta, kieli on lennokasta, joskus retorista. Gerok, Karl, Tietosanakirja osa 2, palsta 1438–1439, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Gerok oli vuodesta 1868 Stuttgartissa ylihovisaarnaaja ja ylikonsistorineuvos. Hän julkaisi muutamia saarnakokoelmia, muun muassa Evangelienpredigten (1855) ja Epistelpredigten (1857), joita on julkaistu suomeksi neljänä kokoelmana nimellä Saarnoja. Mutta vielä tunnetumpi hän oli uskonnollisten laulujensa kokoelman Palmblätter ansiosta (1857, suom. Vihkonen palmunlehviä). Hänen muita teoksiaan ovat runokokoelmat Pfingstrosen (1866) ja Blumen und sterne (1868) sekä humoristiset kertomukset Jugenderinnerungen (1875). Runovalikoima Ausgewählte dichtungen ilmestyi 1907.Gerok, Karl, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 9. palsta 1057 Palmblätter-kokoelma on ilmestynyt ruotsiksi 1871 ja yksi sen runo ”Die ausgeschüttete Narde. Nachruf en eine Frühvollendete”, ruotsiksi ”Den utgjutna nardusoljan, Grafkväde öfwer en tidigt fulländad vanderska” on pohjana Nathan Söderblomin kirjoittamalle virrelle "Se kärlek brast, och oljan är utgjuten". Virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa. Virsi on suomennettu Ruotsin kirkon virsikirjassa "On tuoksuöljyn pullo särkyneenä", suom. William Snell 1966, uud. Anna-Maija Raittila 1968. ==Suomennetut teokset== * Saarnoja: 1–3, suom. Julius Krohn, Helsinki: Widerholm 1867–1868. * Saarnoja: 4, suom. J. Krohn, Helsinki: Simelius 1874 * Vihkonen palmunlehviä: runoja, suomentanut Hilja Haahti, Helsinki: Otava 1906. – 2. korjattu ja lisätty p., Helsinki: Otava 1959. * Paimenääniä: vuosikerta epistolasaarnoja, suom. Martti Hellevuori, Porvoo: WSOY 1908–1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset papit Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1815 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet Luokka:Saksalaiset virsirunoilijat
Julius Fröbel

Julius Fröbel (1805–1893) oli saksalainen kirjailija ja poliitikko. Hänestä tuli 1833 opettaja Zürichin teollisuuskouluun ja mineralogian professori Zürichin yliopistoon. Hän luopui 1844 professorinvirasta ryhtyäkseen hoitamaan perustamaansa kustannusliikettä, joka julkaisi muun muassa joukon demokraattisia kirjasia, joista useimmat kiellettiin Saksassa. Fröbel valittiin 1848 Frankfurtin parlamentin jäseneksi. Lokakuussa 1848 hänet vangittiin Wienissä parlamentin äärimmäisyyspuolueen lähettinä ja tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Otettuaan osaa Frankfurtin parlamentin viimeisiin kokouksiin Fröbel siirtyi 1849 Amerikkaan.Fröbel, Julius Tietosanakirja osa 2, palsta 1273, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Fröbel kannatti vuodesta 1857 sanomalehtimiehenä Itävallan johtaman suursaksalaisen valtakunnanpolitiikan asiaa. Preussin–Itävallan sodan puhjetessa 1866 hän lähti Wienistä ja osallistui Preussin saksalaiseen politiikkaan, jota hän kannatti 1867 Müncheniin perustamassaan lehdessä Süddeutsche Presse. Sittemmin Fröbel oli konsulina Smyrnassa ja Algerissa. Fröbel oli varhaiskasvatuksen uranuurtajan Friedrich Fröbelin veljenpoika. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset poliitikot Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Zürichin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1805 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
József Gaal

József Gaal (1811–1866) oli unkarilainen kirjailija. Gaal oli huomattava huvinäytelmien ja novellien kirjoittajana. Gaalin näytelmistä on huvinäytelmä Peleskei nótárius (1838) merkittävä raikkaan huumorinsa, sattuvan luonteenkuvauksensa, keveän esityksensä ja hyvän tekotapansa puolesta, ja se säilyi pitkään suosituimpana unkarilaisena kansankomediana. Aiheen näytelmäänsä Gaal sai József Gvadányin runokertomuksesta Kylänotariuksen Budan-matka (1790, ei suom.).Gaal, József, Tietosanakirja osa 2, palsta 1303, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Tunnettuihin kuuluvat myös historiallinen romaani Uljas unkaritar (Szirmay Ilona) ja murhenäytelmä Szvatopluk.Gaal József Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 9. palsta 529 Novelleissaan ja kertomuksissaan Gaal pani kaunokirjallisuudessa alulle Alföldin luonnon ja kansan kuvauksen. Mainittava niistä on varsinkin erinomainen luonnonkuvaus Alföldi képek. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1881–1882 kolmiosaisena Lajos Abafin Nemzeti könyvtárissa. ==Suomennettu teos== * Uljas unkaritar (Szirmay Ilona), lyhentäen unkarin kielestä suomentanut Helga Nuorpuu, Helsinki: Pellervo-seura 1948. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1811 syntyneet Luokka:Vuonna 1866 kuolleet
Keigo Higashino

on japanilainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti rikoskirjoistaan. Keigo Higashino on kirjoittanut lukuisia dekkareita, romaaneja ja lastenkirjoja. Hän on Japanin luetuimpia kirjailijoita, ja hänen kirjojaan on käännetty useille kielille. Kirjojen pohjalta on tehty myös useita elokuvia ja tv-sarjoja. ==Suomennetut teokset== * * * * == Lähteet == Luokka:Japanilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Park Hae-jung

Park Hae-jung (, s. 29. heinäkuuta 1972 Iksan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti. Park osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Atlantan olympialaisissa 1996, kun hän kilpaili sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä Park voitti alkulohkossaan saksalaisen Olga Nemesin, Kiinan Taipein Chen Chiu-Tanin ja turkmenistanilaisen Aida Steshenkon ja pääsi näin pudotuspeleihin. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kiinalainen, tuleva olympiavoittaja, Deng Yaping voitti Parkin 3–0. Nelinpeliin hän osallistui Ryu Ji-hyen parina. He voittivat alkulohkossaan kaikki kolme ottelua. Puolivälierissä Park ja Ryu voittivat venäläisparin Irina Palina-Elena Timinan, mutta hävisivät välierissä kiinalaiselle parille. Pronssiottelussa Ryu ja Park voittivat toisen eteläkorealaisen parin. Maailmanmestaruuskilpailuissa Park saavutti yhden hopean vuonna 1995 joukkuekilpailusta. Hänellä on myös kolme MM-pronssia: joukkuekilpailuista vuosilta 1993 ja 2000 sekä nelinpelistä 1999. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Eteläkorealaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Orpoteos

Orpoteos () on tekijänoikeuden suojaama teos, jonka kaikkia tekijöitä ei tiedetä tai tunnisteta tai heitä ei voida tavoittaa. Teos voidaan nimetä orvoksi vasta sen jälkeen kun oikeudenhaltijoita on koetettu perusteellisesti selvittää ja selvityksen tulokset on kirjattu tarkoitusta varten osoitettuun tietokantaan. Laki orpoteosten käyttämisestä säädettiin Suomessa vuonna 2013 ja sen soveltamista säätävä asetus vuonna 2014. ==Katso myös== *Abandonware ==Lähteet== Luokka:Tekijänoikeus
Anjō

Anjō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Okazakin tasangolla. Kaupunki on rakentunut Yahagijoen länsipuolelle. Anjōssa on 190 368 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 86,05 neliökilometriä. Anjōn kyläasutus alkoi kasvaa 1890-luvulla Tōkaidō-rautatielinjalle perustetun aseman viereen. Sen kehitystä avitti myös hiukan aiemmin rakennettu Meiji- kastelukanava, joka mahdollisti riisin viljelyn alueella. Aikanaan edistyksellisten, Nobuyoshi Yamazakin kehittämien maatalousinnovaatioiden ja osuuskuntatoiminnan myötä paikkakunta sai 1900-luvun alkupuolella lempinimen ”Japanin Tanska”. Toisen maailmansodan jälkeen sinne on sijoittunut kone- ja autoteollisuutta ja se on kaupungistunut voimakkaasti Nagoyan lähiönä. Kaupunkioikeudet Anjō sai vuonna 1952. Anjō tunnetaan paikallisesta manzai- komediateatteriperinteestään (Mikawa-manzai). Rakennettua kulttuuriperintöä edustaa esimerkiksi Honshō-jin buddhalainen temppeli, joka toimi aikoinaan ikkō-ikki-kapinallisten tukikohtana. Anjōta palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen, JR Tōkain Tōkaidō-päälinja sekä Nagoya-rautateiden Nagoya- päälinja ja Nishio-linja. == Kuvia == Tiedosto:Higashio Hachiman-sya Shrine ac (4).jpg|Higashio Hachiman-sha Tiedosto:Anjo-Denpark-1.jpg|Den park -puistoa Tiedosto:Anforet outdoor plaza2017-06-02 ac (1).jpg|Anforet-plaza Tiedosto:Mikawa-Anjo Station shinkansen-south side.jpg|Mikawa-Anjōn rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Johann Wilhelm Ludwig Gleim (1719–1803) oli saksalainen runoilija. Hän oli niin sanotun hallelaisen eli preussilaisen runoilijapiirin johtaja. Hänen runoteoksistaan ovat mainittavimmat Preussische Kriegslieder von einem Grenadier (1758), joissa hän ylisti Fredrik Suurta ja joista hän sai nimen "Saksan Tyrtaios". Lisäksi hän julkaisi muun muassa uskonnollisen opetusrunoelman Halladat oder das rote Buch (1774) sekä Fabeln. Gleimin kootut teokset ilmestyivät 1811–1813.Gleim, Johann Wilhelm Ludwig, Tietosanakirja osa 2, palsta 1488, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1719 syntyneet Luokka:Vuonna 1803 kuolleet
Jessy Rompies

Jessy Priskila Rompies (s. 14. huhtikuuta 1990 Jakarta) on indonesialainen tennispelaaja. WTA-maailmanlistalla hän on sijoittunut parhaimmillaan nelinpelissä sijalle 158 helmikuussa 2020. Hän on voittanut urallaan 26 ITF- turnausta nelinpelissä ja kaksi kaksinpelissä. Junioriurallaan Rompies eteni Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan nelinpelin välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2008 Beatrice Gumulyan parina. Hän oli parhaimmillaan junioreiden maailmanlistan sijalla 11 heinäkuussa 2008. Rompies edusti Indonesiaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2009. Syyskuussa 2012 Rompies eteni WTA 125K -turnauksen loppuotteluun nelinpelissä Dalianissa, Kiinassa yhdessä Nicha Lertpitaksinchain kanssa. Vuoden 2019 Kaakkois-Aasian kisoissa Filippiineillä Rompies voitti nelinpelissä kultaa Beatrice Gumulyan kanssa. Viimeksi Indonesia oli saavuttanut kultaa naisten nelinpelissä 14 vuotta sitten. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Indonesialaiset tennispelaajat
Paul McCandless

thumb|right|Paul McCandless Paul McCandless (s. 24. maaliskuuta 1947 Indiana, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti ja säveltäjä. Hänen soitinvalikoimaansa kuuluvat useat puupuhallinsoittimet: oboe, englannintorvi, bassoklarinetti, saksofonit (sopraano & sopranino) sekä kansanhuilujen kokoelma.Paul McCandless: Biography AllMusicBiography Paul McCandless McCandless opiskeli Manhattan School of Musicissa. Hänellä on tausta sekä klassisessa musiikissa että jazzissa. Hänet tunnetaan etenkin työstään Paul Winter Consortissa ja Oregon-yhtyeessä. Hänen yhteistyökumppaniensa joukossa ovat olleet Eberhard Weber, Pat Metheny, Jaco Pastorius, Wynton Marsalis, Lyle Mays, Mark Isham, Steve Reich, Al Jarreau, Bruce Hornsby, Art Lande, Carla Bley, Tony Furtado, The String Cheese Incident, Nguyên Lê, Proteus 7, Fred Simon, Theo Jörgensmann, Barre Phillips, Leftover Salmon ja Sandip Burman. Vuonna 2015 McCandless esiintyi solistina Stuttgartissa järjestetyssä tribuuttitapahtumassa Eberhard Weberille. Klassisena muusikkona hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Saint Paulin kamariorkesterin, Philadelphian orkesterin, Buffalon filharmonikkojen, Los Angelesin filharmonikkojen ja Stuttgartin radion sinfoniaorkesterin kanssa. McCandless on saanut Grammy- palkinnot työstään Béla Fleck and the Fleckstonesin kanssa (1996) ja Paul Winter Consortin kanssa (2007, 2011). McCandlessin säveltämää musiikkia on käytetty useissa elokuvissa. Hän on myös julkaissut useita omien sävellystensä levytyksiä johtamiensa yhtyeiden kanssa. Hänen orkesterimusiikkiaan kuullaan levyllä Oregon in Moscow, jossa esiintyvät Oregon ja Moskovan Tšaikovski- sinfoniaorkesteri. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset oboistit Luokka:Jazzoboistit Luokka:Englannintorvensoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset klarinetistit Luokka:Jazzklarinetistit Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit Luokka:Multi-instrumentalistit Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Grammy- palkinnon saajat
Laura Ioana Paar

Laura Ioana Paar (o.s. Andrei, s. 31. toukokuuta 1988) on romanialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 200 helmikuussa 2020 ja nelinpelissä sijalla 113 maaliskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Maaliskuussa 2020 Paar saavutti uransa ensimmäisen turnausvoiton voitettuaan Lyonin WTA-turnauksen nelinpelin Julia Wachaczykin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Romanialaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ri Pun-hui

Ri Pun-hui (, s. 29. joulukuuta 1968) on pohjoiskorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Ri osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Barcelonan olympialaisissa 1992, jolloin hän osallistui kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelin alkulohkossaan hän voitti brittiläisen Alison Gordonin ja yhdistyneen joukkueen Galina Melnikin edeten näin pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Ri kohtasi romanialaisen Otilia Bădescu, jonka voitti 3–1. Puolivälierissä Ri voitti kiinalaisen Chen Zihe, mutta välierissä kiinalainen Qiao Hong voitti Rin 3–1. Tuolloin ei pelattu erillistä pronssiottelua, vaan Rille myönnettiin suoraan pronssimitali. Nelinpelissä Ri pelasi Yu Sun-bokin kanssa. He voittivat alkulohkonsa kolme ottelua kaikki 2–0. Puolivälierissä Pohjois-Korean pari voitti eteläkorealaisparin 3–1. Välierissä kiinalaispari Chen Zihe-Gao Jun oli parempi erin 3–1 ja näin Ri sai toisen olympiapronssimitalin. Maailmanmestaruuskilpailuissa Ri saavutti yhden maailmanmestaruuden, kun hän voitti joukkuekilpailun vuoden 1991 kisoissa. Hänellä on myös kaksi MM-hopeaa joukkuekilpailusta vuosilta 1993 ja 1985 sekä kaksi MM-hopeaa kaksinpelistä vuosilta 1991 ja 1989. MM-pronssia hän saavutti vuonna 1983 joukkuekilpailusta, 1987 nelinpelistä ja 1991 sekanelinpelistä. ==Lähteet== Luokka:Pohjoiskorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Pohjoiskorealaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sirpa Hynninen

Sirpa Hynninen (s. 1963 Jäppilä) on suomalainen kuvanveistäjä. Hynninen on opiskellut kuvataiteita Lahden taideinstituutissa vuosina 1990–1994 ja vuodesta 1996 lähtien Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1998. Hynninen on pitänyt vuoden 1993 jälkeen liki 20 yksityisnäyttelyä ja osallistunut yli 40 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn. Hänen teoksiaan on useissa julkisissa taidekokoelmissa. Hän on toteuttanut joitakin julkisia teoksia. Osan teoksistaan Hynninen on toteuttanut yhdessä Vesa-Ville Saarisen kanssa. Hynninen asuu ja työskentelee Lappeenrannassa. == Herttoniemen duunarit == Herttoniemen yritysalue on Herttoniemen kaupunginosaan kuuluva piirijaon mukainen osa-alue, jonka nimistössä on useita ammattiin viittavia kadunnimiä. Helsingin taidemuseo käynnisti 2010-luvun lopulla hankkeen, jossa taiteilijat saivat toteuttaa teoksen valitsemalleen alueelle. Hynninen ja Saarinen suunnittelivat Herttoniemen yritysalueelle liki 60 siluettikuvan teoskokonaisuuden, joka levittyy 1,5 kilometriä pitkälle alueelle. Siluettikuvissa on esitetty ihmishahmo ja kadunnimeen liittyvä työkalu. Siluetit ovat kestävää, jauhemaalattua terästä. Teos julkistettiin kesäkuussa 2014 ja Ympäristötaiteen Säätiö valitsi teoksen vuoden 2014 ympäristötaideteokseksi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yu Sun-bok

Yu Sun-bok (, s. 2. elokuuta 1980) on pohjoiskorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Yu osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Barcelonan olympialaisissa 1992, jolloin hän osallistui kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelin alkulohkossaan hän voitti uusiseelantilaisen Chunli Lin, yhdysvaltalaisen Lily Hugh-Yipin ja ghanalaisen Helen Amankwahin edeten pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Yu voitti japanilaisen Fumiyo Yamashita-Kaizun 3–2, mutta puolivälierissä tuleva olympiavoittaja, kiinalainen Deng Yaping oli parempi erin 3–0. Nelinpeliin Yu osallistui Ri Pun-huin parina. He voittivat alkulohkonsa kolme ottelua kaikki 2–0. Puolivälierissä Pohjois-Korean pari voitti eteläkorealaisparin 3–1. Välierissä kiinalaispari Chen Zihe-Gao Jun oli parempi erin 3–1. Tuolloin ei pelattu erillistä pronssiottelua, vaan Yulle myönnettiin suoraan pronssimitali. Maailmanmestaruuskilpailuissa Ri saavutti yhden maailmanmestaruuden, kun hän voitti joukkuekilpailun vuoden 1991 kisoissa. Hän saavutti myös MM-hopeaa vuonna 1993 joukkuekilpailusta sekä samoista kisoista MM-pronssia sekanelinpelistä. ==Lähteet== Luokka:Pohjoiskorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Pohjoiskorealaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Frank-Starlingin laki

Frank-Starlingin laki, myös Frank-Starlingin mekanismi kuvaa sydänlihaksen iskutilavuuden ja diastolisen esitäytön välistä suhdetta. Lain mukaan sydämen pumppaama verimäärä kasvaa vasteena sydämen eteisen supistusta edeltävän täytön kasvaessa. Eteisen sydänlihassolujen lisääntynyt venyttyminen kasvattaa tiettyyn rajaan saakka sydämen supistusvoimaa. Sydämen supistuvuuteen eli inotropiaan vaikuttavat tekijät siirtävät Frank-Starlingin käyrää joko ylöspäin supistuvuuden kasvaessa tai alaspäin supistuvuuden heiketessä. Sydämen vajaatoiminta johtaa yleensä supistuvuuden laskuun ja Frank-Starlingin käyrän latistumiseen. Elimistön normaali vaste on tällöin kasvattaa sydämen nestemäärää täyttöä lisäämällä, jonka pitäisi johtaa sydämen suurempaan supistuvuuteen. Vajaatoiminnassa sydämen supistuvuus ei kuitenkaan tehostu, jolloin nestemäärän kasvu näkyy turvotuksena sekä vasemman eteisen ja keuhkolaskimon paineen nousuna, joka pitkittyessä johtaa keuhkopöhön kehittymiseen. == Lähteet == Luokka:Kardiologia
Karin Slaughter

Karin Slaughter (s. 6. tammikuuta 1971 Covington, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Slaughter on tunnettu Grant County - ja Will Trent -kirjasarjoista. Hänen kirjojaan on käännetty yli 30 kielelle ja niitä on myyty yli 35 miljoonaa kappaletta. == Suomennetut teokset == === Grant County-sarja === * Sokaistu 2003 (Blindsighted 2001) * Riistetyt 2004 (Kisscut 2002) * Piinattu 2005 (A Faint Cold Fear 2003) * Merkitty 2006 (Indelible 2004) * Kadotettu 2007 (Faithless 2005) * Häpäisty 2008 (Skin Privilege 2007) === Will Trent-sarja === * Triptyykki 2009 (Triptych 2006) * Pelon huone 2010 (Fractured 2008) * Kivun jäljet 2011 (Undone 2009) * Pettävä hiljaisuus 2012 (Broken 2010) * Yli rajan 2013 (Fallen 2011) * Rikollinen 2014 (Criminal 2012) * Paljastettu 2015, mininovelli, etkoa Näkymätön teokseen, vain e-kirjana (Busted 2013) * Näkymätön 2015 (Unseen 2013) * Kahlittu 2016 (The Kept Woman 2016) * Viimeinen leski 2020 (The Last Widow 2019) * Vaikeneva vaimo 2021 (The Silent Wife 2020) * Sen yön jälkeen 2024 (After That Night 2023) === Muut rikosromaanit === * Kaunokaiset 2016 (Pretty Girls 2014) * Kultakutri, sinisilmä 2016, vain e-kirjana (Blonde Hair, Blue Eyes 2015) * Hyvä tytär 2017 (The Good Daughter 2017) * Menneisyyden jäljet 2018 (Pieces Of Her 2018) * Epäluotettava todistaja 2021 (False Wittnes 2021) * Unohdettu tyttö 2023 (Girl, Forgotten 2022) === Karin Slaughter & Lee Child === * Puhdasta kultaa 2019, pienoisromaani (Cleaning the Gold 2019) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kultakuvetukaani

Kultakuvetukaani (Andigena laminirostris) on tukaaneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Kultakuvetukaani on suurikokoinen lintu ja voi kasvaa 43-51 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kultakuvetukaanin päälaki on musta ja muuten pää, rinta ja vatsa ovat väriltään siniharmaat. Lajin selkä ja siivet ovat oliivinvihreät ja kyljet ja yläperä keltaiset. Alaperä on punainen. Linnun nokka on pitkä ja hyvin tukeva. Tyvestään se on punainen, kärjestään musta ja niiden välissä on vaalea hieman kohollaan oleva alue. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Kultakuvetukaanin levinneisyysalue ulottuu Kolumbiasta Ecuadorin. Sen elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät 1 500-2 600 metrin korkeudessa ja se viettää aikaansa päällyskasvillisuuden joukossa. Useimmiten kultakuvetukaanit liikkuvat yksin tai pareittain. Linnun ravintoa ovat monentyyppiset hedelmät ja erityisesti muurahaispuiden hedelmät. Kultakuvetukaanin pesimäkausi on maaliskuulta lokakuulle. Lajin kantaa uhkaa elinympäristön tuhoutuminen metsien raivaamisen ja kaivostoiminnan vuoksi ja laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. ==Lähteet== Luokka:Tukaanit (heimo)
Librairie de l’art indépendant

Librairie de l’art indépendant (”Itsenäisen taiteen kirjakauppa”) oli Pariisissa vuosina 1889–1900 toiminut kirjakauppa ja -kustantamo. Sen omistaja oli amatöörisäveltäjä Edmond Bailly (1850–1916). Bailly, oikealta nimeltään Henri-Edmond Limet, oli palvellut Pariisin kommuunissa tykkimiehenä ja pyrki Pariisin konservatorioon vuosina 1877 ja 1886 saavuttamatta kuitenkaan mainittavaa menestystä. Vuonna 1888 hän julkaisi vähän aikaa musiikkiin, kuvataiteeseen, teatteriin ja kirjallisuuteen erikoistunutta pienlehteä La musique populaire. Hän perusti Librairie de l’art indépendantin lokakuussa 1889 ja myi siellä omakustanteena julkaisemiaan sävellyksiään sekä kaiverruksia, kirjoja ja nuotteja. Taiteilijana hän oli kiinnostunut eritoten synestesiasta eli erilaisten aistimusten ja mielikuvien sekoittumisesta. Librairie de l’art indépendantista tuli nopeasti symbolistien kokoontumispaikka. Vuosina 1890–1895 Bailly julkaisi Jules Boisin, André Gide, André-Ferdinand Héroldin, Pierre Louÿsin, Pierre Quillardin, Henri de Régnierin, Jean de Tinanin ja Auguste Villiers de l'Isle-Adamin teoksia. Myös Claude Debussy kuului Librairien vakituisiin vierailijoihin. Taiteellisen toiminnan ohella Librairie de l’art indépendantissa käytiin keskusteluja okkultismista ja järjestettiin spiritismi-istuntoja. Emanuel Swedenborgia ihaillut Bailly jopa julkaisi vuoden 1893 tienoilla muutaman numeron La haute science -nimistä, esoteriaa ja ”uskonnollista symboliikkaa” käsitellyttä aikakauslehteä. == Lähteet == Luokka:Kirjakaupat Luokka:Ranskalaiset kirjankustantamot
Barre Phillips

Barre Phillips (27. lokakuuta 1934 San Francisco, Kalifornia – 28. joulukuuta 2024 Las Cruces, New Mexico) oli yhdysvaltalainen jazziin ja avantgardeen keskittynyt kontrabasisti. Hän asui Ranskassa 1970-luvulta lähtien.Barre Phillips: Biography AllMusic Phillips aloitti kontrabasson soittamisen nuorena ja vietti jakson San Franciscon sinfoniaorkesterin avustavan pääkontrabasisti S. Charles Sianin yksityisoppilaana. Hän muutti vuonna 1960 New Yorkiin ja teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1965 Archie Sheppin sekä Bob Jamesin kanssa. Vuonna 1967 Phillips matkusti Lontooseen, jossa perusti trion saksofonisti John Surmanin ja rumpali Stu Martinin kanssa. Samoihin aikoihin hän aloitti yhteistyön Columbian elektroakustisella studiolla Lontoossa työskentelyn aloittaneen säveltäjä Max Schubelin kanssa. Yhteistyön pohjalta syntyi soolobassoalbumi Journal Violone (1968), jota laajalti pidetään yhtenä varhaisimmista merkittävistä improvisoidusta musiikista koostuvista soolobassoalbumeista. Arvostusta saavutti myös Dave Hollandin kanssa tehty levytys Music from Two Basses (1971). Phillips muutti Etelä-Ranskan maaseudulle 1970-luvun alkupuolella. Hän jatkoi levytysuraansa ECM Recordsilla. Hän on uransa varrella toiminut monenlaisissa kokoonpanoissa ja palannut toistuvasti soolobassolevytysten tekemisen pariin. Phillipsin yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet Barry Guy, Paul Bley, Don Ellis, Leonard Bernstein, Bobby Hutcherson, Attila Zoller, Marion Brown, Palle Danielsson, Jean-François Jenny-Clark, Dieter Feichtner, John Abercrombie, Alfred Harth, Trilok Gurtu, Maggie Nicols, Ornette Coleman, Motoharu Yoshizawa, Bertram Turetzky, Vinny Golia, Evan Parker, Tetsu Saitō, Joëlle Léandre, William Parker, Joe Maneri, Mat Maneri, Robin Williamson, Catherine Jauniaux, Ned Rothenberg, Tony Bevan, Matthew Bourne, Tony Buck, Urs Leimgruber ja Jacques Demierre. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kontrabasistit Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzmuusikot Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Kyynämäki

Kyynämäki on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen varrella. Kyynämäki sijaitsee pitkulaisen mäen laella Perniönjoen länsirannalla noin viisi kilometriä Perniön kirkonkylästä etelään. Kyynämäen pohjoispuolella on Laiterla ja eteläpuolella Osala. Kyynämäen kylämäki ulottuu Perniönjoelta länteen suuren moreenimuodostuman laelle. Kylän läpi mäen myötäisesti kulkee Kyynämäentie. Aiemmin kylään kuljettiin joen yli nyttemmin purettua siltaa pitkin. Kyynämäki on syntynyt ennen 1300-lukua. Isojaon aikaan kylässä oli kolme kantataloa. Talot jaettiin pienempiin osiin isojaon yhteydessä. 1900-luvun alussa seitsemän kylän torppaa itsenäistyi. Vielä 1960-luvulla kylään syntyi uutta asutusta ja kylässä on ollut kauppa, mutta sittemmin kylän kehitys on hiljennyt. ==Lähteet== Luokka:Perniön kylät
Rosa Törmänen

Rosa Törmänen (s. 6. elokuuta 1992 Kuusamo) on suomalainen maantiepyöräilijä. Törmänen saavutti maantiepyöräilyn maantieajon SM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2012. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kieliasiantuntijat

Kieliasiantuntijat ry on akavalainen ammattijärjestö. Järjestö kuuluu Akavan Erityisaloihin. Järjestön jäsenet työskentelevät muun muassa tulkkeina, kielenkääntäjinä, teknisinä viestijöinä, terminologeina, kielenhuoltajina, käännöskoordinoijina ja projektipäälliköinä. Yhdistykseen kuuluu lähes 3 000 jäsentä. == Historia == Kieliasiantuntijat ry perustettiin vuoden 2019 alussa, kun Käännösalan asiantuntijat ry ja Suomen viittomakielen tulkit yhdistyivät. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kieliasiantuntijat ry:n verkkosivut Luokka:Akavan Erityisalat Luokka:Akavan jäsenjärjestöt
Hyun Jung-hwa

Hyun Jung-hwa (, s. 6. lokakuuta 1969 Busan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hyun kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Soulin olympialaisissa 1988, jolloin hän kilpaili sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä Hyun voitti kaikki viisi alkulohkon otteluaan, mutta hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella neuvostoliittolaiselle Valentina Popovalle 3–0. Nelinpeliin hän osallistui parinsa Yang Young-jan kanssa. He voittivat alkulohkonsa kaikki seitsemän ottelua häviten yhteensä vain yhden erän. Puolivälierissä he voittivat alankomaalaisen parin 2–0. Välierissä Hyun ja Yang kohtasivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon, jotka eteläkorealaiset voittivat 2–0. Loppuottelussa eteläkorealaispari kohtasi kiinalaisparin Chen Jing–Jiao Zhimin, jotka he voittivat erin 2–1. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonan olympialaisissa Hyun kilpaili jälleen kaksin- ja nelinpelissä. Kaksinpelissä hän voitti kaikki kolme alkulohkonsa ottelua erin 2–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Hyun voitti alankomaalaisen Bettine Vriesekoopin 3–0 ja puolivälierissä romanialaisen Ciosun 3–2. Välierässä vastaan asettunut kiinalainen Deng Yaping oli parempi erin 3–0. Koska tuolloin ei pelattu erillistä pronssiottelua, sai Hyun suorituksestaan suoraan pronssimitalin. Nelinpeliin hän osallistui Hong Cha-okin parina. He voittivat kummatkin alkulohkonsa ottelut. Puolivälierissä he voittivat yhdistyneen joukkueen parin 3–0. Välierissä he kohtasivat kiinalaisparin Deng Yaping-Qiao Hong, joka oli eteläkorealaisia parempi erin 3–1. Näin Hyun saavutti toisen olympiapronssinsa Barcelonasta. Maailmanmestaruuskilpailuista Hyun saavutti urallaan neljä kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Ensimmäisen kultansa hän saavutti vuonna 1987 naisten nelinpelistä. 1989 hän voitti sekanelinpelin, 1991 joukkuemaailmanmestaruuden ja 1993 kaksinpelin. Hopeaa hän saavutti joukkuekilpailuista vuosina 1987 ja 1989 ja sekanelinpelistä 1993. Pronssit ovat vuosilta 1989 (kaksinpeli) ja 1993 (joukkue). Hyunilla on uraltaan myös yhteensä kahdeksan mitalia Aasian- mestaruuskilpailuista, joista viisi on Aasian-mestaruuksia sekä kuusi mitalia Aasian kisoista, joista kaksi on kultaisia. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Eteläkorealaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yhdystie 2174

Yhdystie 2174 on yhdystie joka kulkee Eurajoelta Euran Laukolaan. Tien pituus on 19 kilometriä. Tien osoitenimenä on Sydänmaantie Eurajoen alueella ja Eurajoentie Euran alueella. ==Lähteet== 2174 Luokka:Eurajoen liikenne Luokka:Euran liikenne
Chiryū

Chiryū () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Okazakin tasangolla Nagoyan kaakkoispuolella. Chiryūssa on 72 392 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 16,31 neliökilometriä. Chiryū kehittyi Edo-kaudella yhtenä Tōkaidō-tiereitin postiasemista (shukuba). Silloin sen nimi kirjoitettiin vielä Chirifu (). Siellä oli myös vilkas puuvillan markkinapaikka. Sittemmin Chiryū on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina ja teollisuuskaupunkina, jossa toimii esimerkiksi kone- ja metalliteollisuutta. Läheinen Anjō on noussut sitä merkittävämmäksi aluekeskukseksi, koska Tōkaidō-päälinja rakennettiin kulkemaan sen kautta. Kaupunkioikeudet Chiryū sai vuonna 1970. Chiryūn kulttuuriperintöön kuuluvat Muryōju-jin buddhalainen temppeli, joka tunnetaan samettikurjenmiekoistaan, ja Chiryū-jinjan šintolainen pyhäkkö, yksi entisen Mikawan provinssin tärkeimmistä pyhäköistä. Sen Chiryū-festivaali on hyväksytty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Chiryūta palvelevat Nagoya- rautateiden Nagoya-päälinja ja Mikawa-linja. == Kuvia == Tiedosto:M's City Chiryu The Tower.jpg|M’s City Chiryū The Tower Tiedosto:知立神社 - panoramio.jpg|Chiryū-jinja Tiedosto:Muryojuji2.jpg|Muryōju-jin temppelin puutarhaa Tiedosto:Patio Chiryu 2019-05 ac (1).jpg|Patio Chiryū -kulttuurikeskus Tiedosto:Fifty-Three Stations Tokaido (Chiryu) by Hiroshige (Shimane Art Museum).jpg|Chiryūn postiasema, Hiroshige 1833 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit