EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Nicolas Rio

Nicolas Rio (s. 22. huhtikuuta 1995) on ranskalainen suunnistaja. Riian MM- kilpailuissa 2018 Rio saavutti pronssia Ranskan viestijoukkueessahttps://yle.fi/urheilu/3-10345600 kuten myös Sarpsborgin MM- kilpailuissa 2019. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan kuudestoista sija.http://runners.worldofo.com/nicolasrio.html EM-kilpailuista hänellä on pronssimitali viestistä Ticinon EM-kilpailuista 2018. Juniorien MM-kilpailuissa Rio on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Keskisaari

Keskisaari voi tarkoittaa muun muassa seuraavia: ==Paikannimi== * Keskisaari, Kuopion 61. kaupunginosa entisen Maaningan kirkonkylän taajaman luoteispuolella * Keskisaari, Kuopion Maaningan pitäjän alueella Maaninkajärvessä sijaitseva saari * Keskisaari, kylä ja aiemman Keskisaaren koulun sijaintipaikka Lappeella * Keskisaari, kylä Koiviston maalaiskunnan alueella luovutetussa Karjalassa ==Sukunimi== * Keskisaari, suomalainen sukunimi
Raimo Taskinen

Raimo Johannes Taskinen (14. joulukuuta 1939 Kemi – 21. maaliskuuta 2004 Kemi) oli suomalainen kilpapainija. == Ura aktiivipainijana == Raimo Taskinen aloitti painiuransa Kemin Innossa 10-vuotiaana vuonna 1950 ja edusti koko uransa samaa kemiläisseuraa. Pääosan urastaan hän paini sarjassa alle 57 kg ja erityisesti kreikkalais-roomalaista painia. Ensimmäinen menestys tuli tosin vapaapainin puolella, kun hän voitti vuonna 1959 TUL:n mestaruuden vapaapainissa sarjassa alle 52 kg. Vuonna 1962 hän saavutti ensimmäisen SM- mitalin sijoittuessaan sarjassa alle 57 kg hopealle. Sen jälkeen hän voitti viisi kertaa peräkkäin Suomen mestaruuden vuosina 1963–1967. Seuraavana kolmena vuotena tuli vielä pronssia vuonna 1968, kuudes mestaruus 1969 ja hopeaa vielä 1970. Taskisen uran alkuvaiheeseen eli ennen vuotta 1962 TUL:n ja Painiliiton urheilijat eivät kilpailleet samoissa kisoissa. Lisäksi TUL:n urheilijat eivät päässeet kansainvälisiin Painiliiton alaisiin edustustehtäviin.Hursti 2007, s. 251–256, 326–331, TUL-mestaruuksia Taskinen paini seitsemän kreikkalais-roomalaisella puolella ja kaksi vapaassa vuosina 1959–1971.Hursti 2007, s. 326, Työläisurheiluliittojen MM tuli Israelissa vuonna 1966.Hursti 2007, s. 329 Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Raimo Taskinen tuli hopealle vuonna 1963 ja otti mestaruuden vuonna 1965. Vuosi 1964 ja siihen liittyvät karsinnat Tokion olympialaisiin aiheuttivat paljon keskustelua etenkin TUL:n puolelta. Jännitteet Painiliiton ja TUL:n välillä olivat edelleen olemassa yhteistyöstä huolimatta. Maailmanmestaruuskilpailuihin Taskinen osallistui kerran eli vuoden 1965 Tampereen kisoihin. Loppusijoitus oli MM-kisoissa kuudes.Hursti 2007, s. 329–330 == Ura valmennustehtävissä == Raimo Taskinen valmensi seurassaan Kemin Innossa 1960-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1985 asti. Aktiiviuransa päättymisen jälkeen Taskinen toimi TUL:n painijoiden päävalmentajana 1972–1980. Päävalmentajan tehtävä oli kuitenkin osa-aikainen.Hursti 2007, s. 330, == Muu toiminta == Aktiivipainin ja valmennustoiminnan lisäksi Raimo Taskinen pelasi seuransa jalkapallon edustusjoukkueessa vuosina 1957–1965, jolloin Kemin Into pelasi Maakuntasarjassa eli Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Taskinen oli Kemin kaupunginvaltuustossa vuosina 1973–1976 SKDL:n ryhmässä. Ansioistaan Suomen urheilussa Taskiselle myönnettiin vuonna 1989 Suomen Liikuntakulttuurin ja Urheilun hopeinen ansioristi. == Saavutukset == * Pohjoismaiden mestaruus 1965 ja hopea 1963, * Suomen mestari kreikkalais- roomalaisen painin sarjassa alle 57 kg kuusi kertaa eli 1963–1967, 1969 ja hopeaa 1962 ja 1970 sekä pronssia 1969, * TUL:n mestari yhdeksän kertaa, joista seitsemän kreikkalais-roomalaisessa ja kaksi vapaapainissa, * Kansainvälisen Työläisurheiluliiton mestaruus vuonna 1966. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat Luokka:Suomalaiset painivalmentajat Luokka:Kemin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Emil Ludwig

Emil Ludwig, sukunimi alkuaan Cohn (25. tammikuuta 1881 Breslau, Saksa – 17. syyskuuta 1948 Moscia, Ascona, Sveitsi) oli saksanjuutalainen toimittaja ja kirjailija, joka oli tunnettu erityisesti kirjoittamistaan henkilöelämäkerroista. Ludwig kirjoitti aluksi näytelmiä ja novelleja ja työskenteli samalla journalistina. Hän muutti 1906 Sveitsiin ja työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Berliner Tageblatt -lehden kirjeenvaihtajana Wienissä ja Istanbulissa. Ludwig sai Sveitsin kansalaisuuden 1922 ja hän muutti Yhdysvaltoihin 1940. Toisen maailmansodan jälkeen hän palasi Saksaan lehtimieheksi ja onnistui muun muassa löytämään Johann Wolfgang von Goethen ja Friedrich Schillerin ruumisarkut, jotka olivat kadonneet Weimarissa vuosien 1943–1944 tienoilla. Viimeiset vuotensa Ludwig asui Sveitsissä, missä hän myös kuoli. Ludwig sai mainetta 1920-luvulla kirjoittamistaan henkilöelämäkerroista, joissa yhdistettiin faktaa ja fiktiota psykologiseen henkilöanalyysiin. Hänen kirjoittamansa elämäkerrat olivat suosittuja myös Saksan ulkopuolella. Ludwig julkaisi elämäkerrat muun muassa Goethesta, Rembrandtista, Michelangelosta, Napoleonista, Jeesuksesta, Otto von Bismarckista, keisari Vilhelm II:sta ja Abraham Lincolnista. Natsien noustua valtaan Saksassa Ludwigin kirjat kiellettiin toukokuussa 1933 epäkansallisina. Emil Ludwig teki myös henkilöhaastatteluja. Hän haastatteli Benito Mussolinia, Mustafa Kemal Atatürkiä, Tomáš Garrigue Masarykiä sekä vuonna 1931 Josif Stalinia. == Suomeksi ilmestyneitä teoksia == * Goethe. 1, Edellinen nide ; suomentanut J. Hollo. Otava 1927 * Goethe. 2, Jälkimmäinen nide ; suomentanut J. Hollo. Otava 1927 * Ihmisen poika : Jeesuksen historia ; tekijän luvalla suomentanut J. Hollo. Otava 1928 * Wilhelm II ; tekijän luvalla suomentanut Y. Gustafson. WSOY 1928 * Napoleon ; tekijän luvalla suomentanut Huugo Jalkanen. WSOY 1929, 2. painos 1930 * Heinäkuu 1914. Kirja, Helsinki 1929, 2. painos 1930 * Lincoln ; tekijän luvalla suom. J. Hollo. WSOY 1930 == Aiheesta muualla == * Emil Ludwigin teoksia Internet Archivessa * Emil Ludwig haastattelee Stalinia 13.12.1931 (englanninkiel. teksti) * Emil Ludwigin haastattelut Mussolinin kanssa julkaistuna 1932 kirjassa Talks with Mussolini (Internet Archive) Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
SriLankan Airlines

SriLankan Airlines on Sri Lankan kansallinen lentoyhtiö. Yhtiön solmukohtana toimii Bandaranaiken kansainvälinen lentoasema, josta lentoyhtiö lentää maailmanlaajuisesti yli 40 kohteeseen. Yhtiö perustettiin vuonna 1979 Air Lankana. Yhtiö liittyi lentoyhtiöallianssi Oneworldiin vuoden 2014 toukokuussa. == Laivasto == Maaliskuussa 2022 SriLankan Airlinesin laivasto koostui seuraavista lentokoneista: SriLankan Airlinesin laivasto Konetyyppi Lukumäärä Tilaukset Matkustajapaikkoja P Y Yhteensä Airbus A320-200 5 -- 16 120 136 Airbus A320neo 2 -- 12 138 150 Airbus A321-200 1 -- 16 153 169 Airbus A321neo 4 -- 16 153 169 Airbus A330-200 4 -- 18 251 269 Airbus A330-300 7 -- 28 269 297 Yhteensä 23 0 == Kohteet == SriLankan Airlines lentää Bandaranaiken kansainvälinen lentoasemalta Aasiaan, Afrikkaan, Australiaan ja Eurooppaan. ===Afrikka=== * Seychellit: Mahé ===Aasia ja Tyynenmeren alue=== * Australia: Melbourne * Bangladesh: Dhaka * Hongkong: Hongkong * Intia: Coimbatore, Delhi, Gaya, Hyderabad, Kochi, Kalkutta, Madurai, Mumbai, Thiruvananthapuram, Tiruchirappalli, Varanasi, Visakhapatnam * Indonesia: Jakarta * Japani: Tokio * Kiina: Chengdu, Chongqing, Guangzhou, Peking, Shanghai * Malesia: Kuala Lumpur * Malediivit: Gan, Malé * Pakistan: Karachi, Lahore * Singapore * Sri Lanka: Hambantota, Colombo * Thaimaa: Bangkok ===Eurooppa=== * Iso-Britannia: Lontoo ===Lähi-itä=== * Arabiemiirikunnat: Abu Dhabi, Dubai * Bahrain: Manama * Kuwait: Kuwait City * Oman: Masqat * Qatar: Doha * Saudi-Arabia: Dammam, Jedda, Riad == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Yhtiön verkkosivut Luokka:Srilankalaiset lentoyhtiöt Luokka:Oneworld Luokka:Kansalliset lentoyhtiöt *[P]: Business-luokka *[Y]: Turistiluokka
Kilparatojen sankari

Kilparatojen sankari (The Last American Hero tai Hard Driver) on Lamont Johnsonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu NASCAR-kilpa-ajajan Junior Johnsonin elämään. Elokuvan on käsikirjoittanut William Roberts kirjailija-toimittaja Tom Wolfen Johnsonista tekemien lehtijuttujen pohjalta. Elokuvan pääosaa näyttelee Jeff Bridges, ja tunnussävelmän ”I Got a Name” esittää Jim Croce. ==Juoni== Pontikkaa metsässä tislailevan maalaisisän poika Elroy Jackson Jr. on isänsä tavoin itsepäinen oman tiensä kulkija, joka oppii ajamaan hoitamalla isänsä pontikkatoimituksia ja löytää oman uransa kilpa- autoilun parista. ==Rooleissa== ==Vastaanotto ja jälkimaine== Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa 1975 Eeva Järvenpää ei pitänyt Kilparatojen sankaria kovin merkittävänä elokuvana, mutta ”nuorison sankarin muotokuvana se on linjakas, kuvaukseltaan ja henkilöohjaukseltaan jäntevä työ”. Jeff Bridgesistä sanotaan, että hän ”muovaa Junioristaan amerikkalaisen elämänmuodon ihannetyypin, kekseliään, tarmokkaan, keinoja kaihtamattoman, raa'alla voimalla eteenpäin rynnistävän nuoren miehen, joka yhteiskunnassa pääsee pitkälle”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa kiintoisaksi toimintadraamaksi muillekin kuin autourheilun ystäville ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kilparatojen sankarin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.The Best 1,000 Movies Ever Made , The New York Times. Perustuu teokseen The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made, 2. painos, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 11.8.2018. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1973 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Autourheiluelokuvat
Taraclian piiri

Taraclian piiri (Bulgariaksi:Тараклия) on piiri Moldovan etelä-osassa. Taraclian piirin hallintokeskus on Taraclia. 1\. tammikuuta 2012 Taracliassa asui 44 100 ihmistä, joista 65,6 % oli Bulgarialaisia. ==Väestötiedot== ===Etniset ryhmät=== * Bulgarialaiset 66,1 % * Moldovalaiset/Romanialaiset 14,0 % * Gagauzit 9,0 % * Ukrainalaiset 5,2 % * Venäläiset 4,5 % * Romanit 0,5 % * Muut 1.15% ===Uskonto=== * Kristityt - 96,6 % ** Ortodoksit - 94,3 % ** Protestantit - 2,3 % *** Baptistit - 1,3 % *** Evankeliset - 0,5 % *** Helluntailaiset - 0,3 % *** * Muut - 1,7 % * Ei uskontoa - 1,3 % * Ateistit - 0,4 % ==Politiikka== Perinteisesti Taracliassa kannatetaan Moldovan kommunistipuoluetta kuin muualla etelä-Moldovassa. Kolmessa viimeisimmissä äänestyksessä kommunistien kannatus kuitenkin laski. ==Lähteet== *http://www.statistica.md/pageview.php?l=en&idc;=479& Luokka:Moldovan piirit
Louis Jérôme Gohier

Louis Jérôme Gohier (27. helmikuuta 1746 Semblancay, Indre-et-Loire – 29. toukokuuta 1830 Eaubonne, Val-d’Oise)Louis, Jérôme Gohier Ranskan kansalliskokous. Viitattu 11.8.2018. oli ranskalainen poliitikko, joka oli Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsen ja viimeinen puheenjohtaja vuonna 1799. Gohier toimi ennen vallankumousta lakimiehenä Bretagnen parlamentissa ja sai mainetta uhmatessaan kansleri Maupeoun ja myöhemmin valtiovarainministeri Loménie de Briennen absolutistista politiikkaa.Louis Jérôme Gohier Encyclopédie Larousse. Viitattu 11.8.2018. Gohier valittiin vuonna 1791 edustajaksi kansalliskokoukseen, jossa hän esiintyi varsinkin papiston etuoikeuksien vastustajana.Nordisk familjebok (1908), s. 1423–1424 Runeberg.org. Viitattu 11.8.2018. Hänet valittiin myös kansalliskonventtiin. Hän oli Ranskan oikeusministerinä maaliskuusta 1793 huhtikuuhun 1794, pääosan niin sanotusta terrorin ajasta. Oltuaan välillä syrjässä Gohier nimitettiin direktorion jäseneksi 18. kesäkuuta 1799 niin sanotun prairialkuun 30. päivän kaappauksen yhteydessä. Hän oli direktorion viimeinen puheenjohtaja. Hän ja direktori Moulin vastustivat kenraali Napoléon Bonaparten saman vuoden marraskuussa suorittamaa brumairekuun 18. päivän vallankaappausta, jonka yhteydessä heidät syrjäytettiin. Gohier toimi keisarikunnan aikana Ranskan pääkonsulina Amsterdamissa vuosina 1802–1810. Hän julkaisi muistelmansa vuonna 1824. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskan ministerit Luokka:Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt Luokka:Vuonna 1746 syntyneet Luokka:Vuonna 1830 kuolleet
Lakotan kieli

Lakota on Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa lakotojen puhuma siouxilainen kieli. Vaikka lakotaa pidetään usein erillisenä kielenä, sen puhujat pystyvät ymmärtämään muita sioux-kieliä, ja kielitieteessä lakotaa pidetäänkin siouxin yhtenä päämurteena. Lakotaa puhuu noin 2 000 henkilöä lähinnä Pohjois- ja Etelä-Dakotan osavaltioissa. ==Äännerakenne== Lakotan äännerakenne on seuraavanlainen: Vokaalit etu keski taka suppea oraalinen i u nasaalinen ĩ ũ väli e o väljä oraalinen a nasaalinen ã Lakotassa on viisi oraalista vokaalia, , ja kolme nasaalista vokaalia, , jotka ääntyvät foneettisesti . Vokaalea on kuvattu melko väljiksi, jolloin niiden äännearvot olisivat lähellä äänteitä . Vokaaleja kuvataan oikeinkirjoituksessa samoilla kirjaimilla kuin IPA:ssa. Vokaalin nasalisaatio merkitään yleensä kirjaimella ⟨ŋ⟩; aikaisemmin se saatettiin merkitä ogonekilla, esim. ⟨ą⟩ .Elementary Bilingual Dictionary English–Lakhóta Lakhóta–English (1976). CU Lakhóta Project, University of Colorado Konsonantit Bilabiaalit Dentaalit Alveolaarit Postalveolaarit Velaarit Uvulaarit Glottaalit Nasaalit m ⟨m⟩ n ⟨n⟩ Klusiilit ja affrikaatat soinnittomat p ⟨p⟩ t ⟨t⟩ tʃ ⟨č⟩ k ⟨k⟩ ʔ ⟨’⟩ soinnilliset b ⟨b⟩ g ⟨g⟩ aspiroidut pʰ ⟨ph⟩ / (pˣ ⟨pȟ⟩) tʰ ⟨th⟩ / (tˣ ⟨tȟ⟩) tʃ ⟨čh⟩ kʰ ⟨kh⟩ / (kˣ ⟨kȟ⟩) ejektiivit pʼ ⟨p’⟩ tʼ ⟨t’⟩ tʃʼ ⟨č’⟩ kʼ ⟨č’⟩ Frikatiivit soinnittomat s ⟨s⟩ ʃ ⟨š⟩ χ ⟨ȟ⟩ soinnilliset z ⟨z⟩ ʒ ⟨ž⟩ ʁ ⟨ǧ⟩ ejektiivit sʼ ⟨s’⟩ ʃʼ ⟨š’⟩ χʼ ⟨ȟ’⟩ Approksimantit w ⟨w⟩ l ⟨l⟩ j ⟨y⟩ h ⟨h⟩ Frikatiivi ääntyy tremulanttina ennen :tä.Rood, David S., and Taylor, Allan R. (1996). Sketch of Lakhota, a Siouan Language, Part I. Handbook of North American Indians, osa 17 (Languages), sivut 440–482. Aspiroiduilla soinnittomilla klusiileilla on kaksi allofonia, joista esiintyvät vokaalien edellä. Sanoilla on yksi painollinen tavu, joka ääntyy painottomia tavuja selkeästi korkeammalla äänellä. Painollinen tavu on yleensä sanan toinen tavu. Paino merkitään yleensä akuuttiaksentilla. ==Lähteet== Luokka:Siouxilaiset kielet Luokka:Yhdysvaltain kielet
Amazing Race (22. tuotantokausi)

Amazing Racen 22. tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa keväällä 2013. Mukana olivat muun muassa jääkiekkoilijaveljekset, country-laulajat, palomieskaverukset ja YouTube-tähdet. Yksi kilpailijoista loukkasi jalkansa pahoin kilpailun alkupuolella. Kisassa vierailtiin muun muassa Ranskan Polynesiassa, Uudessa-Seelannissa, Vietnamissa, Sveitsissä, Saksassa ja Britanniassa. Luokka:Amazing Race -tuotantokaudet
László Fábián

László Fábián -nimisiä henkilöitä ovat: * László Fábián, unkarilainen ratameloja ja olympiavoittaja * László Fábián, unkarilainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja
László Fábián (meloja)

László Fábián (10. heinäkuuta 1936 Budapest – 10. elokuuta 2018) oli unkarilainen ratameloja, olympiavoittaja, euroopan- ja maailmanmestari. Fábián voitti kajakkikaksikoiden 10 000 metrillä olympiakultaa Melbournessa 1956 ja useita maailman- sekä euroopanmestaruuksia.Olympics at Sports-Reference.com Fábián kuoli 82-vuotiaana 10. elokuuta 2018.http://hvg.hu/sport/20180810_Meghalt_Fabian_Laszlo_olimpiai_bajnok_kajakozo == Lähteet == * László Fábián Bio, Stats, and Results Olympics at Sports- Reference.com === Viitteet === Luokka:Unkarilaiset melojat Luokka:Unkarilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux

Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux (25. elokuuta 1753 Montaigu – 27. maaliskuuta 1824 Pariisi)Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 11.8.2018. oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenenä vuosina 1795–1799. La Révellière-Lépeaux oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja.Jean Tulard: LA RÉVELLIÈRE-LÉPEAUX LOUIS MARIE DE (1753-1824) Encyclopædia Universalis. Viitattu 11.8.2018. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen ja hän jatkoi edustajana siitä muodostetussa kansalliskokouksessa. Hänet valittiin myös uuteen kansalliskonventtiin vuonna 1792. Hän vastusti Maximilien Robespierren vallan kasvua ja tuki girondisteja. Terrorin aikana vuosina 1793–1794 hän piileskeli, mutta palasi toimimaan kansalliskonventissa Robespierren kukistumisen jälkeen. La Révellière-Lépeaux oli jonkin aikaa kansalliskonventin puhemiehenä ja kuului komiteaan, joka laati vuonna 1795 hyväksytyn vuoden III perustuslain. Sen nojalla Ranskan johtoon asetettiin viisihenkinen direktorio, johon La Révellière-Lépeaux kuului alusta alkaen. Hän tuli tunnetuksi kristinuskon vastustajana, joka halusi korvata sen teofilantropiaksi kutsutulla deistisellä opilla. La Révellière-Lépeaux syrjäytettiin direktoriosta 18. kesäkuuta 1799 niin sanotun Prairialkuun 30. päivän vallankaappauksen yhteydessä. Hän pysytteli sen jälkeen sivussa politiikasta ja kieltäytyi vannomasta uskollisuudenvalaa keisariksi julistautuneelle Napoleonille. Vuoden 1814 Bourbon-restauraation yhteydessä La Révellière-Lépeaux’ta ei rangaistu, vaikka hän oli äänestänyt kansalliskonventissa Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Hänen muistelmansa julkaistiin vuonna 1873. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt Luokka:Vuonna 1753 syntyneet Luokka:Vuonna 1824 kuolleet
Kevin Johnson (koripalloilija, 1984)

Kevin Johnson (s. 4. kesäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän on pelannut urallaan muun muassa Puolan, Saksan, Kreikan, Suomen, Itävallan ja Taiwanin pääsarjoissa. Hyvänä levypallopelaajana tunnettu Johnson on voittanut levypallokuninkuuden Puolan (kahdesti), Itävallan ja Taiwanin pääsarjoissa. == Pelaajaura == Johnson pelasi yliopistokoripalloa Humboldtin osavaltionyliopiston joukkueessa NCAA II:ssa pelaten vimeisen kautensa tupla–tuplan keskiarvolla. Jäätyään varaamatta NBA:n kesän 2007 varaustilaisuudessa Johson suuntasi ammattilaiseksi Eurooppaan, jossa pelasi itävaltalaisessa Swans Gmundenissa myös EuroCupia.http://www.eurocupbasketball.com/eurocup/news/i/14627/gmunden- tabs-kevin-johnson-at-forward Tämän jälkeen Johnson pelasi kaudet Puolan, Saksan, Kyproksen ja Taiwanin pääsarjoissa sekä Turkin toisella sarjatasolla. Kaudet 2013–2016 Johnson pelasi jälleen Puolan pääsarjassa, johon hän palasi myös seuraavaksi kaudeksi lyhyen Kreikan pääsarjavierailun jälkeen.plk.pl Kauden 2017–2018 Johnson oli pelaamatta. Elokuussa 2018 hän siirtyi yksivuotisella sopimuksella Suomen pääsarjaan, Tampereen Pyrintöön.https://www.aamulehti.fi/urheilu/pyrinnon-amerikkalaisnelikko-on- valmis-uusin-tulija-selkeasti-kokenein-201130291/ http://pyrinto.fi/kokenut- kevin-johnson-taydentaa-pyrinnon-korinalustan/ 29\. tammikuuta 2019 Johnson otti KTP:tä vastaan 17 levypalloahttps://www.aamulehti.fi/a/201430749?c=1522737894164 . == Saavutukset == * Lähde:http://www.hartsportsmanagement.com/player_profile.php?puid=27 * Puolan pääsarjan levypallokuningas 2014 ja 2015 ** toinen 2016 * Saksan pääsarjan levypallotilaston kolmas 2010 * Itävallan pääsarjan levypallokuningas 2008 * Itävallan pääsarjan tähdistöottelussa 2008 * EuroCupin levypallotilaston kolmas 2008 * Taiwanin pääsarjan levypallokuningas 2012 * Taiwanin pääsarjan tähdistöottelussa 2012 == Lähteet == * Kevin Johnson Suomen Koripalloliitto * Profiili plk.pl * Profiili Basketball-Bundesliga === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kevin Johnson Basketball Player Profile eurobasket.com Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rochefort (Charente-Maritime)

Rochefort on satamakaupunki Lounais-Ranskassa Uuden-Akvitanian alueella Charente-Maritimen departementissa Charentejoen suulla. ==Historia== Jean- Baptiste Colbert valitsi Rochefortin 1665 Ranskan laivaston turva-, puolustus- ja tarvikkeiden täydennyspaikaksi. Arsenal de Rochefort oli tukikohta ja telakka vuoteen 1926, jolloin se suljettiin. Seitsenvuotisen sodan aikana Rochefort joutui syyskuussa 1757 Englannin ankaran hyökkäyksen kohteeksi . Telakan lisäksi Rochefortissa oli vuodesta 1766 tiukasti valvottu rangaistussiirtola jossa vankeja käytettiin työvoimana. Rangaistussiirtolat olivat tavallisia sotasatamissa ja tukikohdissa, kuten Toulonissa ja Brestissä, sillä niissä oli tarjolla ilmaista työvoimaa. Ranskan vallankumouksen aikana jakobiinien kaudella (1790–95) siellä sijoitettiin vankilalaivoihin 800 roomalaiskatolista pappia ja muita kirkon työntekijöitä, jotka kieltäytyivät vannomasta papiston siviiliperustuslain paavin vastaista valaa. Monet kuolivat epäinhimillisissä oloissa. Napoleon Bonaparte antaitui Rochefortin rannikolla Île-d'Aix'n saarella, jossa hän oli viettänyt useita päiviä aikoessaan paeta Yhdysvaltoihin, kapteeni Frederick Lewis Maitlandille HMS Bellerophonilla 17. heinäkuuta 1815, ja siihen päättyi "satapäiväinen keisarikunta". Rochefort on erinomainen esimerkki 1600-luvun "ville nouvellesta", joka tarkoittaa, että sen suunnittelu ja rakennukset perustuivat säädökseen. Rochefortin rakentamisen syy oli suurelta osin se, että hallitsija ei voinut luottaa kapinallisiin protestantteihin La Rochelleihin, jotka kardinaali Richelieu joutui piirittämään muutama vuosikymmen aikaisemmin. 1900-luvulla Rochefort oli lähinnä varuskuntakaupunki. Terveyslähteensä ansiosta kaupunki oli ollut matkailukaupunki, ja matkailusta tuli tärkeä elinkeino 1990-luvulla. ==Väkiluvun kehitys== :1806 – 14 615 :1820 – 12 389 :1876 – 27 012 :1901 – 36 458 :1911 – 35 019 :1921 – 29 473 :1936 – 29 482 :1946 – 29 472 :1954 – 30 858 :1962 – 28 648 :1968 – 29 226 :1975 – 28 155 :1982 – 26 167 :1990 – 25 561 :1999 – 25 797 :2010 – 25 317 ==Merkittäviä asukkaita== Rochefort on seuraavien henkilöiden synnyinpaikka: * Louis-René Levassor de Latouche Tréville (1745–1804), amiraali * Charles Rigault de Genouilly (1807–1873), amiraali, Vietnamin valloittaja. * Pierre Loti (1850–1923), kirjailija. Hänen kotinsa on nykyisin museo * Amédée William Merlaud-Ponty (1866-1915), Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööri * Pauline Réage, Anne Desclos'n kirjailijanimi (1907–1998), kirjailija * Maurice Merleau-Ponty (1908–1961), filosofi * Pierre Salviac, (1946–), urheilutoimittaja ==Lähteet== *INSEE ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== *Rochefortin sivusto Luokka:Ranskan kaupungit Luokka:Charente-Maritimen kunnat
Jean-François Rewbell

Jean-François Rewbell (myös muodossa Reubell; 6. lokakuuta 1747 Colmar – 24. marraskuuta 1807 Colmar)Jean-François Reubell Archontology.org. Viitattu 12.8.2018. oli ranskalainen poliitikko, joka oli Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsen vuosina 1795–1799. Rewbell oli Elsassin saksalaisperäistä sukua, jonka nimi kirjoitettiin alun perin Reubell. Hän toimi ennen vallankumousta asianajajana kotiseudullaan. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen ja hän jatkoi edustajana siitä muodostetussa kansalliskokouksessa. Hän esiintyi kiivaana tasavallan kannattajana ja oli parin viikon ajan kansalliskokouksen puhemiehenä huhti–toukokuussa 1791.Nordisk familjebok (1916), s. 47–48 Runeberg.org. Viitattu 12.8.2018. Rewbell vastusti kansalaisoikeuksien myöntämistä juutalaisille, kun asiaa käsiteltiin kansalliskokouksessa vuosina 1789 ja 1791.Gotthard Deutsch & S. Mannheimer: REWBELL, JEAN FRANÇOIS Jewish Encyclopedia (1906). Viitattu 12.8.2018. Oltuaan välillä oikeuslaitoksen palveluksessa Haut-Rhinin alueella hänet valittiin vuonna 1792 edustajaksi kansalliskonventtiin. Hän kannatti äänekkäästi kuolemantuomiota kuningas Ludvig XVI:lle, mutta ei ollut läsnä lopullisessa äänestyksessä, sillä hän oli tuolloin kansalliskonventin erikoiskomissaarina valvomassa sodankäyntiä Mainzin luona. Robespierren kukistumisen jälkeen Rewbell kääntyi jyrkäksi jakobiinien vastustajaksi ja osallistui Pariisin jakobiiniklubin sulkemiseen. Hän oli yleisen turvallisuuden valiokunnan jäsenenä lokakuusta 1794 helmikuuhun 1795 ja yhteishyvän valiokunnan jäsenenä maaliskuusta marraskuuhun 1795 sekä kansalliskonventin puhemiehenä kaksi viikkoa joulukuussa 1794. Lokakuussa 1795 Rewbell valittiin uuteen parlamenttiin, viidensadan neuvostoon, ja marraskuun alusta 1795 myös uuteen viisijäseniseen hallitukseen, direktorioon. Hän oli direktorion ensimmäinen puheenjohtaja ja toimi tässä tehtävässä kolme lyhyttä kautta talvella 1795–1796, keväällä 1797 ja kesällä 1798. Hän myös hoiti valtiovarain-, oikeus- ja ulkoasioita. Suojellakseen tasavaltaa Rewbell tuki syyskuussa 1797 niin sanottua fructidorkuun 18. päivän vallankaappausta, jossa rojalistit erotettiin parlamentista. Hän myötävaikutti myös siihen, että Ranskan miehittämästä Sveitsistä muodostettiin Helvetian tasavalta vuonna 1798. Rewbell jätti paikkansa direktoriossa toukokuussa 1799, mutta hänet valittiin parlamentin ylähuoneeseen, vanhojen neuvostoon. Napoléon Bonaparten kaapattua vallan saman vuoden marraskuussa hän vetäytyi politiikasta ja palasi synnyinkaupunkiinsa Colmariin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt Luokka:Vuonna 1747 syntyneet Luokka:Vuonna 1807 kuolleet
Sinisen meren tarina

Sinisen meren tarina () on vuonna 1916 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman lyyrisen draaman pääosia esittivät Zoja Barantsevitš, Vladimir Striževski ja Konstantin Džemarov. Elokuva ei ole säilynyt. ==Juoni== Merenrannan kalastajakylässä elävät Jeva ja Anton, jotka rakastavat toisiaan. Kerran Jevan odottaessa Antonia hän tapaa ylempänä sijaitsevaan huvilaan saapuneen taiteilija Borisin. Jeva rakastuu Borisiin ja Anton pyytää turhaan tätä luopumaan hetken huvistaan. Anton lähtee merelle unohtaakseen Jevan eikä koskaan palaa.Elokuvan ohjelmalehtinen. Jevan onni päättyy, kun Boris saa sähkeen vanhalta rakastajattareltaan. Sinä iltana Boris lähtee pois, mutta lupaa tulevansa pian takaisin. Kuluu monta päivää. Jeva istuu yksinään rannalla ja tuijottaa apeana kaukaisuuteen. Hän hokee miehen vielä palaavan, mutta ei itsekään usko sanojaan. ==Näyttelijät== ==Tuotanto ja vastaanotto== Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama Sinisen meren tarina on yksi monista ohjaaja Jevgeni Bauerin Krimin ja Kaukasian rannikolla tekemistä elokuvista. Niissä kuvattiin kalastajakyliä ja hienoja huviloita, ylhäisön lomaseikkailuja ja traagisia kohtaloita meren aalloissa. Tapahtumien taustana toimivat kauniit merimaisemat. Aikalaisarvion mukaan Sinisen meren tarina oli täynnä ”puhdasta ja kaunista runollisuutta, hiljaista surua ja haaveita”. ”Kinorunoelmaksi” määritelty elokuva sai Suomen ensi-iltansa helsinkiläisessä Olympia- teatterissa joulukuussa 1916. Sen runomuotoisen tekstin oli suomentanut Iisakki Lattu. Ruotsinnoksesta lienee vastannut Fyrenin toimittaja Rafael Lindqvist. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Kadonneet elokuvat Luokka:Venäläiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1916 venäläiset elokuvat
World Cleanup Day

World Cleanup Day eli Maailman siivouspäivä on maailmanlaajuinen yhden päivän kestävä ympäristön siivoustempaus - siis siivoustalkoopäivä. Tapahtuman pääorganisaattori on Let’s do it!, joka on Virossa vuonna 2008 perustettu ja rekisteröity yleishyödyllinen, voittoatavoittelematon säätiö. Sittemmin siivoustalkoopäivä on levinnyt ympäri maailmaa ja mukana on yli 150 valtiota. World Clean Up Day Finland Seuraava maailmanlaajuinen siivoustempaus järjestetään 15. syyskuuta 2018, alkaen kello 10.00 jokaisella aikavyöhykkeellä, yltäen Japanista ja Havaijille. Useat eri organisaatiot johtavat ja järjestävät World Cleanup Day -tapahtumia globaalisti. Aivan kuten Earth Day (), myös World Cleanup Day on puolueeton, ei poliittinen ja sitoutumaton mihinkään kansalliseen tai kansainväliseen puolueeseen tai erityiseen aatteeseen. Vuoden 2018 tavoiteena on saada 5 % maailman väestöstä osallistumaan talkoisiinLet's clean up the World in just one day! ja siivoamaan omaa lähiympäristöään roskista. Siivoustapahtuman voi perustaa kuka tahansa vapaaehtoinen, ja ilmoittaa omasta tapahtumastaan kansallisella World CleanUp Day - Siivotaan Suomi yhdessä! -sivustolla. == Lähteet == Luokka:Syyskuu Luokka:Luonto- ja ympäristötapahtumat
Salon pääterveysasema

Salon pääterveysasema on Salossa toimiva kaupungin terveysasema. Se sijaitsee samassa kiinteistössä Tyksin Salon sairaalan kanssa. Pääterveysaseman ollessa suljettu samassa rakennuksessa sijaitseva Salon sairaalan ensiapupoliklinikka tarjoaa kiireellistä hoitoa sitä tarvitseville Salon seudun asukkailla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Hätätilanteet ja päivystys (salo.fi) Luokka:Salon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset
Poikamiesansa

Poikamiesansa (The More the Merrier) on George Stevensin ohjaama screwball- tyylinen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1943. Toisen maailmansodan aikaisesta Washington D.C.:n asuntopulasta farssiaineksia ammentava tarina perustuu Garson Kaninin novelliin, mutta sitä ei elokuvan tiedoissa mainita, vaan käsikirjoittajiksi on merkitty Richard Flournoy, Lewis R. Foster, Frank Ross ja Robert W. Russell. Jean Arthur esittää ison huoneiston vuokraemäntää, joka vasten tahtoaan joutuu ottamaan tilapäisiksi alivuokralaisikseen michiganilaisen ikääntyneen liikemiehen (Charles Coburn) sekä nuoren armeijan kersantin (Joel McCrea). ==Juoni== Eläköitynyt miljonääri Benjamin Dingle (Coburn) saapuu Washingtoniin etuajassa erääseen asuntorakennushankkeeseen liittyen. Hotelli on täynnä, mutta hän huomaa lehdessä vuokratarjouksen ja juonii itsensä jonon ohi tomeran ja pedantin nuoren Connie Milliganin (Arthur) alivuokralaiseksi. Kun vuokraemäntä lähtee töihin, Dingle ottaa asuntoon toisenkin miehen, nuoren ja komean, Afrikkaan lähdössä olevan kersantti Joe Carterin (McCrea). Sekaannusten keskellä neiti ja kersantti alkavat ihastua toisiinsa, ja suoraotteinen Dingle alkaa edistää heidän romanssiaan, vaikka neiti Milligan on kihloissa. Syynä on se, että Dingle tapaa työasioissa tämän sulhasen eikä lainkaan pidä hänestä, vaan ajattelee neiti Milliganin ansaitsevan parempaa. ==Tuotanto== Lämminhenkinen farssi Poikamiesansa oli George Stevensin viimeinen Columbia Pictures -yhtiölle tekemä ohjaustyö, jonka jälkeen hän siirtyi tilapäisesti toisen maailmansodan dokumenttituotantoihin. Sodan jälkeen Stevens nousi maineeseen draamaelokuvillaan Paikka auringossa (1951), Etäisten laaksojen mies (1953) ja Jättiläinen (1956). ==Vastaanotto ja jälkimaine== Charles Coburn sai roolistaan sivuosa-Oscarin, ja ehdolla oli myös Arthur naispääosasta. George Stevens sai Poikamiesansasta ehdokkuuden parhaan ohjauksen Oscar-palkintoon, ja sen lisäksi elokuva oli ehdokkaana parhaaksi elokuvaksi. parhaasta alkuperäistarinasta ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta. The New York Timesin kriitikot valitsivat Poikamiesansan vuosituhannen vaihteessa yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.The Best 1,000 Movies Ever Made , The New York Times. Perustuu teokseen The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made, 2. painos, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 11.8.2018. ==Uusintaversio ja samanniminen elokuva== Vuoden 1955 elokuva The Tender Trap on suomenkieliseltä nimeltään myös Poikamiesansa, mutta on eri tarina. Se on ohjannut Charles Walters, joka sattumoisin ohjasi myös tämän alkuperäisen Poikamiesansan uusintaversion, Tokion olympiakisoihin sijoittuvan kimppakämppäkomedian Kävele, älä juokse (Walk, Don’t Run, 1966). ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1943 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:George Stevensin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romanttiset komediat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Kivimaan koulu

Kivimaan koulu on Lahdessa sijaitseva koulu, jossa on noin 900 oppilasta. Koulussa on esikoulu sekä luokka-asteet 1–9 . Koulun vanhempi osa on valmistunut vuonna 1948. Vuonna 1972 valmistuneessa yläkoulussa on ollut sisäilmaongelmia, ja se on päätetty purkaa. Sen tilalle rakennettiin uusi koulu, sekä liikuntahalli jotka valmistuivat vuonna 2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Peda.net - Kivimaan koulu Luokka:Lahden peruskoulut Luokka:Kivimaa
Wolter Aschan

Carl Wolter Aschan (20. elokuuta 1861 Turku – 31. elokuuta 1927 Tampere) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Karl Wolter Aschan Aschan kävi Turussa viisiluokkaisen ruotsalaisen oppikoulun, harjoitteli sitten isänsä liikkeessä ja valmistui farmaseutiksi 1879 sekä proviisoriksi 1884. Hän kävi 1890 opintomatkalla ulkomailla ja valmistui farmasian tohtoriksi Berliinissä. Aschan toimi apteekkarina Tampereella vuodesta 1892 alkaen omistaen kaupungin neljännen apteekin. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1910–1915.Wolter Aschan, Aamulehti, 02.09.1927 nro 235 s. 2. Kansalliskirjaston Digitoidut aineistotApoteker Wolter Aschan Hufvudstadsbladet 04.09.1927 nro 237, s. 9, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors (Tampereen Rohdoskauppayhtiö) nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys Oy Aurum-Pharmakon Ab:n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.120-vuotias Tamro etsii uusia väyliä, Apteekkari-lehti 18.05.2015 Tamron perustajat kutsuivat koolle myös Apotekare Societeten i Finlandin eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen. Aschan kuoli sydänkohtaukseen elokuun lopulla 1927 Tampereen rautatieasemalla. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle. == Lähteet == Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset apteekkarit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1927 kuolleet
Amil Schéele

Adolf Amil Schéele (25. marraskuuta 1850 Sulkava – 12. tammikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.Mika Virran GeneaNet-sivusto : Amil Adolf Scheele Apteekkari Adolf Amil Scheele, Aamulehti, 15.01.1918 nro 12 s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Schéelen vanhemmat olivat tilallinen, kauppias Gottfried August Schéele (1814–1882) ja Amelie Björklund (1820–1888). Hän kävi Helsingin ruotsalaista normaalilyseota vuoteen 1867 saakka ja siirtyi sitten apteekkialalle. Hän valmistui farmaseutiksi 1871 ja toimi harjoittelijana Pietarissa ja Loviisassa 1871-1875. Schéelestä tuli proviisori 1876 ja apteekkari 1886 kun hän sai Tampereella Kyttälän apteekin oikeudet. Vuonna 1891 hän rakennutti apteekkitalon nykyisen Suomen Pankin talon paikalle. Schéele muutti 1900-luvun alussa Helsinkiin mutta pysyi kuitenkin edelleen apteekkinsa omistajana. Hän oli Tampereella asuessaan kaupungin rahatoimikamarin ja taksoituslautakunnan jäsenenä. Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors (Tampereen Rohdoskauppayhtiö) nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys Oy Aurum-Pharmakon Ab:n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.120-vuotias Tamro etsii uusia väyliä, Apteekkari-lehti 18.05.2015 Tamron perustajat kutsuivat koolle myös Apotekare Societeten i Finlandin eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen. Schéele määräsi 1909 tekemässään testamentissaan noin 300 000 markkaa Tampereen ja Helsingin työväenyhdistyksille.Tampereen työväenyhdistys saanut periä, Aamulehti 22.01.1918 nro 18, s. 5, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistotScheelen testamenttivarat, Aamulehti 09.04.1926 nro 92, s. 2, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot == Lähteet == Luokka:Suomalaiset apteekkarit Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Issi Baran

Issi Israel Baran (4. marraskuuta 1927 Helsinki – 25. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija, joka kuului Suomen maajoukkueeseen 1950-luvun alkupuoliskolla. Baran edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Taustaltaan juutalainen Baran toimi aktiivisesti Helsingin juutalaisyhteisön parissa. == Elämä ja urheilu-ura == === Tausta === Baran syntyi Helsingissä 4. marraskuuta 1927. Baranin äiti oli syntynyt Venäjällä, ja Issi sai veljensä tavoin Suomen kansalaisuuden vasta vuonna 1949. Baran ei nuoren ikänsä vuoksi sotinut toisessa maailmansodassa, mutta hän osallistui laivastossa Israelin itsenäisyyssotaan 1940-luvun lopussa: hän saapui Palestiinaan päivää ennen kuin Israel julistautui itsenäiseksi. 180-senttinen ja noin 70-kiloinenSiukonen 2001, 21–22 Baran oli juutalainen ja edusti urheilu-urallaan Urheiluseura Makkabia, vaikka esimerkiksi Helsingin Kisa- Veikot yritti houkutella häntä vaihtamaan seuraa. === Pikajuoksu-ura === Baran luotti urheilijana lahjakkuuteensa eikä harjoitellut runsaasti. Hän saavutti SM-pronssia Helsingissä järjestettyissä vuoden 1951 Kalevan kisoissa ja voitti vuonna 1952 järjestetyn Helsingin olympiakisojen karsintakilpailun. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Baran kilpaili 100 metrillä ja Suomen pikaviestijoukkueessa 4×100 metrillä. 100 metrillä kahden ensimmäisen edettyä toisiin alkueriin hän jäi alkuerässään neljänneksi sekunnin kymmenyksen erolla jatkopaikasta. Pikaviestissä Baran juoksi Adolf Turakaisen, Voitto Hellstenin ja Pauli Tavisalon kanssa ajan 42,0 ollen alkueränsä neljäs joukkue kolmen ensimmäisen edettyä välieriin viimeisen jatkopaikan mentyä Puolalle kaksi sekunnin kymmenystä nopeammalla ajalla. Vuosina 1952–1954 Baran edusti Suomea myös viidessä maaottelussa. Hän voitti yhdeksän piirinmestaruutta ja kolmesti Marskin kisat. Makkabiadien EM-kilpailuissa Baran voitti Kööpenhaminassa 1959, 31-vuotiaana, kultaa 100 metrillä ajalla 10,8 ja vietissä hopeaa. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1953 juostu 10,8 sekuntia. Hänet valittiin Makkabin parhaaksi urheilijaksi vuosina 1952–1960. === Myöhemmät vuodet === Baran työskenteli Suomen Turkisteollisuudessa ja myöhemmin tekstiiliagentuuriliike Rainer Oy:ssä, missä hän nousi enemmistöosakkaaksi ja toimitusjohtajaksi ennen kuin myi yhtiön Helkamalle. Baran oli myös aktiivinen Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen ja toimi myös Urheiluseura Makkabin johtokunnan jäsenenä vuodet 1962–1967, Juutalaisessa sairasapuyhdistyksessä, Juutalaisessa hautajaisyhdistyksessä, Juutalaisessa opintoyhdistyksessä ja varainhoitoyhdistyksessä. Baran kuoli Helsingissä 90-vuotiaana 25. huhtikuuta 2018. == Lähteet == * * Issi Baran Bio, Stats, and Results Olympics at Sports- Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomen juutalaiset Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Karl Molin

Karl Molin (16. elokuuta 1842 Tampere – 25. syyskuuta 1919 Tampere) oli suomalainen apteekkari ja yksi lääketukkuyritys Tamron perustajista.Karl Molin, Aamulehti, 27.09.1919, nro 222, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Molin omisti vuosina 1868–1889 Tampereen kanta-apteekin joka sijaitsi vuodesta 1875 alkaen Keskustorin varrella olleessa Molinin talossa. Tamperelaiset apteekkarit Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat vuonna 1895 Drogeri-handelsbolaget i Tammerfors (Tampereen Rohdoskauppayhtiö) nimisen lääkkeiden tukkukauppayhtiön. Yhtiön nimeksi tuli 1971 Tamro kun se fuusioitui lääkeyritys Oy Aurum-Pharmakon Ab:n kanssa. Euroopan suurin lääkejakelija, saksalainen Phoenix Group osti Tamron vuonna 2004. Tamro on nykyisin Suomen suurin lääkkeiden tukkukauppayhtiö ja sen logistiikkakeskus sijaitsee Tampereella.120-vuotias Tamro etsii uusia väyliä, Apteekkari-lehti 18.05.2015 Tamron perustajat kutsuivat koolle myös Apotekare Societeten i Finlandin eli nykyisen Suomen Apteekkariliiton perustamiskokouksen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset apteekkarit Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1970

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1970 pidettiin 27.–29. syyskuuta 1970 Saksan demokraattisen tasavallan Friedrichrodassa. Kyseessä olivat lajin kolmannet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. == Miesten henkilökohtainen kilpailu == Matkan pituus 14,5 km. Sija Maa Kilpailija Aika 1 Stig Berge 1.49.46 2 Karl John 1.51.07 3 Dieter Hulliger 1.51.46 4 Ola Skarholt 1.51.46 5 Per Fosser 1.52.42 6 Flemming Nørgaard 1.52.47 7 Jostein Nielsen 1.54.18 8 Åge Hadler 1.54.33 9 Karl Johansson 1.55.12 10 Reijo Kujansuu 1.55.53 == Naisten henkilökohtainen kilpailu == Matkan pituus 7,5 km. Sija Maa Kilpailija Aika 1 Ingrid Hadler 1.10.39 2 Ulla Lindkvist 1.12.44 3 Kristin Danielsen 1.13.44 4 Pirjo Seppä 1.14.07 5 Helen Thommen 1.14.57 6 Agnes Hegedus 1.17.17 7 Eivor Steen-Olsson 1.17.24 8 Sarolta Monspart 1.17.36 9 Hannelore Bregula 1.17.40 10 Ann-Marie Fehrnström 1.19.15 == Miesten viesti == Sija Maa Kilpailijat Aika 1 Ola Skarholt Stig Berge Per Fosser Åge Hadler 3.52.00 2 Björn Nordin Karl Johansson Sture Björk Bernt Frilén 4.07.06 3 Zdeněk Lenhart Bohuslav Beránek Jaroslav Jašek Svatoslav Galík 4.07.20 4 Reijo Kujansuu Markku Salminen Veijo Tahvanainen Veikko Kostiainen 4.12.42 5 Dieter Hulliger Hansrüdi Brand Karl John Urs Schaffner 4.19.57 6 Jörn Esbensen Keld Olsen Leif Nörgård Flemming Nörgård 4.20.06 == Naisten viesti == Sija Maa Kilpailijat Aika 1 Birgitta Larsson Eivor Steen-Olsson Ulla Lindkvist 2.32.39 2 Magda Horvath Agnes Hegedus Sarolta Monspart 2.37.13 3 Astrid Rödmyr Kristin Danielsen Ingrid Hadler 2.38.59 4 Liisa Liukkonen Sinikka Kukkonen Pirjo Seppä 2.39.09 5 Nadezda Mertová-Linhartová Renata Vlachová Anna Gavendová-Handzlová 2.44.01 6 Helen Thommen Ruth Schmid Ruth Schaffner 2.52.16 == Mitalitaulukko == Sijoitus Maa Kulta Hopea Pronssi Yhteensä 1 3 0 2 5 2 1 2 0 3 3 0 1 1 2 4 0 1 0 1 5 0 0 1 1 == Lähteet == * 1970 Luokka:Saksan demokraattisen tasavallan urheilu Luokka:Vuoden 1970 urheilu
Stig Berge

Stige Berge (s. 28. maaliskuuta 1942) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että viestissä Friedrichrodan MM-kilpailuissa 1970. == Saavutukset == === MM-kisoissa === * Fiskari 1966 ** Pronssia viestissä * Linköping 1968 ** Pronssia viestissä * Friedrichroda 1970 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla ** Kultaa viestissä * Stare Splavy 1972 ** Hopeaa henkilökohtaisella matkalla == EM-kisoissa == * Le Brassus 1964 ** Hopeaa viestissä == Lähteet == Luokka:Norjalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Åge Hadler

Åge Hadler (s. 14. elokuuta 1944 Bergen) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Fiskarissa 1966 ja Staré Splavyssä 1972 sekä viestissä Friedrichrodassa 1970. Hadlerin puoliso Ingrid Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari. == Saavutukset == === MM- kisoissa === * Fiskari 1966 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla ** Pronssia viestissä * Linköping 1968 ** Hopeaa henkilökohtaisella matkalla ** Pronssia viestissä * Friedrichroda 1970 ** Kultaa viestissä * Staré Splavy 1972 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla == Lähteet == Luokka:Norjalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ingrid Hadler

Ingrid Hadler (o.s. Thoresen, s. 12. helmikuuta 1946 Trondheim) on norjalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Friedrichrodassa 1970 sekä viestissä Linköpingissä 1968. Hadlerin puoliso Åge Hadler on myös suunnistuksen maailmanmestari. == Saavutukset == === MM- kisoissa === * Fiskari 1966 ** Pronssia viestissä * Linköping 1968 ** Hopeaa henkilökohtaisella matkalla ** Kultaa viestissä * Friedrichroda 1970 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla ** Pronssia viestissä * Silkeborg 1974 ** Hopeaa viestissä == Lähteet == Luokka:Norjalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karl Johansson (suunnistaja)

Karl Johansson (s. 1939) on ruotsalainen suunnistaja. Hän voitti maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Linköpingissä 1968 sekä viestissä Fiskarissa 1966 ja Linköpingissä 1968. == Saavutukset == === MM- kisoissa === * Fiskari 1966 ** Kultaa viestissä * Linköping 1968 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla ** Kultaa viestissä * Friedrichroda 1970 ** Hopeaa viestissä == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sarolta Monspart

Sarolta Monspart (17. marraskuuta 1944 – 24. huhtikuuta 2021Index – Sport – Monspart Sarolta, athlete of the nation, dies ) oli unkarilainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Staré Splavyssä 1972. Lisäksi hänellä on viestistä kaksi MM-mitalia. == Saavutukset == === MM- kisoissa === * Friedrichroda 1970 ** Hopeaa viestissä * Staré Splavy 1972 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla * Aviemore 1976 ** Pronssia viestissä == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Oulun taiteilijaseura

Oulun Taiteilijaseura -63 ry () on oululainen aatteellinen yhdistys. Oulun Taiteilijaseuran toimisto sijaitsee Oulussa osoitteessa Hallituskatu 5, missä seura myös ylläpitää taidegalleriaa ja - lainaamoa. == Historia == Oulun Taiteilijaseura perustettiin Oulussa 6. tammikuuta 1963 ajamaan kuvataiteilijoiden etuja. Seuran perustajajäsenet olivat Eeli Aalto, Juhani Hakalahti, Aatto Hukkanen, Pentti Junno, Matti Mikkola, Tauno Ohenoja, Ilmo Pihkala ja Olli Pohjola. Yhdistysrekisteriin seura merkittiin vuonna 1967. Oulun Taiteilijaseuran edeltäjiä olivat Oulun taiteilijaseura 1921, Pohjalainen taiteilijaliitto, Oulun taideseura ja monialainen Merikoskikerho.Toim. Marjamaa, Riitta & Ryynänen, Lassi: Historiikki, Oulun Taiteilijaseura -63 ry. Oulu, 2013. Oulun Taiteilijaseura -63 ry. ISBN 978-952-93-3235-9. == Tehtävät == Oulun Taiteilijaseura toimii Oulun läänin kuvataiteilijain ammatillisena yhdistyksenä. Sen tehtävänä on kasvattaa yleisön kiinnostusta kuvataiteisiin ja edistää kuvataiteen ja sen alan palvelujen kehittämistä alueella. Nykyään Oulun Taiteilijaseurassa on noin 150 jäsentä. Oulun Taiteilijaseura on Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton jäsenjärjestö.Oulun Taiteilijaseura: http://ots.artoulu.fi/ Seuran kotisivut. 2018. == Lähteet == Luokka:Oulun kulttuuri Luokka:Oululaiset yhdistykset Luokka:Suomalaiset taiteilijaseurat
Katalin Oláh

Katalin Oláh on unkarilainen suunnistaja. Hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Mariánské Lázněssa 1991 ja Detmoldissa 1995. == Saavutukset == === MM-kisoissa === * Mariánské Lázně 1991 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla * Detmold 1995 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset suunnistajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Mona Nørgaard

pienoiskuva|Mona Nørgaard vuonna 2007. Mona Nørgaard on tanskalainen suunnistaja. Hän voitti henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Viborgissa 1974 lähes kolmen minuutin erolla hopealle sijoittuneeseen Ruotsin Kristin Cullmaniin. == Saavutukset == === MM-kisoissa === * Viborg 1974 ** Kultaa henkilökohtaisella matkalla == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset suunnistajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt