EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Awadagin Pratt

Awadagin Pratt (s. 6. maaliskuuta 1966 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pianisti. Hän vietti lapsuutensa Illinoisissa, koska hänen perheensä muutti Pennsylvaniasta sinne, jotta vanhemmat voisivat ottaa vastaan työpaikat Illinoisin osavaltionyliopistosta. Pratt aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana; hänen toinen instrumenttinsa on viulu, jota hän ryhtyi soittamaan yhdeksän vuoden iässä. Hän menestyi myös tennispelaajana.Bach-Cantatas.com: Awadagin Pratt (Piano, Arranger) - Short Biography Pratt opiskeli Illinoisin yliopistossa, Urbana-Champaignissa. Hän kieltäytyi tennisstipendeistä toisiin oppilaitoksiin voidakseen ottaa vastaan viulustipendin Illinoisin yliopistossa, Urbana-Champaignissa, josta hän myöhemmin siirtyi Peabodyn musiikkikonservatorioon Baltimoreen. Hän valitsi kyseisen koulun, koska se tarjosi hänelle mahdollisuuden kouluttautua sekä pianistina että viulistina. Hän oli oppilaitoksen historian ensimmäinen henkilö, joka pätevöityi sekä pianistina että viulistina ja valmistui lisäksi diplomilla orkesterinjohdosta. Ensimmäistä kertaa Pratt sai tunnustusta voittamalla Kansainvälisen Naumburg- pianokilpailun vuonna 1992 ensimmäisenä afroamerikkalaisena kilpailijana. Hän piti samana vuonna 40-50 ja seuraavana vuonna jo 70 konserttia. Sitten vuoden 1992 Pratt on esiintynyt lähes jokaisen huomattavan yhdysvaltalaisen orkesterin kanssa. Vuonna 1994 Pratt esiintyi ensimmäistä kertaa Lincoln Centerissä New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 1993 hän sai sopimuksen IMG Artistsilta, ja seuraavana vuonna hän julkaisi ensimmäisen albuminsa (A Long Way From Normal). Sittemmin hän on julkaissut kaksi muuta albumia, jotka koostuvat Ludwig van Beethovenin pianosonaateista sekä live-esityksestä Etelä- Afrikan Kapkaupungista. Prattilla on siteitä Afrikan mantereelle, sillä hänen isänsä Theodore syntyi Sierra Leonessa. Syksyllä 2004 Pratt otti vastaan pianonsoiton avustavan professorin ja nimikkotaiteilijan paikan Cincinnatin yliopiston musiikkikonservatoriosta. Opettajan töihin siirtymisestään huolimatta hän jatkoi kymmenien vuosittaisten konserttien pitämistä. Vuonna 2005 hän teki ensiesiintymisensä resitalistina Cincinnatin yliopistossa. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Johannes Brahmsin, César Franckin, Franz Lisztin, Edvard Griegin ja Sergei Rahmaninovin teoksia. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eugenio Giraldoni

Eugenio Giraldoni (20. toukokuuta 1871 Marseille – 23. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli italialainen baritoni. Vuonna 1900 hän lauloi Giacomo Puccinin oopperan Tosca ensiesityksessä paroni Scarpian roolin.Eugenio Giraldoni, Iltalehti, 26.06.1924, nro 144, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 29.06.2024 Giraldonin vanhemmat olivat baritoni Leone Giraldoni ja sopraano sekä viulisti Carolina Ferni. Hän teki oopperadebyyttinsä Barcelonassa Escamillon roolissa oopperassa Carmen vuonna 1891. Giraldonin oopperakokemus kehittyi lukuisissa eri näytöksissä Italiassa ja vieraillessaan Etelä-Amerikassa vuonna 1898. Paikka oopperan historiassa huipentui, kun hän pääsi vuonna 1900 esittämään paroni Scarpiaa Toscan ensi- illassa Teatro Costanzissa Roomassa. Säveltäjä Puccini oli kirjoittanut Scarpian osan Toscaan juuri Giraldonia varten. Hän esiintyi myös Alberto Franchettin La figlia di Jorion ensi-illassa Italian kuuluisimmassa oopperatalossa Milanon La Scalassa vuonna 1906. Hän lauloi Venäjällä ja Puolassa vuosina 1901–1907 ja New Yorkin Metropolitan-oopperassa kaudella 1904–1905. Vuonna 1913 hän esiintyi Pariisin Opéra-Comiquessa jälleen Scarpian roolissa sekä Madama Butterflyn Sharplessina. Giraldonilla oli tumma, resonoiva ääni ja vahva lavakarisma. Hänen muita muistettavia roolejaan olivat Don Carlos, Aida, Lohengrin, Hamlet, Berliozin La damnation de Faust ja Jevgeni Onegin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Giraldoni lauloi etupäässä italialaisissa provinssiteattereissa. Hän jäi eläkkeelle Triestessä vuonna 1921. Hänen viimeinen oopperaesiintymisensä oli isän roolissa oopperassa Louise. Giraldoni teki myös joukon levyäänityksiä, joista jotkut on uudelleenjulkaistu CD-muodossa. Suomen itsenäistymisen jälkeen Giraldoni vietti kesiään Karjalan kannaksella Uudellakirkolla Neuvolan kylän lähellä, ensin Lempiälässä ja sitten Kirjavalassa. Giraldoni tuli Uudellekirkolle aina keväisin Italiasta ja palasi sinne syksyisin. Monet Suomalaisen Oopperan taiteilijat saivat kesän aikana opetusta Giraldonilta täällä.Paavo Montonen : Eräs taiteilijakylä Kannaksella, Helsingin Sanomat, 16.09.1934, nro 249, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 30.06.2024 Giraldoni vieraili Scarpian roolissa Suomen kansallisoopperassa vuonna 1923. Hän palasi seuraavana vuonna antamaan laulutunteja, mutta kuoli pian Suomeen saavuttuaan. Giraldoni kuoli juhannusaattona 1924 sydänkohtaukseen Fennia-hotellissa, jossa hän oli hiukan aikaisemmin antanut laulutunteja kahdelle kansallisoopperan jäsenelle. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.Eugenio Giraldonin hautaus, Iltalehti, 28.06.1924, nro 146, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 29.06.2024 ==Lähteet== * Le guide de l'opéra, Mancini & Rouveroux, (Fayard, 1986); * The Record of Singing, Michael Scott, (Duckworth, 1977). === Viitteet === Luokka:Italialaiset baritonit‎ Luokka:Suomenitalialaiset Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1924 kuolleet
Agnete Kirk Thinggaard

Agnete Kirk Thinggaard (s. 18. toukokuuta 1983, Billund, Tanska) on tanskalainen kilparatsastaja, joka on noussut julkisuuteen erityisesti perittyään merkittävän osan Lego-konsernista ja noustuaan tästä syystä miljardööriksi. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 351. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 5,4 miljardia dollaria. Tämä vastasi 18,8 prosentin osuutta leluvalmistaja Legosta. Hän on Lego-yhtiön neljättä omistajasukupolvea. Kirk Thinggaardilla on yhdessä isänsä (Kjeld Kristiansen), siskonsa (Sofie Kirk Kristiansen) ja veljensä (Thomas Kirk Kristiansen) kanssa 75 prosentin omistusosuus leluyhtiöstä. Omistusta hallitaan holdingyhtiö Kirkbin välityksellä, ja kullakin osakkaalla on 25 prosentin osuus tästä holdingyhtiöstä. Sen välityksellä osakkaat omistavat myös 30 prosentin osuuden Merlin Entertainmentista (muun muassa Madame Tussauds -vahakabinetti), sekä sijoituksia kiinteistöhin ja tuulivoimapuistoihin. Kirk Thinggaard toimii myös Lego-säätiön hallituksessa. Säätiö omistaa 25 prosenttia leluvalmistajasta. Kirk Thinggaard ratsasti Tanskan joukkueessa, joka voitti hopeaa Kouluratsastuksen Euroopan mestaruuskilpailuissa Göteborgissa elokuussa 2017. Vuonna 2016 hän edusti Tanskaa Rio de Janeiron olympialaisissa lajinaan kouluratsastus. Loppuvuodesta 2015 Tanskassa uutisoitiin Kirk Thinggaardilla ja hänen kahdella lähisukulaisellaan olevien hevosten arvoksi yhteensä 161 miljoonan Tanskan kruunua. Hän on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., psykologia) Aarhusin yliopistossa. Thinggaard on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset miljardöörit Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tanskalaiset kouluratsastajat
Betty Oberacker

Betty Oberacker on yhdysvaltalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän on saavuttanut kansainvälistä mainetta sekä solistina että kamarimuusikkona. Hän on esiintynyt eri puolilla Eurooppaa, Israelissa, Aasiassa, Australiassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Hän on toiminut pianonsoiton ja kamarimusiikin professorina Ohion osavaltionyliopistossa ja Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Oberacker on levyttänyt useille levymerkeille ja tulkinnut niin perinteistä kuin nykyaikaista ohjelmistoa.Bach-Cantatas.com: Betty Oberacker == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Elävät henkilöt
Jacqueline Ogeil

Jacqueline Ogeil on australialainen cembalisti. Hän sai musiikin kandidaatin, musiikkipedagogiikan kandidaatin ja musiikin maisterin arvot Melbournen yliopistosta. Hänen opettajinaan ovat olleet Gustav Leonhardt (Amsterdam, 1993), Colin Tilney (Toronto) ja John O'Donnell (Melbourne). Opiskeluaikoinaan hän voitti pianistina Royal South Street Competitionin Ballaratissa ja Heidelbergin Eisteddfodin. Vuonna 1989 hän sai Rotaryn stipendin nuorimpana sen 40:een vuoteen saaneena. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Queen Elizabeth II Silver Jubilee Trust Award ja hän eteni semifinalistiksi Young Achiever of the Year -kilpailussa.Bach-Cantatas.com: Jacqueline Ogeil (Harpsichord) - Short Biography Ogeililla on ollut huomattava kysyntä säestäjänä. Hän on soittanut continuota muiden muassa Gerald Englishin, Cynthia O'Brienin, Ruth Wilkinsonin, Ensemble Gombertin, Fonte Musicalen, Lucinda Moonin, Gary Ekkelin ja nokkahuiluvirtuoosi Susanne Ehrhardtin kanssa. Ehrhardtin kanssa Ogeil kiersi Euroopassa heinäkuussa 1998 ja julkaisi levyn La Follia. Ogeil on myös esiintynyt Melbournen sinfoniaorkesterin kanssa. Ogeil on vieraillut Victorian College of the Artsin musiikkikoulun luennoitsijana vuonna 1996. Hän on myös Keski-Queenslandin musiikkikonservatorion nimikkotaiteilija. Solistina Ogeil on esiintynyt Australiassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hänen julkaisemiinsa levytyksiin kuuluvat The Virtuoso Harpsichord (1995), Buxtehude at the Harpsichord (1997) ja La Follia (1998). Varhaisen ohjelmiston ohella Ogeil on tulkinnut myös cembalolle sävellettyjä nykymusiikkiteoksia. Hän muun muassa esitti ensimmäistä kertaa Australiassa Naji Hakimin teoksen Shasta (Five movements for harpsichord) vuonna 1994 ja teki tästä sävellyksestä maailman ensimmäisen levytyksen, jota Hakim itse ylisti. Ogeilin soittama instrumentti on Marc Nobelin vuonna 1988 Melbournessa rakentama cembalo. Kyseinen soitin on kopio 1600-luvun flaamilaisesta soittimesta, jonka rakensi Jean Couchet. == Lähteet == Luokka:Australialaiset cembalistit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu‎
Luka Oida

Luka Oida on yhdysvaltalainen pianisti. Hän syntyi eteläisessä Kaliforniassa, aloitti pianonsoiton opintonsa kuuden vuoden iässä ja sai kandidaatin arvon pianonsoitossa Northwestern Universitysta. Muutettuaan New Yorkiin vuonna 2009 Oida eteni maisteriksi Manhattan School of Musicissa. Hän on aktiivinen esiintyjä, joka on tulkinnut sekä solistista että kamarimusiikkimateriaalia muun muassa New Yorkissa, Chicagossa ja Los Angelesissa. Hän on esiintynyt myös Yhdysvaltain ulkopuolella Itävallassa, Italiassa ja Japanissa. Orkesterin solistina hänen ohjelmistoonsa kuuluu Wolfgang Amadeus Mozartin 20. pianokonsertto.Bach-Cantatas.com: Luka Oida (Piano) - Short Biography Oida on toiminut opetustehtävissä muun muassa Geneven musiikkikonservatoriossa. Hän on esiintynyt Japanissa hyväntekeväisyysmielessä vuonna 2011 sattuneen tsunamin jälkeen. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Mireille Darc

thumb|Mireille Darc vuonna 1989. Mireille Darc (alun perin Mireille Aigroz, 15. toukokuuta 1938 Toulon, Ranska – 28. elokuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli 1960- ja 1970-luvuilla eroottisissa elokuvarooleissa.Biography. Thomas Staedli. Viitattu 7.4.2018. Darc teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1960 Jacques Dupontin ohjaamassa elokuvassa Les distractions, jonka pääosassa oli Jean-Paul Belmondo. Hän näytteli sen jälkeen 1960-luvulla elokuvissa Mourir d'amour (1960, Kuolemalla on siniset silmät), Virginie (1962), Pouic-Pouic (1963), Monsieur (1964), Les barbouzes (1964, 5 erittäin salaista asiamiestä), Les bons vivants (1965, Ilotalon lemmikit) ja Galia (1966, Galia – elää kuumasti). Seuraavalla vuosikymmenellä hän näytteli elokuvassa Borsalino (1970, kreditoimaton prostituoitu), jossa Belmondo oli jälleen pääosassa, sekä Pierre Richardin kanssa komediassa Pitkä vaalea mustakenkäinen (1972), josta tehtiin myös jatko-osia. Darcilla oli näkyviä elokuvarooleja myös 1980-luvulla. Hän oli naimisissa arkkitehti Pascal Desprez'n kanssaSix mois après la mort de Mireille Darc. Pascal Desprez, Gala. Viitattu 8.4.2018. ja hänellä oli vuodesta 1968 alkaen 15-vuotinen seurustelusuhde näyttelijä Alain Delonin kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Harri Vainio

Harri Uolevi Vainio (s. 2. heinäkuuta 1947 Pertteli) on suomalainen lääkäri ja toksikologi, joka toimi Työterveyslaitoksen pääjohtajana runsaan vuosikymmenen ajan (2003–2015). Vainio valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1973 ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu On the topology and synthesis of drug-metabolizing enzymes in hepatic endoplasmic reticulum. Turun yliopiston toksikologian dosentti hän oli vuodesta 1975. Hän toimi Työterveyslaitoksen työhygienian ja toksikologian osastonjohtajana ja professorina 1975–1996. Hän oli WHO:n syöpätutkimuksen yksikön päällikkönä Lyonissa 1983–1987, 1996–1998 ja 2000–2003. Helsingin yliopiston toksikologian professori Vainio oli 1996-1997. Karoliinisen instituutin professori Vainio oli 1998–2000. Työterveyslaitoksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 2003, Jorma Rantasen jälkeen. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 2015 ja työskenteli vielä sen jälkeen Kuwaitissa Kuwaitin yliopiston kansanterveystieteellisen tiedekunnan perustamisvaiheessa tiedekunnan varadekaanina. Työterveyslaitoksen johtajana Vainiota seurasi Antti Koivula.Antti Koivulasta Työterveyslaitoksen uusi pääjohtaja. Työterveyslaitoksen tiedote 28/2015. Helsinki 18.5.2015 (Viitattu 7.4.2018) Tutkijana Vainio on ollut erittäin tuottelias. Vuoteen 2007 mennessä hän oli ollut kirjoittajana jo yli 600 tieteellisesssä tutkimusartikkelissa tai muussa julkaisussa toksikologian ja karsinogeneesin aihepiiristä. Harri Vainiolla on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan. Vainion puoliso vuodesta 2001 on professori Elisabete Weiderpass. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset toksikologit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Valtionlaitosten johtajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laura Fortino

Laura Fortino (s. 30. tammikuuta 1991 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM- kilpailuissa yhden kullan, neljä hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia. Fortino voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pyeongchangin turnauksessa hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2013, 2015, 2016 ja 2017 ja MM-pronssia vuonna 2019. Vuoden 2012 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Fortino saavutti hopeaa vuosina 2008 ja 2009. Fortino on edustanut Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2009–2013 sekä sen jälkeen Brampton Thunderia 2014–2017 ja Markham Thunderia vuodesta 2017. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2018. Kaudella 2015–2016 hänet valittiin CWHL:n parhaaksi puolustajaksi. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Esko Rautio

Esko Benjam Rautio (10. marraskuuta 1932 Alatornio – 15. elokuuta 2017 KiuruvesiEsko Rautio 1932–2017. HS, 5.9.2017. (Viitattu 7.4.2018)) oli kunnallisneuvos, joka toimi Kiuruveden kunnan- ja kaupunginjohtajana yli kaksikymmentä vuotta. Esko Rautio syntyi maanviljelijä Erkki Raution ja emäntä Siiri Uusitalon perheeseen. Hänen puolisonsa oli seurakuntasihteeri Toini Irma Sofia Rautopuro. Rautio suoritti kunnallistutkinnon ja valmistui sosionomiksi 1969. Hän toimi Karungin kunnansihteerinä 1956–1971 ja Puolangan kunnanjohtajana 1971–1972. Kiuruvedellä Rautio oli kunnanjohtaja 1972–1992 ja kaupunginjohtaja vuodesta 1993. Kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1989. Kiuruveden kaupunginjohtajan tehtävästä Rautio jäi eläkkeelle vuonna 1995. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Esko Rautio on kuollut. Kiuruvesi-lehti, 23.8.2017. Luokka:Kiuruveden kunnan- ja kaupunginjohtajat Luokka:Puolangan kunnanjohtajat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Lauriane Rougeau

Lauriane Rougeau (s. 12. huhtikuuta 1990 Pointe-Claire, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden kullan ja neljä hopeaa. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Montréal Canadiennesiä. Rougeau voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2013, 2015, 2016 ja 2017. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Rougeau saavutti hopeaa vuonna 2008. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Rougeau on edustanut Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2009–2013. CWHL-debyyttinsä hän teki jo kaudella 2007–2008 Montréal Starsin joukkueessa, jossa hän pelasi myös kaudella 2014–2015. Vuodesta 2015 hän on edustanut Montréal Canadiennesiä. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2017. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tadaaki Otaka

Tadaaki Otaka (; s. 1947 Kamakura) on japanilainen kapellimestari. Hän opiskeli Toho Gakuen -musiikkikoulussa Hideo Saiton johdolla ja jatkoi opintojaan Wienissä Hans Swarowskyn ja Spannagelin? johdolla. Otaka on toiminut muun muassa Tokion filharmonikkojen sekä NHK-sinfoniaorkesterin vakituisena kapellimestarina ja Osakan filharmonikkojen musiikillisena johtajana. Hänet tunnetaan erityisen hyvin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa hän on johtanut lukuisia merkittäviä orkestereita.Kajimoto Music: Tadaaki Otaka Oopperan alalla Otaka on johtanut muun muassa Peter Grimesin, Fidelion, Lepakon, Toscan, Tannhäuserin, Carmenin, Taika-ampujan ja Salomen esityksiä. Hän on myös johtanut muiden muassa Teizo Matsumuran, Toru Takemitsun ja Akira Miyoshin teosten kantaesityksiä. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Renata Fast

Renata Fast (s. 6. lokakuuta 1994 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 ja saavuttanut hopeaa Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavuttanut hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomessa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia. Fast edusti Burlington Barracudasia vuosina 2010–2012 ja Clarksonin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Vuodesta 2016 hän on pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2014. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kjell Espmark

Kjell Espmark (19. helmikuuta 1930 Strömsund, Jämtland, Ruotsi – 18. syyskuuta 2022) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija ja Tukholman yliopiston kirjallisuustieteen professori emeritus. Hänet valittiin Ruotsin akatemiaan 1981.Stol nr. 16: Kjell Espmark. Svenska akademien Espmark oli yksi niistä kolmesta Ruotsin akatemian jäsenestä, jotka erosivat Akatemiasta Me too -kohun vuoksi.Ruotsin akatemia Me too -sekasorron vallassa: kolme jäsentä otti hatkat. Iltalehti Hän sai vuonna 1975 Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, 1980 Schückin palkinnon, 1985 Bellmanin palkinnon, 1998 Kellgrenin palkinnon ja 2000 Samfundet De Nion suuren palkinnon. Näytteitä Espmarkin runoista on antologiassa Ny lyrik = Uutta lyriikkaa (Kirjailijakeskus 1984 ISBN 951-99530-3-5). == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Ruotsalaiset kirjallisuustieteilijät Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Laura Stacey

Laura Stacey (s. 5. toukokuuta 1994 Mississauga, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingin olympialaisissa 2022 ja saanut hopeamitalin Pyeongchangissa 2018. Hän voitti MM-kilpailuissa kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavutti hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomen kisoissa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Stacey voitti kultaa vuonna 2012 ja saavutti hopeaa vuonna 2011. Stacey edusti Dartmouthin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi CWHL:ää Brampton Thunderissa ja hänet valittiin kauden tulokkaaksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti CWHL:n mestaruuden Markham Thunderin joukkueessa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ada Äijälä

Ada Elisabeth Äijälä-Räsänen ( 31. joulukuuta 1886 Pietari – 13. huhtikuuta 1928 Leppävaara, Espoo) oli suomalainen filosofian maisteri ja koulunjohtaja. Hän perusti Helsinkiin vuonna 1927 toimintansa aloittanaan 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon, vuodesta 1938 Arkadian yhteislyseo.Arkadian yhteislyseon historiaa Naisten Ääni-hanke : Ada Äijälä - teräväkynäinen tähystäjä Pietarissa syntyneen Ada Äijälän isä oli Suomen valtion rautateiden palveluksessa. Hän kävi Pietarin suomalaista valmistavaa koulua ja perheen muutettua Turkuun 1898 Turun suomalaista tyttökoulua. Perhe muutti sitten Helsinkiin ja Ada pääsi ylioppilaaksi 1905 Svenska Privata läroverket för flickor-koulusta. Hän kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ja työskenteli sieltä valmistuttuaan Osuusliike Elannossa ja Helsingin yksityisen kauppakoulun opettajana. Ada Äijälä siirtyi sanomalehtialalle ja oli toimittajana eri lehdissä Kotkassa ja Lahdessa sekä Savo-lehdessä Kuopiossa. Hän palasi opiskelemaan ja valmistui 1914 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Valmistuttuaan hän oli työssä vuoteen 1927 saakka rautatiehalituksessa ja toimi samalla osa-aikaisena opettajana Helsingin kunnallisessa yhdenpäivänkoulussa. Ada Äijälä meni vuonna 1927 naimisiin Kastorin perustajan toimitusjohtaja, rakennusmestari Isak Räsäsen (1881–1942) kanssa. He perustivat samana vuonna Helsinkiin oman koulun, 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon joka toimi aluksi Balderin talossa Aleksanterinkatu 12:ssa. Ada Äijälä toimi koulussa opettajana ja oli koulun johtajana kuolemaansa saakka. Ada Äijälä oli 1910-luvulta alkaen Suomalaisen Naisliiton jäsen. Hän kuului liiton keskushallitukseen ja oli liiton Helsingin osaston varapuheenjohtajana 1921–1927. Hän perusti myös Sippolaan Naisliiton osaston. Hän piti esitelmiä liiton kokouksissa ja avusti Naisten Ääni-lehteä käyttäen muun muassa nimimerkkiä Tähystäjä. Äijälä oli mukana myös nuorsuomalaisten ja myöhemmin edistyspuolueen toiminnassa. Ada Äijälän kuoltua hänen perustamansa koulun ylläpitäjäksi tuli Ada Äijälän Koulu Oy. Koulu sai oman talonsa vuonna 1938 Arkadiankadulta ja sen nimeksi tuli Arkadian yhteiskoulu. Koulu siirtyi vuonna 1991 Nurmijärven Klaukkalaan ja toimii nykyään nimellä Arkadian yhteislyseo. Ada Äijälä sai surmansa liikenneonnettomuudessa Espoon Leppävaarassa kun hänen miehensä ohjaama henkilöauto törmäsi rautatien tasoylikäytävällä paikallisjunan kylkeen. Paikalla oli huono näkyvyys rakennusten, puiden ja pensaiden takia. Auton törmätessä junan kylkeen Ada Äijälä sinkoutui ulos autosta ja sai päähänsä kuolettavan iskun. Muut autossa olleet eivät saaneet vammoja. == Teoksia == * Naimisissa olevan naisen kansallisuuskysymys. Tekijä, Oulu 1923 * Fru och Fröken som tilltalsord : föredrag hållet vid tredje nordiska kvinnosakskongressen i Helsingfors 3-5 juni 1924. Helsingfors 1924 * Voiko olla rouva - vaikka ei ole rouva? : Rouva- nimityksen yleistämiskeskuksen julkaisuja. Rosma, Helsinki 1925 == Lähteet == Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomalaiset feministit Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1928 kuolleet
Sara Macliver

Sara Macliver on australialainen oopperalaulaja sekä konsertti- ja resitaaliesiintyjä, äänialaltaan sopraano. Häntä pidetään yhtenä johtavista barokkiohjelmiston tulkitsijoista maassaan. Hän opiskeli Perthissä sopraano Molly McGurkin johdolla. Hän toimi jo opiskeluaikanaan West Australian Opera Companyn palveluksessa; hänen rooleihinsa yhtiölle ovat kuuluneet Micaelan rooli Carmenissa, Papagenan rooli Taikahuilussa, Giannettan rooli Lemmenjuomassa ja Nannettan rooli Falstaffissa.Naxos.com: Sara Mcliver Mcliver on muun muassa levyttänyt Georg Friedrich Händelin Messias-oratorion (2002), jonka esitys myös näytettiin kahdesti kansallisessa televisiossa. Johann Sebastian Bachin aarioiden ja duettojen levytys mezzosopraano Sally-Anne Russellin kanssa toi Macliverille ARIA-palkintoehdokkuuden. Macliver on levyttänyt myös Giovanni Battista Pergolesin Stabat Materin tulkinnan. Hän asuu Sydneyssä miehensä ja kolmen lapsensa kanssa.Bach-Cantatas.com: Sara Macliver == Lähteet == Luokka:Australialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Elävät henkilöt
Chitorin linnake

thumb|Chitorin linnake. Chitorin linnake, tai Chittorgarh, on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva linnake. Unesco on valinnut Chitorin linnakkeen ja muut Rajasthanin kukkulalinnoitukset maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 2013. Linnake on rakennettu 600-luvulla. Linnake toimi rajputvaltakunta Mewarin pääkaupunkina. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Intiassa Luokka:Intian linnoitukset Luokka:Rajasthan
Vrijji

Vrijji, tai Vajji oli Licchaviklaanin muodostama valtio muinaisen Intian pohjoisosassa, nykyisen Biharin osavaltion alueella. Vrijjin valtio oli olemassa 6. vuosisadalta eaa. 4. vuosisadalle jaa. Vrijji oli yksi kuudestatoista Mahajanapada-valtiosta, jotka hallitsivat Pohjois-Intiaa. == Lähteet == Luokka:Intian historia Luokka:Aasian entiset valtiot
Jillian Saulnier

Jillian Saulnier (s. 7. maaliskuuta 1992 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM- kilpailuissa yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa. Saulnier saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018 ja MM-hopeaa vuosina 2015 ja 2016 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Kultaa hän voitti Kanadan MM-kilpailuissa 2021 ja Pekingin olympialaisissa 2022. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2010 ja saavutti hopeaa vuonna 2009. Saulnier on edustanut Stoney Creek Sabresiä kaudella 2008–2009, Toronto Aerosia vuosina 2009–2011, Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2011–2015 sekä CWHL-seura Calgary Infernoa vuodesta 2015. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2016. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rikardis Schweriniläinen

Rikardis Schweriniläinen (1348?–1377) oli Schwerinin kreivi Otto I:n tytär, josta tuli Albrekt Mecklenburgilaisen puolisona Ruotsin kuningatar. Heille syntyi poika Erik ja kaksi tytärtä. Rikardis on haudattu dominikaaniluostariin Tukholman vanhassa kaupungissa. == Lähteet == Luokka:Ruotsin kuningattaret Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Vuonna 1377 kuolleet
Licchavi

Licchavit, olivat merkittävä klaani, joka hallitsi muinaisen Intian pohjoisosassa sijaitsevaa Vrijjin valtiota 500-luvulta eaa. 400-luvulle jaa. He asettuivat 500-luvulla Gangesin varrelle, nykyisen Biharin osavaltion alueelle. Heidän pääkaupunkinaan toimi Vaishali. Licchavit kilpailivat valta- asemasta Pohjois-Intiassa Magadhan valtion kanssa, minkä vastavoimaksi he perustivat Vrijjin valtion muiden merkittävien klaanien kanssa. Licchavit pysyivät merkittävänä vaikuttajana Pohjois-Intiassa 400-luvulle asti. Heidän valtansa levisi myös nykyisen Nepalin alueelle, missä Licchavihallitsijat hallitsivat 700-luvulle asti. == Lähteet == Luokka:Intian historia Luokka:Nepalin historia Luokka:Hallitsijasuvut
Kasperi

Kasperi voi tarkoittaa seuraavia: * Kasperi, miehen etunimi: ** Kasperi Heikkinen (s. 1980), suomalainen hard rock -kitaristi ** Kasperi Heinänen (s. 2001), suomalainen jääkiekkoilija ** Kasperi Hirvonen (s. 1996), suomalainen jääpalloilija ** Kasperi Hämäläinen (s. 2001), suomalainen pesäpalloilija ** Kasperi Kaksonen (s. 2002), suomalainen pesäpalloilija ** Kasperi Kapanen (s. 1996), suomalainen jääkiekkoilija ** Kasperi Kotkaniemi (s. 1999), suomalainen jääkiekkomaalivahti ** Kasperi Kropsu (s. 1993), suomalainen skeittaaja ja katuvalokuvaaja ** Kasperi Laine (s. 1978), rap-artisti ** Kasperi Liikonen (s. 1994), suomalainen jalkapalloilija ** Kasperi Nordman, suomalainen näyttelijä ** Kasperi Nuto (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija ** Kasperi Ojala (s. 1991), suomalainen jalkapalloilija ** Kasperi Ojantakanen (s. 1995), suomalainen jääkiekkoilija ** Kasperi Salo (s. 1979), suomalainen sulkapalloilija ** Kasperi Sarikoski (s. 1988), suomalainen jazzpasunisti ja säveltäjä ** Kasperi Tanttu (1886–1918), suomalainen kirjailija ** Kasperi Torikka (s. 1999), suomalainen jääkiekkoilija ** Kasperi Valto (s. 2003), suomalainen mäkihyppääjä ** Kasperi Vehkaoja (s. 2005), suomalainen pesäpalloilija ** Kasperi Vehmaa (s. 2005), suomalainen pituushyppääjä ** Kasperi Virta (s. 2003), tanssija ja näyttelijä * Kasperi, Seinäjoen suuralue * Kasperi, lähiö Seinäjoella Kasperin suuralueella == Katso myös == * Kasper (täsmennyssivu)
Pyhä kaupunki

Pyhä kaupunki on jollekin uskonnolle symbolisesti tärkeä kaupunki, joka liittyy usein kiinteästi kyseisen uskonnon historiaan. Pyhä kaupunki on tyypillisesti tärkeä pyhiinvaelluskohde, mikä tuo kaupungille vaurautta ja vahvistaa kaupungin uskonnollisen eliitin poliittista asemaa suhteessa valtion muihin valtakeskuksiin. Pyhä kaupunki on usein myös uskonnollinen hallintokaupunki ja uskonnon opillinen keskus. Kaupungin symbolinen merkitys tekee pyhästä kaupungista paljon tärkeämmän kuin sen pelkkä strateginen merkitys olisi. Tämä tekee kaupunkiin kytkeytyvistä poliittisista kiistoista erityisen vaikeita, mistä tunnettu esimerkki on Jerusalem. Jerusalem on pyhä kaupunki niin juutalaisuudelle, kristinuskolle kuin islamillekin. Juutalaisuuden muut pyhät kaupungit ovat Hebron, Safed ja Tiberias. Rooma on katolilaisten pyhä kaupunki. Mekka ja Medina ovat tärkeimmät kaikille islamin suuntauksille pyhät kaupungit. Šiialaisuuden tärkeimmät pyhät kaupungit ovat Najaf, Karbala, Kazimijja ja Samarra. Hindulaisuuden seitsemän muinaista pyhää kaupunkia ovat Ayodhya, Mathura, Haridwar, Varanasi, Kanchipuram, Dvaraka ja Ujjain. Cusco oli Inkavaltakunnan pyhä kaupunki. ==Esimerkkejä== Shrine of the Báb in Haifa 6801-11.jpg|Haifa on bahailaisuuden pyhä kaupunki. St Peter's Square, Vatican City - April 2007.jpg|Rooma on katolilaisuuden pyhä kaupunki. Temple mount.JPG|Jerusalem on islamin, kristinuskon ja juutalaisuuden pyhä kaupunki. Akal Takht and Harmandir Sahib, Amritsar, Punjab, India.jpg|Amritsar on sikhiläisyyden pyhä kaupunki. A packed house - Flickr - Al Jazeera English.jpg|Mekka on islamin pyhä kaupunki. Varanasi.jpg|Varanasi on hindulaisuuden pyhä kaupunki. ==Lähteet== *
Anémone

Anémone (syntyjään Anne Bourguignon; 9. elokuuta 1950 Pariisi – 30. huhtikuuta 2019L'actrice Anémone est morte à 68 ans ) oli ranskalainen näyttelijä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.Biography of Anémone. Thomas Staedli. Viitattu 7.4.2018. Anne Bourguignon sai ensimmäisen elokuvaroolinsa Anémonen vuonna 1968 ja otti roolinimen taiteilijanimekseen. Ensimmäinen hänen iso roolinsa oli komediaohjaaja Coluchen elokuvassa Vous n'aurez pas l'Alsace et la Lorraine vuonna 1977. Hän työskenteli useiden eri ranskalaisten ohjaajien elokuvissa. Hän sai roolin myös yhdysvaltalaisen Willard Huyckin ohjaamassa komediassa French Postcards (1979). Kaikkiaan hän on esiintynyt kymmenissä eri elokuvissa 1960-luvulta 2010-luvulle. Vuonna 2017 hän ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle näyttelijäntyöstä. Anémone on osallistunut yhteiskunnalliseen toimintaan feminismin puolesta ja geneettisesti muunneltujen ruoka-aineiden käyttöä vastaan. Hän kuoli sairastettuaan pitkään 68-vuotiaana.https://www.france24.com/fr/20190430-comedienne-actrice-anemone- decedee-pere-noel-ordure-grand-chemin-bourguignon ==Palkinnot ja ehdokkuudet== Luettelo palkinnoista ja ehdokkuuksista Vuosi Elokuva Palkinto Kategoria Tulos 1986 Péril en la demeure (1985) Kuolema ranskalaisessa puutarhassa César-palkinto Paras naissivuosa 1988 Le grand chemin (1987) Isojen ihmisten leikit César-palkinto Paras naispääosa 1993 Le Petit prince a dit (1992) (Sanoi pikku prinssi...) César-palkinto Paras naispääosa 1995 Pas très catholique (1994) César-palkinto Paras naispääosa 1999 Lautrec (1998) César- palkinto Paras naissivuosa ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Helvig (Ruotsin kuningatar)

Helvig (k. 1324) oli Holsteinin kreivin tytär, josta tuli Mauno Ladonlukon puolisona Ruotsin kuningatar. Helvig syntyi 1260-luvun alkupuolella Holsteinin kreivi Gerhard I:lle ja tämän puolisolle Elisabet Mecklenburgilaiselle. Hänellä oli vanhempia sisaruksia, ja suvulla oli yhteyksiä Pohjoismaihin avioliittojen kautta. Mauno Ladonlukko ehti olla kihloissa tai muuten suhteessa kahden Helvigin sukulaisen kanssa ennen avioliittoa Helvigin kanssa. Heidät vihittiin Kalmarissa vuonna 1276. Helvig kruunattiin Söderköpingissä vuonna 1281. Tapahtuma oli vanhin tunnettu Ruotsin kuningattaren kruunaus. Avioliitosta syntyi ainakin kuusi lasta, joista viisi eli yli lapsuusajan: Tanskan kuningatar Ingeborg Maununtytär (Eerik Menvedin puoliso), Ruotsin kuningas Birger Maununpoika, Södermanlandin herttua Eerik Maununpoika, Suomen herttua Valdemar Maununpoika ja tytär Rikissa, josta tuli nunna ja Pyhän Klaaran luostarin abbedissa. == Lähteet == Luokka:Ruotsin kuningattaret Luokka:Vuonna 1324 kuolleet
Françoise Adret

Françoise Adret (7. elokuuta 1920 VersaillesLe Monde: La mort de la danseuse et chorégraphe Françoise Adret – 1. huhtikuuta 2018 Pariisi) oli ranskalainen balettitanssija ja koreografi. Hän perusti Lyonin oopperan baletin ja toimi sen taiteellisena johtajana vuosina 1985–92. Lisäksi hän työskenteli muun muassa Amsterdamin oopperan baletissa 1950-luvulla, Nizzassa 1960-luvulla sekä Pohjois- ja Etelä-Koreassa, Pietarissa, Marseillessa ja Nancyssa (1999). Hän kuoli 97 vuoden iässä.Le Figaro: Françoise Adret, disparition d'une «immense personnalité de la danse»Le progrès: Mort de Françoise Adret, directrice historique du Ballet de l’Opéra == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset balettitanssijat Luokka:Ranskalaiset koreografit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Nathalie Delon

Nathalie Delon (alun perin Francine Canovas, 1. elokuuta 1941 Oujda, Marokko – 21. tammikuuta 2021 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän oli vuosina 1964–1968 naimisissa näyttelijä Alain Delonin kanssa.Porträt der Schauspielerin Nathalie Delon. Thomas Staedli. Viitattu 7.4.2018. Nathalie Delon sai vuonna 1967 ensimmäisen elokuvaroolinsa Jean-Pierre Melvillen filmissä Ajojahti, vaikka hänellä ei ollut näyttelijäkoulutusta. Seuraavana vuonna hän sai naispääosan elokuvassa Yksityistunteja (1968) ja sen jälkeen 1970-luvun lopulle asti useita isoja rooleja siitä huolimatta, että avioero Alain Delonin kanssa vei häneltä työmahdollisuuksia. Tähän kauteen kuuluu muun muassa ranskalais-belgialainen kauhuelokuva Munkki ja paholainen (1972). Nathalie ja Alain Delonin poika Anthony Delon (s. 1964) on näyttelijä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Bron rautatieasema

Bron rautatieasema on Upplands-Bron kunnassa sijaitseva Tukholman paikallisjunaverkostoon kuuluva asema. Asemasta on matkaa Tukholman keskustaan noin 30 kilometriä. Brosta lähtee paikallisjuna Tukholman kautta Haningeen puolen tunnin välein. Luokka:Tukholman liikenne Luokka:Ruotsin rautatieliikennepaikat
Nobuko Imai

Nobuko Imai (; s. 18. maaliskuuta 1943 Tokio, Japani) on japanilainen alttoviulisti. Hän aloitti opiskelun Tokion Toho Gakuen -musiikkikoulussa ja lähti pian tämän jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli Juilliard Schoolissa ja Yalen yliopistossa. Hän voitti Young Concert Artists International Auditions -kilpailun vuonna 1967 sekä korkeimmat palkinnot Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja kansainvälisessä ARD- musiikkikilpailussa Münchenissä.Bach-Cantatas.com: Nobuko Imai Imoi on esiintynyt muiden muassa Concertgebouw-orkesterin, BBC:n sinfoniaorkesterin, Berliinin filharmonikkojen, Bostonin sinfoniaorkesterin ja Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Hän oli kolmen Hindemith-festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1995–1996 Wigmore Hallissa, Columbian yliopistossa ja Casals-salissa. Imai tunnetaan innovatiivisesta lähestymistavasta instrumenttiinsa. Hän on luonut taidemusiikin ohjelmistoon kuuluvista selloteoksista sovituksia alttoviululle. Imai on tehnyt kymmenittäin levytyksiä eri levymerkeille; hän on saavuttanut huomiota muun muassa Philipsin levytyksellä, jolla kuullaan Johann Sebastian Bachin sellosarjat alttoviululle sovitettuina versioina. Hän on levytyksillään tehnyt yhteistyötä myös Toru Takemitsun kanssa ja kantaesittänyt George Benjaminin, Duncan McTierin sekä David Hornen teoksia. Imai toimi professorina Detmoldin musiikkikorkeakoulussa vuosina 1983–2003 ja on lisäksi opettanut Amsterdamissa, Utrechtissa, Sionissa ja Genevessä. Vuodesta 1988 Imain instrumenttina on ollut Andrea Guarnerin alttoviulu vuodelta 1690. Hän on voittanut lukuisia palkintoja, joiden joukossa on Suntory-palkinto vuodelta 1996. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset alttoviulistit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pivaliinihappo

Pivaliinihappo (C5H10O2) eli neopentaanihappo tai pivaalihappo on karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa lääkeaineita ja estereitä ==Ominaisuudet== Pivaliinihappo on huoneenlämpötilassa värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Pivaliinihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 5,01. Pivaliinihappo reagoi karboksyylihappojen tavoin ja muodostaa esimerkiksi estereitä ja voidaan pelkistää aldehydiksi ja alkoholiksi. Suhteellisen steerisesti estyneen alkyyliryhmän vuoksi aineen reaktiot ovat hitaampia kuin suoraketjuisten karboksyylihappojen reaktiot ovat.M. O. Bagby, R. W. Johnson, Jr, R. W. Daniels, Robert R. Contrell, E. T. Sauer, M. J. Keenan & M. A. Krevalis:Carboxylic Acids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 7.4.2018Jens Kubitschke, Horst Lange & Heinz Strutz: Carboxylic Acids, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 7.4.2018. ==Valmistus ja käyttö== Pivaliinihappoa voidaan valmistaa hapettamalla pinakolonia tai tert-butyylimagnesiumkloridin ja hiilidioksidin välisellä reaktiolla. Nykyään teollinen valmistus perustuu kuitenkin isobuteenin, hiilimonoksidin ja veden väliseen reaktioon. Tätä reaktiota katalysoivat vahvat hapot kuten rikkihappo ja reaktio on tyypiltään niin kutsuttu Koch- reaktio. : Pivaliinihappoa käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan lääkeaineita, maatalouskemikaaleja (esimerkiksi klomatsonia, metributsiinia ja tebutiuronia) sekä estereitä, joita käytetään hajusteina ja polymeeriteollisuudessa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Pivaliinihapon kansainvälinen kemikaalikortti Luokka:Karboksyylihapot
Angleterre

Angleterre on Helsinkiin vuonna 1910 perustettu ravintola, joka toimi vuoteen 1976 asti ruokaravintolana ja on siitä lähtien tunnettu yhtenä Helsingin ensimmäisistä englantilaistyylisistä pubeista. Se sijaitsee osoitteessa Fredrikinkatu 47. (Tilaajille.) Nimi Angleterre on ranskaa ja tarkoittaa Englantia. Angleterre perustettiin vuonna 1910 Kluuvin Hallituskadulle (nyk. Yliopistonkatu) Renlundin rautakaupan taloon. Siitä se siirtyi vuonna 1955 Kamppiin Fredrikinkadun ja Kalevankadun kulmaan Paraisten Kalkki -yhtiön uuteen toimitaloon, jossa ravintolan tiloja on sittemmin useaan otteeseen muutettu ja korjattu. 1970-luvun alussa Angleterren omisti myös Finlandia- talon ja Klippanin ravintoloita hoitanut Aarno Roiha. Ranskalaistyyppisen ruokaravintolan omistus siirtyi vuonna 1972 Martti Kirsitielle ja Marita Lindahlille, kunnes seuraava omistaja Elanto teki Angleterrestä englantilaistyylisen pubin vuoden 1976 alusta.(Tilaajille.) Nykyisin Angleterre kuuluu HOK-Elannon Oluthuone-ketjuun. Angleterressä on vuodesta 1978 lähtien kokoontunut leikkimielinen herrojen olutkerho Kohtuullisen Hutikan Pyhä Veljeskunta (K.H.P.V.), joka sai nimensä Ilmari Kiannon vuonna 1925 julkaistun kirjan mukaan. Enimmäkseen markkinointi- ja viestintäalan ammattilaisista koostuvan klubin perustajajäseniä olivat Markku Helismaa, Alpo Holopainen, Ahti Kaarna, Kalevi Karusuo, Timo Pakkanen, Seppo Pasanen ja Erkki Seppänen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Angleterren lounaslista 13.4.1947, Finna.fi-tietokanta * Angleterren verkkosivu, HOK-Elanto Luokka:Ravintolat Helsingissä Luokka:S-ryhmä Luokka:Kamppi
Matilda (Saksin herttuatar)

Matilda (6. tammikuuta 1156 – 28. kesäkuuta 1189) oli Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänestä tuli Saksin ja Baijerin herttuatar naituaan Henrik Leijonan vuonna 1168, ja hän piti arvonimensä miehensä kuolemaan 1180 asti. == Avioliitto == Vuonna 1159 kiistellyn paavin valinnan lähestyessä kuningas Henrik II tahtoi lähentää välejään Pyhän saksalais- roomalaisen keisarikunnan kanssa erityisesti sen takia, koska hän itse oli joutunut riitoihin Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin johtaman Englannin papiston kanssa. Keisari Fredrik Barbarossa lähetti Kölnin arkkipiispa Rainald von Dasselin Henrik II:n hoviin vuonna 1165, jotta he voisivat neuvotella naimakaupoista. Henrik Leijona Welfin suvusta valittiin sopivaksi puolisoksi Matildalle. Neuvottelujen aikana oli kuitenkin kiista, kun Leicesterin 2. jaarli Robert de Beaumont kieltäytyi tervehtimästä arkkipiispaa syyttäen häntä eripuraisuudesta ja vastapaavi Viktor IV:n kannattamisesta. Alkuperäinen suunnitelma oli naittaa Henrik II:n toinen tytär Eleanoora Englantilainen keisari Fredrik Barbarossan pojalle, mutta se hylättiin, ja sen sijaan 11-vuotias Matilda jätti Englannin suuret myötäjäiset mukanaan syyskuussa 1167. Matilda nai Saksin ja Baijerin herttuan Henrik Leijonan 1. helmikuuta 1168 Mindenin katedraalissa Saksissa. Henrik oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Clementia von Zähringenistä vuonna 1162. Hän ja Matilda saivat neljä poikaa ja yhden tyttären: * Matilda (1172-1209 tai 1210), Perchen ja Coucyn kreivitär. Oli naimisissa kahdesti: ensin Perchen kreivi Geoffroy III:n kanssa ja sitten Coucyn kreivi Enguerrand III:n kanssa. * Henrik V (1173 tai 1174–28. huhtikuuta 1227), Kurpfalzin kreivi * Lothar (1174 tai 1175–16. lokakuuta 1190) * Otto IV (1175 tai 1176–19. toukokuuta 1218), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari ja Svaabian herttua * William (11. huhtikuuta 1184–12. joulukuuta 1213), Lüneburgin herttua Joidenkin lähteiden mukaan Henrikille ja Matildalle syntyi myös kolme muuta lasta, jotka kuitenkin kuolivat varhain: * Eleanor (s. 1178); kuoli nuorena * Ingibiorg (s. 1180); kuoli nuorena * Poika (s. 1182); syntyi kuolleena == Lähteet == * Wheeler, Bonnie. Eleanor of Aquitaine: Lord and Lady, 2002 (englanniksi) * Diggelmann, Lindsay. Exile and the Poetic Standpoint of the Troubadour Bertran de Born, 2005 (englanniksi) Luokka:Vuonna 1156 syntyneet Luokka:Vuonna 1189 kuolleet Luokka:Herttuattaret
Anna Diop

Mame-Anna Diop (s. 6. helmikuuta 1988 Dakar, Senegal) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Vuodesta 2018 lähtien hän on esittänyt Kory Andersia DC Universe/HBO Max -sarjassa Titans. Diop oli mukana CW:n sarjassa Sanansaattajat (2015) ja Fox-trillerissa 24: Legacy (2017). Hän esiintyi elokuvissa Us (2019) ja Nanny (2022). == Nuoruus == Diop muutti Senegalista Yhdysvaltoihin kuusivuotiaana vanhempiensa mukana. 16-vuotiaana hän muutti New Yorkiin mallin ja näyttelijän töiden perässä. == Ura == Diop esiintyi Niken ja Verizonin mainoksissa, ennen roolia komediasarjassa Lapsuuteni luuserina. Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli vuonna 2013 julkaistussa jännityselokuvassa The Moment. Diop on myös esiintynyt televisiosarjoissa kuten Sanansaattajat, Quantico, Greenleaf ja 24: Legacy. Diop valittiin esittämään Tähtituli-hahmoa DC Comicsin vuonna 2018 julkaistussa Titans- sarjassa. == Filmografia == Elokuvat Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Rooli Huom. 2011 Second Date Roxy Second Date Roxy Layla Tase lyhytelokuva 2013 The Moment The Moment Hawa While Expecting Cassius While Expecting Cassius Angela lyhytelokuva Mingle Mingle Jennie televisioelokuva Double Negative Double Negative Laila lyhytelokuva 2016 Message from the King Message from the King Becca 2017 The Keeping Hours The Keeping Hours Kate 2019 Us Us Eartha 2022 Nanny Nanny Aisha Televisiosarjat Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Rooli Huom. 2006–2008 Lapsuuteni luuserina Everybody Hates Chris Diedra 4 jaksoa 2007 Lincoln Heights Lincoln Heights Sharon 1 jakso 2011 Whitney Whitney 1 jakso 2012 Southland Southland 1 jakso 2013 Kosketus Touch Lila James 1 jakso 2015 Sanansaattajat The Messengers Rose Arvale 13 jaksoa Quantico Quantico Mia 1 jakso 2016 Greenleaf Greenleaf Isabel 9 jaksoa 2017 24: Legacy 24: Legacy Nicole Carter 12 jaksoa 2018 Bosch Bosch Zealy / Desiree Zealy 6 jaksoa Titans Titans Koriand’r / Tähtituli päärooli == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Senegalilaiset henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Elizabeth Blackwell

Elizabeth Blackwell (3. helmikuuta 1821 Bristol – 31. toukokuuta 1910 Hastings) oli englantilainen lääkäri. Hänet tunnetaan ensimmäisenä naisena, joka on valmistunut lääketieteellisestä koulusta Yhdysvalloissa. Blackwell valmistui lääkäriksi New Yorkissa tammikuussa 1849 . == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Elizabeth Blackwellin elämäkerta (englanniksi) National Library of Medicine * Elizabeth Blackwellin elämäkerta (englanniksi) thoughtco.com * Kronologinen luettelo Blackwellin teoksista Luokka:Englantilaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
Joyciline Jepkosgei

Joyciline Jepkosgei (s. 8. joulukuuta 1993) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka kilpailee pääasiassa tiejuoksuissa. Hän oli pronssimitalisti 10 000 metrin juoksun Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2016 ja puolimaratonin MM- kisojen hopeamitalisti 2018. 1\. huhtikuuta 2017 Jepkosgei juoksi Prahassa puolimaratonkilpailussa neljä maailmanennätystä kun hän juoksi puolimaratonin maailmanennätyksen 1.04.52 ja lisäksi väliaikana 10 kilometrin (30.04), 15 kilometrin (45.37) ja 20 kilometrin (1.01.25) maailmanennätykset. 9\. syyskuuta 2017 jälleen Prahassa hän paransi 10 kilometrin maailmanennätystään aikaan 29.43. 22\. lokakuuta 2017 Valenciassa hän paransi puolimaratonin maailmanennätystään aikaan 1.04.51. Ababel Yeshaneh rikkoi Jepkosgein puolimaratonin maailmanennätyksen helmikuussa 2020. Marraskuussa 2019 Jepkosgei juoksi ensimmäisen maratonkilpailunsa voittaessaan New Yorkin maratonin ajalla 2.22.38. Vuoden 2020 puolimaratonin MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 2020 Valencian maratonilla Jepkosgei sijoittui toiseksi ajalla 2.18.40. Vuoden 2021 Lontoon maratonin Jepkosgei voitti ajalla 2.17.43. == Lähteet == Luokka:Kenialaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Syyrialaiset

Syyrialaiset () ovat Syyrian asukkaita, joilla on Levantin seemiläinen syntyperä. Syyrian kansan kulttuurinen ja kielellinen perintö on sekoitus kotoperäisistä piirteistä ja muista kulttuureista, jotka ovat hallinneet maata ja sen alueella asuvia ihmisiä vuosituhansien ajan. Syyrian tasavallan väkiluku oli vuonna 2017 yli 18 miljoonaa, minkä lisäksi syyrialaispakolaisia oli neljä miljoonaa. Diasporassa elää 15 miljoonaa ihmistä, joilla on syyrialainen syntyperä. Nämä ihmiset ovat muuttaneet asumaan Pohjois- Amerikkaan (Yhdysvallat ja Kanada), Euroopan unionin jäsenvaltioihin (mm. Ruotsi, Ranska, Saksa), Etelä-Amerikkaan (mm. Brasilia, Argentiina, Chile, Venezuela, Kolumbia), Australiaan ja Afrikkaan. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Syyrialaiset henkilöt Luokka:Syyrian etniset ryhmät