EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Pekka Vihma

Kalle Pekka Vihma (s. 7. maaliskuuta 1935 Paltamo) on suomalainen Sveitsissä asuva teologian maisteri, kirkkoherra ja kirjailija. Vihma pääsi ylioppilaaksi 1954 Lapuan yhteislyseosta ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1958. Vihma toimi pappina Virroilla, Jyväskylässä, Tampereella ja Helsingissä sekä merimiespappina Rotterdamissa ja Lontoossa. Hän piti myös omaa palstaa Mona Lisa-, Eeva- ja Anna-lehdissä sekä työskenteli 1969–1972 Helsingin SOS-Palvelu/Itsemurhien ehkäisykeskuksessa ja vuonna 1974 Kaliforniassa Los Angelesin Suicide Prevention Centressä. Vihma oli Nummen kirkkoherrana 1972–1981 ja tämän jälkeen vuosina 1981–1991 Sveitsissä Zürichin luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1991 Siblingenin reformoidun seurakunnan kirkkoherrana Schaffhausenin kantonissa. Eläkkeelle jäätyään vuonna 1998 hän on toiminut vielä Sveitsin suomalaisen seurakunnan eläkepappina sekä pappien lomasijaisena Pohjois-Sveitsissä. Vihman teos Hyvinä ja pahoina päivinä käsitteli hänen vaimonsa Pia Vihman (1937–1978) vakavaa sairautta ja kuolemaa. Seuraava kirja Elämä on matka oli surutyötä käsitellyt päiväkirja. Kirjassa Kaiken keskellä ihminen Vihma muisteli merimiespappina oloaan ja matkojaan ulkomailla ja viimeksi ilmestynyt kirja Hyvän paimenen sunnuntai oli puhe- ja saarnakokoelma. == Teoksia == * Ihmisen arvo: traktaatti nuorukaisille ja nuorille miehille. Kirkon opintokeskuksen traktaattisarja. Helsinki 1963 * Hyvinä ja pahoina päivinä : keskustelua ilosta ja surusta, elämästä ja kuolemasta. Weilin + Göös, Espoo 1978 * Elämä on matka. Weilin + Göös, Espoo 1979 * Kaiken keskellä ihminen. Weilin + Göös, Espoo 1980 * Hyvän paimenen sunnuntai. Weilin + Göös, Espoo 1981 == Toimitustöitä == * Körö körö kirkkoon: kaskuja papeista ja kirkollisesta elämänpiiristä; toimittajat Maunu Sinnemäki ja Pekka Vihma. Weilin + Göös, Helsinki 1970, 2. täyd. painos 1979 == Lähteet == * (Arkistolinkki) * Pekka Vihma Elias kirjailijat * Sukuyhdistys Wichmann-Vihma ry:n tiedotuslehti Wichmanniana n:o 2/1997, Kirkkoherra Pekka Vihma === Viitteet === Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset kristilliset kirjailijat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pirkko Alhoniemi

Pirkko Kaarina Alhoniemi (o.s. Salokas; s. 16. maaliskuuta 1935 Turku) on suomalainen kirjallisuuden tutkija, joka toimi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden apulaisprofessorina ja professorina 1974–1999. Hänen puolisonsa on professori Alho Alhoniemi. == Teoksia == * Isänmaan korkeat veisut: Turun ja Helsingin romantiikan runouden patrioottiset ja kansalliset motiivipiirit. Turun yliopiston väitöskirja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 294. Helsinki 1969 * Marja-Liisa Vartion Hänen olivat linnut: Aineksia ja rakenteen piirteitä. Eripainos Sananjalka 13, 1971. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1971 * Christer Kihlmanin ”Sininen äiti”: Tulkinta. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos. Monistesarja 1. Turku 1972 * Idylli särkyy: Kansallisromanttisten ideaalien mureneminen jälkiromantiikan ja realismin kauden kirjallisuudessamme. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 305. Helsinki 1972 * Marja-Liisa Vartion Kaikki naiset näkevät unia ja Paavo Haavikon Toinen taivas ja maa rinnakkain. Eripainos Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirja 26, 1972. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1972 * Realistien ihanteista: Suomalaisen realismin teoriaa vuodelta 1885. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1972 * Krister Kihlmanin Sininen Äiti: Dostojevskilaisia näkökohtia. Eripainos Sananjalka 1973, 15.Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1974 * Elviiran pyykkinaru: Näkökulma Veijo Meren ”Manillaköyteen”. Turun yliopisto. Kirjallisuuden ja musiikkitieteen laitos. Sarja C n:o 5. Turku 1980 * Alhoniemi, Pirkko – Katajamäki, Sirkka: ”V. A. Koskenniemen käsikirjoituksia ja pienpainatteita”, Runoilijan monet kasvot: Kirjoituksia V. A. Koskenniemestä. Toimittanut Kerttu Saarenheimo. Turun yliopisto. Kirjallisuuden ja musiikkitieteen laitos. Sarja A 13. Turku 1985 * Isät, pojat, perinnöt: Bertel Kihlmanin ja Christer Kihlmanin kirjallisesta tuotannosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 499. Helsinki 1989 * Minuuden liitupiiri: Tutkimus Paavo Rintalan myöhäisvaiheen proosatuotannosta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1132. Helsinki 2007 == Toimitteita == * Myytit ja runon arki: Kerttu Saarenheimon juhlakirja. Toimituskunta Pirkko Alhoniemi ym. Clarion, Turku 1983. == Palkinnot == * Kalevalaseuran nuorten tutkijain tunnustuspalkinto 1966 == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kirjallisuustieteilijät Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
HPA

HPA tai hPa voi tarkoittaa seuraavia: * hPa, hehtopascal, paineen yksikkö, 100 pascalia (sama kuin millibaari) * HPA, Human Protein Atlas, ihmisen proteiiniston kartoittamiseksi kehitetty verkkotietokanta * HPA-akseli (Hypothalamus-Pituitary-Adrenal cortex axis), hypotalamus-aivolisäke- lisämunuaiskuori-akseli *Pelle Almqvist (syntynyt 1978), tunnetaan nimikkeellä HPA (Howlin' Pelle Almqvist), ruotsalainen muusikko/laulaja, myös The Hives- nimisen ruotsalaisen rock-yhtyeen pääsolisti.
Olivier-palkinto

Olivier-palkinnot eli Laurence Olivier -palkinnot () ovat Society of London Theatren jakamia palkintoja brittiläisen teatterialan parhaimmistolle. Palkintoja jaetaan vuosittain useissa eri kategorioissa. Ensimmäiset palkinnot jaettiin vuonna 1976, tuolloin nimellä Society of West End Theatre Awards. Palkinto nimettiin vuonna 1984 näyttelijä Laurence Olivierin suostumuksella hänen mukaansa. Palkintopokaali on nykyään 1,6 kiloa painava pronssinen rintapatsas, joka esittää Olivieria Henrik V:nä Old Vicin lavalla 1937. Vuodesta 2012 alkaen palkintogaala on järjestetty Lontoon Royal Opera Housessa. Olivier-palkinnot vastaavat yhdysvaltalaisia Broadwayn Tony- palkintoja. == Aiheesta muualla == * Olivier-palkintojen verkkosivut * Luokka:Teatteripalkinnot
Olympiatammi

Olympiatammiksi kutsutaan kultamitalisteille vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa kunniapalkinnoiksi luovutettuja tammia. Ne olivat muutaman kymmenen senttimetrin pituisia puuntaimia, jotka oli istutettu saviseen kukkaruukkuun. Natsien propagandatarkoituksessa jakamasta palkinnosta käytetään yleisesti myös nimitystä ”Hitlerin tammi”. Niiden oli tarkoitus kuvastaa natsi-ideologiaan sopivia hyveitä, kuten kansallishenkeä ja vahvuutta. Tammia luovutettiin voittajille yhteensä 130 kappaletta, kun mukaan lasketaan myös taidelajit. Lukuisia tammia istutettiin olympiavoittajien kotiseuduille, ja niitä kasvaa edelleen eri puolilla maailmaa. Moni urheilija kuitenkin hävitti saamansa tammen, koska ei pitänyt sen kytköksistä natsipropagandaan. Usean puun kohtalo ei ole lainkaan selvillä. Edelleen kasvavista tammista tunnettu on esimerkiksi neljä kultamitalia saavuttaneen Jesse Owensin puista yksi, joka on hänen entisen koulunsa pihassa Clevelandissa. == Suomalaisten olympiatammet == Suomi saavutti Berliinin olympialaisissä yhteensä kahdeksan kultamitalia, kun mukaan lasketaan myös Urho Karhumäen taidelajien voitto. Tunnetuin suomalaisten tammista on nyrkkeilijä Sten Suvion saama puu. Se istutettiin vuonna 1937 yhdessä voimistelija Ale Saarvalan tammen kanssa Viipurin keskusurheilukentän pääportin läheisyyteen, josta molemmat siirrettiin jatkosodan perääntymisvaiheessa 1944 Joutsenoon. Nykyään Suvion tammi on Martikanpellon koulun pihamaalla, jossa vuonna 2011 hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlan yhteydessä paljastettiin muistolaatta. Ale Saarvalan tammen nykyinen sijainti ei ole selvillä. Tunnettu on myös painija Lauri Koskelan muistolaatalla varustettu tammi, joka vuodesta 1939 lähtien on kasvanut Lapuan kaupungintalon puistossa. Muista suomalaisista olympiavoittajista 10 000 metrin kultamitalistin Ilmari Salmisen puu ei selvinnyt hengissä matkasta Suomeen, 5 000 metrin voittajan Gunnar Höckertin tammi istutettiin Helsingin olympiastadionin läheisyyteen, mutta se ilmeisesti kuoli jo varhaisessa vaiheessa. Samoin kävi myös 3 000 metrin estejuoksun voittajan Volmari Iso- Hollon sekä painija Kustaa Pihlajamäen puille. Iso-Hollon tammi kasvoi hänen kotitalonsa pihalla Keravalla ja kuoli 1940-luvun lopulla, Pihlajamäen tammi puolestaan istutettiin Helsinkiin Talin kartanon puistoon, missä se jäätyi talvella 1940. Taidelajien kultamitalin saavuttaneen kirjailija Urho Karhumäen palkintotammi on Vihdin Tervalammella. Tammi on kuollut, mutta siitä on pystyssä parimetrinen runko (2016). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Urheilupalkinnot Luokka:Kesäolympialaiset 1936
Talikkala (Viipuri)

Talikkala oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se oli pitkään Viipurin maalaiskuntaan kuulunutta esikaupunkialuetta, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1924. Samalla Talikkala sai uuden asemakaavan. Aluetta kutsuttiin aina 1900-luvun alkuun saakka nimellä Tiiliruukki, johtuen paikalla sijainneista useista tiilitehtaista. == Historiaa == Talikkalan rakennuskanta koostui lähinnä puurakenteisista asuintaloista. Kaupunginosassa toimi myös vuonna 1926Vuonna 1926 valmistunut Talikkalan yhteiskoulu Viipurissa Museoviraston kuvakokoelmat. Viitattu 8.11.2014. rakennettu yhteiskoulu sekä lastenkoti.Talikkalan kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 8.11.2014. Talikkalan Toverit oli urheiluseura, joka saavutti menestystä muun muassa jääpallossa. Vuoden 1930 väestönlaskennassa Talikkalassa oli 5 106 asukasta, joista 5 015 oli suomenkielisiä, 41 ruotsinkielisiä ja 50 muunkielisiä. Nykyään vanha Talikkala on enimmäkseen kerrostaloaluetta. Se tunnetaan myös vilkkaasta torista, joka on samalla paikalla kuin vanha Tiiliruukin tori. Kaupungin viranomaiset siirsivät kesällä 2007 keskustassa sijaitsevan Kauppatorin myyjät Talikkalan torille. == Muuta == Talikkala-nimi tunnetaan myös kansanlaulusta Talikkalan markkinoilla, mutta se ei kerro Viipurin Talikkalasta vaan Antrean pitäjässä sijaitsevasta Talikkalan kylästä.Talikkalan markkinoilla Wiipurilaisen Osakunnan laulajat. Viitattu 8.11.2014. == Lähteet == Luokka:Viipurin kaupunginosat
Talikkala

Talikkala voi viitata seuraaviin paikkoihin: *Talikkala, kylä Antrean pitäjässä *Talikkala, Viipurin vanha suomalainen kaupunginosa
Hugo Skala

Victor Hugo Otto Skala (25. tammikuuta 1875 – 29. toukokuuta 1952) oli itävaltalainen hyönteistutkija. Hän syntyi ja kävi koulunsa Brnossa, nykyisen Tšekin alueella, ja muutti Wieniin opiskelemaan maatalousoppilaitoksessa. Valmistuttuaan hän työskenteli verotoimistossa Määrissä ja vuodesta 1919 alkaen Neufeldenissä Ylä-Itävallassa. Eläkkeelle jäätyään hän muutti Altenfeldeniin ja myöhemmin Haid bei Ansfeldeniin. Skala keräsi perhosia nuoresta asti, varttuessaan hän kiinnostui tieteellisemmästä lähestymistavasta. Hän kartoitti ensin kotiseutunsa Määrin pienperhosia ja niiden koteloita. Kun hän muutti Ylä-Itävaltaan, hän myi perhoskokoelmansa ja laajan tieteellisen kirjastonsa pois. Hän aloitti keräämisen uudelleen ja lahjoitti Ylä-Itävallan maakuntamuseolle uuden pienemmän kokoelmansa. Siihen kuului erityisen arvokas kokoelma pienperhosten koteloita, joita oli 7 400 kappaletta. Hän laati perhosista myös vesivärimaalauksia ja väritettyjä piirroksia. Skala julkaisi kaikkiaan noin 80 artikkelia, monet niistä omakustanteina. == Lähteet == Luokka:Entomologit Luokka:Itävaltalaiset eläintieteilijät Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri

Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri on diplomaatin virka-arvo. Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri on toisen arvoluokan diplomaatti, jonka yläpuolella ovat arvoasteikossa suurlähettiläät. == Virka- arvon käyttö Suomen ulkomaanedustuksessa == Virka-arvolla edustustoissa tarkoitetaan virkamiehen arvoa ja asemaa osoittavaa nimikettä, jota käytetään ulkomaanedustuksessa. Lähetystön päällikkönä toimivalla ulkoasiainneuvoksella tai lähetystöneuvoksella on erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin tai asiainhoitajan virka-arvo. Joskus tämä virka-arvo kirjataan lyhyesti muotoon ministeri. == Lähteet == Luokka:Diplomatia
TOEFL

TOEFL (Test of English as a Foreign Language) on englannin kielen standardoitu kaupallinen kielikoe, jota useiden maiden oppilaitokset käyttävät hakijoiden kielitaidon todistuksena. ==Testi== TOEFL-testi suoritetaan yleensä tietokoneella Internetin kautta (TOEFL iBT). TOEFL PBT -testi suoritetaan paperilla, mutta sitä käytetään enää paikoissa, missä Internetiä ei voida käyttää testissä. TOEFL-testi kestää neljä tuntia. Sen neljä osiota ovat: * luetun ymmärtäminen * kuullun ymmärtäminen * puhuminen * kirjoitus Testi pisteytetään asteikolla 0–120. Kukin instituutti määrittelee omat tulosrajansa. Testi on kaupallinen ja maksaa suorittajalleen vuonna 2014 noin kaksisataa euroa. Testin tulos on voimassa 2 vuotta. ==Käyttö== Vuonna 2014 TOEFL-testiä käytti yli 9000 oppilaitosta, virastoa tai muuta instituuttia yli 130 maassa. Yhdysvaltalaisissa yliopistoissa TOEFL on yleisimmin käytetty standardoitu kielitesti. Suomessa on vuonna 2014 parisen sataa kansainvälistä maisteriohjelmaa, jotka vaativat hakijoilta todistuksen kielitaidosta. Kielitesti ei Suomessa kuitenkaan ole tarpeellinen, jos hakija on jo suorittanut riittävän määrän englanninkielisiä opintoja. Suomessa käytetään TOEFLin lisäksi muitakin englannin kielitestejä, kuten IELTS, PTE tai Opetushallituksen järjestämät testit. ==Historia== TOEFL-testin kehitti 1960-luvun alussa washingtonilainen Center for Applied Linguistics -instituutti soveltavan kielitieteen professori Charles A. Fergusonin johdolla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Testin rakenne , The Fulbright Center Luokka:Kielikokeet Luokka:Englannin kieli
Verkosto (taideteos)

Verkosto on Annikki Luukelan tekemä tilateos Helsingin yliopiston metroasemalla Helsingissä. Teos alkaa aseman ylätasanteen lasikaapista ja jatkuu laituritasolle liukuportaiden seinämää pitkin. Lisäksi siihen kuuluvat neon- ja hologrammiteokset laituritason vitriineissä. Verkosto on tehty värillisestä neonvaloputkesta, jota on käytetty yhteensä yli sata metriä. Teos on valmistunut vuonna 1995, jolloin asema avattiin nimellä Kaisaniemen metroasema. == Lähteet == * Luokka:Helsingin metron taideteokset Luokka:Kluuvi
Sokolo

Sokolo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen pohjoispuolisella tasangolla 55 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 23 300 asukasta (vuonna 2009). Sokolon kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Dogofryn, idässä Diabalyn, kaakossa Marikon, lounaassa Ségoun piirin Bellenin ja lännessä Koulikoron alueen Naran piirin Guirén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Osa kunnasta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella. Kuntaan kuuluu 19 kylää ja kymmenen pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, maureja, soninkeja, belloja, miniankoja, moseja ja bozoja. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Sokolossa pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnan läpi kulkee Nionon ja Naran välinen maantie. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema. ==Lähteet== Luokka:Malin kunnat Luokka:Nionon piiri
Łukasz Skorupski

Łukasz Skorupski (s. 5. toukokuuta 1991 Zabrze) on puolalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa. Skorupski on oikeajalkainen. == Seurajoukkueura == Skorupski aloitti ammattilaisuransa Ekstraklasan Górnik Zabrzessa vuonna 2008. Vuonna 2011 hän kävi lainalla Ruch Radzionkówissa. Skorupski edusti Zabrzea vuoteen 2013 asti. Kesällä 2013 hän siirtyi Italian Serie A:n AS Romaan. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2014 ja pelasi kauden aikana kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella eli kaudella 2014–2015 Skorupski pelasi Mestarien liigassa Manchester Cityä ja Bayern Müncheniä vastaan. Kaudet 2015–2017 hän pelasi lainalla Serie A -seura Empolissa, jossa hän sai enemmän peliaikaa. Kesällä 2018 hän siirtyi Bolognaan. == Maajoukkueura == Skorupski on pelannut Puolan nuorten maajoukkueissa. Debyytti Puolan A-maajoukkueessa tapahtui 14. joulukuuta 2012 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan. Tämän jälkeen hän on pelannut kaksi maaottelua vuonna 2018, yhden vuonna 2020, yhden vuonna 2021, kolme vuonna 2022 ja yhden vuonna 2023 ja ollut lukuisia kertoja maaotteluissa varamaalivahtina. Hän kuului Puolan joukkueeseen kesällä 2021 pelatuissa EM- kilpailuissa ja loppuvuonna 2022 pelatuissa MM-kilpailuissa mutta ei päässyt noissa turnauksissa kentälle. == Lähteet == * * http://www.national-football- teams.com/player/50326/Lukasz_Skorupski.html === Viitteet === Luokka:Puolalaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Peter Thorneycroft

George Edward Peter Thorneycroft, Thorneycroftin paroni (26. heinäkuuta 1909 – 4. kesäkuuta 1994) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi useissa ministerintehtävissä 1950-luvulta 1960-luvun alkuun. Thorneycroft nousi brittiparlamentin alahuoneeseen 1938 ja toimi siellä yhtäjaksoisesti vuoteen 1966. Hän oli alahuoneen johtaja 1945–1951, minkä jälkeen hänet nimitettiin kauppaministeriksi ensin Winston Churchillin, sitten Anthony Edenin ja vielä Harold Macmillanin hallitukseen vuoteen 1957 asti. Sen jälkeen hän toimi vuoden verran valtiovarainministerinä ja vietti pari sapattivuotta matkustellen ja maalaten, kunnes hänet nimitettiin 1960 ensin ilmailuministeriksi ja 1962 puolustusministeriksi.Howarth, Alan: Obituary: Lord Thorneycroft, The Independent 6.6.1994. Viitattu 6.11.2014.Möller, Knud: ”Thorneycraft, George Edward Peter (1909)”, teoksessa Kun konservatiivipuolue siirtyi oppositioon vuonna 1964 Thorneycroft toimi varjohallituksen puolustusministerinä vuoteen 1965 ja sitten varjohallituksen sisäasiainministerinä vuoteen 1966. Thorneycroft syntyi majuri George Edward Mervyn Thorneycroftin (1883–1943) pojaksi. Hän opiskeli Eton Collegessa ja vuodesta 1928 Royal Military Academyssä ja nimitettiin tykistöupseeriksi. Kaksossisarensa esimerkin innoittamana hän kiinnostui oikeustieteestä ja alkoi opiskella lakia Oxfordin yliopistossa yhdessä muun muassa Quintin Hoggin kanssa. Hän valmistui lakimieheksi 1935, harjoitti ammattia Birminghamissä ja aloitti poliittisen uransa 1938.Heffer, Simon: Thorneycroft, (George Edward) Peter, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edition, Sept. 2012. Viitattu 8.11.2014. Konservatiivipuolueen johtaja Margaret Thatcher kutsui Thorneycroft konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi. Tässä virassa Thorneycroft toimi vuoteen 1981. Poliittisen uransa jälkeen 1960-luvun puolivälistä kuolemaansa 1994 asti Thorneycroft työskenteli päätoimenaan italialaisen Pirelli-kumiteollisuusyhtiön johtotehtävissä Britanniassa. Lisäksi hän istui useiden muiden yritysten hallituksissa. ==Lähteet== Luokka:Elinikäiset päärit Luokka:Brittiläiset poliitikot Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministerit Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Juan Jesus

Juan Guilherme Nunes Jesus (yleensä Juan Jesus tai pelkkä Juan; s. 10. kesäkuuta 1991 Belo Horizonte) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa SSC Napolia. Juan Jesusin pelipaikka on vasen laitapuolustaja tai toppari. Hän on pelannut Brasilian maajoukkueessa. == Seurajoukkueura == Juan Jesus on brasilialaisen Internacionalin kasvatti. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueessa vuonna 2010 ja voitti heti samana vuonna seuran kanssa Copa Libertadoresin. Tammikuussa 2012 Juan Jesus siirtyi Serie A -seura Inter Milanoon. Hän debytoi liigassa toukokuussa 2012. Kaudella 2012–2013 Juan Jesusista tuli seuran avauskokoonpanon pelaaja. Hän teki Serie A -uransa avausmaalin toukokuussa 2013 Udinesea vastaan. Hän pelasi Interissä kaikkiaan 110 Serie A:n ottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi 16 ottelua. Vuonna 2016 hän siirtyi AS Romaan, aluksi lainasopimuksella. Kolmella ensimmäisellä Roma-kaudellaan hän pelasi kausittain vähintään 20 liigaottelua mutta sai kahdella seuraavalla kaudella sangen vähän peliaikaa. Kaikkiaan hän pelasi Romassa 71 Italian liigan ottelua ja yhdeksän peliä Mestarien liigassa. Ainoan liigamaalinsa Roman pelaajana hän teki marraskuussa 2018 Sampdoriaa vastaan. Elokuussa 2021 hän siirtyi Napoliin. Hän pelasi 15 liigaottelua ja teki yhden maalin Napolin voittaessa Italian-mestaruuuden kaudella 2022–2023. == Maajoukkueura == Juan Jesus on pelannut Brasilian nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kisoista Kolumbiasta. Hän pelasi kuudessa ottelussa täyden ajan ja toimi loppuottelussa joukkueen kapteenina. Juan Jesus pelasi kaikki kuusi ottelua vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, joista Brasilia saavutti hopeaa. Hän debytoi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2012 Tanskaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut neljä maaottelua, kaikki kesällä 2012. == Lähteet == * * http://www.national-football-teams.com/player/47685/Juan_1.html Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Brasilialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Cygnaeus-palkinto

Cygnaeus-palkinto on vuodesta 1981 jaettu palkinto opetuksen ja kasvatuksen saralla ansioituneille suomalaisille henkilöille ja yhteisöille.http://www.oph.fi/lehdistotiedotteet/2013/033 Vuoden 2013 Cygnaeus-palkinto rehtori Eira Kasperille , Opetushallitus 2013. Viitattu 8.11.2014. ==Historia== Kansakoulun isäksi kutsutun Uno Cygnaeuksen elämäntyötä kunnioittavan palkinnon perusti kouluhallitus, nykyinen opetushallitus, vuonna 1981. Sitä on jaettu lähes joka vuosi, ja se saajia ovat olleet muiden muassa opetusneuvos Matti Kangasoja, rehtorit Jorma Lempinen, Eira Kasper ja Markku Suortamo, kansanmusiikkipedagogi Mauno Järvelä, tietokirjailija ja opettaja Kirsti Mäkinen, Espoon kuvataidekoulu, luokanopettaja Mervi Wäre – von Hedenberg, kirjailija Aleksanteri Ahola-Valo, Koululiikuntaliitto, Kehittämiskeskus Opinkirjo ja Oy Yleisradio Ab.Vuoden 2014 Cygnaeus-palkinto rehtori Markku Suortamolle , Opetushallitus 6.6.2014. Viitattu 8.11.2014. ==Palkitut 2019–== Vuodesta 2019 Cygnaeus-palkinto on jaettu henkilölle tai yhteisölle, joka toimii tasa-arvoisten ja yhdenvertaisten oppimismahdollisuuksien edistäjänä. *2019 Naisasialiitto Unionin hallinnoima Tasa-arvoinen varhaiskasvatus -hankeVuoden 2019 Cygnaeus- palkinto myönnettiin Naisasialiitto Unionin Tasa-arvoinen varhaiskasvatus- hankkeelle. *2020 Utsjoen kunnan ja Saamelaiskäräjien yhteinen saamen kielten etäopetushanke.Vuoden 2020 Cygnaeus-palkinto myönnettiin Utsjoen kunnan ja Saamelaiskäräjien saamen kielten etäopetushankkeelle *2021 Koulutuskuntayhtymä Osaon Amishelpperi-toimintaVuoden 2021 Cygnaeus-palkinto myönnettiin Koulutuskuntayhtymä Osaon Amishelpperi-toiminnalle *2022 Ruusuvuoren koulun Korso valittaa-toiminta *2023 Partiolippukunta Käpylän Kuksat ry:n puhelinvapaa toiminta ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Sunday Mba

Sunday Mba (s. 28. marraskuuta 1988 Aba) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa CA Bastiaa. Oikeajalkaisen Mban pelipaikka on keskikenttä. Hän kuuluu myös Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen. == Seurajoukkueura == Mba siirtyi Ligue 2:ssa pelanneeseen Bastiaan joulukuussa 2013 kotimaansa Enugu Rangersista, jossa hän oli pelannut Afrikan Mestarien liigaa. Mba edusti kotimaassaan Rangersin lisäksi Enyimba International FC:tä, Dolphins FC:tä ja Warri Wolvesia. Bastia putosi sarjaporrasta alemmaksi Mban ensimmäisen kauden jälkeen. == Maajoukkueura == Mba debytoi Nigerian jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 Angolan jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän teki finaalissa ainoan maalin Burkina Fasoa vastaan ja johdatti maansa mestaruuteen. Mba kuului maajoukkueeseen myös saman vuoden Maanosaliittojen cupissa, jonne Nigeria pääsi voitettuaan Afrikan mestaruuden. == Lähteet == * * http://www.national-football-teams.com/player/47334/Sunday_Mba.html Luokka:Nigerialaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Afrikan mestarit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Groke

The Groke on oululainen stoner rock -yhtye. Yhtyeen esikoisalbumi, Monstrorum Historia, ilmestyi 31. lokakuuta 2014. Levyn julkaisi oululainen levy-yhtiö MediaCroco Records. Esikuvikseen yhtye on maininnut muun muassa Black Sabbathin, Ennio Morriconen ja Queens of the Stone Agen. Bändissä on soittajia muun muassa yhtyeistä Funksons, Moses Hazy sekä Kauko Röyhkä & The Boots. Kesään 2014 saakka yhtye toimi nimellä Madhatter, mutta vaihtoi nimensä The Grokeksi Muumien Mörön englanninkielisen nimen mukaan. __NOTOC__ == Jäsenet == * Jesse Heikkinen – kitara, laulu * Miika Heinonen – rummut, laulu * Petri Henell – basso, laulu * Joonas Karjalainen – koskettimet, laulu * Juho Törmälä – laulu, kitara == Diskografia == * Madhatter: Touch of Red -EP (CD EP, 2012) * Monstrorum Historia (MediaCroco Records, 2014) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yhtyeen kotisivut Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet Luokka:Stoner rock -yhtyeet
Orchestre Philharmonique de Radio France

Orchestre Philharmonique de Radio France on Radio Francen orkesteri. Se on perustettu vuonna 1937. Orkesterin historia Vuoden 2015 syyskuussa orkesterin johtajaksi tuli Mikko Franck. Orchestre Philharmonique de Radio France Hänen seuraajakseen vuoden 2026 alusta on valittu Jaap van Zweden. ==Ylikapellimestarit== * Eugène Bigot (1940–1945; 1947–1965) * Charles Bruck (1965–1970) * Serge Blanc (1973–1975) * Gilbert Amy (1976–1981) * Hubert Soudant (1981–1983) * Marek Janowski (1989–2000) * Myung-Whun Chung (2000–2015) * Mikko Franck (2015–2025) * Jaap van Zweden (2026 alkaen) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Orchestre Philharmonique de Radio Francen verkkosivut Luokka:Ranskalaiset orkesterit Luokka:Sinfoniaorkesterit Luokka:Radio- ja televisio-orkesterit
Tunbaot

Tunbaot (, pinyin: Túnbǎorén, joiden sanakirjojen mukaan Túnpǔrén; Tunbao tarkoittaa armejan linnoitusta kiinaksi) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä, joskaan heillä ei ole virallista etnisen vähemmistön asemaa. Suurin osa heistä asuu Yunjiuvuoren lähistöllä Guiyangin kaupungista länteen Guizhoun maakunnassa. Vaikka suurin osa heistä polveutuu han-kiinalaisista, heillä on erillinen etninen identiteetti. Tunbaojen esi-isät saapuivat alueilleen vuonna 1381. Tuolloin paikalliset kapinoivat Ming-dynastiaa vastaan ja kapinan tukahduttamiseksi Minghallinto lähetti paikalle 300 000 sotilasta. Sotaretkeä johti Zhu Yuanzhang. Osa sotilaista asettui sittemmin alueelle ja menivät naimisiin paikallisten han-kiinalaisten, sekä miaojen ja yaoiden kanssa. Ajan kuluessa he alkoivat käyttää itsestään nimitystä lao hanzu (), joka tarkoittaa muinaisia han-kiinalaisia. Kun alueelle muutti lisää han-kiinalaisia 1600- ja 1700-luvuilla, syntyi myös käsitys tunbaoista erillisenä ryhmänä han- kiinalaisista, kun he pyrkivät erottautumaan uusista tulijoista. Suurin osa tunbaoista on maanviljelijöitä. Heidän perinteinen uskonsa on sekoitus buddhalaisuutta, taoismia, sekä miaoilta ja yaoilta omaksuttua animismia. Tunbaojen kotiseudulla on yli 20 heidän temppeliään. Tunbaonaiset pukeutuvat perinteisesti nilkkoihin yltävään puuvillakaapuun, valkoiseen tai siniseen silkkivyöhön vyötäröllä, sekä mustaan esiliinaan. Ehkä tunnetuin osa tunbaoiden kulttuuria on kuitenkin niin sanottu maaooppera, jota on kuvailtu Kiinan teatteriperinteen eläväksi fossiiliksi sen säilyttäessä piirteensä Ming-dynastian ajoilta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ancient Tunbao Village (chinatravel.com) * The Beauty of Simplicity (Ⅰ): Tunbao Village in Guizhou (chinaculture.org) Luokka:Kiinan etniset ryhmät
Henry Chauvel

Henry George Chauvel (tunnetaan yleisemmin Harry Chauvel; 16. huhtikuuta 1865 – 4. maaliskuuta 1945) oli australialainen sotilaskomentaja ja myöhemmin kenraali, joka taisteli toisessa buurisodassa ja Lähi-idän näyttämöllä ensimmäisessä maailmansodassa. Chauvelin tytär oli tunnettu australialainen lastenkirjailija Elyne Mitchell. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Australialaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Jarabulus

Jarabulus () on Aleppon maakunnassa sijaitseva kaupunki Syyriassa. Sen asukasluku oli 11 570 vuoden 2004 väestönlaskennassa. Kaupunki sijaitsee Eufratjoen rannalla Assadjärven pohjoispuolella Syyrian ja Turkin raja-alueen eteläpuolella. == Lähteet == Luokka:Syyrian kaupungit Luokka:Aleppon maakunta
Kala Siguida

Kala Siguida on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä Molodo sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella kymmenen kilometriä Nionosta maanteitse länteen. Kunnassa on 20 300 asukasta (vuonna 2009). Kala Siguidan kunta rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Marikon, idässä Nionon ja etelässä Siribalan kuntiin sekä lännessä Ségoun piirin N’Koumandougoun ja Bellenin kuntiin. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella. Molodon kylä on saanut alkunsa vuonna 1945 perustetusta Office du Nigerin työläisasutuksesta. Nykyiseen kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, bozoja, maureja, tuaregeja, belloja ja songhaita. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Kunnassa pidetään kahdet viikoittaiset markkinat. Kylistä on maantieyhteydet Nionoon. Palveluihin kuuluu kymmenen alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), terveysasema ja yksityinen klinikka. ==Lähteet== Luokka:Malin kunnat Luokka:Nionon piiri
Talkin’ About...

Talkin’ About... on suomalaisen Ramblers-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1982. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Köpi Kurikka, ellei toisin mainittu. === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # == Kokoonpano == * Köpi Kurikka – laulu, kitara * Timo Tapaninen – kitara * J. J. Heikkinen – kitara, saksofoni, taustalaulu * Ila Niemelä – bassokitara * Sid Kukkonen – rummut, taustalaulu === Vierailevat muusikot === * Harri Määttä – taustalaulu (kappale 10) * Merja Huotari – taustalaulu (kappaleet 6 ja 10) === Tuotanto === * Pantse Syrjä – tuottaja * Hannu Karjalainen – äänittäjä == Aiheesta muualla == * Ramblers Oulun kaupunginkirjaston sivulla * Finnmusic-sivulla * Talkin' About discogs.com -sivustolla Luokka:Ramblersin albumit Luokka:Vuoden 1982 albumit
Bariumkloridi

Bariumkloridi (BaCl2) on barium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden puhdistamiseen, teräksen valmistuksessa, keramiikan valmistamiseen ja tuholaismyrkkynä. == Ominaisuudet == Huoneenlämpötilassa bariumkloridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteestä on kaksi kiderakenteeltaan erilaista muotoa monokliininen α-muoto ja kuutiollinen β-muoto. Näistä huoneenlämpötilassa stabiilimpi on α-muoto, joka muuttuu β-muodoksi kuumennettaessa 925 °C:n lämpötilaan. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellinen dihydraatti (BaCl2·2H2O, CAS 10326-27-9). Kidevesi poistuu yhdisteen rakenteessa kuumennettaessa 113 °C:n lämpötilaan ja samalla yhdiste sulaa.Patrick M. Dibello, James L. Manganaro, Elizabeth R. Aguinaldo, Tariq Mahmood & Charles B. Lindahl: Barium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 8.11.2014Robert Kresse, Ulrich Baudis, Paul Jäger, H. Hermann Riechers, Heinz Wagner, Jochen Winkler & Hans Uwe Wolf: Barium and Barium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 8.11.2014 == Valmistus ja käyttö == Bariumkloridia valmistetaan teollisesti nykyään neutraloimalla vetykloridia joko bariumsulfidiliuoksella tai bariumkarbonaatilla tai bariumsulfidin ja kloorin välisellä reaktiolla. Reaktion jälkeen vesi poistetaan haihduttamalla. Aikaisemmin käytettiin myös bariumsulfaatin kuumentamista hiilen ja kalsiumkloridin läsnä ollessa, mutta uudemmat taloudellisemmat prosessit ovat syrjäyttäneet sen. :BaS + 2 HCl → BaCl2 \+ H2S Bariumkloridia voidaan käyttää muiden bariumyhdisteiden kuten bariumkarbonaatin ja -sulfaatin valmistamiseen. Muita käyttökohteita ovat teräksen valmistus, metallurgiassa suolakylvyissä lisäaineena, koska se muodostaa useiden kloridien kanssa eutektisen seoksen, lasin ja keramiikan valmistuksessa, väriaineiden valmistuksessa, sulfaattien saostamiseen vedenpuhdistuksen yhteydessä, puun lahonestoaineena ja analyyttisessä kemiassa reagenssina. Ilotulitteissa bariumkloridilla voidaan tuottaa vihreää valoa. == Myrkyllisyys == Muiden vesiliukoisten bariumyhdisteiden tavoin myös bariumkloridi on hyvin myrkyllistä. Yhdiste ärsyttää hengityselimiä, silmiä ja ihoa. Aineen aiheuttaman myrkytyksen oireita ovat muun muassa voimakas vatsakipu, kouristukset, huonovointisuus ja tajuttomuus. Viitattu 8.11.2014 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *PubChem: Barium chloride *Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Barium chloride *ChemBlink: Barium chloride *ChemBlink: Barium chloride dihydrate Luokka:Bariumyhdisteet Luokka:Kloridit
Juli Kolosov

Juli Mihailovitš Kolosov (, 18. joulukuuta 1892 Jekaterinburg, Venäjä – 1943) oli venäläinen hyönteistieteilijä. Kolosov oli jo nuorena kiinnostunut hyönteisistä, joiden tutkimiseen häntä kannusti myös yksi Uralin luonnontieteellisen seuran perustajista Jegor Kler. Kolosov pääsi vuonna 1911 opiskelemaan matematiikan ja fysiikan tiedekuntaan Pietarin yliopistoon, jossa hänen päätutkimuskohteekseen valikoitui entomologia. Ensimmäiset artikkelinsa hän julkaisi vuosina 1914–1915. Sodanvastaisten puheidensa takia Kolosov kuitenkin pidätettiin ja karkotettiin kaupungista vuonna 1915. Hän muutti siksi Kazaniin ja viimeisteli siellä opintonsa. Vuonna 1917 hän valmistui ja palasi Jekaterinburgiin, jossa hän aloitti työt Uralin valtionyliopistossa. Sen entomologian professoriksi hänet nimettiin vuonna 1924. Tämän lisäksi 1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa Kolosov työskenteli useissa paikoissa, kuten professorina Valko-Venäjän maatalousakatemiassa. Kolosov tutki Uralin alueen hyönteisfaunaa. Kollegoidensa kanssa hän keräsi mittavan hyönteiskokoelman, joka on talletettuna Jekaterinburgin (silloisen Sverdlovskin) luonnontieteelliseen museoon. Kolosovia pidettiin erittäin hyvänä luennoijana. Aikalaiset kuvasivat häntä älykkääksi ja sujuvaksi latinan, ranskan ja saksan puhujaksi. Kolosov hyökkäsi voimakkaasti joitakin tieteilijöitä vastaan, joiden hän katsoi esimerkiksi plagioineen töitään. Kenties hankkimiensa vihamiesten ilmiantamana Kolosov pidätettiin vuonna 1937 nimettömän vihjeen perusteella Stalinin vainojen yhteydessä. Pidätyksen jälkeen hänet kuljetettiin vankileireille Kolymaan. Neuvostoliiton sisäministeriön arkistojen mukaan Kolosov kaatui jollakin toisen maailmansodan rintamalla vuonna 1943 ja hänen kunniansa palautettiin kuoleman jälkeen. == Lähteet == Luokka:Entomologit Luokka:Venäläiset professorit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Roope Jussila

Roope Jussila (19. huhtikuuta 1943 Varkaus – 11. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lähetystöneuvos. Jussila oli lähes 40 vuotta ulkoministeriön palveluksessa. Hänen ulkomaisia asemapaikkojaan olivat Marseille, San Francisco, Lagos, Ankara, Alger, Tunis ja Praha. Jussila vastasi Algerian sisällissodan aikana vuonna 1994 puolen vuoden ajan yksin asiainhoitajana Suomen Algerin suurlähetystön toiminnasta kun lähetystön muu henkilökunta siirtyi levottomien olojen takia Tunisiin. Hän oli sitten va. asiainhoitajana Tunisissa 1995–1996.Suomen Algerin suurlähetystön historiaaSuomen Tunisin suurlähetystön historiaa Jussila julkaisi muistelmansa vuonna 2009 nimellä Diplomaattisia mustelmia eli miten selviytyä kissojen kanssa maailmalla. Hänellä oli kaikissa asemapaikoissaan lemmikkeinä kissoja ja kissojen hoidon tuntijana hän oli muun muassa avustamassa kun presidentti Tarja Halosen kissat Miska ja Rontti muuttivat Mäntyniemeen. Jussila esiintyi pienessä sivuosassa hasista polttelevana keikarina Jaakko Pakkasvirran vuonna 1968 ohjaamassa elokuvassa Vihreä leski.EloNet : Roope Jussilan tiedot == Kirjallista tuotantoa == * Copy center - can Anglo-American Finnishness survive?. LEIF : life and education in Finland 4/1991 * Diplomaattisia mustelmia eli miten selviytyä kissojen kanssa maailmalla. Roope Jussila, Helsinki 2009 == Lähteet == * Roope Jussilan muistokirjoitus (Helsingn Sanomat Muistot) * Erkki Tuomiojan kirjavinkki Jussilan muistelmista ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Ruostesiipiorneero

Ruostesiipiorneero, aikaisemmalta nimeltään ruostesiipiväkäpyrstö (Premnornis guttuliger) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. == Levinneisyys == Ruostesiipiorneeroa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Orneerot
Pisaraorneero

Pisaraorneero, aikaisemmalta nimeltään täpläväkäpyrstö (Premnoplex brunnescens) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. == Levinneisyys == Pisaraorneeroa tavataan Boliviassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Pisaraorneerot
FUN Tampere

FUN Tampere oli tamperelainen kaupallinen radioasema, jonka tominta päättyi syyskuussa 2021. FUN Tampere voitti 22. maaliskuuta 2019 RadioMedian Radio Gaalassa kategorian Vuoden paikallinen radio-ohjelma 2018. 1\. syyskuuta 2021 alkaen kanavan korvasi Tampereen Kiakkoradio.https://funtampere.fi/2021/08/30/fun-tampere-lopettaa-tilalle- nousee-tampereen-kiakkoradio/ == Lähteet == Luokka:Suomalaiset radioasemat Luokka:Tampereen media Luokka:Vuonna 2013 perustetut radioasemat Luokka:Vuonna 2021 lakkautetut radioasemat
Valkopisaraorneero

Valkopisaraorneero (Premnoplex tatei) eli aiemmalta nimeltään valkokurkkuorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Valkopisaraorneeroa tavataan hyvin pienellä alueella Koillis- Venezuelassa. Lajin populaatio on pieni ja vähenemässä sen elinympäristöjen, kosteiden vuoristometsien, tuhoutumisen vuoksi melko nopeasti. Siksi se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Pisaraorneerot Luokka:Uhanalaiset linnut
Heikki Tikka

Heikki Tikka on suomalainen rumpali. Ramblersin jälkeen Heikki Tikka soitti Kauko Röyhkän Narttu-yhtyeessä. Myöhemmin hän on soittanut mm. Hearthillissä. Tikka on toiminut vuodesta 2003 Radion sinfoniaorkesterin orkesterijärjestäjänä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset rumpalit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Jussi S. Sipilä

Jussi Sakari Sipilä (21. huhtikuuta 1935 Sortavala – 5. huhtikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen valtiotieteen maisteri, pakinoitsija ja toimittaja. Sipilä pääsi ylioppilaaksi 1953 Porvoon yhteislyseosta ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1957 Helsingin yliopistosta. Sipilä oli 1950-luvun lopulla United Press Internationalin palveluksessa ja 1960-luvun alussa Yhdysvaltain suurlähetystön palveluksessa ja sitten vuosina 1963–1966 BBC:n palveluksessa Lontoossa. Tämän jälkeen Sipilä työskenteli Finnfacts-instituutissa, useissa kustannusalan yrityksissä sekä 1980-luvun lopulla Suomen ulkomaankauppaliitossa. Sipilä laati satoja lehtiartikkeleita ja radioesitelmiä, pakinoita radiolle sekä ulkomaankauppaan liittyviä kirjoituksia ja tv-ohjelmia. == Kirjallista tuotantoa == * Porvoon poikia vuosisadan puolivälissä : kouluvuosien nostalgiaa. Atena, Jyväskylä 1998 * Purkka takamuksissa ja muita tarinoita lapsenmielisille. Atena, Jyväskylä 1999 * Eevan puvussa ja ilmankin : pakinoita. Sanasato, Tampere 2001 * Patti otsassa : lastenkirja aikuisille. Sanasato, Tampere 2002 * Puffs and gasps : peepholes into Finnish humour. Sanasato, Tampere 2002 * Oma sauna, autuas aina : pakinaa saunasta ja sen nurkalta. Fenix-kustannus, Espoo 2003 == Lähteet == * * Jussi S. Sipilän muistokirjoitus (Helsingn Sanomat Muistot) Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Pakinoitsijat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Herbert Tingsten

thumb|Herbert Tingsten Herbert Lars Gustaf Tingsten 17. maaliskuuta 1896 Järfälla – 26. joulukuuta 1973 Tukholma) oli ruotsalainen valtiotieteilijä, päätoimittaja, kustantaja ja kirjailija. Hän toimi valtiotieteen professorina Tukholman korkeakoulussa 1935–1948 ja toimi sitten Dagens Nyheterin päätoimittajana 1946–1959. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa vuonna 1933 julkaistu Demokratian voitto ja kriisi.Möller, Knud: ”Tingsten, Herbert (1896)”, teoksessa Tingsten oli alun perin sosiaalidemokraatti, mutta omaksui sitten liberaaleja aatteita. Dagens Nyheterin päätoimittajuus tarjosi hänelle hyviä tilaisuuksia terävään yhteiskuntapolemiikkiin. Hän kannatti Ruotsin lähentymistä puolustusliitto Natoon, kritisoi rotuerottelua Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa ja vastusti harvainvaltaa kuten kommunismia ja natsismia. Pääkirjoituksissaan hän kritisoi usein Ruotsin sosiaalidemokraatteja liiasta itämyönteisyydestä ja länsivastaisuudesta, eikä säästellyt kritiikissään ketään. Valtiotieteilijänä Tingsten tutki ruotsalaista ja kansainvälistä valtiosääntöhistoriaa ja valtiosääntöoikeutta sekä ennen muuta poliittista aatehistoriaa. Hän julkaisi yli 50 kirjaa ja tuhatkunta artikkelia. Tingstenin neliosainen muistelmateos Mitt liv herätti suurta huomiota ja myi hyvin. Tingstenin setä oli kenraali ja puolustusministeri Lars Tingsten. ==Suomennettuja teoksia== *Demokratian ongelmia (1947) *Viktoria ja viktoriaanit (1966) *Uhattu Israel (1967) ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *Tingsten Klackenberg, Jill: I skuggan av Tingsten : en släktberättelse, Natur & Kultur 2010. ISBN 978-91-27-11940-6. * Hedenius, Ingemar: Herbert Tingsten - människan och demokraten, Norstedt 1974. ISBN 91-1-743172-7. * Johansson, Alf W.: Herbert Tingsten och det kalla kriget - antikommunism och liberalism i Dagens nyheter 1946-1952, Tidens förlag 1995. ISBN 91-550-4191-4. Luokka:Ruotsalaiset valtiotieteilijät Luokka:Ruotsalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Digimon Rumble Arena

Digimon Rumble Arena (Japanissa peli tunnetaan nimellä Digimon Tamers Battle Evolution デジモンテイマーズ バトルエボリューション Dejimon Teimāzu Batoru Eboryūshon) on Bandain ja Hudson Softin yhteistyössä kehittämä Digimon -lelu ja animesarjoihin perustuva taistelupeli. Se julkaistiin ensin Japanissa PlayStation -konsolille vuonna 2001, muuallapäin maailmaa vasta vuotta myöhemmin. Pelin jatko-osa, Digimon Rumble Arena 2, julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2, Nintendo GameCube ja Xbox konsoleille. ==Pelaaminen== Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen kuin Nintendon Super Smash Bros. -pelissä, mutta tässä pelissä voi olla korkeintaan kaksi vastustajaa. ==Hahmot== ===Alussa pelattavat=== * Gabumon - MetalGarurumon * Agumon - WarGreymon * Patamon - Seraphimon * Renamon - Sakuyamon * Guilmon - Gallantmon * Terriermon - MegaGargomon * Wormmon - Stingmon * Veemon - Imperialdramon (Fighter Mode) * Tailmon (Gatomon) - Holydramon (Magnadramon) ===Salaiset/Avattavat hamot=== * Impmon * Beelzemon * BlackWarGreymon * Imperialdramon (Paladin Mode) * Reapermon (ainoa hahmo pelissä, joka ei ole ollut TV animeissa) * MetalGarurumon * WarGreymon * Seraphimon * Sakuyamon * Gallantmon * MegaGargomon * Stingmon * Impeialdramon (Fighter Mode) * Holydramon (Magnadramon) == Aiheesta muualla == * digimon.wikia.com/wiki/Digimon_Rumble_Arena Luokka:PlayStation-pelit Luokka: Digimon Luokka:Tappelupelit Luokka:Vuoden 2002 videopelit
Arnold Hunter

Arnold Hunter (s. 15. maaliskuuta 1979 Fermanaghhttp://worldreferee.com/site/copy.php?linkID=7391&linkType;=referee&contextType;=bio ) on pohjoisirlantilainen jalkapallotuomari. Hän on ollut kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina vuoden 2011 alusta asti. Hunter on tällä hetkellä myös Pohjois-Irlannin huipputuomari. FIFA:n listauksessa hän on kolmoskategorian tuomari. Marraskuussa 2014 käydyssä Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa HJK:n ja Torino FC:n välillä Sonera Stadiumilla päätuomarina toiminut Hunter loukkasi akillesjänteensä 40. peliminuutin kohdalla ja kaatui tuskaisena maahanhttp://www.iltasanomat.fi/jalkapallo/art-1288762448387.html . Hän joutui jättämään pelin kesken. == Lähteet == Luokka:Pohjoisirlantilaiset jalkapallotuomarit Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jumžagijn Tsedenbal

Jumžagijn TsedenbalLaine, Olavi: ”Tsedenbal, Jumžagijn (1919)”, teoksessa (17. syyskuuta 1916 – 20. huhtikuuta 1991) oli mongolialainen poliitikko, joka valtakaudellaan 1952–1984 toimi maan pääministerinä ja Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtajana. Tsedenbal syntyi köyhän karjapaimenen poikana, mutta pääsi kouluun ja suoritti 1938 talousalan korkeakoulututkinnon Moskovassa. Vuosina 1939–1940 hän toimi Mongolian valtiovarainministerinä ja 1940–1954 kansan vallankumouspuolueen pääsihteerinä. Kun Mongolian vallankumousjohtaja Horloogijn Tšoibalsan kuoli 1952, Tsedenbalista tuli hänen seuraajansa. Valtakaudellaan Tsedenbal kehitti ympärilleen vahvan henkilökultin ja piti yllä hyviä suhteita Moskovaan varoen kuitenkin, ettei Mongolia luisuisi yhdeksi monista neuvostotasavalloista. Tämän takia hän kohtasi voimakasta kritiikkiä Kiinan suunnalta etenkin kulttuurivallankumouksen aikana. Tsedenbal vetäytyi eläkkeelle 1984 heikentyvän terveyden takia. Hänen puolisonsa Anastasia Filatova oli myös vahvalla otteella mukana maan politiikassa ja piti yllä hyviä suhteita Leonid Brežneviin. ==Lähteet== Luokka:Mongolian pääministerit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Miguel Layún

Miguel Arturo Layún Prado (s. 25. kesäkuuta 1988 Córdoba, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Villarrealia. Molempijalkainen Layún on pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän pelaa myös Meksikon jalkapallomaajoukkueessa. == Ura == === Seurajoukkueura === Layúnin kasvattajaseura on Veracruz. Hän edusti seuraa vuodet 2006-2009. Vuonna 2009 Layún siirtyi Eurooppaan, Italian Serie A:n Atalanta BC:n riveihin. Hän pelasi kaudella 2009-2010 Serie A:ssa vain kaksi ottelua ja siirtyi kauden jälkeen takaisin Meksikoon, nyt Club Américan riveihin. Seurassa Layún on voittanut vuonna 2013 Meksikon liigan Clausuran ja on yksi seuran avainpelaajista. Tammikuussa 2015 Layún siirtyi Englannin mestaruussarjan Watford FC:hen. Seura nousi Valioliigaan kaudeksi 2015-2016. === Maajoukkueura === Layún debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa vuoden 2013 Gold Cupissa, jossa Meksiko eteni semifinaaleihin. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Layún teki toukokuussa 2014 Estadio Aztecalla Israelia vastaan harjoitusottelussa. Hän teki tuossa pelissä kaksi maalia. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kisoissa. Layún pelasi kisoissa täydet minuutit Meksikon jokaisessa neljässä ottelussa oikean laitapakin paikalla. Meksiko putosi neljännesvälierissä Alankomaille. == Lähteet == * * http://www.national-football- teams.com/player/52829/Miguel_Layun.html * http://www.fifa.com/worldcup/players/player=371044/statistics.html Luokka:Meksikolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Semjon Tsarapkin

Semjon Konstantinovitš Tsarapkin (1906 – 1984) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi 47-vuotisen uransa aikana muun muassa maansa suurlähettiläänä Washingtonissa, Bonnissa ja YK:ssa. Tsarapkin työskenteli aluksi vuosia sulattotyöntekijänä ja opiskeli työn ohella kansainvälistä politiikkaa ja puolueteoreettisia kysymyksiä. Vuonna 1941 hän pääsi mukaan muokkaamaan hyökkäämättömyyssopimusta Japanin ja Neuvostoliiton välille. Toisen maailmansodan jälkeen Tsarapkin oli Neuvostoliiton edustaja Dumbarton Oaksin ja San Franciscon neuvotteluissa, jotka tähtäsivät YK:n perustamiseen. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Washingtonissa ja YK:ssa 1949–1954. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Neuvostoliitossa toimineiden kansainvälisten järjestöjen ylijohtajaksi, ja vuonna 1961 hän tuli tunnetuksi Neuvostoliiton peräänantamattomana pääneuvottelijana aseistariisuntakonferenssissa. Tsarapkin toimi Neuvostoliiton edustajana Geneven aseidenriisuntakonferenssissa, kunnes hänen tilalleen tuli 24. maaliskuuta 1966 Aleksei A. Roštšin.Laine, Olavi: ”Tsarapkin, Semjon Konstantinovitš (1906)”, teoksessa Hänen viimeinen diplomaattipostinsa oli Bonnissa 1966–1971, minkä jälkeen hänestä tehtiin kiertävä lähettiläs.Semyon K. Tsarapkin; Soviet Career Diplomat, The New York Times 20.9.1984. Viitattu 8.11.2014. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliiton suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet