EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Raimo Vilén

Raimo Kalevi Vilén (s. 10. elokuuta 1945 Artjärvi) on suomalainen pikajuoksija ja pesäpalloilija. Vilén voitti kaikkiaan kolme Suomen mestaruutta 100 metrin juoksussa vuosina 1970, 1971 ja 1972. Vilén teki matkan Suomen ennätyksen 10,49 Edinburghissa 8. syyskuuta 1973. Sitä ennen hän oli juossut käsiajalla 10,0 Helsingissä 27. heinäkuuta 1972 ja kolme viikkoa myöhemmin 3,2 m/s myötätuuleen 10,31. EM-hallikisoissa 1972 hän juoksi 50 metrin SE:n 5,82. Joukkue Antti Rajamäki, Raimo Vilén, Erik Gustafsson ja Markku Juhola juoksi Münchenin 1972 olympialaisissa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen-ennätyksen 39,30, joka pysyi ennätyksenä kesään 2010 asti. Seuratasolla Vilén edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja häntä valmensi Pertti Helin. Vuonna 1965 Vilén oli pesäpallon SM-sarjan etenijäkuningas 44 tuodulla juoksullaan (Työväen Maila- Pojat). == Suomen-mestaruusmitalit == 100 metriä *Kultaa: 1970, 1971, 1972 *Hopeaa: 1974, 1975 *Pronssia: 1973, 1976 200 metriä *Hopeaa: 1971, 1974 *Pronssia: 1970 4 × 100 metriä *Kultaa: 1967, 1969, 1971, 1973 *Hopeaa: 1972, 1974, 1975, 1976 60 metriä (hallissa) *Kultaa: 1971, 1972, 1974, 1975 *Hopeaa: 1973 *Pronssia: 1969, 1970 Lähde == Saavutukset pesäpallossa == * 1 Itä-Länsi- ottelu: 1965 * Pesäpallon etenijäkuningas: 1965 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lillestrøm

Lillestrøm on Norjan kunta Oslon lähellä Akershusin läänissä. Se perustettiin vuonna 2020 yhdistämällä Skedsmon, Fetin ja Sørumin kunnat. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 91 515 asukasta. ==Urheilu== Lillestrømissä sijaitsee Åråsen stadion, missä Norjan pääsarjassa pelaava jalkapallojoukkue Lillestrøm SK pelaa kotiottelunsa. ==Media== Sanomalehti Romerikes Blad ilmestyy kuudesti viikossa. ==Kuvia== Skedsmo rådhus Lillestrøm.jpg|Kaupungintalo Lillestrøm stasjon TRS 070801 018.jpg|Rautatieasema ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *
Upa (joki)

Upa () on joki Venäjällä, Okan oikeanpuoleinen sivujoki Volgan vesistöalueella. Joen varrella on Tulan kaupunki. Upan pituus on 345 kilometriä. Luokka:Volgan vesistö Luokka:Tulan alueen joet
Pritzker-palkinto

Pritzker-palkinto myönnetään vuosittain elossa olevalle arkkitehdille merkittävistä saavutuksista arkkitehtuurissa. Palkinnon perusti vuonna 1979 Chicagossa Pritzker-suku ja se on rahalliselta arvoltaan 100 000 Yhdysvaltain dollaria. Palkinto on yksi maailman arvostetuimmista arkkitehtuuripalkinnoista, ja sitä nimitetäänkin usein ”arkkitehtuurin Nobel- palkinnoksi”. Palkinnon kehittivät Jay A. Pritzker ja hänen vaimonsa Cindy. Pritzker-suku tunnetaan erityisesti Hyatt-hotelliketjun omistajana, ja palkinto jaetaankin Hyatt-säätiön kautta. Aiemmin palkintoon kuului rahasumman lisäksi Henry Mooren veistos, mutta vuodesta 1987 lähtien sen on korvannut pronssinen mitali. Palkinnon saajan valitsee 5–9 jäsenen tuomaristo. Tuomariston jäsenet ovat toimessaan useiden vuosien ajan tasapainoisen valinnan varmistamiseksi. Vuonna 2009 tuomaristoon kuuluivat Peter Palumbo, Alejandro Aravena, Shigeru Ban, Rolf Fehlbaum, Carlos Jimenez, Juhani Pallasmaa, Renzo Piano, Karen Stein ja Martha Thorne. == Palkinnon saajat == Vuosi saaja maa 1979 Philip Johnson Yhdysvallat 1980 Luis Barragán Meksiko 1981 James Stirling Britannia 1982 Kevin Roche Irlanti 1983 Ieoh Ming Pei Yhdysvallat 1984 Richard Meier Yhdysvallat 1985 Hans Hollein Itävalta 1986 Gottfried Böhm Länsi-Saksa 1987 Kenzō Tange Japani 1988 Gordon Bunshaft Yhdysvallat 1988 Oscar Niemeyer Brasilia 1989 Frank Gehry Yhdysvallat/Kanada 1990 Aldo Rossi Italia 1991 Robert Venturi Yhdysvallat 1992 Alvaro Siza Portugali 1993 Fumihiko Maki Japani 1994 Christian de Portzamparc Ranska 1995 Tadao Andō Japani 1996 Rafael Moneo Espanja 1997 Sverre Fehn Norja 1998 Renzo Piano Italia 1999 Norman Foster Britannia 2000 Rem Koolhaas Alankomaat 2001 Jacques Herzog Pierre de Meuron Sveitsi 2002 Glenn Murcutt Australia 2003 Jørn Utzon Tanska 2004 Zaha Hadid Britannia/Irak 2005 Thom Mayne Yhdysvallat 2006 Paulo Mendes da Rocha Brasilia 2007 Richard Rogers Britannia 2008 Jean Nouvel Ranska 2009 Peter Zumthor Sveitsi 2010 Kazuyo Sejima Ryue Nishizawa (SANAA) Japani 2011 Eduardo Souto de Moura Portugali 2012 Wang Shu Kiina 2013 Toyō Itō Japani 2014 Shigeru Ban Japani 2015 Frei Otto Saksa 2016 Alejandro Aravena Chile 2017 RCR Arquitectes Espanja 2018 Balkrishna Doshi Intia 2019 Arata Isozaki Japani 2020 Yvonne Farrell ja Shelley MacNamara Irlanti 2021 Anne Lacaton ja Jean-Philippe Vassal Ranska 2022 Diébédo Francis Kéré Burkina Faso 2023 David Chipperfield Britannia 2024 Riken Yamamoto Japani == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Palkinnon viralliset verkkosivut Luokka:Arkkitehtuuripalkinnot
Lontoon pörssi

Lontoon pörssi () on Lontoon Cityssä, Britanniassa toimiva pörssi. Se perustettiin vuonna 1801, ja se on nykyään yksi maailman suurimmista pörsseistä. Markkina-arvoltaan mitattuna se on ollut vuosina 2014–2015 maailman 3.–5. suurin pörssi. Maaliskuussa 2016 kerrottiin Lontoon pörssin yhdistymisestä Deutsche Börsen kanssa laajemmaksi pörssikonserniksi ja tähän liittyen uuden pörssejä hallinnoivan UK TopCo -holdingyhtiön perustamisesta. Lontoon pörssin käytetyin indeksi on FTSE 100 -indeksi. Lontoon pörssin kasvu- yritysten AIM-listan kehitystä seuraa esimerkiksi FTSE AIM 100 -indeksi. Lontoon pörssin omistaa London Stock Exchange Group plc -niminen yhtiö, joka on myös listattu samaan pörssiin. Yhtiö hankki vuonna 2007 omistukseensa myös Italian pörssin. Yhtiön suurimpia osakkeenomistajia ovat Dubain pörssi ja Qatarin valtion investointiyhtiö. Lontoon pörssi on ollut viime vuosina useiden eri pörssien kiinnostuksen kohteena. Viimeksi ostotarjouksen pörssistä teki vuonna 2005 yhdysvaltalainen tekno-osakkeiden pörssi Nasdaq, joka oli valmis lunastamaan pörssin 3,5 miljardilla eurolla. Nasdaq kuitenkin veti tarjouksensa takaisin. == Yhdistymisneuvottelut ja -sopimus Deutsche Börsen kanssa 2016 == Helmikuun 23. päivänä 2016 Lontoon pörssi vahvisti neuvottelevansa saksalaisen, Frankfurtin pörssiä operoivan Deutsche Börsen (Saksan pörssi) kanssa yritystensä yhdistämisestä. Esityksen mukaan Deutsche Börsen osakkeenomistajat saisivat 54,4 prosenttia ja Lontoon pörssin osakkeenomistajat 45,6 prosenttia uuden suuren pörssikonsernin osakkeista. Pian tämän jälkeen New Yorkin pörssin omistaja yhdysvaltalainen Intercontinental Exchange -yhtiö ilmoitti aikeistaan tehdä ostotarjous Lontoon pörssistä. Myös Chicagossa päämajaa pitävä CME Group ilmoitti ostohaluistaan. Yhdistymissopimuksen syntymisestä Deutsche Börsen kanssa viestittiin 16. maaliskuuta 2016. Sopijaosapuolet suosittelivat sopimuksen hyväksymistä osakkeenomistajilleen. Uuden yhdistyneen pörssiryhmittymän hallitsemiseksi on perustettu holdingyhtiö UK TopCo. Deutsche Börse AG:sta ja Lontoon pörssistä tulisi julkisesti noteeratun UK TopCo -osakeyhtiön tytäryrityksiä, mutta niiden kotipaikka säilyisi ennallaan. Pörssiryhmittymän pääkonttori olisi sekä Lontoossa että Frankfurtissa. Ryhmittymän hallituksen puhjeenjohtajaksi nimitettiin Donald Brydon, varapuheenjohtajaksi Joachim Faber, toimitusjohtajaksi Carsten Kengeter ja talousjohtajaksi David Warren (CFO). Euroopan komissio esti kuitenkin maaliskuussa 2017 fuusioitumisen ja kertoi että kauppa olisi luonut monopolin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lontoon pörssin virallinen sivusto Luokka:Arvopaperipörssit Luokka:Lontoon Cityn rakennukset ja rakennelmat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Antti Rajamäki

Antti Juhani Rainer Rajamäki (s. 14. heinäkuuta 1952 Teuva) on entinen suomalainen pikajuoksija. == Ura == Rajamäki voitti 100 metrin Suomen mestaruuden viidesti (1973, 1974, 1975, 1977 ja 1978) ja 200 metrin kolmasti (1972, 1975 ja 1978) . Rooman EM-kisoissa 1974 hän selviytyi 200 metrillä finaaliin, jossa ei kuitenkaan voinut juosta loukkaantumisen takia. Prahan EM- kisoissa 1978 Rajamäki selviytyi välieriin 200 metrillä ja oli mukana myös 4 × 400 metrin viestissä, jonka alkuerissä hänen akillesjänteensä katkesi . Tämä loukkaantuminen käytännössä päätti Rajamäen huippu-uran. Rajamäki piti pitkään hallussaan sekä 100 että 200 metrin juoksujen Suomen ennätyksiä. 100 metrin ennätys 10,43 syntyi 19. kesäkuuta 1978 (sen rikkoi Ari Pakarinen vuonna 1994) ja 200 metrin 20,69 3. elokuuta 1975 (rikkoi Tommi Hartonen vuonna 2000). Joukkue Antti Rajamäki, Raimo Vilén, Erik Gustafsson ja Markku Juhola juoksi Münchenin olympialaisissa 1972 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätyksen 39,30, joka säilyi ennätyksenä vuoteen 2010 asti. Myös alle 23-vuotiaiden 200 metrin ennätys oli Rajamäellä pitkään: 18. elokuuta 1974 syntyneen ennätyksen 20,79 rikkoi Visa Hongisto vuonna 2007. Seuratasolla Rajamäki edusti Teuvan Rivakkaa, Kauhajoen Karhua ja Karijoen Tapparaa. == Perhe == Antti Rajamäen tytär on entinen yleisurheilija Susanna Rajamäki. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
PhotoReading

PhotoReading (suom. "valokuvalukeminen") on pikalukutekniikka, jonka väitetään nopeuttavan tekstin lukemista ja omaksumista. Menetelmän on kehittänyt Paul Scheele. Valokuvalukemisessa materiaalia ei perinteisessä mielessä lueta, vaan se vain pyyhkäistään valokuvanotonmaisesti läpi . Valokuvalukemista pidetään näennäistieteenä eli huuhaana. == Lähteet == en:PhotoReading Luokka:Psykologia ja näennäistiede
Lisa Marx

Lisa Marx (s. 21. elokuuta 1981 Seattle) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli To See You Broken. Vuonna 2004 hän liittyi Kittie- nimiseen metalliyhtyeeseen korvaamaan Fallon Bowmania, joka oli jättänyt yhtyeen vuonna 2001. Lisa oli mukana Kittien musiikkivideossa Into the darkness. Marx kuitenkin jätti yhtyeen jo helmikuussa 2005, ja hänen tilalleen yhtyeeseen otettiin Tara McLeod. Joulukuussa 2005 Marx osallistui väliaikaisesti Scars of Tomorrow -yhtyeen kiertueelle, ja vuoden 2006 alussa hän liittyi australialaiseen rock-yhtyeeseen Day of Contempt, jossa hän soitti sekä kitaraa että koskettimia. Lisa Marx on vegaani, ja hän seurustelee John Pettibonen kanssa, joka on HIMSA-yhtyeen laulaja. Vuonna 2006 Revolver-lehti valitsi hänet yhdeksi seksikkäimmistä naisista metallimusiikissa. == Albumit == * Sweet Sensation *My Name == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lisa Marx myspace Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Raimo Räty

Raimo Kalevi Räty (s. 30. heinäkuuta 1948 Oulu) on suomalainen entinen pikajuoksija. Räty voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1976. Kisassa hän juoksi ennätyksensä 10,64. Hän sai pronssia vuonna 1975. Seuratasolla Räty edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Esko Olkkonen. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eiji Aonuma

Eiji Aonuma (, syntynyt 1963, Japani) on japanilainen pelisuunnittelija ja -tuottaja, joka on töissä Nintendolla. Hän valmistui Tokion kansallisesta kuvataide- ja design-korkeakoulusta vuonna 1988 ja pääsi töihin Nintendolle. Aonuma aloitti työnsä SNES:llä kehittäen peliä Marvelous. Shigeru Miyamoto näki hänen työnsä tuloksen ja pyysi Aonumaa apulaisjohtajaksi peliprojektiin The Legend of Zelda: Ocarina of Time. Pelin menestyksen myötä Aonuma nimettiin sarjan seuraavien osien ohjaajaksi. Majora's Mask ilmestyi vuonna 2000, Wind Waker vuonna 2002 ja Twilight Princess vuonna 2006. Viimeksi hän on työskennellyt sarjan viimeisimmän osan The Legend of Zelda: Breath of the Wild:in parissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * N-Sider -sivuston profiili Eiji Aonumasta (englanniksi) * IGN: Eiji Aonuman haastattelu (englanniksi) * Limited Gamer: Eiji Aonuman haastattelu (englanniksi) Luokka:Nintendon henkilöstö Luokka:Japanilaiset videopelisuunnittelijat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fredrikstad FK

Fredrikstad Fotballklubb on vuonna 1903 perustettu jalkapalloseura Fredrikstadista, Norjasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Eliteserienissä. Se on voittanut Norjan mestaruuden yhdeksän kertaa ja cup-mestaruuden kymmenen kertaa. Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 10 000 -paikkaisella Fredrikstad Stadionilla. == Historia == Fredrikstad Fotballklubb perustettiin 7. huhtikuuta 1903 jalkapallon erikoisseuraksi, kun monet urheiluseurat keskittyivät pääasiassa maastohiihtoon ja yleisurheiluun, ja se oli Norjan ensimmäinen pelkästään jalkapalloon keskittynyt seura. Perustamisen aikoihin joukkueella oli vaikeuksia löytää itselleen vastustajia. Pian vastustaja kuitenkin löytyi, kun naapurikaupunki Sarpsborgissa asunut englantilainen H. W. Kenworthy tahtoi harrastaa kotimaansa lajia, kävi harjoittelemassa Fredrikstadissa ja perusti vielä saman vuoden aikana Sarpsborg Footballklubbin. Joukkueet kohtasivat Sarpsborgissa 600 katsojan edessä, ja FFK voitti maalein 4–0. Pian seurat perustivat paikallisen jalkapallosarjan, johon nopeasti liittyi lisää joukkueita. Vuonna 1932 FFK selviytyi Norjan Cupin loppuotteluun, missä se voitti Ørn Hortenin maalein 6–1. Tästä alkoi joukkueen pitkä menestyskulku, ja ennen toista maailmansotaa se voitti cup-mestaruuden vielä neljästi. Kaudella 1937–1938 pelattiin ensimmäinen sarjamuotoinen kausi, minkä joukkue myös voitti. Saksalaismiehityksen aikaan Norjassa ei pelattu jalkapalloa, mutta sodan jälkeen jalkapallon suosio oli Norjassa korkeammalla kuin koskaan ennen. Jalkapallon taso oli myös noussut ja kilpailu kiristynyt. 1940-luvulla FFK selvisi kolmesti cupin finaaliin mutta hävisi joka kerta. Toisen liigamestaruutensa se voitti vuonna 1949. Menestyskulku sai jatkoa 1950- ja 1960-luvuilla. Joukkue voitti kuusi kertaa Norjan mestaruuden ja seitsemän kertaa hopeaa. Cup-mestaruuden se voitti neljästi. 1970-luvulla alkoi taas laskuvaihe. Vielä 1971 joukkue selviytyi cupin finaaliin, mutta myöhemmin se putosi korkeimmalta sarjatasolta ensimmäisen kerran historiansa aikana. Joukkueen jojo-tyylinen liike sarjatasojen välillä jatkui 1980-luvulle saakka. Vuonna 1984 joukkue voitti cup-mestaruuden, mutta samana vuonna se putosi jälleen kerran liigasta. Vuonna 1992 joukkue putosi peräti kolmanteen divisioonaan, mistä se nousi vasta kymmenen vuoden kuluttua, 2002. Joukkueen uuden nousun merkittävä hahmo oli vuonna 2001 valmentajaksi tullut Knut Torbjørn Eggen, joka toi otteisiin ammattimaisuutta ja nosti seuran kauden 2003 päätteeksi takaisin korkeimmalle sarjatasolle ensimmäisen kerran kahteenkymmeneen vuoteen. == Saavutuksia == * Norjan mestaruus 1937–1938, 1938–1939, 1948–1949, 1950–1951, 1951–1952, 1953–1954, 1956–1957, 1959–1960 ja 1960–1961 * Norjan Cupin voitto 1932, 1935, 1936, 1938, 1940, 1950, 1957 1961, 1966, 1984 ,2006 ja 2024 == Aiheesta muualla == * Virallinen sivu * Virallinen kannattajien sivusto Luokka:Fredrikstad Luokka:Norjalaiset jalkapalloseurat Luokka:Vuonna 1903 perustetut urheiluseurat
Esko Elsilä

Esko Elsilä (s. 12. joulukuuta 1954 Oulainen) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä. Elsilä voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1980 ajalla 10,81. Pituushypyn Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1976 ja 1978 sekä saavutti lisäksi SM-pronssia vuonna 1977. Hänen ennätyksensä pituushypyssä on 773 cm. Seuratasolla Elsilä edusti Ylivieskan Kuulaa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tapani Turunen

Risto Tapani Turunen (s. 18. maaliskuuta 1952 Tervo) on suomalainen entinen pikajuoksija. Turunen edusti urallaan Tervon Urheilijoita, Kuopion Sisu- Veikkoja, Lapin Lukkoa, Hyvinkään Tahkoa ja Kiuruveden Jännettä. Häntä valmensi Juhani Tiihonen. Turunen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1981 ajalla 10,58 ja pronssia vuonna 1978 ajalla 10,77. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Turunen sai 60 metrin juoksusta hopeaa vuonna 1982 ja pronssia vuosina 1981 ja 1984. Turunen edusti Suomea maaotteluissa vuosina 1978–1981. == Henkilökohtaiset ennätykset == === Ulkoradat === Laji Aika Paikka Päivä 100 m 10,58 Oulu 7. elokuuta 1981 200 m 21,95 Tukholma 30. elokuuta 1981 === Sisäradat === Laji Aika Paikka Päivä 60 m 6,88 Turku 20. helmikuuta 1982 Lähde == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luigi (pelihahmo)

Luigi on fiktiivinen Nintendon kehittämä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1983 julkaistussa Mario Bros. -kolikkopelissä. Alun perin Luigi oli lähinnä Mario-pelien moninpelien toinen osapuoli, mutta yksinpelissäkin pelattavaksi hahmoksi Luigin pystyi ensimmäistä kertaa valitsemaan Super Mario Bros.: Lost Levelsissa. Luigi on Marion pitkänhuiskea pikkuveli ja veljestään poiketen hän käyttää sinivihreää vaatetusta. Super Mario Galaxysta selviää, että hänellä on kaksoisolento. Tätä kaksoisolentoa voi myös käyttää pelissä pelaamalla sen ensin läpi. Luigin ominaisuuksiin kuuluu eräissä Mario-peleissä muun muassa pitkä hyppy ja ketteryys. Persoonana Luigi on veljeään pelokkaampi sekä ujompi ja monesti hän jääkin Marion varjoon, mistä vitsaillaan esimerkiksi Super Mario 64 DS -pelissä ja New Super Mario Bros. 2 -pelissä, jossa kultaisen tulikukan saava Mario muuttuu kultaiseksi, mutta Luigi hopeaksi, koska Luigi on Mario-peleissä niin sanottu "ikuinen kakkonen", Ensimmäinen peli, jossa Luigi oli pääosassa, oli vuonna 2001 GameCubelle ilmestynyt Luigi's Mansion. Lisäksi joissain peleissä, kuten Mario Kart: Double Dash!!:ssa, Mario Kart Wii:ssa ja Mario & Luigi: Partners in Time:ssa, esiintyy Luigin vauvamuoto Baby Luigi. Luigi on esiintynyt Super Smash Bros. -pelisarjan kaikissa osissa Super Smash Brosista Ultimateen. Näissä peleissä tämä on aina kuulunut avattaviin hahmoihiin paitsi Super Smash Bros For Wii Uussa Ja 3D:ssähttp://www.mariowiki.com/Luigi Luigi on esiintynyt myös kaikissa Mario-piirretyissä. Danny Wells on ääninäytellyt Luigia The Super Mario Bros. Super Show!-piirretyssä, ja The Adventures of Super Mario Bros. 3:ssa ja Super Mario World:ssa Luigia ääninäyttelee Tony Rosato. Luigin tyttöystävä on Daisy. Daisy ja Luigi ovat suudelleet vain muutaman kerran. Tämä harvinaisuus näkyy vain muutamassa pelissä. Luigilla on omiakin pelejä: esim. ja Luigi's Mansion 2 Nintendo 3DS:lle. Molemmat pelit julkaistiin vuonna 2013, kun Luigin hahmo täytti 30 vuotta ja Nintendo juhli sitä julkaisemalla pelejä hänestä. Kyseinen vuosi tunnetaan myös "Luigin vuotena" (eng. year of Luigi), joka on siis seuraavan kerran vuonna 2023. Super Mario 3D World -peliin on lisätty salainen 8-bittinen minipeli Luigi Bros., joka on viitaus Mario Bros. -kolikkopeliin. == Lähteet == Luokka:Mario-pelisarjan hahmot Luokka:Nintendon maskotit Luokka:Super Smash Bros. -pelisarjan hahmot
Jukka Sihvonen (pikajuoksija)

Jukka Pekka Sihvonen (s. 1. syyskuuta 1957 Kärsämäki) on suomalainen pikajuoksija. Sihvonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1982 ajalla 10,76. Samoissa kisoissa hän sai 200 metrillä hopeaa ajalla 21,54. Sihvonen valittiin edustamaan Suomea Ateenan 1982 EM-kisojen 100 metrille, mutta hän ei lopulta kilpaillut. Vuoden 1983 Helsingin MM-kisoissa hän oli mukana välieriin selvinneessä pikaviestijoukkueessa. Seuratasolla Sihvonen edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Raimo Räty. Ammatiltaan Jukka Sihvonen on hammaslääkäri ja naimissa olympiauimarina tunnetun Maarit Sihvosen (o.s. Vähäsaari) kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Suomalaiset hammaslääkärit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aapeli.com

Aapeli oli Playforia Inc.:n vuosina 2002–2019 toiminut peliyhteisöpalvelu. Palvelua vietiin myös ulkomaille, jossa se tunnettiin nimellä Playforia. Pelikeskus oli Suomen suosituimpia verkkopelipalveluita. Aapelin selainpelit olivat Java- tai Flash-pohjaisia. Aapeli oli 2000-luvulla parhaimmillaan liikennemääriltään Suomen 10 suurimman sivuston joukossa ja Taloustutkimuksen verkkobrändiselvityksessä nuorison toiseksi parhaiten tuntema verkkobrändi heti Googlen jälkeen. Aapeli-sivusto suljettiin 7. tammikuuta 2019. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Aapeli Luokka:Selainpelisivustot
32 fouettéta

32 fouettéta on balettiliike, jossa tanssija tekee peräkkäin 32 fouetté en tournant -liikettä. Nämä ovat käännöksiä yhdellä jalalla toisen jalan tehdessä ennen jokaista käännöstä vauhtia antavan demi rond de jambe -liikkeen. Liike esiintyy muun muassa Joutsenlammessa. Kaikissa Joutsenlammen versioissa ei 32 fouettéta tehdä, mutta yleensä ne ovat osana Odilen ja prinssi Siegfriedin grand pas de deux'tä sen lopun codassa. Käännösten määrä vaatii tanssijalta todella paljon voimaa ja huippuunsa hiottua tekniikkaa. Jokaisella käännöksellä pitää nousta yhden jalan varpaiden kärjille, pyörähtää täsmälleen oikea määrä (nykyään jopa osa pirueteista kaksoispyörähdyksenä) ja pysyä paikallaan liikkumatta näyttämöllä mihinkään suuntaan. Terävät fouettéet ovat vastakohta joutsenprinsessa Odetten liikekielelle. Odette-Odile esitetään yleensä kaksoisroolina, jolloin ballerina saa näyttää itsestään sekä herkän lyyrisen että temperamenttisen taiturillisen puolen. Alun perin fouetté- piruettien määrää ei ollut koreografiassa määrätty, vaan tanssijaa oli kehotettu tekemään niitä jaksamansa määrän orkesterin toistaessa musiikin samaa kohtaa. Italialainen ballerina Pierina Legnani vakiinnutti käännösten määrän 32:een osaksi koreografiaa. Italiassa balettitekniikka oli 1800-luvun lopussa erityisen kehittynyttä, ja vierailullaan Venäjällä italialaiset tanssijat hämmästyttivät teknisellä osaamisellaan paikallisia kollegoitaan. Tuloksena syntyikin lopulta uudistunut venäläinen tyyli, jossa yhdistyivät italialainen briljantti taituruus ja ranskalaisen koulun hienostuneisuus. == Lähteet == Luokka:Baletti
Hannu Kivioja

Hannu Kivioja (s. 30. kesäkuuta 1963 Ylivieska) on suomalainen näyttelijä. Kivioja on näytellyt muun muassa Rauni Mollbergin Tuntemattomassa sotilaassa, Veikko Aaltosen elokuvissa Tuhlaajapoika ja Isä meidän, Aleksi Mäkelän Pahoissa pojissa sekä Timo Koivusalon Sibeliuksessa ja Rentun ruusussa. Kivioja haaveili kirjallisesta urasta ja haki opiskelemaan Teatterikorkeakoulun dramaturgilinjalle vuonna 1985 mutta ei tuolloin päässyt sisään. Rauni Mollberg kuitenkin löysi hänet pääsykokeista ja antoi hänelle Riitaojan roolin Tuntemattomassa sotilaassa. Seuraavana vuonna hän pääsi Teatterikorkeakouluun näyttelijälinjalle. Kivioja valmistui vuonna 1990 ja aloitti sen jälkeen vastaperustetussa Q-teatterissa. ==Filmografia== ===Elokuvat=== Vuosi Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva Rooli 1985 Tuntematon sotilas Riitaoja 1987 Siriuksen vieraat Matti 1988 Tangokuningas ei aterioi 1990 Ystävät, toverit saarnaaja 1991 Ei rakkautta kiitos 1992 Ovi Kauhun millimetrit Kuka on Joe Louis? Kurre Tuhlaajapoika Esa 1993 Yösydän Sotapoika Arvo Isä meidän Juhani Haavisto Jänis Itkonen 1995 Pidetty hiljainen mies Juha 1996 Viisasten kivi Juha, kurssin vetäjä 1997 Outo tehtävä Klaus Jäänmurtaja Lasse Joonas perämies 1998 Vita nuova Harri Hiekkamorsian pappi 1999 Kulkuri ja joutsen mies kadulla Rakastin epätoivoista naista Harri Historiaa tehdään öisin tarjoilija 2000 Hylätyt talot, autiot pihat Väänänen Pieni pyhiinvaellus hautausurakoitsija Pako punaisten päämajasta Vastén 2001 Rentun ruusu Kaspar Tango Kabaree sponsori Ken tulta pyytää Hovi 2002 Kala 2003 Pahat pojat konstaapeli Sisu Keinu mies Sibelius Ferruccio Busoni 2004 Karaoke Juhani Perhonen mies 2005 Kaksipäisen kotkan varjossa sotilaslähetti Valo Konstantin 2007 V2 – Jäätynyt enkeli Kari Hopea Raja 1918 telegrafisti 2008 Myrsky Ardan isä Putoavia enkeleitä Mannerkorpi Kesällä kauas pois Tomi 2009 Skavabölen pojat isoisä Täällä Pohjantähden alla kauppias 2010 Täällä Pohjantähden alla II 2011 Pussikaljaelokuva yllätyspussimies 2014 Ei kiitos mies Stockalla 2017 Toivon tuolla puolen poliisi ===Tv-sarjat=== Vuosi Televisiosarja Rooli 1988 Susikoira Roi – seikkailu saaristossa Pauli 1993 Hobitit Man Pappa rakas Simo Salminen 1994 Pudonneita valmentaja 1996 Kotikatu Ilari Aro 2002 Kylmäverisesti sinun Mannila Yhteinen huone 2006 Presidentit sisäministeri Yrjö Leino 2008 Harvoin tarjolla Maailman kautta- johtaja Katso ihmistä hovioikeudenneuvos Hiltunen Tukka auki Jokke 2015 Koukussa Peter Ahlberg Punainen kolmio Jussi Asikainen 2019–2020 Kaikki synnit Martti Räihä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hamarkameratene

Hamarkameratene eli HamKam on jalkapalloseura Hamarista, Norjasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Eliteserienissä, jonne se nousi kauden 2021 päätteeksi OBOS-ligaenista . Seura perustettiin 24. elokuuta vuonna 1918 nimellä Freidig. == Saavutuksia ja ennätyksiä == * Paras sarjasijoitus: 3. sija vuonna 1970 * Paras cup-sijoitus: välierissä vuosina 1969, 1970, 1971, 1973, 1987 ja 1989 * Eniten otteluita: Cato Erstad, 506 * Eniten maaleja Knut Eriksen, 360 (320 ottelussa, ottelukohtainen keskiarvo 1,125) * Yleisöennätys: 11 500 katsojaa Lillestrømiä vastaan 27. toukokuuta 1976 left|350px|thumb|Adeccoliigan peli Briskebyssä 2007. Vastassa bergeniläinen lähiöjoukkue Løv-Ham. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivu * Kannattajien sivu Luokka:Norjalaiset jalkapalloseurat Luokka:Hamar Luokka:Vuonna 1918 perustetut urheiluseurat
Kimmo Saaristo

Kimmo Tapio Saaristo (s. 18. elokuuta 1962 Porin maalaiskunta) on suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edusti Porin Tarmoa ja Viipurin Urheilijoita. Jo juniori-ikäisenä kansalliselle huipulle noussut Saaristo hallitsi 100 ja 200 metrin juoksumatkoja Suomessa 1980-luvun alkupuoliskon. 100 metrillä hän voitti neljä peräkkäistä Suomen mestaruutta (1983, 1984, 1985, 1986) ja 200 metrillä kuusi mestaruutta (1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986). Lisäksi hän voitti hopeaa 100 metrillä vuosina 1981 ja 1987 sekä 200 metrillä vuonna 1987 ja pronssia 100 metrillä vuonna 1982. Saaristo juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,44 Kajaanin Kalevan kisoissa 6. heinäkuuta 1984. Se jäi Antti Rajamäen Suomen ennätyksestä vain sadasosan ja oli alle 23-vuotiaiden SE. Edellisenä vuonna Saaristo oli juossut käsiajan 10,3. 200 metrillä Saariston ennätys on Soulissa, Koreassa 14. syyskuuta 1985 pieneen vastatuuleen (0,1 m/s) juostu 20,79. Ajallaan Saaristo oli Suomessa edelleen vuonna 2019 matkan kahdeksanneksi nopein. Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1981 Saaristo sijoittui 100 metrillä myötätuulituloksella 10,42 neljänneksi, 200 metrillä pronssille ikäluokan SE-ajalla 20,83 ja 4 × 100 metrin viestissä kolmanneksi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arica

Arica on satamakaupunki aivan pohjoisimmassa Chilessä, 18 kilometriä Perun rajalta. Kaupungin väkiluku oli 204 078 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Vuodesta 2007 Arica on toiminut uuden Región de Arica-Parinacotan pääkaupunkina. ==Historia== Rannikon lähellä vuonna 1868 tapahtunut Arican maanjäristys aiheutti tsunamin, joka vaurioitti kaupunkia pahasti. Kaupunki kuului Perulle vuoteen 1880 asti. Kaupunki on El Morro -kukkulan juurella, jossa oli Tyynenmeren sodan (1879–1883) päätaistelu. ==Ilmasto== Arica on maailman kuivimpia paikkoja. Lentoaseman sääasemalla mitattu vuotuinen sademäärä on keskimäärin 0,8 millimetriä.Top 10 driest places in the world Top 10 everything Ilmasto on leuto ja kuiva, mutta vedet ovat kuitenkin tarpeeksi lämpimiä uimiseen. ==Nähtävyydet ja matkailu== El Morro -kukkula on hyvä vaihtoehto, jos haluaa katsella maisemia. Lisäksi Aricassa on yhtenä nähtävyytenä Gustave Eiffelin suunnittelema San Marcos de Arica -kirkko. The Museo Arqueologicò San Miguel de Azapa -niminen museo tarjoaa tietoa alueen historiasta, siellä on nähtävissä muun muassa inkojen muumioita.Arica Geografia Ennen Arica oli tärkeä kaupankäynnin keskus, nykyäänkin intiaaneja tulee kaupunkiin myymään perinteisiä käsitöitä. Nykyään se on tärkeä liikennekeskus, koska sieltä on hyvät kulkuyhteydet Boliviaan ja Peruun. Kaupunki on myös suosittu aloituspaikka retkille, jotka suuntautuvat Atacaman aavikolle. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * http://www.arica.cl/ * http://www.infoarica.cl/ * http://www.estrellaarica.cl/ * http://www.puertoarica.cl/ * http://www.municipalidaddearica.cl/ Luokka:Chilen kaupungit
Erik Gustafsson (pikajuoksija)

Bror-Erik (Erik) Gustafsson (s. 24. syyskuuta 1943 Jyväskylä) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Alavuden Urheilijoita. Ammatiltaan hän on liikunnanopettaja. Gustafsson voitti 100 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1967. Hopealle hän juoksi vuosina 1963 ja 1972. Helmikuussa 1972 Gustafsson sivusi 60 metrillä sisäratojen ME- aikaa 6,4. Münchenin olympialaisissa 1972 Gustafsson oli mukana Suomen ennätyksen 39,30 juosseessa pikaviestijoukkueessa kokoonpanolla Antti Rajamäki–Raimo Vilén–Gustafsson–Markku Juhola, joiden ennätys kesti kaikkiaan 38 vuotta. Monilahjakas Gustafsson pelasi nuoruudessaan myös jääkiekkoa Jyväskylän Palloilijoissa sen Suomensarjajoukkueessa vuosina 1960–1965 ja pesäpalloa Jyväskylän Kirissä sen mestaruussarjajoukkueessa vuosina 1960–1962. Erik Gustafsson valmistui liikutakasvatuksen kandidaatiksi vuonna 1968. Sen jälkeen hän toimi liikunnan tuntiopettajana Sammon yhteiskoulussa Tampereella vuosina 1968–1969, Kemin lyseossa 1969–1971 ja Alavuden yläasteella ja lukiossa 1971–2003. Hän on kilpaillut myös ikämiesluokassa voittaen 100 metriä veteraanien EM-kilpailussa M50-sarjassa vuonna 1994. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi myös Suomen Urheiluliiton pikajuoksujen lajivalmentajana vuosina 1975–1985. == Saavutukset == * SM-mitalit 100 metrillä: kultaa 1967, hopeaa 1963 ja 1972 * SM-mitalit hallikisojen 60 metrillä: kultaa 1966, hopeaa 1972 ja pronssia 1965 * SM-pikaviestipronssia JKU:n joukkueessa 1967 ja 1971 * Maaotteluedustuksia yhteensä 36 vuosina 1963–1974 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arendal

Arendal on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa, Agderin läänissä ja toinen lääninsä hallintokeskuksista Kristiansandin ohella. Se on suosittu turistikaupunki Norjan oloissa suotuisan ilmastonsa ja maalauksellisen kauniin saaristonsa takia. Vuoden 2022 alussa Arendalissa oli 45 509 asukasta. Kaupunki on asukasluvulla mitattuna Norjan 23. suurin. Arendal tunnetaan lempinimellä "kahden majakan kaupunki". Nimi juontuu vuonna 1844 perustetuista kaksoismajakoista, Store Torungenista ja Lille Torungenista. pienoiskuva|vasen|Näkymä Arendalin keskustaan == Historia == Jo 1300-luvulla mainitaan kauppapaikan olemassaolo Nidelvan suulla. Ensimmäinen dokumentti nimestä "Arendall" on Nedenesin läänin tullikirjanpidosta vuodelta 1528. Vuonna 1610 paikka mainitaan kauppaoikeudet omaavana luotsi- ja satamapaikkana () ja vuonna 1670 Arendaliin rakennettiin ensimmäinen kirkko. Kun Kristiansand perustettiin vuonna 1641 päätettiin kaikki kauppa Agderin rannikolla keskittää sinne. Tätä ei kuitenkaan toteutettu täysin ja Arendal jatkoi entiseen tapaan kauppapaikkana. Kaupunkioikeudet () se sai 1723, mutta sen täytyi maksaa erityistä veroa Kristiansandille 750 riikintaaleria vuodessa. Kaupungin kautta alkoi 1700-luvulla voimakas puutavaran vienti ja viljatuotteiden tuonti ja laivanvarustuksesta tuli tärkeä elinkeino. Kun Englanti avasi kaupankäynnin myös ulkomaisille laivoille alkoi kaupungin kulta-aika. Krimin sodan aikoihin Arendalista tuli Pohjolan suurin merenkulkukaupunki, jossa vuonna 1877 oli rekisteröitynä noin 500 alusta. Vuonna 1886 kaupungissa oli suuri konkurssiaalto, jolloin laivanvarustamoja lakkasi. Tämä johti työttömyyteen ja siirtolaisuuteen pois kaupungista. Kaupunki paloi kolmesti 1800-luvun puolivälissä. Kaupunkiin on liitetty Barbun kunta vuonna 1901 ja Øyestadin, Hisøyn, Tromøyn ja Molandin kunnat 1991. == Elinkeinoelämä == Laivanvarustamotoiminta on antanut kasvupohjaa alueen tietotekniikka-alalle. Vakuutusyhtiö Gard, jolla on pääkonttori Arendalissa, on maailman toiseksi merkittävin laivanvarustamoalan vakuutusyhtiö. == Media == Agderpostenin päätoimitus sijaitsee Arendalissa. Lisäksi paikallislehti Arendals Tidende ilmestyy kerran viikossa. == Muuta == Kaupungissa sijaitsee Sørlandetin keskussairaalan tärkeä yksikkö. Arendalin sairaanhoito-oppilaitoksella, nykyisin Agderin yliopistolla, oli kaupungissa sairaanhoitokoulutusta vuodesta 1920, joka on siirtymässä asteittain Grimstadiin vuoden 2006 organisaatiouudistuksen seurauksena. Arendalilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Savonlinnan kaupungin kanssa. Hove Festival, eräs Norjan suurimmista rockfestivaaleista järjestetään Arendalissa Tromøyn saarella. Festivaalia on järjestetty vuodesta 2007. Kaupunki tunnetaan myös vuosittain elokuussa järjestettävästä Arendalsuka-politiikkatapahtumasta. ==Tunnettuja henkilöitä== * Gunstein Bakke (s. 1968), kirjailija * Grete Faremo (s. 1955), poliitikko * Kjell Ingolf Ropstad (s. 1985), poliitikko * Gabriel Scott (1874–1958), kirjailija * Jan Gunnar Solli (s. 1981), jalkapalloilija * Hege Storhaug (s. 1962), toimittaja ja tietokirjailija * Svenn Stray (1922–2012), poliitikko ==Lähteet== *
Ari Salonen

Ari Tapani Salonen (s. 18. elokuuta 1957 Taivassalo) on suomalainen pikajuoksija. Salonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Kuopiossa vuonna 1987. Edellisenä vuonna hän oli ollut hopealla. Mestaruusjuoksussaan hän teki ennätysaikansa 10,52. 200 metrillä hän oli parhaimmillaan neljäs vuosien 1980 ja 1986 Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 60 metrin juoksussa kultaa vuonna 1988 ja hopeaa vuosina 1980, 1984 ja 1986 sekä 200 metrillä pronssia 1984. Seuratasolla Salonen edusti aikuisiällä Mynämäen Iskua, Raision Urheilijoita, Turun Tovereita ja Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensivat Jarkko Maunula ja Hannu Rautala. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jarkko Toivonen

Jarkko Toivonen (s. 6. maaliskuuta 1963) on entinen suomalainen pikajuoksija. Toivonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Hämeenlinnassa 1988 omalla ennätysajallaan 10,64. Edellisenä vuonna hän oli ollut kuudes. 200 metrillä Toivonen oli vuonna 1988 kahdeksas omalla ennätysajallaan 21,79. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa Toivonen sai 4 × 100 metrillä kultaa vuonna 1988 ja hopeaa vuonna 1989. Seuratasolla Toivonen edusti Kuopion NMKY:n urheilijoita, ja häntä valmensi Hannu Puroila. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arto Noras

Arto Erkki Noras (s. 12. toukokuuta 1942 Turku) on suomalainen kansainvälisesti tunnettu sellotaiteilija. Noras aloitti sello-opinnot isänsä, Helsingin kaupunginorkesterin fagotistin Erkki Noraksen kannustamana jo 6-vuotiaana ja kävi Sibelius-Akatemian nuoriso-osastossa Yrjö Selinin oppilaana. Selin kiinnitti huomiota äänen ja soiton kauneuteen. Noras jatkoi opintoja Pariisin konservatoriossa Paul Tortelier’n johdolla ja suoritti siellä diplomin vuonna 1964. Pariisissa hän joutui opettelemaan uuden soittotekniikan, sillä solistisen sellonsoiton tekniikka eroaa huomattavasti siitä, mitä käytetään kamarimusiikissa ja orkesterisoitossa. Noras nousi musiikkielämän tietoisuuteen saavuttaessaan jaetun toisen palkinnon Moskovan Tšaikovski-kilpailussa vuonna 1966. Kilpailumenestys mahdollisti kansainvälisen solistiuran, mutta asuinpaikkansa Noras piti Suomessa. Hänelle tarjottiin Radion sinfoniaorkesterin koesoitossa soolosellistin paikkaa, mutta hän ei kokenut mielekkääksi ottaa vastaan jaettua soolosellistin tehtävää, joten paikalle valittiin yksin Seppo Laamanen. Noras aikoi siirtyä työskentelemään ulkomaille ja hän hakikin orkesteripaikkaa sekä Berliinistä että Kööpenhaminasta. Hänet valittiin kumpaankin, mutta hän ei ottanut tehtäviä vastaan, sillä hänet haluttiin sellomusiikin professoriksi Sibelius- Akatemiaan. Siellä sellonsoiton professorina työskenteli Erkki Rautio, mutta Norasta varten perustettiin toinen selloprofessuuri. Hän toimi Sibelius- Akatemian professorina 1970–2010 ja siitä virasta eläkkeelle jäätyään hän jatkoi opetustyötään vielä Hampurin musiikkikorkeakoulun professorina 2010–2015. Noras on saavuttanut paljon kansainvälistä mainetta esiintymällä merkittävien orkestereiden solistina. Häntä arvostetetaan maailmalla myös kamarimuusikkona. Erkki Salmenhaaran mukaan Norakselle on ominaista pettämätön musikaalisuus, briljanttisuus soittamisen teknisissä haasteissa sekä varma musiikillisen muodon taju ja eleganssi. Vuodesta 1970 Noras on toiminut Sibelius-Akatemiassa sellonsoiton professorina. Silti hänen uransa painopiste on ollut kansainvälisessä konserttitoiminnassa. Noras on perustanut Naantalin Musiikkijuhlat ja toimi niiden taiteellisena johtajana 1980–2022. Myös Paulon sellokilpailu on syntynyt hänen aloitteestaan 1991. Hän on saanut Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1989. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * * * Luokka:Suomalaiset sellistit Luokka:Sibelius- Akatemian professorit Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
Kari Niemi

Kari Juhani Niemi (s. 28. tammikuuta 1965 Anjala) on suomalainen pikajuoksija. Niemi voitti Suomen mestaruuden 100 metrillä Turussa vuonna 1989 ja 200 metrillä Jyväskylässä vuonna 1992. SM-hopealla hän oli 100 metrillä Hämeenlinnassa 1988. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti pronssia 4 × 100 metrin viestissä Tampereen Kisatovereiden joukkueessa vuonna 1986. 100 metrillä Niemi juoksi ennätyksekseen Järvenpäässä 9. kesäkuuta 1988 ajan 10,45. Urallaan Niemi edusti Karhulan Urheilijoita (1984–1985, 1991–), Tampereen Kisatovereita (1986–1988) ja Anjalan Kuohua (1989–1990). Häntä valmensi Sakari Seppälä. Niemi on ohjelmapalveluyritys SeikkailuviiKari Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kylmäveto

Metallin kylmävedolla tarkoitetaan muokkausprosessia, missä pitkä metallituote vedetään kartiomaisen reikätyökalun, vetokiven, läpi. Prosessissa metallituotteen poikkipinta-ala pienenee. Tyypillinen kylmämuokkausaste vedossa on 10-30%. Tyypillisiä vedettyjä tuotteita ovat esimerkiksi kuparilanka, metalliputket ja -tangot. == Kylmävetoprosessin tavoitteet == *valutuotteen karkean raerakenteen hienontaminen *kappaleen saattaminen oikeaan mittaan ja toleranssiin *kappaleen muokkauslujittaminen (dislokaatiolujitus) == Vetoprosesseja== *Kaavinveto, missä tuotteen pinta kaavitaan pois *Vetovalssaus tai turkinpäävalssaus, missä muovaavan työkalun muodostaa 2, 3 tai 4 vapaasti pyörivää muovausrullaa *Putken tuurnaveto, missä putken sisällä on joko uiva tai pitkällä tangolla kiinnipidetty tuurna *Laakaveto on putken vetoa ilman sisäpuolista tuurnaa == Vetolaitteet == Yksinkertaisin vetolaitteisto on kultaseppien käyttämä reikälevy. Levyssä on lukuisia, halkaisijaltaan erikokoisia reikiä. Hopealanka pakotetaan työntämällä sopivan reiän läpi, läpitulleesta päästä tartutaan hohtimilla ja vedetään loppu lanka läpi. Kaikki vetolaitteistot on varustettu pääntekoasemalla. Päänteko on työvaihe missä vedettävän tuotteen pää supistetaan niin pieneksi, että se voidaan pujottaa vetokiven läpi. Yleisin pääntekolaite on epäkeskovalssi. Teolliset vetokoneet voidaan jaotella jatkuvatoimisiin ja syklisesti toimiviin. ===Sykliset vetolaitteet, vetopenkit=== Vetopenkeissä tuote vedetään vetokiven läpi kelkalla, joka kulkee edestakaisin. Pisimmät suprajohdeteollisuudessa käytettävät vetopenkit ovat jopa 50 metriä pitkiä. Yleisimmin kelkkaa vedetään ketjulla, mutta myös hydraulisylinteri- ja hammastankovetoisia penkkejä on valmistettu erikoistarkoituksiin. ===Jatkuvatoimiset vetokoneet=== *Vetokela *Sarjavetokoneet *Schumag-tyyppiset vetokoneet ==Vetokivi== Vetokivi on työkalu, jonka läpi metallituote vedetään. Vetokivien materiaalina käytetään joko kovametallia tai teollista timanttia. Kaavinvetokivi poistaa vedettävän tuotteen pinnalta ohuen materiaalikerroksen. ==Aiheesta muualla== * MRB Schumag GmbH sivut * ASMAG GmbH sivut * EJP Maschine GmbH sivut Luokka:Metalliteollisuus Luokka:Metallurgia Luokka:Muokkaustekniikka_(Metallit)
Nils-Eric Fougstedt

Nils-Eric Fougstedt ['fuːgstet] (24. toukokuuta 1910 Raisio – 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1929 hän opiskeli Helsingin konservatoriossa Erik Furuhjelmin johdolla ja teki opintomatkoja Saksaan, Italiaan ja Ranskaan. Vuodesta 1933 hän toimi opettajana ja vuodesta 1954 lehtorina Sibelius- Akatemiassa.Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 2, s. 294–295. Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6 Fougstedt toimi Radion sinfoniaorkesterin kapellimestarina vuosina 1944–1951 sekä vuodet 1951–1960 ylikapellimestarina. Hän toimi myös kuoronjohtajana (mm. Akademiska Sångföreningenin johtajana vuosina 1946–1950 sekä Radiokuoron taiteellisena johtajana vuodesta 1954) ja musiikkikriitikkona. Säveltäjänä hän keskittyi pääasiallisesti orkesterimusiikkiin. Hänet palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla, ja hän sai professorin arvonimen 1960. Nykyään hänet muistetaan parhaiten suomalaisen elokuvamusiikin klassikosta Katariina ja Munkkiniemen kreivi, jonka Romanssi on hänen käsialaansa. Fougstedtin keskeisin tuotanto on taidemusiikkia. Hänen huomattavimpina teoksinaan pidetään kahta sinfoniaa sekä orkesteriteoksia Passacaglia ja Angoscia, joista jälkimmäinen oli ensimmäisiä suomalaisia dodekafonisia orkesteriteoksia. Lisäksi hän julkaisi musiikin teorian oppikirjoja ja kuoronjohdon oppaan. Nils-Eric Fougstedtin puoliso oli laulaja (sopraano) Greta Fougstedt (o.s. Blumenthal, 1913–1988).Keijo Virtamo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 107. Helsinki: Otava, 1997. Fougstedt on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * * * ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset professorin arvonimen saaneet Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet
Turo Meriläinen

Turo Meriläinen (4. huhtikuuta 1968 – 27. helmikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija. Meriläinen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Oulussa vuonna 1990 ajalla 10,69. Hallimestaruuden 60 metrillä hän voitti vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1990 Meriläinen osallistui myös yleisurheilun EM-kisoihin Splitissä. Nuorten sarjoissa hän voitti muun muassa 4×100m Suomen mestaruuden sekä pituushypyn joukkue-SM-kultaa Noormarkun Nopsan riveissä. Urheilu-uransa loppuvuosina Meriläinen edusti Helsingin Kisa- Veikkoja, jonka viestijoukkueessa hän saavutti 4×100m SM-mitalin. Meriläistä valmensi Seppo Välimäki., rajoitettu sivusto Turo Meriläisen ennätys 100 metrillä oli vuonna 1990 Ruotsi-Suomi -maaottelussa juostu voittoaika 10,58. Myötätuulessa hän juoksi parhaimmillaan 10,37 (käsiajalla 10,2). Meriläisen ennätys 60 metrillä oli vuonna 1990 Espoon Otaniemessä juostu 6,69, joka säilyi Suomen ennätyksenä yhdentoista vuoden ajan. Turo Meriläinen kuoli sairauskohtaukseen Helsingissä helmikuussa 2015.Laiho, Harri: ”Vuoden 1990 Suomen nopein mies on kuollut”, Satakunnan Kansa 8.4.2015, s. B27. Viitattu 8.4.2015. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Toivo Haapanen

Toivo Elias Haapanen (15. toukokuuta 1889 Karvia – 22. heinäkuuta 1950 Asikkala) oli suomalainen kapellimestari ja musiikintutkija. Ylioppilaaksi päästyään Toivo Haapanen opiskeli viulunsoittoa ja musiikin teoriaa Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa 1907–1911. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1918 ja väitteli tohtoriksi 1925.Toivo Haapanen Klassinen.fi:ssä Haapanen toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1929–1950 ja oli lisäksi Yleisradion musiikkipäällikkö vuoteen 1946 asti. Tämän ohella hän toimi Helsingin yliopiston dosenttina sekä myöhemmin ylimääräisenä professorina vuosina 1946–1950. Haapasen aikana Radion sinfoniaorkesteri sai lähes nykyiset mittasuhteet, lisäksi radion musiikkitoiminta vakiintui hänen musiikkipäällikkökaudellaan. Kapellimestarina hän edisti suomalaisen musiikin esilletuloa. Toivo Haapanen vieraili orkesterinjohtajana Pohjoismaissa ja Baltian maissa sekä Saksassa, Puolassa, Unkarissa ja Italiassa. Konserttimatkojensa ohjelmiston hän kokosi pääasiassa uudesta suomalaisesta musiikista. Toivo Haapanen tutki Suomen keskiaikaisia liturgisia fragmentteja vuosilta 1050–1522, yli neljää tuhatta pergamenttilehteä, joita säilytetään Helsingin yliopiston kirjastossa. Toivo Haapanen kirjoitti myös kattavan teoksen Suomen musiikin historiasta, Suomen Säveltaide 1940. Iltalehden musiikkiarvostelijana hän toimi vuosina 1919–1929. Suomen Säveltaiteilijain liiton puheenjohtajana Haapanen toimi 1936–1940 ja valtion säveltaidetoimikunnan puheenjohtajana 1943–1950. Haapanen kuului Musiikin tietokirjan toimituskuntaan 1948. Toivo Haapasen sisar oli kirjailija Tyyni TuulioPanu Rajala, Tulisoihtu pimeään, WSOY 2014 sivu 374 ja poika Tuomas Haapanen. ==Teoksia== * Die Neumenfragmente der Universitäts-Bibliothek Helsingfors. (Väitöskirja.) Helsinki: Helsingin yliopisto 1924. * Suomalaiset runomittateoriat 1800-luvulla. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1926. * Suomen säveltaide. Helsinki: Otava 1940. * Toim. Musiikin tietokirja. Helsinki: Otava 1948. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1950 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Ylen henkilöstö
Averroismi

Averroismiksi kutsutaan eurooppalaista filosofista virtausta, joka vallitsi 1200-luvun skolastiikassa. Se perustui islamilaisen filosofin Averroësin (1126 – 1198) Aristoteles-tulkintoihin, joihin oli yhdistelty uusplatonismia.Nordin 1999, 163 Merkittävimmät averroistit olivat Sigerus Brabantilainen ja Boethius Dacialainen. == Filosofia == Averroësin merkittävimmät filosofiset ajatukset, sellaisina kuin hän esitti ne Aristoteles-kommentaareissaan, olivat: * On olemassa yksi totuus, mutta sen saavuttamiseen on (ainakin) kaksi tietä: filosofian tie ja uskonnon (tai teologian) tie. * Maailma on ikuinen. * Sielu on jaettu kahteen osaan, yksilölliseen ja jumalalliseen. * Yksilöllinen sielu ei ole ikuinen. * Kaikki ihmiset jakavat perustasolla yhden ja saman jumalallisen sielun (monopsykismi). * Kuolleiden ylösnousemus ei ole mahdollista (Boethiuksen painottama ajatus). Nämä näkökohdat olivat enemmän tai vähemmän ristiriidassa kristinuskon opetusten kanssa ja johtivat lopulta piispa Étienne Tempierin ajamiin Pariisin oppituomioihin vuosina 1270 ja 1277. Näistä varsinkin vuoden 1270 tuomiot oli suunnattu erityisesti averroismia vastaan. Vuonna 1277 Tempier määritteli 219 kiellettyä oppilausetta, jotka olivat enimmäkseen erilaisia aristotelismin tulkintoja, myös averroistisia. Ongelman ratkaisemiksi Sigerus yritti väittää, että oli olemassa kaksi totuutta: faktuaalinen tai "kova" totuus, joka voitiin saavuttaa tieteiden ja filosofian kautta, ja "uskonnollinen" totuus joka saavutettiin uskonnon kautta. Tämä ajatus ei perustunut Averroekseen -- hänen ajatuksensa mukaan yksi totuus voitiin saavuttaa kahta tietä, ei niin että kaksi totuutta olisi saavutettu eri teitä. Varsinkin vuoden 1277 tuomioita lähemmin tarkasteltaessa voi huomata, ettei suurin osa tuomituista opeista ole peräisin Averroekselta. Sigeriuksen ja Boethiuksen opetuksistä käytettiinkin kuvaavampia nimityksiä "radikaali aristotelismi" ja "heterodoksinen aristotelismi" erotukseksi varsinaisesta averroismista. Nykyään näiden välillä ei tehdä juurikaan eroa. Tuomas Akvinolainen hyökkäsi erityisesti monopsykismin oppia vastaan teoksessaan De unitate intellectus contra Averroistas ("Mielen ykseydestä averroisteja vastaan"). Myös Ramon Llull hyökkäsi averroismin kannattajia vastaan. Vaikka averroismi tuomittiinkin vuonna 1277, monet averroistiset opit selvisivät 1500-luvulle ja niitä voidaan löytää Giordano Brunolta ja Pico della Mirandolalta. Nämä opit puhuivat filosofien ylemmyydestä tavalliseen kansaan nähden, sekä älyn ja inhimillisen arvokkuuden välisestä suhteesta. == Averroisteja == * Sigerus Brabantilainen (n. 1240–1283/84) * Boethius Dacialainen (n. 1240–1290) * Johannes Jandunlainen (k. 1328) ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Averroism, Islamic Philosophy Online Luokka:Skolastiikan suuntaukset