Suomen Helluntaiherätyksen historia

Suomen Helluntaiherätyksen historia alkaa 1910-luvulta, jolloin helluntaiherätys tuli Suomeen lähinnä norjalaisen metodistipappi Thomas Ball Barrattin (1862–1940) vierailujen vaikutuksesta. Hän tuli Suomeen kumpulalaisten narvalaisten, erään lestadiolaisuuden suunnan kannattajien, kutsumana. == Helluntailaisuuden saapuminen Suomeen (1907–1919) == Helluntailiike sai alkunsa 1900-luvun alussa Yhdysvalloissa. Helluntailaisuuden läpimurto tapahtui vuonna 1906 Los Angelesissa. Tuolloin alkoi herätys, jonka tunnusomaisia piirteitä olivat kaste sekä kielillä puhuminen. Samana vuonna liike levisi maailmanlaajuisesti. Helluntaiherätys saapui vuoden 1906 lopulla Pohjoismaihin metodistipastori Thomas Ball Barrattin toimesta. Vuoden 1907 alussa liike sai jalansijaa Ruotsissa sekä suorien yhdysvaltalaisten yhteyksien että Barrattin Oslossa toteuttaman toiminnan kautta. Liike levisi Ruotsissa erityisesti vapaakirkollisen jäsenistön keskuudessa.Holm 1978, s. 21 Ensimmäiset tiedot helluntailiikkeestä Suomesta ovat vuodelta 1907. Ensimmäisiin helluntaiherätyksen edustajiin luetaan ruotsalaiset "saarnaajasisaret" Greta Andersson ja Anne Blom, jotka tulivat pienen ryhmän kanssa Etelä-Suomeen vuonna 1907. Vuoden 1908 alussa he siirtyivät ruotsinkieliselle Pohjanmaalle ja toimivat pääasiassa Vaasan seudulla. Anderssonin ja Blomin toiminta tapahtui pääasiassa vapaakirkollisten keskuudessa ja yli kymmenen ihmisen kerrottiin saaneen Pyhän Hengen kasteen. Blomin ja Anderssonin toiminta päättyi kuitenkin vuonna 1909 onnettomuuteen rukousviikolla, jolloin saarnaaja yritti kävellä vetten päällä ja hukkui.Kay & Dyer 2011, s. 22 Uudesta herätyksestä kiinnostuttiin myös muualla Suomessa. Helsingissä joukko lestadiolaisia kiinnostui Barrattin toiminnasta ja jotkut heistä tekivät matkoja Osloon tutustuakseen liikkeeseen. Alkuvaiheen helluntaiherätyksestä kiinnostuneita olivat muun muassa kumpulalaisten saarnaaja Johan Johansson, Sörnäisten yhteiskoulun johtajatar Hanna Castrén sekä Arno Fellman, joka kutsui Barrattin myös Suomeen.Narvalaisuus Ahonen 1994, s. 42. Kinnunen 2004, s. 213–214. Barratt piti vuoden 1911 kokouksia muun muassa Helsingin Rauhanyhdistyksen rukoushuonessa sekä Johanneksenkirkossa. Barrattin kokouksissa kerrotaan ihmisten parantuneen, muun muassa Hilda Holm keuhkotaudista ja Lyydia Korpi. Saarnaaja Johan Johansson toimi useissa kokouksissa Barrattin tulkkina. Viipurissa kokouksia pidettiin O. Rosénin johtamassa ruotsinkielisessä metodistikirkossa ja Tampereella kokouksia pidettiin Puuvillatehtaan kirkossa.Seila 1970, s. 12Holm 1978, s. 22 Entinen Pelastusarmeijan upseeri oli tutustunut Yhdysvalloissa helluntaiherätykseen ja kokenut henkikasteen, minkä vuoksi tämä oli jättänyt Pelastusarmeijan. Olsen- Smidt saapui Suomeen Barrattin kannustamana.Brofeldt 2005, s. 25–26. === Ensimmäiset kasteet ja liikkeen vakiintuminen === Olsen-Smidtin ohjauksessa yhä useammat omaksuivat aikuiskasteen näkemyksen. Helluntaiherätyksen ensimmäiset kasteet järjestettiin vuonna 1912 helluntaiherätyksen kesäjuhlilla Lempäälässä vuonna 1912. Lempäälän juhlilla puhuivat Gerhard Olsen-Smidt, Pekka Brofeldt sekä yhdysvaltalainen pastrori J. H. King.Tampereen Saalem- seurakunta 40 vuotta 1921–1961, s. 14. Aikuiskasteen myötä monet lestadiolaiset etääntyivät liikkeestä. Vielä vuonna 1912 Barratt kannatti ekumeniaa sekä lapsikastetta ja halusi helluntailaisen herätyksen pysyvän kirkkojen sisäisenä herätyksenä. Vuonna 1913 Lewi Pethrus kastoi Barrattin kuitenkin Tukholmassa.Ahonen 1994, s. 94. Kasteopetus jakoi liikettä, ja Helsingissä osoitteesssa Kolmas linja 8 entisistä baptisteista kokoontunut ryhmä piti kiinni aikuiskasteesta. He olivat nimellisesti edelleen baptisteja, vaikka eivät voineet henkikasteen koettuaan olla yhdessä muiden baptistien kanssa.Ahonen 1994, s. 47–61, 107–108. Lahdessa pidettiin kaksi viikkoa kestänyt helluntaiherätyksen yhteinen raamattukurssi ja kesäjuhla 1914. Vuonna 1912 alettiin julkaista norjalaisesta Korsets Seieristä suomennettua Ristin Voitto -lehteä, jonka ensimmäisenä julkaisijana toimi H. W. Sjöblom, maisteri Arno Fellman toimi suomentajana. Ensimmäisen vuoden ajan lehti painettiin Norjassa (numerot 1–6).Ristin Voitto nro 42 14.10.1976, s. 4.Ahonen 1994, s. 47–61.Tampereen Saalem-seurakunta 40 vuotta 1921–1961, s. 13.Kay & Dyer 2011, s. 25 Venäläisten kieltäessä helluntailaisten toiminnan sodan aikana 1915–1916, Siloamin jäsenet repivät Helluntailauluja-kirjastaan ensimmäisen lehden pois. Toinen helluntailainen ryhmä piti kokouksia Tarkk’ampujankadulla, sillä heidän saarnaajansa Gerhard Olsen-Smidt oli joutunut lähtemään sodan vuoksi ulkomaalaisena maasta pois ja hänen tilalleen tuli entinen lähetyssaarnaaja Vilho Pylkkänen.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 7–8. Gerhard Olsen-Smidt palasi Suomeen 22. marraskuuta 1919. === Jakautuminen seurakuntakäsityksen pohjalta === Helluntailaisten mielipiteitä jakanut ehtoolliskysymys ratkaistiin eräässä kastekokouksessa Betel-kirkossa Isolla Roobertinkadulla. Kokouksessa olivat muun muassa Olsen-Smidt ja Väinö Plafer, Eino I. Manninen, Vilho Pylkkänen ja useita muita. Olsen-Smidt kysyi: ”Emmekö tahdokin kulkea siinäkin Sanaan luottaen, että vain kastetuille uskoville kuuluu ehtoollinen?” Kädennostolla koko joukko hyväksyi esityksen. Tämä oli ensimmäinen julkinen tilaisuus, jossa asia tuli esille. Helluntailaiset jakaantuivat 1920 ehtoolliskysymyksen vuoksi helluntaiystäviin ja helluntaiseurakuntiin.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 10–13. == Sotien välinen aika 1920–1939 == Gerhard Olsen-Smidt järjesti 1920 Helsingissä Helluntaiseurakunnan, jonka kokoontumispaikka oli Ludviginkadulla Helsingin Sanomain salissa 4. kerroksessa ja myöhemmin Liisankatu 17:ssä. Tästä ryhmästä muodostui myöhemmin Filadelfiaseurakunta. Eino I. Manninen valittiin seurakunnan vanhimmaksi joulukuussa 1920. Olsen-Smidt oli valloittava johtaja, ja liike keskittyi vahvasti hänen henkilöönsä. Häntä syytettiin taloudellisista väärinkäytöksistä ja yksinvaltaisesta johtamistavasta. Keväällä 1925 Olsen-Smidt pidätettiin Helsingissä ”homoseksuaalisen hurjastelun” takia, ja hänet tuomittiin huhtikuussa 1925 kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen haureudesta, sillä hänellä oli ollut seksuaalisuhteita kahteen nuorukaiseen, jotka toimivat seurakunnassa. Vankeustuomion jälkeen hänet karkotettiin Norjaan. Tuomio merkitsi helluntailiikkeelle huomattavaa kriisiä. Eino Manninen kutsuttiin Viipurista 1925 seurakunnan johtajaksi, kun Gerhard Olsen-Smidt oli karkotettu maasta. Filadelfiaseurakunnan kokoukset olivat kaksikielisiä. Syksystä 1927 alettiin pitää suomenkielisiä kokouksia poliisimaneesissa sunnuntai-illoin. Vuoden 1928 alusta pidettiin kaksikielisiä kokouksia yhteiskoululla Kirkkokatu 6:ssa. Eino I. Mannisen pyydettyä vapautusta julistajan tehtävistä, 13 helmikuuta 1928 valittiin seurakunnan johtajaksi Nikolai Pöysti ja saarnaajaksi Lauri Mömmö. Kirkkokatu 6:ssa jatkettiin suomenkielisten kokouksien pitämistä sunnuntai-illoin. Seurakunta jakaantui kahtia, suomenkieliset vuokrasivat Koiton pikkusalin Yrjönkadulta. Eino I. Mannisen johdolla tutkittiin mahdollisuutta sulauttaa suomenkielinen työ Siloamiin, mutta se ei toteutunut.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 10–18 Tampereen Saalem-seurakunta perustettiin 23. tammikuuta 1921 Fr. r. Lieslehdon johdolla. Seurakuntaan liittyi 57 henkeä. Seurakunta kokoontui entisessä Kauppakoulun salissa Puutarhakatu 16:ssa. Syksystä 1923 lähtien seurakunta kokoontui VPK:n piharakennuksessa, ns. Puusalissa, aina vuoteen 1951 asti, jonka jälkeen seurakunta vuokrasi Evankelisten ystäväin omistaman Lähetystalon huoneiston Hämeenkatu 20:stä. Tampereen Saalem-seurakunta muutti 29. maaliskuuta 1958 uuteen rukoushuoneeseen Aleksanterinkatu 18.Tampereen Saalem-seurakunta 40 vuotta 1921–1961, s. 15–24 Turun helluntaiseurakunta perustettiin 27. helmikuuta 1921 Toivo II järjestetyssä järjestäytymistilaisuudessa, Kaskenkatu 16 b:ssä, sunnuntaina kello 16. Perustettuun Turun helluntaiseurakuntaan liittyi 70 helluntailaisen näkemyksen omaksunutta kastettua kristittyä. Seurakunnan ensimmäisenä saarnaajana toimi Albert Estlander. Seurakunta kokoontui Puutarhakatu 37 olevassa liikehuoneistossa 1921–1923.Turun Helluntaiseurakunta 1921–1971, s. 16–17 Helsingin Saalem-seurakunta perustettiin 11. maaliskuuta 1928, kun 11 veljeä oli kokoontunut rukouskokoukseen. Vuoden 1928 aikana seurakuntaan liittyi 211 henkeä, vuonna 1929 liittyi 69 henkeä. Jäsenmäärä kasvoi vuoteen 1933 mennessä 800 henkeen.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 19–20. Lauri Hokkanen siirtyi Vapaakirkosta 2. syyskuuta 1929 Helsingin Saalem- seurakuntaan. Hokkanen toimi Ristin Voiton toimittajana Eino I. Mannisen jälkeen.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 22 Vuosien 1920–1933 aikana Suomessa vierailivat skotlantilainen Donald Gee, englantilaiset Smith Wigglesworth, Myerscough, G. Ewery, sekä norjalainen T. B. Barratt. Myös Gerhard Olsen-Smidt palasi laittomasti Suomeen saarnaamaan vuonna 1930, mutta hänet karkotettiin uudelleen. Vilho Pylkkänen julkaisi vuodesta 1923 lähtien helluntaiystävien Voitto Sanoma -lehteä.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 10–14 Vuonna 1925 siirtyi huomattava joukko aktiivisia työntekijöitä helluntaiherätyksen puolelle, muun muassa Pekka Brofeldt, A. Lahtinen, K. A. Hellman, Liida Myyrä, Lydia Korpi, Ester Karppi ja Rosa Orpana. Helluntaiystävien joukkoon jäivät Vilho Pylkkänen ja Evert Jäppinen.Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu, s. 14. Ristin Voitto -kustannusyhtiön perustivat vuonna 1926 Arthur Hällström, Julius Hynninen, Fr. Lunden (Lieslehto), Väinö Pfaler, Selin Suomela ja O. Viitanen.Ristin Voitto nro 42 14.10.1976, s. 4,11–12 Turun helluntaiseurakunta sai 1930 johtajakseen ruotsalaisen Carl Forsbergin ja seurakunta muuttui kaksikieliseksi. Kaikki saarnat käänsi suomeksi Elli Honka-Suomela. Forsbergin aikana seurakunta muutti suurempaan huoneistoon Anikaistenkatu 1:teen, jossa oli istumapaikkoja 225 henkilölle.Turun Helluntaiseurakunta 1921–1971, s. 18 Englantilainen Smith Wigglesworth vieraili Suomessa juhannuksena 1931, tuolloin Wigglesworth piti kokouksia Turun palokunnan salissa. Monet sairaat parantuivat ja useat täyttyivät Pyhällä Hengellä.Turun helluntaiseurakunta 1921–1971, s. 19 Helsingin Siiloam- ja Saalem-seurakunta yhdistettiin 1934.Ristin Voitto nro 42, 14.10.1976, s. 14. Turun helluntaiseurakunnan saarnaajaksi valittiin vuonna 1934 Vilho Soininen. Vuonna 1935 pidettiin useita ulkoilmakokouksia Turun puistoissa. Turun helluntaiseurakunnassa oli herätyksiä vuosien 1930–1936 ajan.Turun Helluntaiseurakunta 1921–1971, s. 19–20 === Jämsän ihme 1932 === Helluntaiherätyksen järjestämissä kokouksissa julistettiin, kuinka Jumalan sana voi parantaa sairauden vallassa olevia ihmisiä. Koska parantumisia tapahtui melko harvoin, Jämsässä 23. syyskuuta 1932 tapahtunut 3-vuotiaan Kirsti Aurevaaran parantuminen vatsakalvo- ja umpisuolentulehduksesta herätti sen verran yleistä huomiota, että Eduskunnan pikakirjoittajana toiminut Pekka Lattu julkaisi tapahtuneen johdosta pienen vihkosen kahtena painoksena lapsen isän, osaltaan tapauksen johdosta sittemmin hengelliseen kääntymykseen tulleen ja itsekin helluntaisaarnaajana toimineen poliisikonstaapeli Kalle Aurevaaran sanelusta. Saarnaaja Fabian Paakkari oli Aurevaarojen kotona rukoillut Kirstin puolesta, joka kahden lääkärin mukaan oli niin huonossa kunnossa, että kuolema oli odotettavissa kahden tunnin sisään. Rukouksen jälkeen Kirsti nousi vuoteesta ja kaksi lääkäriä todistivat hänen parantuneen. Edelleen virkeänä isoäitinä synnyinpaikkakunnallaan asuva Kirsti on kertonut itsekin selvästi muistavansa tuolloin rukouksen aikana hänen vuoteensa viereen ilmestyneen kirkkaan olennon, joka otti häntä kädestä kehottaen: "Nouse Kirsti ylös!" Sittemmin vuonna 2002 on Kirstin parantumisihmettä sivuten hänen puolisonsa lehtori Reino Tammela julkaissut omakustanteen saarnaaja Kalle Aurevaaran toiminnasta lukuisten parantumis- ja voimatekojen kuvauksena.Uranuurtaja, s. 77. === Suhde luterilaiseen kirkkoon ja Veljeskokous 1940 === Vapaiden suuntien ilmaantuminen 1800-luvun loppupuolella herätti luterilaisessa kirkossa monenlaisia tunteita ja sai aikaan monenlaisia tekoja. Baptistien, Pelastusarmeijan, vapaakirkollisten ja metodistien toimintaa vastustettiin voimakkaasti, lehdissä kirjoiteltiin tuomitsevia artikkeleita. Vapaiden suuntien saarnaajia pahoinpideltiin, vangittiin ja heidän kokouksiaan häirittiin kaikin tavoin. Samaan aikaan oli kuitenkin kirkossa sellaisiakin pappeja, jotka suhtautuivat ymmärtäväisemmin vapaisiin suuntiin. Helluntaiherätyksen muodostumisen aikana ilmapiiri oli jonkin verran vapautuneempi, mutta voimakasta vastustusta yhä esiintyi.Kalliisti ostettu vapaus, s. 9–80Lähteitä kyynelten laaksosta, s. 83, 85–87 Tampereella pidettiin 15–17. toukokuuta 1940 yhteiskristillinen kokous Eri piireihin kuuluvien saarnaveljien hengellisen elämän syventämistä ja keskinäistä rakentumista varten. Tämän kokouksen taholta julkaistiin Suomen lehdissä kaikille kristillisille piireille osoitettu veljellinen tervehdys, joka oli samalla vilpitön kädenojennus luterilaiselle kirkolle. Tervehdys otettiin lämmöllä vastaan luterilaisen kirkon pappien puolelta ja luvattiin osallistua seuraavaan veljeskokoukseen. Tampereen kokouksessa valittiin seuraavaa kokousta valmisteleva toimikunta, johon kuuluivat skutnabbilainen Aatu Heiskanen (1886–1941), vapaakirkollinen Oskari Jalkio, baptisti Akseli Jauhiainen, helluntailaiset Eino Manninen ja Niilo Suomela.Veljesyhteys, s. 9 Kinnunen 2004. s. 215 Helsingin Saalem-seurakunnassa pidettiin toinen yhteiskristillinen Veljeskokous 25–28. marraskuuta 1940. Kokoukseen osallistui helluntailaisia, luterilaisia, vapaakirkollisia ja skutnabbilaisia. Puhumassa ja muulla tavalla osallistumassa olivat muun muassa Eino I. Manninen ja Paavo Attila, Lauri Hokkanen, Kalle Korhonen, Ensio Lehtonen, Väinö Rissanen, Jalmari Raitio, Eeli Jokinen, Hugh Sladen, Mikko Salminen, Toimi Yrjölä, Eino Heinonen, Jaakko Ketola, Eelis Gulin, Aarne Ylppö, Harri Pennanen, Aukusti Jauhiainen, Niilo Suomela, Peter Talikka, Vilho Pylkkänen, Kosti Kankainen, Paavo Virkkunen ja R. Sjöblom.Veljesyhteys, s. 11–13 Vilho Soininen ja muutamat muut helluntailaiset vastustivat yhteistyötä, jota harjoitettiin Eino I. Mannisen ja eräiden muiden johdolla valtionkirkon pappien ja muiden suuntien saarnamiesten kanssa.Poika lähti maailmalle, s. 253 Vilho Soininen kirjoitti Kuopiossa toimiessaan pienen kirjan Mikä on totuus kristittyjen yhteydestä, joka painettiin vuonna 1941. Siinä olivat muun muassa Toimi Yrjölän, Veikko Lähteen, Armas Von Bellin ja Unto Kunnaksen kirjoitukset aiheesta, sekä T. B. Barrattin kirjoitus Ristin Voitosta sekä Carl Forsbergin kirjasta otettu lainaus.Mikä on totuus kristittyjen yhteydestä == Sodanjälkeinen aikakausi == Ensimmäinen raamattuopisto aloitti toimintansa Paimiossa 12. lokakuuta 1952 Toivo Heikkisen johdolla. Myöhemmin raamattuopiston toiminta siirrettiin Hämeenlinnan Hattulaan, Paimion rakennuksien huonon kunnon ja opiston syrjäisen sijainnin takia.Ristin Voitto nro 12 20.3.1975, s. 6–7 IBRA-radio lähetys r. y. perustettiin Helsingissä toukokuussa 1955. Ensimmäiset lähetykset alkoivat Tangerissa heinäkuussa. Lähetyksiä oli seitsemällä Euroopan kielellä neljä tuntia 45 minuuttia joka päivä. IBRA tuotti myös äänilevyjä. IBRA-radion toiminta Tangerissa loppui 1959, kun radioasema kansallistettiin. Vuodesta 1970 lähetyksiä jatkettiin Portugalista Sinesin kaupungista.Ristin Voitto nro 22 19.5.1975, s. 5Suomen Helluntaiherätyksen historia, s. 378–381 Vilho Soininen oli yksi IBRA-radio lähetys ry:n perustajajäsenistä.Herätyksen historia, s. 357Suomen Helluntaiherätyksen historia, s. 348 Helluntaiherätyksen kesäkonferenssi 1957 pidettiin Turussa Kupittaanpuistossa. Konferenssin järjestäneessä Turun helluntaiseurakunnassa oli tuolloin noin 1 300 jäsentä.Turun helluntaiseurakunta 1921–1971, s. 29–30 === Soinis-käräjät Tampereella 1960 === Kuopion Eelim-seurakunnan saarnaajana toiminut Vilho Soininen siirtyi Helsingin Siion-seurakunnan saarnaajaksi, ja hänelle pidettiin uuden saarnaajan tervetulojuhla 18. marraskuuta 1958. Hän oli pidemmän aikaa epäröinyt tehtävän vastaanottamista tietäessään saalemilaisten ja siionilaisten keskinäisistä erimielisyyksistä.Mitä todella tapahtui, s. 19–20Mannisentie, s. 73 Eino I. Manninen ja Vilho Soininen kuuluivat helluntaiherätyksen niin sanottuihin vahvoihin miehiin. He molemmat saivat osakseen laajaa luottamusta ja arvostusta helluntailaisten keskuudessa. Eino I. Manninen johti Saalem-seurakuntaa ja Vilho Soininen Siion-seurakuntaa. Tuntemattomasta syystä heidän keskinäiset välinsä kuitenkin rikkoutuivat. Välien rikkoonnuttua Soinista kohtaan esitettiin vakava syytös moraalittomasta käyttäytymisestä. Asia käsiteltiin hovioikeudessa ja Soininen sai ehdollisen tuomion. Raastuvanoikeus kuitenkin vapautti Soinisen syytteistä. Helsingin Saalem-seurakunta vei Eino I. Mannisen johdolla asian Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeus antoi lääkärinlausunnon ja Saalem-seurakunnalta saamansa kuulustelupöytäkirjan perusteella Soiniselle ehdollisen tuomion. Tämän jälkeen Vilho Soinista syytettiin muun muassa laittomasta rahankeräämisestä amerikkalaisen A. A. Allenin vieraillessa Siion-seurakunnassa. Syyte ei kuitenkaan johtanut tuomioon asti, vaan todettiin Helsingin Saalem-seurakunnan keränneen rahaa samalla tavalla T. L. Osbornen kokouksessa ja aikaisen muun muassa Katinalan raamattuopistoa rakennettaessa.Mitä todella tapahtui, s. 20–34 Vilho Soininen erotettiin helluntaiherätyksen työyhteydestä 1960 ilmiannon perusteella, asia jota Soininen ei koskaan hyväksynyt. Soinista syytettiin hyvin läheisestä ja intiimistä suhteesta erääseen uskovaiseen naiseen.Mitä todella tapahtui, s. 7–8 Tampereen helluntaiseurakunnan saarnaajana toiminut Uuno Palonen toteaa muistelmissaan, että ns. Soinis- käräjät, joihin kutsuttiin 400 veljeä ja jotka pidettiin Tampereella 17. lokakuuta 1960, sammuttivat herätykset vuosiksi Tampereella ja koko herätysliikkeessä.Rakkaus rakentaa, Uuno Palonen lähikuvassa, s. 157 Uuno Palonen ehdotti kolme kertaa, että asia olisi käsitelty vain muutaman veljen ja Soinisen kesken, mutta se ei sopinut. Uuno Palonen kertoi että ennen käräjiä oli Tampereella kastettu 1950-luvun lopulla 300 ihmistä vuosittain, tämän jälkeen kastettiin vain 30 ihmistä vuosittain. Mannisentie, s. 73 == 1960-luvun uudistusliikkeet == Helluntaiherätykselle oli alkuaikoina ominaista luottamus Joelin kirjan profetian täyttymiseen ja liikettä on seurannut joukko uusia, pienempiä ja suurempia herätyksiä. 1960-luvulla syntyivät muun muassa herätystä uudistava Maranata-liike ja Jeesus-liike sekä tiiviisti tämän yhteydessä karismaattinen liike. Jeesus-liike ja karismaattinen liike rakensivat yhteyttä kaikkien kristittyjen välille ja myös helluntailiikkeen julistus koki uudistuksen karismaattisuuden suhtautuessa myönteisesti Pyhän Hengen työhön.Herberts 1995, s. 207–209 Kansainvälinen nuorisoherätyksen aalto vaikutti myös Suomen helluntaiseurakunnissa ulospäin suuntautuvan evankelioimistyön voimistumiseen ja muun muassa Kristillisen alkoholisti- ja narkomaanityö ry:n perustamiseen vuonna 1971. == 1980-luvun kasvu == 1980-luvulla helluntaiherätys levisi erityisen voimakkaasti kolmannessa maailmassa ja kansainvälinen helluntailiike kasvoi runsaasti. Uudessa herätyksessä oli vahvoja karismaattisia piirteitä. Euroopassa kasvu on Pohjoismaita lukuun ottamatta jäänyt pienemmäksi. 1980-luvulta lähtien herätys vaikutti vahvasti uskonnolliseen elämään ja sekä Ruotsissa että Suomessa perustettiin uusia seurakuntia. 1970- ja 1980-luvuilla helluntaiherätys koki voimakasta kasvua Suomessa ja erityisesti herätyssaarnaaja Niilo Yli-Vainio jätti kasvun johtohahmona jälkensä suomalaiseen uskonnolliseen elämään. Yli- Vainion kokoukset keräsivät runsaasti väkeä ja herätykseen osallistuivat niin luterilaiset kuin vapaakirkolliset. === Yli-Vainion herätys 1977–1982 === Väsynyt ja paljon sairastellut Niilo Yli-Vainio (1920–1981) matkusti Australiaan vuoden 1976 lopulla (katso Mauno Saari, Saarnaaja. Niilo Yli- Vainion elämä, taistelu ja päiväkirjat; Tytti Träff, Elämä voittaa). Palattuaan Suomeen, hän oli kuin toinen mies. Hänen aikaisemmin niin tuliset parannussaarnansa olivat vaihtuneet rakkaudelliseen julistukseen. Niilo Yli- Vainion kokouksissa ihmiset alkoivat kokea outoja, he kaatuivat Yli-Vainion rukoillessa. Aikaisemmin tuollaista oli tapahtunut lähinnä Suomessa vierailleiden ulkomaalaisten julistajien, kuten Lorne Foxin ja Tommy Hicksin, kokouksissa. Helluntaiseurakuntien jäsenmäärä kasvoi Yli-Vainion julkisen toiminnan aikana (1977–1981) noin 6 000 hengellä.Suomen Helluntaiherätyksen historia, s. 341–348 == Helluntaikirkon aika 2001–2010 == Helluntaiherätyksen keskuudessa oli käyty pidemmän aikaa keskusteluja keskusjohtoisesta kirkkokunnasta. Helluntaiherätyksen keskuudessa arvostetussa asemassa olevien veljien Eino I. Mannisen ja Eino Ahosen vastustuksen vuoksi kirkkokuntahanke ei aikaisemmin saanut riittävää kannatusta. Tampereen helluntaiseurakunnassa pidettiin 15. syyskuuta 2001 kokous, jossa helluntaiseurakuntien edustajien enemmistön päätöksellä päätettiin Helluntaikirkko-nimisen uskonnollisen yhdyskunnan perustamisesta. Suomen Helluntaikirkko rekisteröitiin 2002. Suomen Helluntaikirkko merkittiin uskonnollisten yhdyskuntien rekisteriin 25. maaliskuuta 2003. Helluntaikirkon hallitukseen kuuluivat vuonna 2010 Vesa Pylvänäinen (puheenjohtaja), Pekka Havupalo, Esko Matikainen, Lasse Ripatti, Jorma V. A. Halonen, Usko Katto, Yrjö Kemppainen, Timo Konttinen, Aulis Koponen, Kimmo Mantsinen, Seppo Salonen ja Saara Tikkakoski.Helluntaikirkon hallitusHelluntaikirkon perustaminen Suomen Helluntaikansa ry perustettiin Helluntaiherätyksen itsenäisten seurakuntien toimikunnan kokouksessa 28. heinäkuuta 2003. Suomen Helluntaikansa ry:n pyrkimyksenä on pitää helluntaiseurakuntien rakenne entisellään, yhdistyksen kannattajat eivät hyväksy keskusjohtoista kirkkokuntaa, vaan korostavat itsenäisten paikallisseurakuntien merkitystä. Suomen Helluntaikansa ry järjestää yhteisiä juhlia ja Jumalan sanan opetustilaisuuksia.Helluntaikansa ry:n perustaminen Kotimaalehti Helluntailiike kiistelee kirkkokunnasta Helluntailaisten lukumääräksi vuonna 2012 ilmoitetaan 46 358 ihmistä.Helluntaiherätys pieneni hieman pitkästä aikaa 27.12.2012 Helluntaiseurakuntia on noin 237 kpl (2010).Yleistietoja helluntaiherätyksestä Suomen Helluntaikirkkoon kuuluu noin 6 700 jäsentä (2010), joka on noin 14 prosenttia helluntailaisista.Suomen Helluntaikirkon jäsenmäärä 10.1.2012 ==Lähteet== * Ahonen, Lauri K.: Suomen Helluntaiherätyksen historia. Päivä Oy, 1994, ISBN 951-622-603-5 * toim. Ahonen, Lauri K.: Kohti päämäärää. Ristin Voitto, Vantaa, 1993, ISBN 951-606-361-6 * Ahonen, Eino: Ristin Voitto vuosikerrat 1975–1976. Ristin Voitto, 1975–1976 * Brofeldt, Pietari: Helluntai-herätys Suomessa: Muistelmia 20 v. ajalta. Helluntaikansa, 2005 * Hartonen, Vilho, Kunnas, Unto: Poika lähti maailmalle. Tikkurila, Ristin voitto, 1973, ISBN 951-605-355-6 * Heino, Harri: Mihin Suomi tänään uskoo. WSOY, Helsinki, 1997, ISBN 951-0-27265-5 * * * Jansson, Erik: Lähteitä kyynelten laaksosta. Totuuden kaiku, Tampere, 1949. * * * Kuosmanen, Juhani: Herätyksen historia. Ristin Voitto, 1979, ISBN 951-605-542-7 * Lahti, Heikki: Turun helluntaiseurakunta 1921–1971. Turun helluntailähetys, 1971 * Lattu, Pekka: Kalliisti ostettu vapaus: Piirteitä valtiokirkosta eroavalla kannalla olevien uskovaisten taisteluista. Ristin Voitto, Helsinki, 1939 * Lehtonen, Ensio: Veljesyhteys. Helsinki, 1941 * Lieslehto, F. R.: Tampereen Saalem-seurakunta 40 vuotta 1921–1961. Tampereen Saalem-seurakunta, Tampere, 1961 * Lundelin, Lauri: Helluntaituulia varsinaissuomessa. Turun helluntailähetys 1994, ISBN 952-90-6046-7 * Manninen, Eino: Helsingin Saalem-seurakunnan viisivuotisjulkaisu. Helsinki, 1933 * Manninen, Veikko: Mannisentie. Aika Oy, 1995, ISBN 951-606-424-8 * toimikunta: Muistoja ja kirjoituksia. Ristin Voitto, Tikkurila, 1978, ISBN 951-605-513-3 * Paakari, Lauri: Uranuurtaja: Piirteitä Fabian Paakkarin, helluntaiherätyksen tienraivaajan elämästä ja toiminnasta. Mynttilän rukoushuone, Kuopio, 1947 * Palonen, Irja: Rakkaus rakentaa, Uuno Palonen lähikuvassa. Vantaa, Ristin voitto, 1985, ISBN 951-605-888-4 * Seila, Taito: Mitä todella tapahtui. Ristin Sanoma, 1970 * Soininen, Vilho: Mikä on totuus kristittyjen yhteydestä. Rukoushuoneyhdistys Elim, 1941 * Soininen, Vilho: Monen ahdistuksen kautta. Ristin Sanoma, 1961 ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Helluntaiherätyksen epäviralliset sivut * Suomen Helluntaikirkko * Rossi Helluntaiherätys ja Helluntaikirkko * Suomen Helluntaikansa ry. * Luokka:Kristinuskon historia Suomessa