EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Isobretagnenajokoira

Isobretagnenajokoira (grand fauve de Bretagne) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. == Ulkonäkö == Karvapeite oli lyhyt, tiheä ja karhea. Väritys oli yksivärinen vaalean kullanruskea (fauve eli fawn). == Luonne ja käyttäytyminen == Rotu oli rohkea, sitkeä, kiivasluonteinen ja itsepäinen. == Alkuperä == Isobretagnenajokoira oli vanha rotu, joka jalostettiin alun perin suden metsästykseen Luoteis-Ranskan lammaslaitumien alueilla. 1500-luvun alkupuolella Frans I omisti rodunedustajista koostuneen kuninkaallisen ajueen, ja myöhemmin samalla vuosisadalla Kaarle IX mainitsi rodun olleen yksi senajan tärkeimmistä ajokoirista. Kuitenkin 1800-luvun keskivaiheilla susikantojen romahduttua kuoli myös isobretagnenajokoira lähes sukupuuttoon. Vuonna 1873 löydettiin enää varmoja todisteita vain kolmesta osittain rodun perimää kantaneesta ajueesta. === Vaikutus nykyisiin rotuihin === Ranskalaiset rodun ihailijat ehtivät ennen sukupuuttoa risteyttää sen briquet griffon vendéenin kanssa, jalostaen siitä samalla pienemmän version: griffon fauve de bretagnen. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Ajokoirat Luokka:Ranskalaiset koirarodut Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Vitalijs Samoilovs

Vitalijs Samoilovs (s. 19. huhtikuuta 1962 Riika Latvian SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen, sittemmin latvialainen jääkiekkomaalivahti. Samoilovs pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjaa Dinamo Riian ja Sokol Kievin joukkueissa ja Neuvostoliiton hajottua vielä yhden kauden Dinamo Riian joukkueessa Latvian jääkiekkoliigassa. Samoilovs edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM- kilpailuissa 1982, joissa toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina. Aikuisten tasolla Samoilovs oli mukana voittamassa maailmanmestaruushopeaa vuonna 1987 ja olympiakultaa 1988. Hän oli mukana myös Neuvostoliiton Canada Cup -joukkueessa 1988. Näissä turnauksissa hänen roolinsa oli olla varamaalivahtina, eikä hän päässyt varsinaisesti pelaamaan peliäkään. Samoilovs lopetti ensimmäisen kerran uransa Sokol Kiovan joukkueessa kevääseen 1991. Yhden välivuoden jälkeen hän palasi itsenäistyneen Latvian liigaan Latvijas Zelts -joukkueen riveissä pelaten 24 ottelua. Kauden jälkeen hän lopetti uransa toistamiseen. Vielä tämän jälkeen hän toimi kaudella 1995–1996 Alianse Riga -joukkueen toisena maalivahtina. Peliuransa jälkeen Samoilovs toimi HK Riga 2000 -joukkueen apuvalmentajana Latvian liigassa kaudella 2003–2004 ja hetken aikaa Metallurg Novokuznetskin maalivahtivalmentaja kauden 2007–2008 alussa. Pesti kuitenkin päättyi jo marraskuussa. Tämän ohessa hän toimi Latvian maajoukkueen maalivahtivalmentajana vuosina 2004–2007 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Neuvostoliittolaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Latvialaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suomen Buddhalainen Unioni

Suomen Buddhalainen Unioni (lyh. SBU) on Suomessa toimiville buddhalaisille yhdistyksille tarkoitettu kattojärjestö. Unioni on rekisteröitynyt aatteellinen yhdistys ja sen kotipaikka on Helsinki. Suomessa toimii yhteensä noin 40 eri buddhalaista järjestöä, mutta osa niistä ei ole rekisteröityneitä. Unionin tavoitteita ovat muun muassa buddhalaisten järjestöjen edustaminen sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla, helpottaa buddhalaisuuden harjoittamista Suomessa ja kasvattaa tietoisuutta buddhalaisuudesta sekä osallistua maailmankatsomuksia koskevaan julkiseen keskusteluun. SBU:n puheenjohtaja on Irma Rinne. Unioni on perustettu 9. toukokuuta 2009, ja sen toiminta-alue on koko Suomi. Sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Jukka Hakala. Unionin perustajajäseniksi mainitaan seuraavat yhdistykset: * Bodhidharma * Buddhalainen Dharmakeskus * Finnish-Thai Buddhist Association * Helsinki Zen Center * Länsimaisen buddhalaisen veljeskunnan ystävät FWBO * Suomen Vietnamilaisten Buddhalaisten Yhdyskunta Tammikuussa 2021 unionilla oli 12 jäsenjärjestöä: Järjestö Suuntaus Toiminta-alue/ kotipaikka Tavallinen Mieli Zendo ry zen Helsinki, Tampere, Jyväskylä Bodhidharma ry Helsinki Buddhalainen Dharmakeskus vajrayana Helsinki, Loimaa Buddhalainen yhteisö Triratna ry sitoutumaton Tampere, Helsinki Danakosha Finland tiibetinbuddhalaisuus Jokioinen, Helsinki Finnish-Thai Buddhist Association ry theravada Nurmijärvi Helsinki Zen Center zen Helsinki Nirodha ry theravada Hämeenlinna, Joensuu, Jyväskylä, Lahti, Tampere, Turku Soka Gakkai International Suomi mahayana Rovaniemi, Oulu, Kuopio, Vaasa, Joensuu, Jyväskylä, Pori, Tampere, Lahti, Turku, Inkoo, Pääkaupunkiseutu Suomen vietnamilaisten buddhalaisten yhdyskunta mahayana Turku Suomen Vietnamilaisten Buddhalaisuus Yhdyskunta (Phúc Lâm) mahayana Vantaa Tampere Zen ry zen Tampere SBU:n jäsenyys on avoin kaikille suomalaisille rekisteröityneille yhdistyksille, jotka ovat olleet aktiivisia vähintään kolme vuotta ja hyväksyvät uskonnon perusarvot. SBU on Euroopan Buddhalaisen Unionin jäsenjärjestö. SBU on myös suomalaisen uskontojen yhteistyöjärjestö Uskot- foorumin jäsenjärjestö. Opetushallitus on hyväksynyt buddhalaisuuden yhdeksi opetettavaksi vaihtoehdoksi lukion oppimäärässä sekä siihen kuuluvan opetussuunnitelman. SBU on laatinut buddhalaisen uskon mukaiset opetussuunnitelmat sekä yläasteelle että lukioon. == Katso myös == * Luettelo Suomen buddhalaisista yhteisöistä == Lähteet == Luokka:Buddhalaisuus Suomessa Luokka:Suomalaiset uskonnolliset järjestöt Luokka:Buddhalaiset järjestöt Luokka:Uskonto Helsingissä
Panzerkampfwagen VII Löwe

Panzerkampfwagen VII Löwe (suom. leijona) oli Natsi-Saksan suunniteltu superraskas panssarivaunu, jonka oli tarkoitus korvata Tiger-vaunu. Kruppin helmikuussa 1942 aloitettu projekti ei koskaan edennyt suunnitteluvaihetta pidemmälle, ja se hylättiin toukokuussa 1942. Vaunu päätettiin korvata Porschen Maus-vaunulla, mutta sitäkään ei lopulta valmistettu kuin kaksi prototyyppiä. Superraskaiden vaunujen kehitysohjelma alkoi jo varhain vuonna 1941 vastauksena Neuvostoliiton suunnitelmille (KV-sarja). Marraskuussa 1941 määriteltiin, että uudessa vaunussa olisi 140 millimetrin etupanssari, 100 millimetrin sivupanssari ja sen massa olisi 90 tonnia. Voimanlähteenä olisi torpedoveneen Daimler-Benzin 1000 hevosvoiman moottori. Krupp määrättiin laatimaan suunnitelma vaunusta alkuvuodesta 1942. Suunnitelma perustui Kruppin aiempaan VK7001 (Tiger-Maus) -suunnitelmaan, joka kilpaili Porschen ensimmäisten Maus-suunnitelmien kanssa. VK7201-suunnitelmaan kuului kaksi eri versiota, joita kutsuttiin epävirallisesti nimillä Leichter Löwe (kevyt leijona) and Schwerer Löwe (raskas leijona). Kaikkiaan vaunusta on kuusi eri suunnitelmaa: *Leichter Löwe: paino 76 tonnia, etupanssari 100 millimetriä, 10,5 senttimetrin L/70-tykki, vaunun torni on sijoitettu takaosaan, huippunopeus 27 km/h. Maaliskuussa Adolf Hitler määräsi keskittymään raskaamman vaunun kehitykseen. *Schwerer Löwe: paino 90 tonnia, etupanssari 120 millimetriä, 10,5 senttimetrin L/70-tykki, torni on sijoitettu vaunun keskelle, huippunopeus 23 km/h. Hitler määräsi etupanssarointia lisättäväksi 140 millimetriin ja aseeksi 150 millimetrin L/40-tykin. Schwerer Löwe hylättiin Mausin eduksi. Suunnitelma elvytettiin vielä Tiger II:n suunnittelun aikaan eversti Fichtnerin ehdotuksesta. Tässä suunnitelmassa aseeksi olisi tullut 8,8 senttimetrin KwK L/71. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan toisen maailmansodan panssarivaunut Luokka:Toteutumattomat sotilaskalustot
Valkoinenajokoira

Valkoinenajokoira (chien blanc du roi) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. == Ulkonäkö == Valkoinenajokoira oli nimensä mukaisesti valkoinen, kookas ajokoira.Chien Blanc du Roi. Worldly Dogs. Haettu 5.12.2023. == Alkuperä == Rodun historia alkaa vuodesta 1470, jolloin köyhä poitoulainen tilanomistaja lahjoitti Ludvig XI:lle valkoisen Souillard-nimisen hubertuksenajokoiran. Siitä pidettiin niin paljon, että sitä päätettiin käyttää jalostukseen. Se periytti vahvasti valkoista väriä, ja vähitellen uudet pennut korvasivat kuninkaallisen ajueen aiemmat, muunväriset yksilöt. Vuonna 1500 Ludvig XII:n aikaan valkoisia koiria risteytettiin Greffier- nimisen italianseisojan kanssa, ja vuonna 1520 Frans I:n aikaan populaatioon risteytettiin puolestaan Miraud-nimistä isobretagnenajokoiraa. Vuonna 1560 Maria Stuart lähetti Ranskan silloiselle kuninkaalle Frans II:lle valkoisen Barraud-nimisen ajokoiran, jota käytettiin niin ikään rodun eteenpäin jalostamiseen. Aurinkokuningas Ludvig XIV:lla oli 100 valkoista ajokoiraa, mutta vanhetessaan hän ei enää pärjännyt niin nopeiden eläinten kanssa, minkä vuoksi hän risteytti niihin normandianajokoiraa. Valkoinenajokoira oli varsin pitkään Ranskan kuninkaiden suosiossa, ja sitä käytettiin hirven metsästykseen. 1700-luvulla siihen tuli kuitenkin muutos: Ludvig XV vaihtoi pitkään vaalitun valkoisen rodun englanninkettukoira-risteytyksiin, ja pian sen jälkeen rotu kuoli sukupuuttoon. === Vaikutus nykyisiin rotuihin === Valkoinenajokoira on vaikuttanut monien ranskalaisten rotujen jalostukseen, kuten vendéeniläisrodut (grand griffon vendéen, briquet griffon vendéen, grand basset griffon vendéen, petit basset griffon vendéen), billy ja porcelaine. == Lähteet == Luokka:Ajokoirat Luokka:Ranskalaiset koirarodut Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Egnar Holmström

Egnar Holmström (5. tammikuuta 1921 Närpiö – 18. huhtikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja kirkkomuusikko.Uppslagsverket Finland : Holmström, Egnar Holmström valmistui kanttori-urkuriksi 1941. Hän piti ensikonserttinsa 1943 ja opiskeltuaan laulua muun muassa Sibelius Akatemiassa, Tukholmassa ja Italiassa hän oli kiinnitettynä Berliinin Deutsche Staatsoperiin 1951–1953. Hän oli vierailevana esiintyjänä muun muassa New Yorkissa, Pariisissa, Wienissä, Roomassa, Göteborgissa ja Oslossa ja oli 1950-luvulla esiintymiskiertueella useiden vuosien ajan Yhdysvalloissa. Holmström toimi vuodesta 1961 lähtien kanttorina Helsingin Norra Svenska Församlingen:issa (Pohjoinen ruotsinkielinen seurakunta). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Suomalaiset kirkkomuusikot Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Normandianajokoira

Normandianajokoira (chien normand) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. == Ulkonäkö == Rodun väritys vaihteli suuresti, aina maidonvalkoisesta mustaan. Säkäkorkeus oli maksimissaan 76 cm. == Luonne ja käyttäytyminen == Rotu oli sitkeä, herkkävainuinen ja komeaääninen. Se oli kuitenkin vähemmän älykäs, hitaasti liikkuva ja aloitekyvytön. Ajueelta meni jopa 6–8 tuntia saada hirvi ajettua metsästäjän luokse. == Alkuperä == Normandianajokoira kehittyi keskiajalla.Normand Hound. Worldly Dogs. Haettu 26.1.2024. Se polveutui suoraan hubertuksenajokoirasta tämän levittyä Ardenneilta Pohjois-Ranskaan. Vuonna 1763 rotu oli huomattavasti harvinaistunut Normandiassa, koska koiria risteytettiin pienempien ja nopeampien englantilaisten koirien kanssa. 1830-luvulla oli tiedossa enää vain yksi ajueellinen alkuperäisiä, puhdasrotuisia normandianajokoiria.Morris, Desmond. Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds, s. 77. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont. === Vaikutus nykyisiin rotuihin === Rotu levisi 1000-luvulla Vilhelm Valloittajan mukana normannivalloituksen myötä Englantiin, missä siitä kehittyi sekä talbot hound että vihikoira. Vuonna 1875 ranskalainen asiantuntija totesikin normandianajokoiran kuolleen muutoin sukupuuttoon, paitsi että sen perimä eli Englannissa vihikoirien muodossa. Normandianajokoira oli myös toinen normand- poitevinin kantaroduista. == Lähteet == Luokka:Ajokoirat Luokka:Ranskalaiset koirarodut Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
William Sneckendahl

Matts William Sneckendahl (18. maaliskuuta 1819 – 16. maaliskuuta 1865 Kokkola) oli suomalainen kauppias ja raatimies, joka oli Tammikuun valiokunnan jäsen. Sneckendahlin vanhemmat olivat kauppias Mathias Sneckendahl ja Brita Catharina Calamnius ja puoliso vuodesta Fredrika Lovisa Böckelman. Pariskunta sai seitsemän lasta. Sneckendahl oli kauppias Kokkolassa vuodesta 1846 ja raatimies vuodesta 1853. Hän oli porvarissäädyn valitsema jäsen Tammikuun valiokunnassa 1862, jossa hän edusti Kokkolaa, Torniota, Raahea ja Kemiä. Sneckendahl oli myös laivanvarustaja, joka harjoitti merkittävää vientikauppaa. Hän perusti vuonna 1846 Kokkolan ensimmäisen viinanpolttimon Pikiruukille.Anteckningar om Jakobstads gamla borgaresläkter. (Tavla 5). Jakobstad, 9.4.1913, no. 27, s. 3. (ruots.)Tapahtumarikas 1800-luku Kokkolanseutu. Viitattu 3.1.2021.Laivanvarustajia ja kauppiaita. Merenkulku ja kauppalaivasto 1700–1800. Lars-Eric Thylin, 2020. Näringslifvets Wänner. Viitattu 3.1.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Tammikuun valiokunta Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1865 kuolleet
Agustina Bessa-Luís

Agustina Bessa-Luís (1922 Amarante, Portugali – 3. kesäkuuta 2019Morreu a escritora Agustina Bessa-Luís, tvi24 3.6.2019, viitattu 3.1.2021 ) oli portugalilainen kirjailija. Hänen maineensa syntyi teoksella Sibila (1954), joka kertoo Pohjois-Portugalin maaseutuaristokratiasta. Myöhemmissä teoksissa hän on käsitellyt vuoden 1974 vallankumousta ja kuninkaallisia. Bessa-Luís sai vuonna 2004 Portugalin merkittävimmän kirjallisuuspalkinnon Camões- palkinnon.Morreu Agustina Bessa-Luís, Instituto Camões 3.6.2019, viitattu 3.1.2021 ==Lähteet== Luokka:Portugalilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Magick Brother

Magick Brother on progressiivisen rock-yhtye Gong esikoisalbumi. == Kappaleet == Kaikki kappaleet Daevid Allen === Early Morning === # # # # # === Of the Late Night === # # # # # == Kokoonpano == * Daevid Allen – kitara, basso, laulu * Gilli Smyth – laulu, äänet (space whisper) * Didier Malherbe – huilu, sopraanosaksofoni * Rachid Houari – rummut, lyömäsoittimet ;Sessiomuusikot * Barre Phillips – kontrabasso (kappaleet: 4, 10) * Earl Freeman – kontrabasso (kappale: 8), piano (kappale: 9) * Burton Greene – piano (kappale: 8) * Dieter Gewissler – kotrabasso (jousella) (kappaleet: 2, 9) * Tasmin Smyth – äänet (kappaleet: 1, 10) == Arviot == * Allmusic: http://www.allmusic.com/album/magick-brother-mw0000193951 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Magick Brother' discogs.com -sivustolla * Magick Brother' progarchives.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1969 esikoisalbumit Luokka:Gongin albumit
The Documentary 2.5

The Documentary 2.5 on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti The Gamen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. lokakuuta 2015. Albumi kuuluu samaan projektiin kuin viikkoa aikaisemmin julkaistu The Documentary 2 ja albumit julkaistiin myös yhdessä kokoelma-albumina. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2015 albumit Luokka:The Gamen albumit
Rafetus swinhoei

Rafetus swinhoei on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji, jota elää Kiinassa ja Vietnamissa. Lajista tiedetään olevan elossa vain kaksi yksilöä, molemmat koiraita. Lajin viimeinen naaras kuoli Vietnamissa vuonna 2023. Sen kerrottiin kuolleen Hanoijärvessä tuntemattomasta syystä. == Ulkonäkö ja koko == Rafetus swinhoei on suurin makeanveden kilpikonnalaji, ja se voi kasvaa jopa 120 kilogramman painoiseksi sekä metrin pituiseksi ja 70 senttimetriä leveäksi. Laji on pehmeäkuorinen kilpikonna, eikä sillä ole kovaa kilpeä. R. swinhoei -lajin kilpi on nahkamaista ihoa. == Lajin tila == Rafetus swinhoei on historiallisesti elänyt Punaisessajoessa Kiinassa ja Vietnamissa ja Jangtsessa Kiinassa sekä niitä ympäröivillä vesistöalueilla. Lajia tunnetaan enää kolme yksilöä, ja sen on sukupuuton partaalle saattanut metsästys ravinnoksi, perinnelääkkeiden valmistukseen ja lemmikiksi sekä elinalueiden tuhoutuminen. Kolmesta tunnetusta R. swinhoei -yksilöstä kaksi elää villinä Đồng Mô -järvessä lähellä Vietnamin pääkaupunkia Hanoita ja yksi Kiinassa Suzhoun eläintarhassa. Đồng Mô -järvestä tunnettiin vain yksi koiras, kunnes vuonna 2020 löydettiin ja tunnistettiin naarasyksilö. Viimeisenä naaraana pidetty yksilö oli kuollut Suzhoussa huhtikuussa 2019, kun se oli ollut heräämässä anestesiasta. Se oli nukutettu, koska sitä oli yritetty keinosiementää. Eläintarhassa elänyttä koirasta ja naarasta oli yritetty saada luonnollisesti lisääntymään jo vuodesta 2008. == Taksonomia == Rafetus swinhoein kuvasi alun perin John Edward Gray vuonna 1873 nimellä Oscaria swinhoei. Tämän jälkeen lajia on usein pidetty Pelodiscus sinensiksen synonyyminä, mutta nykyään se luetaan yleensä Rafetus-sukuun yhdessä Lähi-idässä elävän Rafetus euphraticus -lajin kanssa. Toiset tutkijat luokittelevat sen alkuperäisen Oscaria-sukunsa ainoaksi lajiksi. Hoàn Kiếm -järvessä eläviä Rafetus-suvun pehmeäkilpikonnia on useaan otteeseen ehdotettu omaksi lajikseen, joka on kuvattu nimillä Rafetus leloii ja Rafetus vietnamensis. Painavia todisteita erottamiseksi Rafetus swinhoeista ei kuitenkaan ole, ja näitä nimiä pidetään tavallisesti R. swinhoein synonyymeinä. Hoàn Kiếm -järven viimeinen Rafetus-kilpikonna kuoli vuonna 2016. == Lähteet == Luokka:Pehmeäkilpikonnat Luokka:Uhanalaiset matelijat
Antalya Open

Antalya Open on Turkin Antalyassa järjestettävä ATP-kiertueeseen kuuluva tennisturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017. Turnaus pelattiin kolmen vuoden ajan ruohokentillä. Vuonna 2020 turnausta ei järjestetty, vaan sen tilalle tuli Mallorcan ATP-turnaus, joka kuitenkin peruttiin. Vuonna 2021 Antalyan turnaus pelataan kovilla kentillä tammikuussa. == Tulokset == === Kaksinpeli === Vuosi Mestari Loppuottelun hävinnyt Tulos 2017 Yūichi Sugita Adrian Mannarino 6–1, 7–6(7–4) 2018 Damir Džumhur Adrian Mannarino 6–1, 1–6, 6–1 2019 Lorenzo Sonego Miomir Kecmanović 6–7(5–7), 7–6(7–5), 6–1 2020 Ei järjestetty 2021 === Nelinpeli === Vuosi Mestari Loppuottelun hävinnyt Tulos 2017 Robert Lindstedt Aisam-ul-Haq Qureshi Oliver Marach Mate Pavić 7–5, 4–1 luovutus 2018 Marcelo Demoliner Santiago González Sander Arends Matwé Middelkoop 7–5, 6–7(6–8), [10–8] 2019 Jonathan Erlich Artem Sitak Ivan Dodig Filip Polášek 6–3, 6–4 2020 Ei järjestetty 2021 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Turnauksen kotisivut Luokka:Turkin tennis Luokka:Antalyan maakunta Luokka:Tennisturnaukset
Ilmari Florell von Delwig

Oskar Ilmari "Pussi" Florell von Delwig, sukunimi vuoteen 1924 Florell (16. elokuuta 1880 Hamina – 19. marraskuuta 1945 Tukholma) oli suomalais- ruotsalainen paroni, oopperalaulaja ja laulupedagogi.Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 27021 Ilmari Florell von Delwigin vanhemmat olivat Haminan kadettikoulun ranskan kielen opettaja, kollegiasessori Otto Henrik Florell (1842–1902) ja Sofia Emilia Basilier.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Otto Henrik Florell Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1900 ja opiskeli sitten Polyteknillisessä opistossa. Hän opiskeli vuosina 1902-1911 laulua Julius Heyn johdolla Berliinissä, Ernesto Boezin johdolla Roomassa ja Alfred J. Boruttaun johdolla Wienissä ja konsertoi laulajana Suomessa, Ruotsissa, Saksassa ja Itävallassa. Florell von Delwig oli kiinnitettynä sankaritenoriksi 1911–1912 Colmarin valtionteatterissa Saksassa. Hän toimi laulunopettajana Berliinissä vuodesta 1913 alkaen, Lundissa Ruotsissa vuodesta 1914 alkaen sekä vuodesta 1925 alkaen Kööpenhaminassa ja Tukholmassa. Florell von Delwig perusti Lundissa ollessaan Delwigska kören- nimisen kuoron. Hänestä tuli Ruotsin kansalainen vuonna 1919. Florell von Delwig sävelsi teoksia mieskvarteteille, romansseja ja pianopreludeja, muun muassa Span auf den Wellen (1908), Deux préludes pour piano (1913) ja Vuggevise ved lille Majas Sygeleje (1913). Oskar Ilmari Florell sai vuonna 1909 vapaaherra Rudolf Fredrik Axel von Dellwigiltä (1851–1916) luvan käyttää von Dellwig sukunimeä ja vuonna 1923 vapaaherran sisarpuoli Marie Eleonore Antonie von Dellwig (s. 1858) adoptoi Oskar Ilmari Florellin. Saksalaisen tuomioistuimen tammikuussa 1924 tekemän ratkaisun nojalla Florell saattoi käyttää paroni von Dellwigin arvonimeä.Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten von Dellwig nr 1771Adelsvapen-Wiki : Friherrliga ätten von Dellwig nr 176, tabell 13 ja 14 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Karjalankosken voimalaitos

Juankosken voimalaitos sijaitsee Juankoskella Kuopiossa Pohjois-Savossa. Voimalaitoksen omistaa Savon Voima. Karjalankosken altaan (tunnetaan paikallisesti nimellä "Välivesi") säännöstely aloitettiin vuonna 1961. Savon Voima rakennutti voimalaitokselle kalaportaan 2020. == Aiheesta lisää == *Juankosken voimalaitos == Lähteet == Luokka:Nilsiän reitin valuma-alue Luokka:Juankosken rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen vesivoimalat Luokka:Suomen padot Luokka:Juankoski (kaupunginosa)
Born 2 Rap

Born 2 Rap on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti The Gamen studioalbumi, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2019. Hän ilmoitti albumin jäävän hänen viimeisekseen, mutta julkaisi seuraavan albuminsa vuonna 2022. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 albumit Luokka:The Gamen albumit
Jennie Anderson

Jennie Austin Anderson, o. s. Kangas (25. tammikuuta 1902 Suomen suuriruhtinaskunta – 7. huhtikuuta 1988 Ashby, Massachusetts) oli amerikansuomalainen sopraanolaulaja.Find A Grave : Jennie A Kangas Anderson Jennie Andersonin vanhemmat olivat John Kangas ja Anna Ruuska. Hän oli naimisissa vuodesta 1922 John T. Andersonin kanssa. Jennie Anderson esiintyi laulajana 1920-luvulla Yhdysvalloissa ja hän teki siellä vuosina 1925 ja 1928 kuusi levytystä esittäen Martti Nisosen, Emil Kaupin ja Eino Leinon lauluja. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Debora (täsmennyssivu)

Debora voi tarkoittaa jotain seuraavista: * Debora, Vanhan testamentin henkilö; naisprofeetta ja -tuomari * Debora, naisen etunimi * Debora, suomalainen kotipalveluita tarjoava yritys
Panzerkampfwagen IX ja X

Panzerkampfwagen IX ja Panzerkampfwagen X olivat Natsi-Saksan suunniteltuja superraskaita panssarivaunuja. Niiden sivuprofiilikuvat esiintyivät Wehrmachtin julkaisemassa Signal-lehdessä. Konkreettisia suunnittelutoimia vaunujen takana ei ollut, vaan niiden oli ainoastaan tarkoitus hämätä liittoutuneita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan toisen maailmansodan panssarivaunut Luokka:Toteutumattomat sotilaskalustot
Lučenec (piiri)

Lučenecin piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 73 342. Vuoden 2019 lopussa Lučenecin piirin asukkaista 35 435 (noin 48,3 %) oli miespuolisia ja 37 907 (n. 51,7 %) naispuolisia. Vuoden 2011 lopussa piirin väestöstä 60,5 prosenttia oli slovakkeja, 23,1 prosenttia unkarilaisia, 2,8 prosenttia romaneja, tšekkejä, määriläisiä ja sleesialaisia yhteensä 0,3 prosenttia ja muita 13,1 prosenttia. Alle 14-vuotiaat muodostivat väestöstä 15,8 prosenttia, 15–64-vuotiaat 70,9 prosenttia ja yli 65-vuotiaat 13,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,3 vuotta. Lučenecin piirin väkiluvun ennakoidaan pienenevän 69 449 asukkaaseen vuoteen 2040 mennessä.Kraje a okresy Slovenska v demografickej perspektíve INFOSTAT – Inštitút informatiky a štatistiky == Kunnat == Lučenecin piirin 57 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja. * Ábelová * Belina * Biskupice * Boľkovce * Budiná * Bulhary * Buzitka * Čakanovce * Čamovce * Divín * Dobroč * Fiľakovo * Fiľakovské Kováče * Gregorova Vieska * Halič * Holiša * Jelšovec * Kalonda * Kotmanová * Lehôtka * Lentvora * Lipovany * Lovinobaňa * Ľuboreč * Lučenec * Lupoč * Mašková * Mikušovce * Mučín * Mýtna * Nitra nad Ipľom * Nové Hony * Panické Dravce * Píla * Pinciná * Pleš * Podrečany * Polichno * Praha * Prša * Radzovce * Rapovce * Ratka * Ružiná * Šávoľ * Šiatorská Bukovinka * Šíd * Stará Halič * Šurice * Točnica * Tomášovce * Trebeľovce * Trenč * Tuhár * Veľká nad Ipľom * Veľké Dravce * Vidiná == Lähteet == Luokka:Slovakian piirit Luokka:Banská Bystrican alue
Magnesiumhydridi

Magnesiumhydridi (MgH2) on magnesiumin ja vedyn muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä ja sitä on tutkittu myös vedynvarastointisovellutuksiin. == Ominaisuudet == Huoneenlämpötilassa magnesiumhydridi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteellä on useita kidemuotoja eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa stabiili muoto on alkeiskopiltaan tetragonaalinen β-muoto, jonka rakenne muistuttaa rutiilin rakennetta. Ja tämän lisäksi tunnetaan useita korkean lämpötilan ja korkean paineen faaseja. Magnesiumhydridi reagoi erittäin voimakkaasti veden kanssa magnesiumhydroksidiksi ja vedyksi ja voi syttyä palamaan. Se hajoaa myös kuumennettaessa. == Valmistus ja käyttö == Ensimmäisen kerran magnesiumhydridiä valmistettiin kuumentamalla dietyylimagnesiumia. Sitä voidaan myös valmistaa dietyylimagnesiumista pelkistämällä litiumalumiinihydridillä. Nykyään käytetyin tapa on kuitenkin magnesiumin ja vedyn seoksen kuumentaminen 300-400 °C:n lämpötilaan magnesiumjodidin toimiessa katalyyttinä. :Mg + H2 → MgH2 Magnesiumhydridiä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä emäksenä ja pelkistimenä. Yhdisteestä valmistetaan myös alkeenien polymeroinneissa käytettäviä Ziegler-Natta- tyyppisiä katalyyttejä. Sitä voidaan käyttää myös orgaanisten liuottimien kuivaamiseen. Magnesiumhydridiä tutkitaan myös mahdollisena materiaalina vedynvarastointisovelluksiin.Vinod Kumar Sharma & E. Anil Kumar: Metal Hydrides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2018. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *MTV Uuutiset: Mullistaako tämä ihmeaine autoilun? 10 kertaa parempi kuin akku, hakkaa myös vedyn – tarvitsee kaverikseen vain vettä, 15.02.2021 *PubChem: Magnesium dihydride *ChemBlink: Magnesium hydride Luokka:Hydridit Luokka:Magnesiumyhdisteet
John Betjeman

John Betjeman (28. elokuuta 1906 Highgate, Lontoo, Englanti – 19. toukokuuta 1984 Trebetherick, Cornwall, Britannia) oli brittiläinen runoilija. Betjemanin isä oli varakas liikemies. Betjeman oli T. S. Eliotin oppilas. Hänen esikoiskokoelmansa Mount Zion ilmestyi 1933, samoin hänen arkkitehtuuriaiheinen teoksensa Ghastly Good Taste. Hän puolustaa teoksissaan vanhan arkkitehtuurin säilyttämistä. Hänen nostalgiansa sai erityisesti toisen maailmansodan jälkeen vastakaikua epävarmassa maailmantilanteessa. Hän tekee pilkkaa "edistyksestä". Hän sai aateliarvon ja 1972 nimityksen hovirunoilijaksi (Poet laureate). Hän kirjoitti myös opaskirjoja Englannista ja esseekokoelmia arkkitehtuurista. ==Suomennettu tuotanto== * Slough, suom. Antti Nylén, julkaisussa: Nuori Voima: kirjallisen kulttuurin lehti 2006; nro 4Betjeman, John, Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta 17.12.2021, viitattu 18.12.2021 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset runoilijat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
John Nicholson

John Nicholson voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä: * John Joseph ”Jack” Nicholson (s. 1937), yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä * John Nicholson (1821–1857), brittiläinen prikaatikenraali * John Nicholson (1941–2017), uusiseelantilainen Formula 1 -kuljettaja * John Sanctuary Nicholson (1863–1924), brittiläinen prikaatikenraali ja poliitikko * John W. Nicholson, yhdysvaltalainen kenraali * John W. Nicholson Jr. (s. 1957), yhdysvaltalainen kenraali
Evolution (Anastacian albumi)

Evolution on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Anastacian seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2017. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # == Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 albumit Luokka:Anastacian albumit
Georges Dargaud

Georges Dargaud (2. huhtikuuta 1911 – 18. heinäkuuta 1990) oli ranskalainen kustantaja ja Dargaud-kustantamon perustaja. Hän oli Tintti-kirjojen ja Asterix-sarjakuva-albumien ensimmäinen kustantaja. Dargaud perusti Dargaud Editeur -kustantamon vuonna 1936. Vuonna 1948 Dargaud teki sopimuksen belgialaisen sarjakuvantekijän Hergén kanssa Tintti-kirjojen julkaisusta. Vuonna 1960 Dargaud-kustantamo otti hoitaakseen talousvaikeuksiin joutuneen Pilote-sarjakuvalehden julkaisun. Pilotessa saivat ensijulkaisunsa useat sarjakuvaklassikot, kuten Astérix, Blueberry sekä Valerian ja Laureline. Dargaud myi vuonna 1989 kustantamonsa Media Participation -konsernille. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset kustantajat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
It’s a Man’s World

It’s a Man’s World on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Anastacian viides studioalbumi, joka julkaistiin 9. marraskuuta 2012. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Lähteet== Luokka:Vuoden 2012 albumit Luokka:Anastacian albumit
Eric Wilkman

Eric Alruni Wilkman (30. heinäkuuta 1892 Helsinki – 22. heinäkuuta 1973) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja näyttelijä.Svensk underhållningsmusik, revy och film 1900-1960 : Eric Alruni Wilkman (30.07.1892 - 22.07.1973) Eric Wilkmanin vanhemmat olivat Karl Fredrik Wilkman ja ruotsalaissyntyinen Erika Sipilä. Hän opiskeli Ruotsalaisessa kauppakorkeakoulussa ja toimi sitten liikemiehenä Pietarissa. Wilkman joutui lähtemään Venäjältä vallankumouksen jälkeen. Hän opiskeli laulua Italiassa 1919–1922 ja Pariisissa 1926, 1927 ja 1929. Wilkman oli oopperalaulajana Suomalaisessa oopperassa 1923-1925 ja 1942 ja Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa 1925-1930. Wilkman muutti Ruotsiin vuonna 1930 ja hänestä tuli Ruotsin kansalainen 1936. Hän työskenteli Tukholman Odeon-operetissa 1931–1933 ja esiintyi eri teatterissa Tukholmassa, Malmössä, Oslossa, Trondheimissa ja Helsingissä. Hän kiersi 1930-luvulla esiintymässä ruotsalaisissa kansanpuistoissa ja Ruotsin maaseudulla. Vuosina 1936–1939 Wilkman työskenteli Göteborgin Lyriska Teaterissa ja talvisodan aikana hän oli työssä Suomen Göteborgin konsulaatissa. Sodan jälkeen Wilkman jatkoi kiertueilla ja esiintyi Suomen Sotainvalidien veljesliiton ja Suomen Punaisen Ristin hyväksi järjestetyissä hyväntekeväisyyskonserteissa. Wilkman teki 1929–1934 28 levytystä muun muassa Gösta Jonssonin ja tämän orkesterin kanssa. Eric Wilkman on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle Helsinkiin.Eric Wilkmanin hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Eric Alruni Wilkman Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta Encoressa Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Karl Julius Amandus Grönholm

Karl (Carl, Kaarle) Julius Amandus Grönholm (24. toukokuuta 1812 Pori – 14. syyskuuta 1894 Turku)Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Julius Amandus Grönholm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 3.1.2021. oli suomalainen juristi, virkamies ja Tammikuun valiokunnan jäsen. Grönholmin vanhemmat olivat pormestari, kollegiasessori Carl Grönholm Carlsson ja Kristina Magdalena Avellan ja puoliso vuodesta 1848 Elisabet Fredrika Grönholm (k. 1899). Grönholm tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836, varatuomarin arvon hän sai 1838. Grönholm oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1837 ja Ala-Satakunnan tuomiokunnan vt. tuomari 1840–1845. Turun raastuvanoikeuden notaariksi hän tuli 1847 ja oikeusraatimieheksi 1848. Hän oli samalla hallioikeuden puheenjohtaja 1852 ja oikeuspormestari 1860. Grönholm sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1869. Hän oli porvarissäädyn valitsema Tammikuun valiokunnan jäsen 1862.Tammikuun valiokunta. Muistoja Suomen valtiollisen kevään ajoilta. Kyläkirjaston Kuvalehti, 1.1.1902, no. 1, ss. 1-5, s. 8. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset tuomarit Luokka:Tammikuun valiokunta Luokka:Vuonna 1812 syntyneet Luokka:Vuonna 1894 kuolleet
Marco Ganna

Marco Ganna (s. 14. joulukuuta 1961 Verbania, Verbano-Cusio-Ossola) on italialainen ratameloja. Hän kilpaili Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984, joissa Italia karsiutui 1 000 metrin kajakkinelosessa alkuerissä. Joukkueeseen kuuluivat Gannan lisäksi Gennaro Cirillo, Vincenzo Damiata ja Francesco Mandragona. Ganna on pituudeltaan 184-senttimetrinen ja painaa 85 kilogrammaa. Hänen poikansa Filippo on ratapyöräilijä ja maantiepyöräilijä. == Lähteet == Luokka:Italialaiset melojat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Casterman

Casterman on vuonna 1777 perustettu belgialainen kustantamo, joka on erikoistunut sarjakuviin sekä lasten ja nuorten kirjallisuuteen. Sen päätoimipaikat ovat Brysselissä ja Pariisissa. Casterman on nykyisin ranskalaisen Gallimard-kustantamon emoyhtiö Madrigall Groupin omistuksessa. Castermanin tunnetuimmat julkaisut ovat Tintti ja Martine. Lisäksi Casterman julkaisee nuorisokirjallisuutta, sarjakuvaklassikkojen sarjaa (mm. Alix ja Corto Maltese) sekä kokeellisempia sarjakuvia. == Lähteet == Luokka:Belgialaiset kustantamot
Larvatus prodeo

Larvātus prōdeōPitkäranta 2002, s. 72; Vallauri & Durando 2011, s. 420 (lat.) eli ”naamioituna kuljen” oli filosofi René Descartesin (1596–1650) tunnuslause, jonka hän nuorena merkitsi muistiin: ”Astuessani tälle maailman näyttämölle – – astun nyt eteenpäin naamio kasvoillani”. Periaatteensa mukaisesti Descartes pani jäihin teoksensa Maailma eli tutkielma valosta () kuultuaan vuonna 1633 Galileo Galilein tuomitsemisesta. Kirja ilmestyi vasta 1664, yli 14 vuotta tekijänsä kuoleman jälkeen. Descartes ei halunnut joutua konfliktiin katolisen kirkon kanssa. Tieteehistorioitsija Paolo Rossin mukaan hän onnistuikin siinä joutumatta tinkimään mielipiteistään. == Lähteet == Luokka:René Descartes Luokka:Latinankieliset fraasit Luokka:Lentävät lauseet Luokka:Tunnuslauseet
Semovente da 90/53

Semovente da 90/53 oli toisen maailmansodan aikana valmistettu italialainen rynnäkkötykki. Sen pääase oli 90/53-tykki ja se oli rakennettu M14/41-panssarivaunun pohjalle. Vaunun tykki oli suorituskyvyltään hyvä, mutta itse vaunu kärsi useista ongelmista. Vaunuja valmistettiin vain 30 kappaletta ja ne menetettiin Sisiliassa vuonna 1943. Niiden merkitys taistelujen kannalta jäi vähäiseksi. ==Suunnittelu ja piirteet== Semovente da 90/53:n kehitystyö aloitettiin vuonna 1941. Sen pohjana toimi italialainen keskiraskas panssarivaunu M14/41. Saman vaunun pohjalta rakennettiin Semovente da 75/18-rynnäkkötykkejä, mutta Semovente da 90/53 sai pääaseekseen tehokkaamman 90/53- ilma- ja panssarintorjuntatykin. Ominaisuuksiltaan tykki vastasi saksalaista 88 mm Flak 18/36-tykkiä. 90/53 oli kuitenkin huomattavan painava ja suurikokoinen. Vaunu vaatikin perusteellisia uudistuksia. Vaunun moottori siirrettiin sen keskiosaan. Sen vieressä istui ajaja toisella puolellaan yksi tykin miehistöstä. Vaunun kaksi muuta miehistön jäsentä istuivat vaunun takaosassa. Vaunun takaosassa oli myös itse tykki. Tykki kääntyi sivusuunnassa 90° ja pystysuunnassa -5/+24°. Tykin suojana oli edestä 15 mmn sivuilta 9 mm ja päältä 6 mm paksu panssarilevy. Tykillä oli kahdeksan ammusta, joista kukin painoin 10 kg. Vaunun mukana muissa osissa oli vielä 26 ammusta ja 40 ammusta saatettiin tuoda L6/40-panssarivaunusta rakennetulla kuljetusvaunulla, jolla kulkivat myös vaunun muu miehistö. Tykin suorituskykyä pidettiin hyvänä. Sen tulinopeus oli 12 laukausta minuutissa ja ammuksen lähtönopeus 758 m/s. Tykin kantama oli 2 000 m. Panssaria läpäisevän ammuksen panssarinläpäisy oli 500 metrin etäisyydellä 140 mm ja 1 000 metrin etäisyydeltä 120 mm. Itse vaunu kärsi kuitenkin suorituskykynsä puolesta useista ongelmista. Vaunun huippunopeus oli vain 25 km/h tiellä ja 10 km/h maastossa. Toimintasäde oli 150 km tiellä ja 90 km maastossa. Paino rasitti vaunun jousitusta, joka yhdessä muiden mekaanisten osien kanssa oli altis rikkoutumisille. ==Käyttö== Vuosien 1941 ja 1942 välillä Semovente da 90/53-vaunuja rakennettiin yhteensä 30 kappaletta. Vaunujen oli alun perin tarkoitus päätyä Itärintamalle, mutta lopulta suurin osa lähetettiin Sisiliaan. Siliassa tarvittiin kipeästi puolustajia Italian menetettyä huomattavan osan panssarivaunuistaan Pohjois- Afrikassa. Sisiliassa vuonna 1942 muodostetun X Raggruppamento Controcarron kalustossa oli 26 Semovente da 90/53-vaunua. Kaikki niistä menetettiin taisteluissa elokuuhun 1943 mennessä ja niiden merkitys jäi hyvin pieneksi. Yksi amerikkalaisten Sisiliassa valtaama vaunu päätyi Aberdeeniin Yhdysvaltojen Marylandissa, jossa sitä säilytetään edelleen. ==Lähteet== Luokka:Italian asevoimat Luokka:Italialaiset toisen maailmansodan panssarivaunut Luokka:Italialaiset rynnäkkötykit
Memories of Murder

Memories of Murder () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut eteläkorealainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut Bong Joon-ho sekä tähdittänyt Song Kang- ho ja Kim Sang-kyung. Elokuva perustuu löyhästi Korean ensimmäisiin sarjamurhiin, jotka tapahtuivat vuosina 1986–1991 Hwaseongissa, Gyeonggin maakunnassa. Memories of Murder oli Bong Joon-hon toinen kokopitkä elokuva, ensimmäisen olleen vuoden 2000 Barking Dogs Never Bite. Elokuva perustuu samaa tapausta käsittelevään Kim Kwang-rimin näytelmään Nal boyeo waro (Come to See Me), jonka ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi Bong Joon-ho ja Shim Sung-bo. Elokuva on saanut ylistystä sen tunnelmasta, kuvauksesta, leikkauksesta, musiikeista, Song Kang-hon roolisuorituksesta sekä Bong Joon-hon ohjauksesta ja käsikirjoituksesta. Elokuva on saanut yhteensä kolmekymmentä palkintoa, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista eteläkorealaisista elokuvista. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2003 elokuvat Luokka:Eteläkorealaiset draamaelokuvat Luokka:Rikosdraamaelokuvat Luokka:Sarjamurhaajaelokuvat Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat Luokka:Näytelmiin perustuvat elokuvat
Rafetus

Rafetus on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Se sisältää kaksi elossa olevaa lajia, jotka aiemmin luettiin sukuun Trionyx. Lajit ovat maantieteellisesti eristyneet, ja ne ovat molemmat uhanalaisia: erittäin uhanalainen Rafetus euphraticus elää Lähi-idässä, kun taas äärimmäisen uhanalainen Rafetus swinhoei elää Kiinassa ja Vietnamissa. Jälkimmäinen luetaan toisinaan omaan sukuunsa Oscaria. Lisäksi suvusta tunnetaan yksi sukupuuttoon kuollut laji, Rafetus bohemicus, jonka mioseenilta peräisin olevia fossiileja on löydetty Tšekistä. Nykyisistä pehmeäkilpikonnista Rafetus on lähintä sukua pohjoisamerikkalaiselle Apalone-suvulle, ja sukujen katsotaan toisinaan muodostavan yhdessä Apalonina-alatribuksen.Danilov, Igor G. & Vitek, Natasha S.: Cretaceous Trionychids of Asia. Teoksessa == Lajit == * †Rafetus bohemicus * Rafetus euphraticus * Rafetus swinhoei == Lähteet == Luokka:Pehmeäkilpikonnat
Saint-Cast-le-Guildo

Saint-Cast-le-Guildo (bretoniksi Sant-Kast-ar-Gwildoù) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla noin 30 kilometriä Dinanin kaupungista luoteeseen. Saint-Cast-le-Guildossa käytiin vuonna 1758 Saint-Castin taistelu osana seitsenvuotista sotaa. Taistelussa ranskalaiset sotilaat löivät Ison- Britannian joukot, jotka olivat ylittämässä Arguenonjokea. 1800-luvun puolivälissä kunnasta tuli suosittu lomanviettopaikka ja merenrantakohde. Tuon ajan huviloita on yhä jäljellä. Saint-Castin satama on syvänmeren venesatama. Tiedosto:BatailleSTK.jpg|Saint-Castin taistelun muistomerkki Tiedosto:Eglise_St_Cast_Le_Guildo.jpg|Saint-Castin kirkko Tiedosto:22380_Saint-Cast-le-Guildo,_France_-_panoramio_(14).jpg|Grande plage (suuri ranta) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côtes-d’Armorin kunnat
Kōya

Kōya () on Japanin maaseutukaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se kuuluu Iton piirikuntaan. Kōya sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Kōyavuorella. Kaakossa se rajautuu Naran prefektuuriin. Kōyassa on 2 897 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 137,03 neliökilometriä. Kōyan keskustaajama on kehittynyt munkki Kūkain eli Kōbō Daishin vuonna 816 perustaman Kongōbu-jin buddhalaisen luostarin ympärille. Kongōbu-jin lisäksi Kōyavuorella on lukuisia muita historiallisia temppeleitä, joiden rakennuksista ja niissä säilytettävistä taideaarteista monet on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kōya onkin suosittu turistikohde temppelimajoituksineen ja matkamuistomyymälöineen. Kaupungissa toimii myös Kōyavuoren yliopisto. Maaseutukaupunki Kōyasta tehtiin vuonna 1928. Siihen liitettiin Fukin kyläkunta vuonna 1958. Kōyavuoren luostarikokonaisuus valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2004. Yli 90 prosenttia Kōyan alueesta on metsän peitossa, ja turismin lisäksi siellä harjoitetaankin metsätaloutta, joka tuottaa erityisesti japaninsypressiä, varjostinkuusta ja sugia. Kaupungissa viljellään myös vihanneksia. Valtaosa kaupungin alueesta kuuluu Kōyan–Ryūjinin puolikansallispuistoon. Kōyaa palvelevat Nankai- rautateiden Kōya-linja ja sen jatkeena toimiva, Kōyavuorelle nouseva Nankain funikulaari. == Kuvia == Tiedosto:Autumn Koyasan Wakayama02s5s3200.jpg|Syksy Kōyavuorella Tiedosto:Koyasan University Main Gate.jpg|Kōyavuoren yliopisto Tiedosto:Koyasan Okunoin 01.JPG|Silta Oku no inin hautausmaalle Tiedosto:Japan 2015 (22936258859).jpg|Kōyan katukuvaa Tiedosto:南海鋼索線-01.jpg|Nankain funikulaari == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Wakayaman prefektuuri Luokka:Japanin kunnat
Koya

Koya tai Kōya voivat tarkoittaa: * Kōya, Japanin maaseutukaupunki Wakayaman prefektuurissa * Kōyavuori, Japanin vuoristoalue ja buddhalainen luostarikompleksi Wakayaman prefektuurissa * Koyan kuningaskunta, afrikkalainen valtio ennen siirtomaa-aikaa nykyisen Sierra Leonen alueella * koyat, kansa Intiassa * koyan kieli, Intiassa puhuttu dravidakieli
Miron Białoszewski

Miron Białoszewski (1922 Varsova, Puola – 1983 Varsova, Puola) oli puolalainen kirjailija, joka on kirjoittanut runoa ja proosaa. Hänen kielensä on arkista ja kuvaamansa aiheet laitakaupunkia ja ihmisiä siellä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Puolalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Lagerstam

Lagerstam on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi: * Annuli Jährn (o.s. Lagerstam, 1905–1991), kuvittaja ja lastenkirjailija * Berndt Lagerstam (1868–1930), arkkitehti, taidemaalari ja piirustuksenopettaja * Einar Lagerstam (1895–1958), taidemaalari * Fredrik Lagerstam (1833–1874), juristi ja Savonlinnan pormestari * Hillevi Lagerstam (1923–1998), näyttelijä * Juhani Lagerstam (1940–2006), karjan- ja hevoskasvattaja * Olga Lagerstam (o.s. Sundström, 1875–1918), työväenliikkeen vaikuttaja
Treenaa

Treenaa on Antti Tuiskun kappale, joka julkaistiin singlenä 1. tammikuuta 2021 Tuiskun helmikuussa 2021 julkaistulle EP-levylle Master Workout. Kappaleessa käsitellään ulkonäköpaineita ja menestyjä-imagon pakonomaista tavoittelua. Elias Koskimiehen ohjaama ja tuottama musiikkivideo kappaleesta julkaistiin YouTubessa 2. tammikuuta 2021. Tuisku laulaa kappaleessa amerikkalaiselta kuulostavalla aksentilla. Syy erikoisen aksentin käyttöön on se, että kappaleen tuottaja Jurek oli harmitellut ääneen, että koska hänellä oli aiemmin ollut äänityssessioita yhdysvaltalaisten kappaleentekijöiden kanssa, ei hän pysty käyttämään samoja lauluasetuksia suomeksi laulavan Tuiskun kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen musiikkivideo YouTubessa Luokka:Antti Tuiskun kappaleet Luokka:Vuoden 2021 kappaleet Luokka:Suomen singlelistan ykköset
Teemu Raita

Teemu Raita (s. 1974) on kirkkonummelainen lauluntekijä, laulaja ja kirjoittaja. Hän on julkaissut kaksi albumia (Kuuleeko maa?, Sony Music Finland 2004 ja Maalle takaisin, Samsara Records 2011) ja singlejä (”Meidän maailma” Sony Music Finland 2004, ”Naura vaan” Sony Music Finland 2004, ”S.O.S” Skogbacka Records/Neomusic 2006 ja ”Viimeinen hidas” Skogbacka Records/VL-Musiikki 2013).Teemu Raita kotisivutViitattu 25.7.2023 Raita on keikkaillut trubaduurina, duona sekä yhtyeensä kanssa. Teemu Raita on myös säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muille artisteille mm. Waltteri Torikka, Antti Paavilainen, Mikael Konttinen, Munamies, Jani & Jetsetters, Annika Eklund ja Johanna Pakonen. Raita on kirjoittanut kaksi näytelmää, vuonna 2019 Veikkolan Kartanoteatterissa kantaesitetyn näytelmän ”Mitä Helvettiä sinä siinä seisot?” ja vuodelta 2020 koronapandemian takia tulevaisuuteen siirretyn ”Villasukkia Veikkolasta”. Raita on myös näytellyt lyhytelokuvissa sekä Veikkolan Kartanoteatterissa vuodesta 2007. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vilho Elo

Vilho Nikolai "Ville" Elo (27. kesäkuuta 1895 Tampere – 3. helmikuuta 1947 HelsinkiVille Elo Sports-Reference. Viitattu 3.1.2021.) oli suomalainen ampuja. Elo voitti kaksi Suomen mestaruutta 25 metrin kaksintaisteluammunnassa vuosina 1932 ja 1934. Hän edusti lajissa Suomea vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa ollen 21., vuoden 1936 PM-kisoissa ollen hopealla ja vuoden 1937 Helsingin MM-kisoissa 16. Kaksintaistelun joukkuekilpailuissa hän oli mukana vuonna 1937 MM-kisojen kultaa voittaneessa suomalaisjoukkueessa. == Sotilasura == Ammatiltaan Elo oli sotilas ja kuollessaan Elo oli sotilasarvoltaan majuri. Elo toimi kantaupseerina vuodesta 1920 alkaen ja yleni kapteeniksi 1929. Vuonna 1939 hän toimi Viestirykmentissä. Talvisodan jälkeen 1940 hänet ylennettiin majuriksi. Talvisodassa hän toimi 3. divisioonan (6) viestikomentajana; jatkosodassa viestipataljoonan komentajana sekä viestikomentajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ampujat Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Uusi toivo (puolue)

Uusi toivo () on israelilainen puolue. Uuden toivon perusti Likudista eronnut kansanedustaja ja entinen ministeri Gideon Sa’ar 8. joulukuuta 2020. Samana päivänä Derekh Eretz -puolueen kansanedustajat Yoaz Hendel ja Zvi Hauser kertoivat liittyvänsä Uuteen toivoon. Likudin kansanedustajat Yifat Shasha- Biton, Michal Shir, Sharren Haskel ja Zeev Elkin liittyivät puolueeseen myöhemmin. Uusi toivo puolue on osa Netanjahun vastaista blokkia. Puolueen puheenjohtaja Sa’ar on kertonut, että puolue ei mene hallitukseen, jossa istuu Benjamin Netanjahu. Uuden toivon gallupkannatus seuraaviin vaaleihin on vaihdellut 20 kansanedustajan puolin ja toisin, tehden Uudesta toivosta maan toiseksi kannatetuimman puolueen. == Lähteet == Luokka:Israelin puolueet
Créhen

Créhen (bretoniksi Krehen) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Arguenonjoen varrella, lähellä Englannin kanaalin rannikkoa, noin 18 kilometriä Dinanin kaupungista luoteeseen. Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikaisen linnan Château du Guildon rauniot. Linna on rakennettu Arguenonjoen varrelle kohtaan, missä joki laskee mereen. Linnasta on pysytty hallitsemaan joen sekä rannikon liikennettä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côtes-d’Armorin kunnat
Horst Bienek

Horst Bienek (1930 Gleiwitz, Saksa (nyk. Gliwice, Puola) – 1990 München, SaksaHorst Bienek, Literaturportal Bayern, viitattu 3.1.2021 ) oli saksalainen kirjailija. Hän oli toisen maailmansodan jälkeen Itä-Berliinissä Bertolt Brechtin oppilas. Hän joutui vuonna 1951 pakkotyöhön Siperiaan mutta vapautui 25 vuoden tuomiosta 1955. Syynä tuomioon oli lentolehtisten levittäminen. Vapautumisensa jälkeen hän siirtyi Länsi-Saksaan, jossa hän toimi radiossa ja teki haastattelusarjan 15 kirjailijasta. Bienekin ensimmäiset teokset olivat Traumbuch eines Gefangenen (1957) ja Nachtstücke (1959), esikoisromaani Die Zelle ilmestyi 1968. Sittemmin hän kirjoitti romaaneja, runokokoelmia, esseitä ja toimitti runoantologioita, muun muassa suomalaista runoutta sisältävän Finnische Lyrik aus hundert Jahren (Merlin, 1973) ja teki myös elokuvia. Finnische Lyrik aus hundert Jahren sisältää runoja seuraavilta runoilijoilta: Aleksis Kivi, Josef Julius Wecksell, Kaarlo Kramsu, Kössi Kaatra, Kössi Ahmala, Eino Leino, Otto Manninen, Arvid Mörne, Aino Kallas, Aaro Hellaakoski, Edith Södergran, Gunnar Björling, Kaarlo Sarkia, Uuno Kailas, Katri Vala, Elmer Diktonius. ==Suomennettu tuotanto== * Ollutta, mennyttä, kuollutta: katkelma romaanista Die erste Polka. suomentanut Otto Lappalainen. Julkaisussa: Parnasso vsk. 41 (1991): 2 ==Palkinnot ja tunnustukset== * Nelly Sachs -palkinto 1981Bienek, Horst, Kirjasampo, viitattu 19.12.2021 ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet