10/80

10/80 on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen marraskuussa 1980 julkaistu kahdeksas albumi. Tukholman Polar-studioilla äänitettyä albumia pidetään yleisesti Hurriganesin parhaana Roadrunnerin jälkeen. Musiikillisesti se on aiempia levyjä monipuolisempi, ja sillä on yhtyeelle tavanomaisen rock and rollin lisäksi progressiivisia vaikutteita ja rautalankahenkisyyttä. Albumi myi kultaa, ja singlenä julkaistu kappale ”Bourbon Street” oli Hurriganesin suurin hitti pitkään aikaan. 10/80 palautti Hurriganesin suureen suosioon parin heikommin menestyneen albumin jälkeen. Yhtye saavutti uudestaan musiikillisen asemansa, jonka se oli punk-yhtyeille hetkeksi menettänyt. Hurriganesin musiikki oli ollut pois muodista, mutta uuden albumin myötä yhtyeen uskottavuus kasvoi. Myös kriitikoilta levy sai yhtyeelle poikkeuksellisesti hyvää palautetta. Albumi tehtiin kokoonpanolla Remu Aaltonen (rummut ja laulu), Cisse Häkkinen (bassokitara ja laulu) ja Albert Järvinen (kitara). Se on samalla Hurriganesin viimeinen studioalbumi, jossa Järvinen on kitaristi. Yksi levyn tuottajista oli Pave Maijanen, jonka panos oli muutenkin huomattava. Hän lauloi taustoja, soitti kosketinsoittimia ja antoi musiikillisia neuvoja. Lisäksi hän hyödynsi studion mahdollisuuksia. == Taustaa == Hurriganesin ura tuntui 1970- ja 80-lukujen vaihteessa olevan aallonpohjassa: vuonna 1977 julkaistu Tsugu Way oli aiempien platinalevyjen jälkeen myynyt vain kultalevyyn oikeuttavan määrän, eivätkä sitä seuranneet Hanger (1978) ja Jailbird (1979) yltäneet edes siihen. Punk-musiikin aikakaudella myös yhtyeen tyylilajista oli tullut epämuodikasta. Suosio ei ollut kuitenkaan täysin olematonta, ja esimerkiksi keikat tehtiin entiseen malliin täydellä ääni- ja valaistuslaitteistolla, vaikkakin roudarien määrää oli jouduttu karsimaan.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 345. Toisin kuin Suomessa, Ruotsissa yhtyeen suosio säilyi hyvin suurena. Alkukesän 1980 Ruotsin-kiertueella yhtye rikkoi moneen otteeseen paikallisten huvipaikkojen yleisöennätyksiä. Romahtanut levymyynti kävi yhtyeen kunnialle. Hurriganesia pidettiin vanhenevan ja harvenevan kuulijaryhmän suuruutena menneeltä vuosikymmeneltä, ja musiikkimaailmassa oli paljon erilaisia ilmiöitä skasta futurockiin ja eurodiskosta sankariheviin. Rockmusiikki oli muutenkin jatkuvassa muutostilassa. Kapinallisten punkkareiden musiikki oli muuttunut diskokelpoiseksi listapopiksi, kun esimerkiksi Pelle Miljoonan ”Tahdon rakastella sinua” ja ”Moottoritie on kuuma” kelpasivat tavallisten nuorten viikonlopunviettoon. Lisäksi suurin osa 1950-lukua ihannoivista ”diinareista” vaihtoi tyylinsä trendikkäämmäksi. Esimerkiksi Teddy & The Tigersin huippusuosio laantui nopeasti.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 346. Muutosten keskellä Hurriganes päätti levyttää kunnollisilla sävellyksillä, tuoreilla sovitusideoilla ja hyvillä soundeilla toteutetun huolellisesti suunnitellun albumin. Solisti-rumpali Remu Aaltosen mukaan se ei tulisi olemaan uutta aaltoa vaan ajasta riippumatonta ”superaaltoa”.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 346–347. Tulevan albumin kappaleita, kuten ”Let’s Go Rocking Tonight”, ”Goodnight Baby” ja ”Just for You”, oli mukana jo kesän ja alkusyksyn esiintymisissä.Kontiainen 2020, s. 255. == Työstö == === Valmistautuminen === Jo syksyllä 1979 Hurriganes oli käynyt tutustumassa Sankt Eriksbronin lähellä sijaitsevaan Sportpalatsetin taloon rakennettuun Abban Polar-studioon. Eräs studion äänittäjistä oli Leif Mases, joka oli nauhoittanut yhtyeen vuonna 1974 julkaistun Roadrunner-albumin.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 347. Polarilla oli kaksi studiota kahdessa erillisessä kerroksessa. Niistä ylempi oli vaatimattomampi ja maksoi 600 kruunua tunnilta. Alakerran luksusstudion hinta oli 700 kruunua tunnilta. Suomalaissoittajien mielestä se muistutti avaruusasemaa, ja muun muassa Led Zeppelin ja Genesis olivat nauhoittaneet siellä vuonna 1979 julkaistut albuminsa. Hurriganes tuli käyttämään 10/80:n äänittämiseen yläkerran studiota, koska se oli kotoisampi ja edullisempi, eikä kalliiseen alakerran studioon muutenkaan ollut varaa. Aika äänityksiin varattiin lokakuulle 1980.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 348. Ilta-Sanomien haastattelussa levyn nauhoitusten aikaan Remu Aaltonen perusteli studion valintaa laadulla: Levyn materiaalia ryhdyttiin työstämään Helsingin Pohjois-Haagan ostoskeskuksen käyttämättömissä tiloissa. Parikymmentä kappaletta syntyi vanhalla metodilla ”jammailua, koukut haltuun ja biisi kasaan”, mutta sovituksiin käytettiin nyt mielikuvitusta. Lisäksi uusien kappaleiden työstämiseen käytettiin aiempaa enemmän aikaa, jopa kaksi kuukautta. Aluksi Aaltonen ja Hurriganesin kitaristi Albert Järvinen harjoittelivat kappaleita kaksin, ilman basisti Cisse Häkkistä. Harjoituksissa oli mukana myös Aaltosen vanha tuttu, Harri Merilahti.Kontiainen 2020, s. 256. Järvisen mukaan kappaleita syntyi paljon, ja niistä valittiin albumille yhtyeen mielestä parhaimmat. Edellisen Jailbird-albumin helpoille ratkaisuille haluttiin löytää parempia vaihtoehtoja. Remu Aaltonen oli pyytänyt ulkopuoliseksi avustajaksi Pave Maijasen, jolla oli studionäkemystä ja -kokemusta sekä vuosia kestänyt ystävyys- ja luottamussuhde Albert Järvisen kanssa. Järvisen oli helpompi hyväksyä Maijasen kuin Aaltosen auktoriteetti. Raskailla kiertueilla syntyneistä ristiriidoista päätettiin luopua sanattomalla sopimuksella yhteisen edun vuoksi. Kappaleiden aihioita äänitettiin kasettinauhalle ja niitä kuunneltiin sessioiden jälkeen. Nauhoittajana toimi Maijanen, joka oppi nopeasti Hurriganesin sävellystavat: === Äänitys === Albumi äänitettiin seitsemässä päivässä 6.–12. lokakuuta 1980.Kontiainen 2020, s. 254. Studiolle ei ollut varaa lähteä harjoittelemaan, joten albumin kappalemateriaali oli huolella valittu ja hiottu.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 349. Toiveista huolimatta Leif Mases ei ehtinyt 10/80:n äänityksiin, vaan nauhoituksesta vastasi Lennart Östlund. Mases oli kuitenkin tehnyt parhaansa valmentaakseen Östlundin äänitystehtäviin. Östlund oli kuunnellut Hurriganesin aiempaa tuotantoa ja uskoi olevansa valmis haasteeseen, sillä hän oletti, etteivät sen soittajat voisi olla hankalempia kuin Led Zeppelinin jäsenet.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 350. Remu Aaltonen kutsui levytysmatkalle mukaan myös Harri Merilahden, jonka haluttiin tuovan mukanaan ulkopuolista virtaa. Merilahti soitti kitaraa ja bassoa ja toi esille ideoitaan ja mielipiteitään. Hän pyrki myös olemaan puskurina Aaltosen ja Järvisen välillä konfliktien estämiseksi. Lisäksi Merilahti oli arvostettu basisti, jonka oletettiin korvaavan Cisse Häkkisen, mikäli tämän työkunto pettäisi. Äänitys eteni nopeasti, ja äänittäjä Östlundin mukaan päivittäiset sessiot olivat 12 tunnin mittaisiaKontiainen 2020, s. 258.. Pave Maijasen rooli kasvoi merkittäväksi, vaikka hän oli alun perin lähtenyt mukaan vain kosketinsoittajaksi. Hän lauloi stemmoja, antoi musiikillisia näkemyksiä ja soitti koskettimia. Lisäksi hän hyödynsi studion tarjoamia mahdollisuuksia ja oli yksi levyn tuottajista yhdessä Aaltosen ja Järvisen kanssaHurriganes: 10/80-vinyylilevyn takakannen tiedot (Scandia SLP 678).. Hurriganes-kirjan kirjoittaja Honey Aaltosen mukaan tämä toi Hurriganesin suoraviivaiseen rock- musiikkiin hienostuneisuutta. Maijanen on myöhemmin sanonut, että ”levytyssessio meni kuin tanssi”. Merkittävästä roolistaan huolimatta hän antoi kunnian kokonaisuudesta Remu Aaltoselle, joka tyylillään ja olemuksellaan sai äänitykset pysymään ruodussa.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 351. Kun Remu Aaltonen oli nauhoittamassa ”Let’s Go Rocking Tonight” -kappaleen lauluosuutta, hän menetti hetkeksi katseensa lappuun, johon laulun sanat oli kirjoitettu. Hän lauloi sattumanvaraisesti päästään Lissun lässyn luuppi luu, kun sanat olisivat virallisesti olleet Lizi lassie loopy Lou. Häkkinen, Järvinen ja Maijanen purskahtivat nauruun, kun taas äänittäjä Östlund oli ihmeissään, sillä Led Zeppelinin laulaja Robert Plant oli aiemmin käyttänyt tuntikausia aikaa keksiäkseen sanoja, jotka eivät tarkoittaisi mitään. Joitain kappaleita soitettiin jopa 11 kertaa. Mikäli lopputulos ei tyydyttänyt, soitettiin väliin tuttuja numeroita, kuten ”Ya Ya” ja ”Talkin ’bout You”. Niitä kutsuttiin ”metodibiiseksi”, ja niiden avulla pyrittiin saamaan ote takaisin.Fagerholm & Riihimaa 2010, s. 237. Lopulliselle albumille päätyneen materiaalin lisäksi sessioissa äänitettiin kappale ”Who’s That Liar”. Nauhalle tuli myös erilaisia versioita albumin kappaleista. Esimerkiksi raidoista ”Made in Sweden” ja ”Just for You” äänitettiin albumiversioiden lisäksi vaihtoehtoiset versiot. ”Bye Bye Bye”- ja ”Cozyrow”-kappaleista nauhoitettiin versiot, joissa kitarasoolot ovat erilaiset. Lisäksi kappaleesta ”Red House” on olemassa esitys, josta puuttuu kättentaputukset. Albert Järvisen mukaan paljon todella hyvää materiaalia jäi yli, koska levyllä ei ollut enempää tilaa. Myös studioaikaa oli melko vähän – albumia työstettiin miksaukset mukaan lukien hieman yli viikko.Fagerholm & Riihimaa 2010, s. 238. Albert Järvinen soitti 10/80-albumin kitarakompit vuoden 1968 Fender Telecaster -kitaralla. Samalla kitaralla Cisse Häkkinen oli soittanut komppikitaraosuutensa Remu Aaltosen vuoden 1978 sooloalbumilla No Panic. Pian, 1980-luvun alusta eteenpäin kitara oli pitkään Tuomari Nurmion käytössä. Järvinen soitti kaikki albumin soolot Music Man Sabre II Black -kitaralla. Cisse Häkkinen soitti vuosimallin 1962 Fender Precision Natural -bassoa ja Remu Aaltonen Pearlin rumpuja. == Musiikki == === Tyyli === 10/80-albumia on pidetty lähes Roadrunneriin verrattavana klassikkona, vaikka onkin tyylillisesti hyvin erilainen. Toisin kuin Roadrunner tai Rock and Roll All Night Long, siitä pyrittiin tarkoituksellisesti tekemään klassikko. Honey Aaltosen kirjoittaman Hurriganes-kirjan mukaan 10/80-albumia pidetään aikuistuneen Hurriganesin voimannäytteenä sekä osoituksena siitä, ettei Hurriganesin tarvitsisi seurata aikaansa – aika seuratkoon Hurriganesia. Albumilla on niin progressiivisia vaikutteita (”Made in Sweden”) kuin rautalankavivahteita (”Just for You”). Niiden väliin mahtuu kirjo erilaista rock and rollia.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 353. Popvaikutteisia kappaleita ovat ”Bourbon Street, ”Cozyrow” ja ”Just for You”. Niitä tasapainottavat nopeatempoiset rockit, kuten ”Rocking Belly” ja ”Let’s Go Rocking Tonight”. ”Down the Line” sisältää vaikutteita amerikkalaisesta rockista. Albumilla on vain yksi yli kolmeminuuttinen kappale, ”Bye Bye Bye”.Hurriganes: 10/80-vinyylilevyn etiketin tiedot (Scandia SLP 678). Valtaosa yhtyeen omista kappaleista on merkitty Remu Aaltosen ja Albert Järvisen yhdessä säveltämiksi. Myös sovituksista vastasi sama kaksikko. Sen sijaan Cisse Häkkisen ei katsottu osallistuneen riittävästi laulujen työstöön, eikä häntä ole merkitty yhdenkään kappaleen tekijätietoihin. Yhtyeen omien kappaleiden sanoitukset kirjoitti kahden edellisalbumin tapaan Jim Pembroke, minkä lisäksi hän teki tilaustyönä kappaleen ”Saigon Shakes”. Valtaosaan kappaleista merkittiin säveltäjiksi Aaltonen ja Järvinen. Kappaleen ”Bye Bye Bye” sanoitus merkittiin poikkeuksellisesti Aaltosen ja Järvisen nimiin. === Tietoa kappaleista === Albumilla on 14 kappaletta.Kontiainen 2020, s. 262. Sen aloittaa sinfoniaorkesterin viritysääni. Idea keksittiin, kun Aaltonen, Järvinen ja Maijanen kuulivat viritysäänen käveltyään Tukholmassa ohi kirkon, jossa oli esiintymässä Ruotsin Radion Sinfoniaorkesterin kuoro. Aaltonen halusi äänen Hurriganesin uuden albumin alkuun, ja lopulta ääni löydettiin studion tehostevarastosta. Viritysääntä oli käyttänyt aikoinaan myös The Beatles albuminsa Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band alussa.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 352. Avauskappale ”Made in Sweden” syntyi, kun levylle haluttiin persoonallinen aloitus, eräänlainen alkusoitto. Aaltonen ja Järvinen muistivat Kalevala-yhtyeen konserttiohjelmistossa olleen ruotsalaisyhtye Made in Swedenin kappaleen ”I Don’t Care”. Ajateltiin, että pienellä kehittelyllä ja tempon lisäämisellä siitä saisi oman sävellyksen. Albert Järvinen soittaa kappaleessa kitarateemaa, jonka päälle Aaltonen laulaa unisonossa sanatonta laulua. Jim Pembroke on silti merkitty sen sanoittajaksi. ”Made in Sweden” oli viimeinen albumille harjoiteltu kappale.Fagerholm & Riihimaa 2010, s. 236. Aaltosen mukaan se on kappale, jolla aloitettiin soittaminen joka aamu studiossa.Kontiainen 2020, s. 263. ”Saigon Shakes” on Jim Pembroken kirjoittama kappale. Hanoi Rocks -yhtyeestä kertovan All Those Wasted Years -kirjan mukaan kappaletta suunniteltiin alun perin sen albumille. Albumin hitti ”Bourbon Street” on Aaltosen ja Järvisen tekemäksi merkitty melodinen rock-kappale. Myös Remu Aaltosen vanhojen tuttujen, Harri Merilahden ja Afa Kiviharjun tarjoamia sävellyksiä päätettiin ottaa mukaan. ”Skin and Bone” -kappaleen Merilahti sävelsi linja-autossa matkalla Vaasankadulta Pohjois-Haagan harjoitustilaan. ”Skin and Bone” otettiin mukaan sellaisenaan, mutta Kiviharjun säveltämä ”Bye Bye Bye” päätyi Remu Aaltosen nimiin. Aaltonen on muistellut, että hän olisi ostanut kappaleen Kiviharjulta, ja siksi se olisi merkitty hänen säveltämäkseen. Albumin ainoa varsinainen lainakappale on alkujaan tyttöyhtye The Butterfliesin vuonna 1964 levyttämä ”Goodnight Baby”, joka löydettiin The Searchersin levyltä. Hurriganesin version laulaa basisti Cisse Häkkinen.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 349–350. Albumin päättävän rautalankatyylisen kappaleen ”Just for You” säveltäjiksi on merkitty Aaltonen ja Järvinen. Järvinen ei pitänyt tästä, sillä hänen mielestään se oli yksin hänen tekemänsä, ja hän oli myös omistanut sen vaimolleen. On kuitenkin olemassa nauha, jossa yhtye harjoittelee kappaletta ja Aaltonen opettaa Järviselle sen melodiaa useaan otteeseen. ”Just for You” on instrumentaali, mutta sanoittajaksi on silti merkitty Pembroke. Aaltonen piti harjoitusvaiheessa kappaletta liian ”lällynä” Hurriganesille ja oli sitä mieltä, ettei siihen voi keksiä sanoja. Lopulta sanoituksesta luovuttiin kokonaan ja siitä päätettiin tehdä instrumentaali, koska kappaleen tyyli toi Aaltosen mieleen suosittuja instrumentaalilevyjä tehneen The Shadowsin.Kontiainen 2020, s. 261. == Kansitaide == Albumin kansikuvan suunnitteli nimimerkki Raz. Kuvassa on piirretty, vatsallaan makaava pin-up- tyttö, joka leikattiin 1950-luvun miestenlehden, Kallen, numero 10/53 kannesta.Kontiainen 2020, s. 266. Kyseinen lehti ilmestyi vuosina 1950–1956, eikä sillä ole tekemistä myöhemmin julkaistun samannimisen pornolehden kanssa. Taustalla on Henrik Schüttin ottama kuva yhtyeestä. Remu Aaltonen pitelee käsissään baritonisaksofonia. Sessiossa otettiin myös vaihtoehtoinen kuva, jossa yhtyeen edessä on potkuhousuissaan Albert Järvisen poika Silas Järvinen.Fagerholm & Riihimaa 2010, s. 238. Tätä kuvaa ei kuitenkaan käytetty. Väriltään mustassa takakannessa on lueteltuna kappaleet, tekniset tiedot sekä tiedotusvälineille osoitettu teksti ”Not for criticism from radio or newspapers.” == Julkaisu ja vastaanotto == === Myynti === 10/80 ilmestyi 27. marraskuuta 1980 Scandian julkaisemana. Albumi oli Mitä Suomi soittaa -listalla parhaimmillaan seitsemäntenä, Suosikki-lehden albumilistalla kahdeksantena ja Seura-lehden albumilistalla kymmenentenä. Albumi oli listoilla yhteensä 14 viikkoa. Hurriganes-albumi ylitti samalla muutaman vuoden tauon jälkeen kultalevyyn oikeuttavan 25 000 kappaleen rajan.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 354. Raja ylittyi vuoden 1981 puolella, ja kultalevyjuhlat järjestettiin toukokuun 26. päivä. Samoihin aikoihin yhtye saavutti miljoonan myydyn levyn merkkipaalun. Myöhempien uusintapainosten myötä 10/80-albumin kokonaismyyntimäärä on pitkälti yli 30 000 kappaletta. Vuonna 2010 albumi nousi Midprice-listan sijalle kuusi, ja vuonna 2018 julkaistu vinyyliuusintapainos ylsi samana vuonna fyysisen albumilistan viidenneksi. Ruotsissa albumin julkaisi Sonet-yhtiö. Siitä muodostui ensimmäinen Hurriganes-albumi sitten Roadrunnerin, joka ei saavuttanut siellä listasijoitusta. Yhteensä Hurriganesin albumeja oli kuitenkin myyty Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa jo 250 000 kappaletta. Sen kunniaksi yhtyeelle myönnettiin Pohjoismaiset jättiläistimanttilevypalkinnot. Uuden albumin myötä Hurriganes palautti suosiotaan, ja parantuneen levymyynnin lisäksi Yleisradio näytti televisiosta niin yhtyeen konsertteja kuin Remu Aaltosen haastattelunkin. Back Beat -musiikkilehden Pekka Koskivaara sanoi myöhemmin, että ”oli taas ihan okei digata Hurriganesia”. Aiemmin punk-aikakaudella Hurriganes oli ollut yhtye, jota pidettiin pahimpana taantumuksen ja vanhan aallon edustajana.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 357–358. Uusi suosio toi yhtyeelle lisää esiintymisiä, nosti keikkapalkkoja ja toi paikan päälle aiempaa enemmän yleisöä.Kontiainen 2020, s. 265–266. Yhtyettä nähtiin myös televisiossa, kun Yleisradion Tuubi-ohjelmassa esitettiin Remu Aaltosen haastattelu sekä puolikymmentä livenä soitettua kappaletta vuotta aiemmin Ruotsissa kuvatusta Showtime-ohjelmasta. Lisäksi Hurriganes oli mukana suorassa televisiolähetyksessä Rock-ilta Pasilassa, johon se valittiin päätösyhtyeeksi Pekka Pohjola Groupin, Dave Lindholmin, Bluesoundsin ja Hanoi Rocksin jälkeen.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 357. === Arvioita === 10/80-albumia pidetään yleisesti Hurriganesin parhaana albumina Roadrunnerin jälkeen. Kuitenkin levyn ilmestyessä sitä kritisoitiin etenkin punk-piireissä ”Abban studioilla tehdyksi lällärikamaksi”.Aaltonen & Kontiainen & Starck 2007, s. 356. Sen sijaan kriitikot ottivat albumin yhtyeelle poikkeuksellisesti hyvin vastaan.Kontiainen 2020, s. 267. Helsingin Sanomien Markku Fagerlund kirjoitti, että 10/80 on parasta Hurriganesia sitten Roadrunnerin. Fagerlundin mielestä Hurriganes oli noussut ”levytystensä aallonpohjasta”.Kontiainen 2020, s. 264. Myös Juho Juntunen antoi Suosikissa hyvää palautetta: Back Beat -lehti kirjoitti, että 10/80 on ”omalla sarallaan mallikas aikaansaannos” ja että muutamaan edelliseen Hurriganesin albumiin verrattuna se ”toimii”. Kirjoittaja koki myös, että yhtye oli hieman rauhoittunut, koska levyltä on löydettävissä aiempaa selvempää soinnikkuutta. Hänen mielestään albumin jokainen kappale sopisi singlen A-puoleksi. Kirjoittaja piti albumia eräänä parhaista kuulemistaan pop-levyistä pitkään aikaan.Kontiainen 2020, s. 265. Albert Järvisen mielestä 10/80 on paras koskaan levytetty Hurriganes-albumi, koska ”siinä toimii kaikki biisit”. Myös Remu Aaltonen on kehunut albumin kappaleita sekä studiota ja sen äänittäjää Lennart Östlundia. Aaltosen mielestä levyn salaisuus on siinä, että se ei kuulosta Hurriganesilta, vaan joltakin paremmalta yhtyeeltä. Cisse Häkkinen muisteli myöhemmin, että ”se oli taas semmoinen LP, et jengi alkoi taas olla, et eihän täällä oo kuin yks bändi, Hurriganes”. Hurriganes – Albumit 1973–1988 -kirjan (2020) kirjoittaja Vesa Kontiainen kuvaa 10/80-albumia monipuoliseksi ja erinomaiseksi rokkilevyksi. Kappalemateriaalia hän pitää onnistuneena ja monipuolisena, ja yhtyeen soitto on hänen mielestään ”äärimmäisen tiukkaa”. Levyn soundeja hän kuvaa erinomaisiksi ja sanoo kappaleiden kuulostavan vielä 40 vuoden jälkeenkin mainioilta. Kontiaisen mielestä albumi on täynnä hyviä kappaleita, joista muiden yläpuolelle nousevat ”Bourbon Street” ja ”Just for You”.Kontiainen 2020, s. 261–262. === Julkaisut ja formaatit === Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina. Molemmista formaateista on otettu lukuisia uusintapainoksia. Alkuperäisen Scandian julkaiseman vinyylipainoksen tunnistaa parhaiten siitä, että kannessa yhtyeen jäsenten takana näkyvä vaalea tausta on isompi kuin uusintapainoksissa. Svart Records julkaisi vuonna 2018 kaksi rajoitettua vinyylipainosta, joista toinen on painettu mustalle (300 kpl.) ja toinen punaiselle vinyylille (200 kpl.). Painokset ovat avattavakantisia ja niiden mukana tuli myös juliste. Lipposen levy ja kasetti julkaisi vuonna 2022 siniselle vinyylille painetun 300 kappaleen painoksen. Ruotsalaisesta, Sonetin julkaisemasta vinyylipainoksesta ei ole julkaistu uusintapainoksia. CD-versio ilmestyi Fazerin julkaisemana vuonna 1996. Lisäksi vuonna 1989 10/80 julkaistiin samalla CD-levyllä yhdessä Jailbird-albumin kanssa. === Listasijoitukset === 1981 Valtio Lista Korkein sijoitus Nousu listalle Lähde Mitä Suomi soittaa 7. tammikuu 1981 Suosikki 8. tammikuu 1981 Seura 10. helmikuu 1981 Myöhemmät ajankohdat Valtio Lista Korkein sijoitus Nousu listalle Lähde Midprice 6. 6/2010 Fyysinen albumi 5. 49/2018 === Sertifiointi === 1981 Valtio Sertifikaatti Myönnetty Luovuttaja Lähde kultalevy 1981 ÄKT == Kappalelista == *Kaikki sovitukset Remu Aaltonen ja Albert Järvinen. Lähde: == Singlet == == Kokoonpano == Muusikot * Remu Aaltonen – laulu, rummut * Cisse Häkkinen – bassokitara, laulu * Albert Järvinen – kitara * Paavo Maijanen – kosketinsoittimet, taustalaulu Muut *Remu Aaltonen, Albert Järvinen, Paavo Maijanen – tuotanto *Lennart Östlund – äänitys, miksaus *Henrik Schütt – valokuvaus *Raz – kannen suunnittelu Lähde: == Painosluettelo == Formaatti Valtio Levy-yhtiö ja tunnus Julkaistu Lähde LP Scandia SLP 678 1980 LP Sonet SLP 3069 1980 MC Scandia SMK 5678 1980 MC Sonet SKA-3069 1980 LP Scandia SLP 3069 (1. uusintapainos) LP Scandia SLP 3069 (2. uusintapainos) LP Scandia SLP 3069 (3. uusintapainos) LP Scandia SLP 3069 (4. uusintapainos) MC Scandia SMK 5678 (1. uusintapainos) MC Scandia SMK 5678 (2. uusintapainos) MC Scandia SMK 5678 (3. uusintapainos) CD Fazer 0630-13177-2 1996 LP WEA (5. uusintapainos) 2011 LP Svart SRE265 (musta vinyyli) 2018 LP Svart SRE265 (punainen vinyyli) 2018 LP Lipposen levy ja kasetti LIPPOLEVY209 (sininen vinyyli) 2022 == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Hurriganes: 10/80 (Uljas – Itä-Suomen ylioppilaslehti) Luokka:78.84 Pop, rock Luokka:Hurriganesin albumit Luokka:Vuoden 1980 albumit Luokka:Pave Maijasen tuottamat albumit