EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Tuoksuruuta

Tuoksuruuta (eli ruutakasvi, viiniruutaFinto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ruta graveolens L.) (Ruta graveolens) on ruutakasveihin kuuluva Etelä- Euroopasta kotoisin oleva voimakkaan hajuinen pieni pensas. Sillä on liuskaiset, sinertävänvihreät lehdet ja pienet keltaiset kukat. Se kasvaa noin puolimetriseksi.Plants for a Future Tuoksuruutaa käytetään nykyisin lähinnä koristekasvina, mutta aiemmin sitä on käytetty sekä mausteyrttinä että lääkerohtona. Se on myrkyllistä ja saattaa aiheuttaa keskenmenoja. Sen sanotaan peittävän huonon viinin maun, ja Kreikassa sitä on käytetty myös grappan mausteena. Kasvivärjäyksessä tuoksuruudan lehdistä saadaan keltaista ja vihreää väriä. Tuoksuruuta sisältää furokumariineihin kuuluvia psoraleeneja, kuten bergapteenia eli 5-metoksipsoraleenia (C12H8O4, CAS-numero 484-20-8) ja metoksaleenia eli 8-metoksipsoraleenia (C12H8O4, CAS-numero 298-81-7), jotka aiheuttavat iholle valoherkistymistä eli fytofotodermatiittia. Tuoksuruuta sisältää myös seuraavia yhdisteitä rutiini, kversetiini, rutamariini (C21H24O5, CAS-numero 14882-94-1) ja skimmianiini (C14H13NO4, CAS-numero 83-95-4). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Tuoksuruuta (Ruta graveolens) * Yrttitarha: Tuoksuruuta (Ruta graveolens) * Coloria.net: Värjäys, tuoksuruuta * Terveyskirjasto: Matti Hannuksela, Fytofotodermatiittia paratiisissa ?, 22.1.2009 * United States Department of Agriculture (USDA): Ruta graveolens * International Programme on Chemical Safety (IPCS), Inchem: Ruta graveolens * Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Ruta graveolens * Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ruta graveolens (common rue) * Gernot Katzer's spice pages: Rue (Ruta graveolens) Luokka:Ruutakasvit Luokka:Yrtit
Andreï Makine

thumb|Andrei Makine Tallinnan kirjamessuilla HeadReadissä toukokuussa 2010. Andreï Makine (, s. 10. syyskuuta 1957 Krasnojarsk, Siperia, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija, joka kirjoittaa ranskaksi. ==Elämäkerta== Makine kasvoi Penzan kaupungissa, joka sijaitsee noin 700 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Hän oppi ranskaa jo lapsena ranskalaissyntyiseltä isoäidiltään ja kirjoitteli runoja sekä ranskaksi että äidinkielellään venäjäksi. Peruskoulutuksensa jälkeen Andreï Makine opiskeli kirjallisuutta ja sai kirjallisuuden tohtorin arvon Moskovan valtionyliopistossa. Tämän jälkeen hän opetti kirjallisuutta Novgorodissa sekä avusti venäjänkielistä kirjallista aikakauslehteä nimeltä Ulkomainen kirjallisuus (Иностранная литература). Ranskan-matkallaan 1987 hän sai maasta poliittisen turvapaikan ja omistautui kirjoittamiselle. Hän piti kuitenkin muutaman luennon venäläisestä kirjallisuudesta ranskalaisissa eliittikorkeakouluissa École normale supérieure ja Sciences Po. Tarjottuaan kustantajille käsikirjoituksiaan Makine sai aluksi kieltäviä vastauksia. Ensimmäinen kirja, jonka hän onnistui saamaan kustantajien seulasta lävitse, oli vuonna 1990 julkaistu La fille d'un héros de l'Union soviétique. Makine uskotteli kustantajalle, että kyseessä oli käännös venäjän kielestä. Vuonna 1995 hän sai ensimmäisenä vieraskielisenä kirjailijana arvostetun Goncourt-palkinnon, lukiolaisten Goncourt -palkinnon sekä Prix Médicis -palkinnon, kaikki samasta Le Testament français -teoksesta. ==Tuotanto== Teokset on suomentanut Annikki Suni lukuun ottamatta teoksia Vain rakkaus, jonka on suomentanut Erkki Jukarainen, ja Tuntemattoman miehen elämä, jonka on suomentanut Ville Keynäs. * La fille d'un héros de l'Union soviétique, 1990 * Confession d'un porte-drapeau déchu, 1992 * Au temps du fleuve Amour, 1994 (Venäläisiä unelmia, 1999) * Le Testament français , 1995 (Ranskalainen testamentti 1996) * Le crime d'Olga Arbélina, 1998 (Ruhtinattaren rikos, 2000) * Requiem pour l'Est, 2000 (Idän sielunmessu, 2002) * La musique d'une vie, 2001 (Elämän musiikki, 2002) * La terre et le ciel de Jacques Dorme, 2003 (Maa ja taivas, 2004) * La femme qui attendait, 2004 (Vera, 2005) * Cette France qu'on oublie d'aimer, 2006 * L'Amour humain, 2006 (Vain rakkaus, 2008) * Le Monde selon Gabriel, 2007 * L'Amour de la France, 2008 * La Vie d'un homme inconnu, 2009 (Tuntemattoman miehen elämä, 2010) * Le Livre des breves amours éternelles, 2011 (Ikuisen rakkauden kosketuksia, 2012) ==Aiheesta muualla== *Pääskynen, Markku; Kerronta ja historia : Andreï Makinen Ranskalaisen testamentin historialliset elementit. Helsingin yliopisto 1999. Pro gradu sähköisessä muodossa * A writer's life: Andreï Makine The Telegraph 2004 Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sinfonia nro 7 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 7 C-duuri op. 60 valmistui 27. joulukuuta 1941 ja sai ensiesityksensä Kuibyševissä 5. maaliskuuta 1942, missä kantaesityksen soitti Samuil Samosudin johtama Bolšoi-teatterin orkesteri. Sinfonia tunnetaan lisänimellä Leningrad-sinfonia, koska säveltäjä omisti teoksen kotikaupungilleen Leningradille. Teoksen valmistuessa kaupunki oli saksalaisten saartama. Šostakovitš sävelsi sinfonian kolme ensimmäistä osaa piiritetyssä Leningradissa. Hänet evakuoitiin sieltä lokakuussa 1941, minkä jälkeen hän sävelsi sinfonian valmiiksi Kuyíbyševissä saman vuoden lopulla. Esitys radioitiin ympäri Neuvostoliittoa.Jones, 2020, s. 341–347 == Esitys Leningradissa == Leningradissa teos esitettiin ensimmäistä kertaa 9. elokuuta 1942, kun kapellimestari Karl Eliasberg oli maaliskuussa 1942 päättänyt ottaa sen ohjelmistoon. Pulaa oli aluksi muusikoista, sillä kaupungissa oli vain radiokomitean sinfoniaorkesteri. Ensimmäiset harjoitukset maaliskuun 30. päivänä kestivät vain 20 minuuttia - nälkiintyneet soittajat eivät jaksaneet enempää. Soittajia olisi tarvittu sata, mutta kokoon oli saatu vain kaksikymmentäviisi. Muusikoille järjestettiin suuremmat ruoka-annokset ja heitä alettiin hakea radiokuulutuksilla. Osa mukaan saaduista oli rintamasotilaita. Harjoitusten jälkeen he palasivat juoksuhautoihinsa. Sinfonian esityspäivällä 9. elokuuta oli symbolinen merkitys: saksalaiset olivat ilmoittaneet valtaavansa Leningradin juuri tuona päivänä ja järjestävänsä voitonjuhlat hotelli Astoriassa. Eliasberg oli pystynyt järjestämään ensimmäiset täysimittaiset harjoitukset vasta kolme päivää ennen esitystä. Leningradilaiset kuuntelivat sinfoniaa kaduillaKadunkulmissa oli radiolähetyksiä kuuluttavia kovaäänisiä, koska radiot olivat harvinaisia, kodeissa ja rintamalla. Sinfonian loppuvaiheissa joidenkin muusikoiden soitto alkoi horjua uupumisen takia. Tällöin paikalla ollut yleisö kannusti soittajia nousemalla seisomaan. Radion avulla sinfonia kaiutettiin myös rintalinjojen yli saksalaisten juoksuhautoihin. Myöhemmin eräs sotilas kertoi, että kuunnellessaan piiritetystä kaupungista tullutta lähetystä hän ensimmäisen kerran ajatteli, että saksalaiset häviävät sodan. Länsimaissa teos herätti valtavaa kiinnostusta, ja sen partituuri toimitettiin länteen Teheranin, Kairon ja New Yorkin kautta. Kaudella 1942–1943 sinfoniaa esitettiin pelkästään Yhdysvalloissa 62 kertaa. Teoksella oli suuri merkitys myös liittoutuneiden mielialoille. == Osat == Teos on Šostakovitšin pisin sinfonia, ja sen esitys kestää yleensä hieman yli tunnin. Teos koostuu neljästä osasta: # Allegretto # Moderato (poco allegretto) # Adagio # Allegro non troppo. ==Katso myös== *Luettelo Dmitri Šostakovitšin sävellyksistä == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Dmitri Šostakovitšin sinfoniat Luokka:1940-luvun musiikkiteokset
Oijärvi

Oijärvi on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla samannimisen järven rannalla sekä Kivijoen ja seututie 849:n varrella. Kylä sijaitsee noin 60 kilometrin päästä kunnan keskustaajamasta. Oijärvi erosi 1920-luvulla Iin kunnasta liittyäkseen Kuivaniemen kuntaan, jonka seurakunta- ja kunnallispalvelut olivat lähempänä. Sittemmin Kuivaniemen kunta lakkautettiin ja yhdistettiin Iin kuntaan vuoden 2007 alusta. Oijärvi on vanhaa maatalousaluetta, jonka väestö on maaltamuuton myötä vähentynyt. Nykyisin kylä kasvaa, ja kylän asukasluku on lisääntynyt paluumuuton myötä. Oijärvelle avattiin kauppa syksyllä 2017, Veeran Puoti (entinen Jokituvan kauppa). Kaupan yhteydessä toimii baari. Lähimmät palvelut, kuten apteekki, pankki, terveyskeskus ym. löytyvät Iistä ja Kuivaniemeltä. Kirjastopalveluja hoitaa Iin, Kuivaniemen ja Yli-Iin yhteinen kiertävä kirjastoauto. Oijärven tunnetuin kohde on nuorisoseurantalo Sampola, joka parhaimmillaan on kerännyt tuhansia ihmisiä arki-iltoinakin. Kylän ikärakenne on vanhenemassa, sillä nuoret muuttavat pois koulutuksen ja työn perässä. Kylästä lähtee tieyhteydet Kuivaniemelle, Olhavaan, Oulun Tannilan ja Yli-Iin kaupunginosiin ja Taininiemeen. == Lähteet == Luokka:Kuivaniemen kylät
Oijärvi (järvi)

Oijärvi on järvi Kuivajoen vesistöalueella Oijärven kylässä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Järven pinta-ala on noin 2 000 hehtaaria. Järven eteläosaan on muodostettu Natura 2000 -alueisiin kuuluva noin 640 hehtaarin laajuinen yksityinen suojelualue. Oijärveen laskee Kivijoen lisäksi useita pienempiä ojia, ja järvi on Kuivajoen alkulähde. Oijärvellä on todettu happikatoa ja korkeita typpipitoisuuksia, ja järvi on voimakkaasti rehevöitynyt turvetuotantoalueilta järveen valuvan humuksen vuoksi. Oijärvi on noin 12 kilometriä pitkä järvi, jonka puolessa välissä sijaitsee Järvisilta. Oijärvi on paikoin rehevöitynyt, mutta Iin kunnalla on juuri käynnissä järven kunnostamishanke: roskakalat kalastetaan pois, pohjaa ruopataan ja liiat levät ja kaislikot karsitaan pois. Pohjois-Pohjanmaan TE-keskuksen työvoimaosasto, Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus, Iin ja Kuivaniemen kunnat sekä Oijärven kalastusyhdistys toteuttivat yhteistyössä Oijärven kunnostuksen vuosina 2005–2007. Kunnostustoimenpiteisiin kuuluvat mm. vesikasvillisuuden raivaus sekä venesataman ja uimarannan rakentaminen. Samalla määritetään järven poikki kulkevan tiepenkereen silta-aukon suurentamistarve. == Lähteet == Luokka:Iin luonto Luokka:Pohjois-Pohjanmaan järvet Luokka:Kuivajoen vesistö Luokka:Kuivaniemi
Kiyoshimo

Kiyoshimo (, ’puhdas kuura’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä. Se laskettiin vesille 29. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta.Whitley 1988 s. 203. == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 16. toukokuuta 1944 Tokiossa Yhdistyneen laivaston 11. hävittäjälaivueeseen ensimmäisenä päällikkönään Miyazaki Isamu. Alus lähti 30. kesäkuuta Yokosukasta ja edelleen kuljetusmatkalle Chichi-jimaan. Alus siirrettiin 5. elokuuta Japanin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Se suojasi 7. elokuuta Kuresta saattueen Manilan kautta Linggaan. Se liitettiin 15. elokuuta 2. hävittäjälaivueen 2. hävittäjäviirikköön. Aluksen päälliköksi vaihtui 5. syyskuuta Kajimoto Shizuka. Hävittäjä suojasi 18.–20. lokakuuta saattueen Linggasta Bruneihin ja 23.–25. lokakuuta amiraali Kuritan 1. hyökkäysosastoa Leytenlahden taistelussa, jossa se vaurioitui 24. lokakuuta Sibujaninmerellä ilmahyökkäyksessä. Alukseen osui yksi pommi ja viisi pommia putosi aluksen läheisyyteen, jolloin aluksella tuhoutui radio. Lisäksi maksiminopeus laski 21 solmuun. Alus osallistui Musashin upottamiseen ja sen miehistön pelastamiseen Hamakazen kanssa, minkä jälkeen se purjehti Manilaan. Alus lähti 27. lokakuuta Caviten telakalta Coroniin mukanaan korjausmiehistö. Alus jatkoi Bruneihin, jonne se saapui 29. lokakuuta. Alus kuljetti 1.–3. marraskuuta 2. hävittäjäviirikön komentajan kontra-amiraali Hayakama Mikion Bruneista Manilaan, jossa komentaja siirtyi Shimakazelle. Alus suojasi 5.–8. marraskuuta Ōyodoa Manilasta Borneon Mirin kautta Bruneihin ja 8.–12. marraskuuta Takaon Bruneista Singaporeen, jossa se siirrettiin telakalle. Kiyoshimo, joka kuului San Josen ryhmään, sai 26. joulukuuta 1944 kaksi täysosumaa ilmahyökkäyksessä. Myöhemmin Yhdysvaltain laivaston partiovene PT-223 upotti aluksen torpedoilla 270 kilometriä Manilasta etelään, jolloin sai surmansa 82 miestä ja 74 loukkaantui. Asashimo pelasti 169 eloonjäänyttä, myös 2. hävittäjäviirikön komentajan, kapteeni Shiraishi Nagayoshin ja komentaja-luutnantti Kajimoton. Partioveneet pelastivat lisäksi viisi muuta. == Lähteet == * * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * CombinedFleet.com: Yūgumo-luokan hävittäjät Luokka:Tyynenmeren hylyt Luokka:Yūgumo-luokan hävittäjät Luokka:Japanilaiset toisen maailmansodan hävittäjät Luokka:Uraga Dock Company
Hayashimo

Hayashimo (, hayashimo, ’nopea kuura’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. == Palvelus == Hayashimo liitettiin 20. helmikuuta 1944 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen komentajanaan Arai Yasuo. Alus liittyi neljä päivää myöhemmin viirikön mukana yhdistettyyn laivastoon. Sen päälliköksi vaihtui 2. huhtikuuta Hirayama Toshio. Alus liitettiin 30. huhtikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Se oli saattamassa 11.–16. toukokuuta lentotukialuksia Junyō, Hiyō ja Ryoho Saekista Tawitawille. Alus kuului 19.–20. kesäkuuta Filippiinienmeren taistelussa amiraali Joshiman suojana olleeseen Force B:hen. Alus suojasi 1.–12. heinäkuuta Myōkōn ja Haguron joukkojenkuljetusmatkan Kuresta Manilan ja Zamboangan kautta Singaporeen. Alus liitettiin 15. elokuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 2. hävittäjäviirikköön. Alus suojasi 18.–20. lokakuuta laivastoa matkalla Linggasta Bruneihin. Hayashimo suojasi Leytenlahden taistelussa amiraali Takeo Kuritan 1. kiertohyökkäysosastoa. Alus vaurioitui 25. lokakuuta Samarin taistelussa ilmahyökkäyksessä. Sen kärsimien vaurioiden vakavuus on jäänyt tuntemattomaksi, mutta vaurion takia jälkeen jäänyt Hayashimo sai Akishimon saattajakseen Coroniin, jossa Akishimo sai 26. lokakuuta käskyn liittyä laivueeseen. Pian uudet ilmahyökkäykset alkoivat, ja Hayashimo menetti keulansa torpedon osumasta, jolloin alus ajettiin rantaan, missä se upposi matalaan veteen 75 kilometriä Mindorosta kaakkoon. Miehistön yritykset korjata laiva ja satunnaiset ilmaiskut jatkuivat aina 12. marraskuuta asti, jolloin viimeinen miehistön jäsen jätti laivan. == Lähteet == * * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * CombinedFleet.com: Yūgumo- luokan hävittäjät Luokka:Tyynenmeren hylyt Luokka:Yūgumo-luokan hävittäjät Luokka:Japanilaiset toisen maailmansodan hävittäjät
Boris Spasski

Boris Vasiljevitš Spasski (, s. 30. tammikuuta 1937 Leningrad, Neuvostoliitto) on shakin suurmestari. Hän oli shakin kymmenes maailmanmestari (1969–1972). Suurimmat menestyksensä hän saavutti edustaessaan Neuvostoliittoa. Nykyisin hän edustaa Ranskaa, jossa hän on asunut 1976 lähtien. Hänestä tuli Ranskan kansalainen 1978. Spasski oppi pelaamaan shakkia 5-vuotiaana ja 18-vuotiaana hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden. Hän voitti shakin maailmanmestaruuden vuonna 1969 maanmieheltään Tigran Petrosjanilta, mutta menetti tittelinsä yhdysvaltalaiselle Bobby Fischerille vuonna 1972 Reykjavikin legendaarisessa MM-ottelussa. Ennen ottelua Spasski ei ollut hävinnyt kertaakaan Fischerille ja hän oli voittanut kolme peliä viidestä, jotka he olivat pelanneet. Fischer oli kuitenkin loistavassa kunnossa ja voitti ottelun vakuuttavasti pistein 12½–8½. Vaikka Spasski hävisi ottelun, hän antoi huomattavasti paremman vastuksen kuin pelaajat, jotka Fischer oli kukistanut kandidaattiotteluissa (Mark Taimanov, Bent Larsen, ja Tigran Petrosjan). Pian MM-ottelun jälkeen hän menetti Neuvostoliiton ykköspelaajan aseman nousevalle tähdelle Anatoli Karpoville. ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Shakin maailmanmestarit Luokka:Shakin suurmestarit Luokka:Ranskalaiset shakinpelaajat Luokka:Venäläiset shakinpelaajat Luokka:Neuvostoliittolaiset shakinpelaajat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Akishimo

Akishimo () oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Fujinagatalta. Se laskettiin vesille 5. joulukuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 11. maaliskuuta 1944. == Palvelus == Akishimo osallistui kolmen sisaraluksensa kanssa muodostamansa viirikön mukana alkukesästä 1944 Mariaanien saarten puolustamiseen.Whitley 1988, s. 204. Alus suojasi 10. marraskuuta 1944 joukkojenkuljetussaattuetta nro 4 Manilasta Ormociin. Akishimo kärsi pahoja vaurioita, kun Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommikoneet hyökkäsivät sen kimppuun paluumatkalla. Alukseen tuli täysosuma, joka tuhosi sen keulan. Seurauksena 20 miehistönjäsentä sai surmansa ja 25 haavoittui. Alus palasi Manilaan 16 solmun vauhdilla ja jatkoi sieltä 11. marraskuuta Caviten telakalle korjauksia varten. Yhdysvallat teki 13. marraskuuta ilmaiskun Manilaan, jolloin osuivat Akishimoon sekä Akebonoon Caviten laiturissa. Molempiin laivoihin osuneet pommit sytyttivät ne tuleen. Seuraavana päivänä Akishimossa tapahtunut räjähdys vaurioitti lisää molempia laivoja. Lopulta Akishimo kaatui oikealle kyljelleen ja upposi. == Lähteet == * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * CombinedFleet.com: Yūgumo-luokan hävittäjät * CombinedFleet.com: Akishimon historia Luokka:Tyynenmeren hylyt Luokka:Yūgumo- luokan hävittäjät Luokka:Japanilaiset toisen maailmansodan hävittäjät Luokka:Fujinagatan telakka
Kolmiliitto

Kolmiliitto oli Saksan keisarikunnan, Itävalta-Unkarin ja Italian vuonna 1882 solmima sotilasliitto. Saksa ja Itävalta olivat liittoutuneet jo vuonna 1879. Romanian kuningaskunta liittyi kolmiliittoon lokakuussa vuonna 1883. Sopimus uudistettiin 28. kesäkuuta 1902. Se uudistettiin jälleen 5. joulukuuta 1912 kestämään vuoteen 1918 saakka. Kolmiliittoa edelsi Saksan ja Itävallan vuonna 1879 solmima kaksiliitto, jossa sovittiin, että Itävalta-Unkari ja Saksa puolustaisivat toisiaan Venäjän hyökkäystä vastaan. Jos taas Ranska hyökkäisi Saksaa vastaan, Itävalta-Unkari olisi puolueeton. Kolmiliitto oli suunnattu Italian ja Saksan kannalta Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Italia ei ollut velvoitettu liittymään sotaan, sillä auttamisvelvollisuus oli voimassa vain, jos Saksa olisi joutunut ulkovallan sotilaallisen hyökkäyksen kohteeksi. Italia katsoi Saksan itse aloittaneen sodan Ranskaa vastaan ja se julistautui neutraaliksi. Italia erosi kolmiliitosta 4. toukokuuta 1915 ja julisti sodan Itävalta-Unkarille 23. toukokuuta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Italian historia Luokka:Itävalta-Unkari Luokka:Saksan keisarikunta Luokka:Sotilasliitot
Ángelos Charistéas

Ángelos Charistéas (, s. 9. helmikuuta 1980 Sérres, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Kreikassa Arisia, Athinaikosia ja Panetolikosia, Alankomaissa Ajaxia ja Feyenoordia, Ranskassa AC Arlesia, Saksassa Werder Bremeniä, Nürnbergiä, Bayer Leverkusenia ja Schalkea sekä Saudi-Arabiassa Al-Nassria. Kreikan maajoukkueessa Charistéaksen ensimmäinen peli oli 28. helmikuuta 2001 pelattu Kreikka–Venäjä (3–3). Hän pelasi kaikkiaan 88 maaottelua ja teki niissä 25 maalia. Vuoden 2004 EM-kilpailuissa Portugalissa Charistéas puski loppuottelussa Ángelos Basinásin antamasta kulmapotkusta Kreikalle 1–0-voittomaalin Portugalista. Hän teki turnauksessa maalin myös alkulohko-ottelussa Espanjaa ja puolivälierässä Ranskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi täyden ajan Kreikan kaikissa kolmessa ottelussa ja teki viimeisessä niistä Espanjaa vastaan Kreikan ainoan maalin koko turnauksessa. MM-kilpailuissa 2010 hän pelasi yhden ottelun. == Meriitit == * Saksan mestaruus: 2004 * Saksan Cupin voitto: 2004 * Euroopan mestaruus 2004 * EM-kisojen tähdistöjoukkueessa 2004 * Alankomaiden Super Cupin voitto: 2006 * Alankomaiden Cupin voitto: 2006 == Lähteet == Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Jalkapallon Euroopan mestarit Luokka:Kreikkalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Xavier Carter

thumb|Xavier Carter vuonna 2006 Yhdysvaltain yliopisto-mestaruuskilpailuissa Xavier Carter (s. 8. joulukuuta 1985 Palm Bay, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, lajinaan pikajuoksu. Carter valmistui Palm Bay Senior High Schoolista Floridan Melbournesta ja pääsi Louisianan osavaltionyliopistoon, missä hän oli tähti sekä yleisurheilun että amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Vuoden 2006 yliopistojen mestaruuskisoissa (NCAA) hän voitti ensimmäisenä ihmisenä sitten Jesse Owensin mestaruuden neljällä matkalla. Voitot 100 ja 400 metrillä tulivat kaiken lisäksi samana päivänä. Menestyksen innoittamana hän jätti opinnot sivummalle ja rupesi ammattilaiseksi. Nykyään hänen agenttinaan toimii Total Sports Management -tallin Mark Block, Žanna Blockin aviomies ja valmentaja. 11\. heinäkuuta 2006 Carter juoksi Lausannen Athletissima-illassa 200 metriä aikaan 19,63 s, joka oli tuolloin toiseksi paras kyseisellä matkalla koskaan juostu aika. Hän paransi ennätystään 0,39 sekuntia. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 100 m: 10,00 (2008) * 200 m: 19,63 (2006) * 400 m: 44,53 (2006) ==Lähteet== * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * Henkilökuva LSU:n sivuilla Luokka:Yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
VLB

Vesa Local Bus (VLB) oli VESAn (Video Electric Standard Associationin) standardoima nopea väylä lähinnä näytönohjaimen liittämiseksi PC- tietokoneeseen. VLB toimi huomattavasti suuremmalla kellotaajuudella (25–40 MHz) kuin ISA-väylä sekä oli myös 32-bittinen ISA-väylän ollessa vain 16-bittinen, mikä mahdollisti huomattavasti ISA-väylää nopeamman tiedonsiirron näytönohjaimelle. Arkkitehtuurillisesti VLB oli 486-prosessorin prosessoriväylän jatke näytönohjaimelle asti. Nimen "local"-sana viittaa tähän; Väylä yhdisti suoraan prosessorin ja näytönohjaimen eikä liikenne kulkenut erillisen siltapiirin kautta. VLB-liitin sijaitsi fyysisesti ISA- väylän liittimen jatkona, joten samaan korttipaikkaan pystyi asentamaan sekä ISA-että VLB-väyläisen kortin, ja VLB-kortit myös käyttivät joitain ISA-väylän johtimia, ilmeisesti ottivat siitä käyttämänsä sähkön. Tästä fyysisestä liittimien sijoittelusta johtuen VLB-kortit olivat fyysisesti hyvin suurikokoisia. VLB oli käytössä lähinnä 486-ajan tietokoneissa, Pentium- aikakaudella PCI-väylä syrjäytti sen, lähinnä yleiskäyttöisyytensä, paremman konfiguroitavuutensa sekä korttien mukavamman koon takia. Suorituskyvyssä ei ollut suuria eroja VLB:n ja perus-PCI:n välillä. Oleellinen syy VLBstä luopumiseen oli myös se, että Pentium-aikakaudella prosessoriväylä oli vaihdettu nopeampaan, VLBn kanssa epäyhteensopivaan väylään, minkä takia VLBtä ei enää voitu kytkeä suoraan prosessoriväylään, vaan joko emolevyn pohjoissiltapiirille olisi pitänyt rakentaa erillinen VLB-väyläohjain PCI- ja ISA-väyläohjainten lisäksi, mikä olisi nostanut sen valmistus- ja tuotekehityskustannuksia, tai emolevylle olisi pitänyt lisätä erillinen PCI- VLB-siltapiiri. == Katso myös == * AGP * ISA * PCI Luokka:Emolevyväylät Luokka:Tietokonelaitteistostandardit Luokka:VESA
Iota

Iota, IOTA tai Ioota tarkoittaa seuraavia asioita: * Ioota eli Ι tai ι, kreikkalaisen kirjaimiston yhdeksäs kirjain. * IOTA, suunnattuun syklittömään verkkoon pohjautuva hajautettu tietojärjestelmä, joka hyödyntää MIOTA-nimistä kryptovaluuttaa * Hurrikaani Iota, Atlantilla ja Keski-Amerikassa marraskuussa 2020 vallinnut pyörremyrsky.
Athletissima

Athletissima on vuosittain Lausannessa järjestettävä huipputason yleisurheilutapahtuma. Vuodesta 2010 lähtien se on kuulunut timanttiliigaan. Sitä ennen se kuului IAAF:n World Athletics -sarjan ykköstason Super Grand Prix -sarjaan. Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 1977. Kilpailu järjestetään Stade Olympique de la Pontaise -stadionilla. ==Maailmanennätykset== *1994 Leroy Burrell, 100 m 9,85 s *2005 Jelena Isinbajeva, seiväshyppy 493 cm *2006 Liu Xiang, 110 m aidat 12,88 s ==Aiheesta muualla== * http://www.athletissima.ch/ Luokka:Yleisurheilukilpailut Luokka:Sveitsin yleisurheilu Luokka:Lausannen urheilu
Risto Harisalo

Risto Harisalo on Tampereen yliopiston hallintotieteen emeritusprofessori. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2013. Harisalo esiintyy aktiivisesti klassisen liberalismin puolestapuhujana. Tässä ominaisuudessa hän on julkaissut useita kirjoja yrittäjä-keksijä Ensio Miettisen kanssa. Miettisen omistama Ensto Oy on rahoittanut useita Harisalon ja Miettisen julkaisuja, joihin tiedemaailma on suhtautunut kriittisesti. Ideologisesti Harisalo samaistaa klassisen liberalismin taloudelliseen liberalismiin, lukien klassisen liberalismin alle poliittisen konservatismin ja jopa anarkokapitalismin. Risto Harisalo toimii Libera-säätiössä. Risto Harisalon harrastuksiin kuuluu myös vapaamuuraritoiminta.http://arkisto.aviisi.fi/artikkeli/?num=10/2012&id;=604faed == Teoksia == * Organisaatioteoriat (Tampere University Press, 2008) * Euroopan unioni elintarvikealan säätelijänä: yritysjohtajien näkökulma julkiseen sääntelyyn (Tampereen yliopisto, 1997) ISBN 951-44-4200-8 (nid.) * Kunnallishallinnon innovatiivisuus: Tutkimus innovatiivisten kuntien tunnistamiseksi (Tampereen yliopisto, 1995) ISBN 951-44-3784-5 (nid.) * Johdon perusvalmennus työelämän innovaationa: tutkimus johdon perusvalmennuksen vaikutuksista johtajuuteen Helsingin kaupungissa (Tampereen yliopisto, 1990) ISBN 951-44-2648-7 (nid.) * Aivoriihi ideointitekniikkana ja sen johdannaiset: raportti luovan työskentelyn tekniikoista kunnallishallinnossa (Tampereen yliopisto, 1988) ISBN 951-44-2228-7 (nid.) * Uusi kapitalismi (Yrittäjäin Fennia, 1988) Syst nro kr2072716X * Innovaatioiden diffuusio kunnallishallinnossa (Väitösk.) ===Ensio Miettisen kanssa === * * * * * Luottamuspääoma: yrittäjyyden kolmas voima (Tampere University Press, 1995) ISBN 951-44-3840-X (nid.) * * === Yhtenä kirjoittajana === * * Bussiliikenteen kilpailuttamisen henkilöstövaikutukset: tutkimuskohteena pääkaupunkiseudun bussiliikenne [toim. Jaana Haatainen] (Tampereen yliopiston hallintotieteen laitos, 2003) ISBN 951-44-5732-3 (nid.) * Luottamus ja epäluottamus kunnanhallituksen päätöksenteossa [Jari Stenvallin kanssa] (Suomen kuntaliitto, 2002) ISBN 951-755-729-9 (nid.) * Luottamus työyhteisön turvaverkkona yleisissä kirjastoissa [Mirja Iivosen kanssa] * Kunnallispolitiikka [Tuija Rajalan ja Krister Ståhlbergin kanssa] (VAPK- kustannus, 1992) ISBN 951-37-0745-8 (nid.) * Vihreä politiikka: empiirisiä tutkimuksia aktivisteista, kannattajista ja poliittisesta toiminnasta [Olavi Borgin kanssa] (Tampereen yliopisto, 1988) ISBN 951-44-2354-2 (nid.) ==Lähteet== * internetissä: aviisi.fi/artikkeli/?num=10/2012&id;=604faed ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Tampereen yliopiston professorit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Pascal Hervé

Pascal Hervé (s. 13. kesäkuuta 1964) on ranskalainen ammattipyöräilijä, jonka nimi tuli esiin yhdessä Richard Virenquen doping-skandaalin kanssa. Ennen ryhtymistään kilpapyöräilijäksi Hervé toimi kirjanpainajana. ==Ranskan ympäriajo== Hervé on osallistunut Ranskan ympäriajoon neljä kertaa: Vuosi Talli Sijoitus 1994 Festina 33. 1996 Festina 42. 1997 Festina 36. 1998 Festina keskeytys 2000 Team Polti 12 ==Italian ympäriajo== Hervé on osallistunut kahdesti Italian ympäriajoon: Vuosi Talli Sijoitus 1995 Festina-Lotus 25. 2001 Alexia Alluminio keskeytys ==Lähteet== *l'Humanité-lehden artikkeli *Cyclingbase.con - tilastotiedot kaikista suorituksista ==Aiheesta muualla== *Dopingtapauksesta *Tour de Francen tuloksia vuodesta 1903 Luokka:Ranskalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Igor Kurtšatov

Igor Vasiljevitš Kurtšatov (; 12. tammikuuta 1903 – 7. helmikuuta 1960) oli neuvostoliittolainen fyysikko, joka oli yksi Neuvostoliiton ydinaseohjelman keskeisimmistä tieteilijöistä. Kurtšatov opiskeli fysiikkaa Krimin valtionyliopistossa ja laivanrakennusta Petrogradin polyteknisessä instituutissa ennen kuin 1925 syventyi tutkimaan radioaktiivisuutta aluksi Abram Ioffen ohjauksessa Leningradin Fysikaalis-teknillisessä instituutissa. Vuonna 1932 hän perusti oman atomitutkimusryhmänsä, joka rakensi Neuvostoliiton ensimmäisen syklotronin. Kurtšatov nimitettiin Neuvostoliiton ydinaseohjelman johtoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1943. Sittemmin projekti asetettiin Lavrenti Berijan alaisuuteen ja se laukaisi maan ensimmäisen atomipommin Semipalatinskin ydinkoealueella vuonna 1949 ja vetypommin vuonna 1953. Myöhemmin Kurtšatov työskenteli etupäässä ydinenergian rauhanomaisten sovellusten parissa. Kaupunki Kurskin alueella sekä kaupunki Itä-Kazakstanissa Semipalatinskin ydinkoealueella on nimetty Kurtšatoviksi. Kurtšatovin nimi on myös yhdellä Kuun kraattereista sekä asteroidi 2352:lla. Neuvostoliitossa ja itäblokissa Dubnassa löydetty alkuaine 104 nimettiin Kurtšatovin mukaan (Курчатовий), mutta amerikkalaisten vastustuksen vuoksi se sai 1997 viimein virallisesti nimen rutherfordium. Venäjän johtava ydinenergian tutkimuslaitos Moskovassa on nimeltään Kurtšatov-instituutti. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Neuvostoliittolaiset fyysikot Luokka:Sosialistisen työn sankarit Luokka:Ydinfyysikot Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Flerovium

Flerovium, aiemmin ununkvadium () on alkuaine, jonka järjestysluku on 114 ja kemiallinen merkki Fl, aiemmin Uuq.http://www.sacbee.com/2012/05/31/4529479/livermorium-flerovium-join- periodic.html Sitä ei esiinny luonnostaan maapallolla. Ensimmäisen kerran sen isotooppi tuotettiin Dubnassa Venäjällä tammikuussa 1999. Koe on sittemmin vahvistettu lännessäkin. Alkuaine on saatu aikaan pommittamalla plutoniumin 244-isotooppia kalsiumin 24-isotoopeilla. Fleroviumin pysyvimmän isotoopin 289Fl puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia. Eräät fyysikot ovat laskeneet, että alkuaineella 114 voisi olla pysyviäkin isotooppeja, mutta tähän mennessä tuotetuilla ytimillä on tähän teoriassakin liian vähän neutroneita. Alkuaineesta on käytetty myös nimitystä eka-lyijy, koska sillä arvellaan olevan kemiallisesti lyijyn kaltaisia ominaisuuksia. Alkuaineen väliaikainen nimi ununkvadium oli IUPAC:in antama systemaattinen tilapäisnimi. Alkuaineen löytäjät ehdottivat sille nimeksi flerovium ja tunnukseksi Fl. Nimi tulee dubnalaisesta Fljorovin ydinreaktiolaboratorio -tutkimusyksiköstä, jossa se syntetisoitiin ensimmäisen kerran. Tämä laboratorio taas on nimetty venäläisen ydinfyysikon Georgi Fljorovin (1913–1990) mukaan. IUPAC on hyväksynyt nimen ja tunnuksen ja vuonna 2011 kemian ja fysiikan kansainväliset järjestöt IUPAC ja IUPAP hyväksyivät fleroviumin virallisesti osaksi alkuaineiden jaksollista järjestelmää. == Isotoopit == Fleroviumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Muiden transuraanien tavoin kaikki fleroviumin isotoopit ovat radioaktiivisia. Alkuaineelle tunnetaan kuusi radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 284–289. Alkuaineen pysyvin isotooppi on 289Fl, jonka puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden kopernikium-285:ksi. Seuraavaksi pysyvin isotooppi on 288Fl, jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 0,75 sekuntia. Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle yhden sekunnin. Alkuaineella on myös yksi ydinisomeeri, 289mFl. Fleroviumin isotoopit hajoavat useimmiten alfahajoamisella, mutta spontaani fissio on mahdollinen joillekin isotoopeille. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan tai josta on ainakin arvio (vuonna 2017): Isotooppi Puoliintumisaika Löytövuosi Hajoamistyyppi ja intensiteetti 284Fl 3,3±1,4 ms 2015 SF≈100 α ? 285Fl 210±100 ms 2010 α≈100 SF ? 286Fl 140±30 ms 2004 SF≈60 α≈40 287Fl 520±130 ms 2004 α=100 288Fl 750±140 ms 2004 α=100 289Fl 2,4±0,6 s 2004 α=100 289mFl 1,1±0,8 s 2012 α=100 == Katso myös == * Livermorium == Lähteet == == Huomautukset == == Aiheesta muualla == * The Royal Society of Chemistry (RSC): Flerovium * PeriodicTable: Flerovium (Fl) * PubChem: Flerovium Luokka:Alkuaineet
Rengasliskot

Rengasliskot (Anniellidae) on vain Meksikossa ja Kaliforniassa elävä matelijaheimo. Siihen kuuluu vain kaksi lajia :Anniella pulchra, jolla on alalajit pulchra ja nigra sekä harvinainen Anniella geronimensis. Rengasliskot elävät lähes koko elämänsä maan alla. Niillä ei ole raajoja eikä ihonalaisia suomulevyjä. Silmät ovat pienet. Rengasliskot synnyttävät eläviä poikasia syys-marraskuun aikana. Luokka:Liskot
Matoliskot

Matoliskot (Amphisbaenia) on suomumatelijoihin kuuluva alalahko. Sitä on taksonomisesti pidetty myös liskojen alalahkon osana. Matoliskot jaetaan eri tutkijoiden mukaan kolmeen, neljään, viiteen tai kuuteen heimoon, joissa on yhteensä noin 170 lajia. Suurin osa lajeista elää Afrikassa ja Etelä- Amerikassa. Tieteellinen nimitys juontuu myyttisestä Amphisbaena-käärmeestä. == Kuvaus == Matoliskot muistuttavat ulkonaisesti nivelmatoja. Niillä ei ole silmiä eikä näkyviä ulkokorvia, yleensä ei myöskään raajoja. Häntä ja pää muistuttavat toisiaan. Eläinten nahka on huomattavan löysä ja liike haitarimaista. Matoliskot käyttävät ravinnokseen pääasiassa toukkia, hyönteisiä ja eläinperäistä materiaalia. Matoliskojen elämäntapaa on ollut vaikea tutkia. == Luokittelu == *Heimo Amphisbaenidae, varsinaiset matoliskot, 16 sukua *Heimo Blanidae: suku Blanus, 4 lajia Välimeren ympäristössä *Heimo Cadeidae: suku Cadea, kaksi lajia Kuubassa *Heimo Bipedidae: suku Bipes, kolme lajia Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa *Heimo Rhineuridae: suku Rhineura, yksi laji Rhineura floridana harvinaisena Floridassa *Heimo Trogonophidae **suku Agamodon **suku Diplometopon **suku Pachycalamus **suku Trogonophis Luokka:Diapsidit
Richard Leplastrier

Richard Leplastrier (s. 1939) on Sydneyssä asuva australialainen arkkitehti. Leplastrier tunnetaan kotimaassaan harkitusta ja osaavasta puunkäytöstä sekä kunnioituksesta paikallista kulttuuria ja maisemaa kohtaan. Leplastrier on saanut työstään lukuisia palkintoja ja muita tunnustuksia. Vuonna 2004 hän sai kolmannen Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinnon Lahdessa. Suomalaisen Puu kulttuurissa -yhdistyksen perustaman palkinnon arvo on 50 000 euroa. Kun palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000, sen sai italialainen arkkitehti Renzo Piano. Vuonna 2002 palkittiin japanilainen arkkitehti Kengo Kuma. Kansainvälisen Spirit of Nature -palkintoraadin mielestä Leplastrierin suunnittelemat tilat ovat harmonisia, yksinkertaisia ja luonnonläheisiä. Tuomaristo korosti myös Leplastrierin arkkitehtuurinsa nöyrää ja vilpitöntä suhtautumista elämään. "Lähtökohta arkkitehtuurissa on se, että suunnitellaan hyviä paikkoja ihmiselle. Se on niin yksinkertaista. Jos talo ei millään lailla inspiroi ihmistä, se on pelkkä rakennus, suoja tuulelta", Leplastrier sanoi Etelä-Suomen Sanomien haastattelussa 2004. Leplastrierin mielestä puu on kaikkein paras rakennusmateriaali. "Puu on ollut ihmisillä rakennusmateriaalina aikojen alusta saakka. Sitä on helppo käsitellä, se on kevyt eikä vie pois ruumiinlämpöä, jos sitä koskettaa. Puu on myös kaunis ja uusiutuva materiaali" Leplastrier totesi lehtihaastattelussa. Luokka:Australialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lev Oborin

Lev Nikolajevitš Oborin (11. marraskuuta 1907 – 5. tammikuuta 1974) oli neuvostoliittolainen (venäläinen) pianisti, joka voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun Varsovassa 1927. Oborin aloitti musiikinopintonsa Moskovassa vuonna 1914. Vuonna 1921 hän pääsi Moskovan konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä. Hän valmistui viisi vuotta myöhemmin. Voitettuaan Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun vuonna 1927 hän piti konsertteja Puolassa ja Saksassa. Hän soitti monesti myös viulisti David Oistrahin kanssa. Oborin ensiesitti useiden nykysäveltäjien, kuten Hatšaturjanin, Šebalinin, Mjaskovskin, Prokofjevin ja Šostakovitšin teoksia. Hän kuului neljännen ja viidennen Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun tuomaristoon ja opetti mm. Vladimir Aškenazia. Luokka:Neuvostoliittolaiset pianistit Luokka:Venäläiset pianistit Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu

Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu on Varsovassa viiden vuoden välein järjestetty pianokilpailu. Se pidettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1927. Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun idean keksi pianisti, säveltäjä ja opettaja Jerzy Żurawlew. == Voittajat == Kuuden parhaan palkinnon voittajat vuodesta 1927 Vuosi 1. sija 2. sija 3. sija 4. sija 5. sija 6. sija I: 1927 Lev Oborin Stanisław Szpinalski Róża Etkin Grigori Ginzburg II: 1932 Aleksandr Uninski Imre Ungár Bolesław Kon Abram Lufer Lajos Kentner Leonid Sagalov III: 1937 Jakov Zak Rosa Tamarkina Witold Małcużyński Lance Dossor Agi Jambor Edith Axenfeld 1942 Ei kilpailua johtuen Saksan miehityksestä Puolassa toisen maailmansodan aikana IV: 1949 Bella Davidovich Halina Czerny-Stefańska (tasapeli) Barbara Hesse- Bukowska Waldemar Maciszewski Georgi Muravlov Władysław Kędra Ryszard Bakst V: 1955 Adam Harasiewicz Vladimir Ashkenazy Fou Ts'ong Bernard Ringeissen Naum Šarkman Dimitri Paperno VI: 1960 Maurizio Pollini Irina Zaritskaja Tania Achot-Haroutounian Li Min-Chan Zinaida Ignatjeva Valeri Kastelski VII: 1965 Martha Argerich Arthur Moreira Lima Marta Sosińska Hiroko Nakamura Edward Auer Elżbieta Głąbówna VIII: 1970 Garrick Ohlsson Mitsuko Uchida Piotr Paleczny Eugen Indjic Natalja Gavrilova Janusz Olejniczak IX: 1975 Krystian Zimerman Dina Joffe Tatjana Fedkina Pavel Gililov Dean Kramer Diana Kacso X: 1980 Dang Thai Son Tatjana Šebanova Arutjun Papažjan Ei jaettu Akiko Ebi Ewa Pobłocka (tasapeli) Eric Berchot Irina Pietrova (tasapeli) --> XI: 1985 Stanislav Bunin Marc Laforet Krzjsztof Jabłoński Michie Koyama Jean-Marc Luisada Tatjana Pikajžen XII: 1990 Ei jaettu Kevin Kenner Yukio Yokoyama Corrado Rollero Margarita Ševtšenko (tasapeli) Anna Malikova Takako Takahashi (tasapeli) Caroline Sageman XIII: 1995 Ei jaettu Philippe Giusiano Aleksei Sultanov (tasapeli) Gabriela Montero Rem Urašin Rika Miyatani Magdalena Lisak XIV: 2000 Yundi Li Ingrid Fliter Aleksander Kobrin Sa Chen Alberto Nosè Mika Sato XV: 2005 Rafał Blechacz Ei jaettu Dong-Hyek Lim Dong-Min Lim (tasapeli) Shohei Sekimoto Takashi Yamamoto Ei jaettu Ka Ling Colleen Lee XVI: 2010 Julianna Avdejeva Lukas Geniušas Ingolf Wunder (tasapeli) Daniil Trifonov Jevgeni Božanov François Dumont Ei jaettu XVII: 2015 Seong-Jin Cho Charles Richard- Hamelin Kate Liu Eric Lu Tony Yike Yang Dimitri Šaiškin XVIII: 2021 Bruce Xiaoyu Liu Kyohei Sorita Martín García García Alexander Gadjiev Aimi Kobayashi Jakub Kuszlik Leonora Armellini J J Jun Li Bui == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Musiikkikilpailut Luokka:Kansainväliset kilpailut
Krassit

Krassit eli suomukrassit (Lepidium) on kasvisuku ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimossa. Sukuun kuuluu noin 175 lajia, joita esiintyy maailmanlaajuisesti. Krassit ovat yksi- tai kaksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varsi haaraantuu ja siinä kasvaa lehtiä pitkin matkaa. Kukat ovat pieniä ja valkoisia tai punertavia. Vihanneskrassia (Lepidium sativum) kasvatetaan salaatiksi. == Krassilajeja == * Lepidium bonariense – argentiinankrassi * Lepidium campestre – kenttäkrassi * Lepidium densiflorum – ratakrassi * Lepidium flavum * Lepidium heterophyllum – nurmikrassi * Lepidium latifolium – isokrassi * Lepidium meyenii – andienkrassi * Lepidium montanum * Lepidium neglectum – rikkakrassi * Lepidium perfoliatum – sepokrassi eli sepiväkrassi * Lepidium ramosissimum – haarakrassi * Lepidium ruderale – pihakrassi * Lepidium sativum – vihanneskrassi * Lepidium thurberi * Lepidium virginicum – virginiankrassi Aiemmin tai vaihtoehtoisesti krasseihin on luokiteltu muun muassa kynsimökrassi (Cardaria draba, syn. Lepidium draba) ja karvavariksenkrassi (Coronopus didymus, syn. Lepidium didymum). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Krassit (suomukrassit) – Lepidium * Funet: Krassit (Lepidium) * United States Department of Agriculture (USDA): Lepidium * Flora of China: Lepidium *
SVT-40

SVT-40 (, Samozarjadnaja vintovka Tokareva, obrazets 1940 goda) on Fjodor Tokarevin (1871–1968) 1930–luvulla Neuvostoliitossa SVT-38 (Samozarjadnaja vintovka Tokareva, obrazets 1938 goda) kivääristään kehittämä itselataava kivääri, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa. SVT-40, jonka valmistusmääräarvio on 1,6–2 miljoonaa kappaletta, oli käytössä vielä ainakin Korean sodassa, mutta Neuvostoliiton uudet aseet (SKS ja AK-47) syrjäyttivät SVT-40:n aktiivipalveluksesta vuoteen 1955 mennessä. ==Versiot== *SVT-40-tarkkuuskivääri, valmistettu noin 5 000–58 000 kappaletta 1941–1942. *AVT-40 SVT-40:n sarjatuliversio, jossa sarjatuli oli mahdollistettu uudella vaihtimella. Asetta valmistettiin vuoden 1942 huhtikuusta vuoden 1943 kesään. *SKT-40-karbiini. ==Muita käyttäjiä== Saksa sai itärintamalla sotasaalina satojatuhansia SVT-40-kiväärejä, nimesi ne uudelleen Selbstladegewehr 259 (r) -nimikkeellä ja jakoi ne oman armeijansa käyttöön saksalaisen ohjekirjan kera. Aseet olivat tarpeen, sillä saksalaisilla ei ollut vielä tuolloin rintamakäytössä omaa itselataavaa kivääriä. Talvisodassa suomalaiset saivat käsiinsä noin 4 000 SVT:tä, jatkosodassa peräti 15 000\. Suomalaisten ja neuvostoliittolaisten patruunoiden mitta- ja latauserot ja SVT-40:n usein väärin säädetty kaasumäntä aiheuttivat aseisiin kuitenkin paljon toimintahäiriöitä. ==Lähteet== * ==Aiheesta muualla== *Jaeger platoon: Finnish army 1918–1945: Semiautomatic and automatic Rifles *SVT-40 *The SVT-38 and SVT-40 Tokarev rifles Luokka:Kiväärit Luokka:Suomen puolustusvoimien kalusto Luokka:Talvisodan aseet Luokka:Jatkosodan aseet
Anticon

Anticon on yhdysvaltalainen kokeellisen hip hopin ja elektronisen musiikin levy-yhtiö. Se perustettiin vuonna 1998. == Vakituiset artistit ja yhtyeet == *Alias (Brendan Whitney) *Dosh *Passage (David Bryant) *Pedestrian (James Brandon Best) *Jel (Jef Logan) *Nosdam (David Madson) *Sole (Tim Holland) *Restiform bodies *Telephone Jim Jesus *Themselves *Why? (Yoni Wolf) *13 & God *Alias & Tarsier *Darc Mind == Aiheesta muualla == * Anticonin kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset levy-yhtiöt
Alias (rap-artisti)

Alias (oik. Brendon Whitney, 5. huhtikuuta 1976 – 30. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen rap-artisti, joka asui nuoruutensa Yhdysvaltojen Mainessa. Hän soitti alun perin rumpuja, kunnes siirtyi koneellisen ja rapmusiikin pariin. Siirtymistä vauhdittivat hänen vanhempansa, jotka antoivat pojalleen joululahjaksi rumpukoneen vuonna 1992. ==Diskografia== ===Omat levyt=== * All Things Fixable (GoodWithMoney-2004) * "Unseen Sights" 12" (anticon-2004) * Muted CD/2LP (anticon-2003) * Eyes Closed ep CD/12" (anticon-2003) * The Other Side of the Looking Glass-Instrumentals CD-R (limited tour cd, self released - 2002) * The Other Side of the Looking Glass CD/2LP (anticon - 2002) * Three Phase Irony ep CD (6months -2001) * Bits and Pieces CD-R (limited tour cd - 2000) * "Final Act" 12" (anticon - 2000) ===Mukana levyillä=== * Alias & Ehren – "Lillian" CD/LP (anticon-2005) * Deep Puddle Dynamics “D).Mothers of Invention” [ anticon label sampler ] (anticon – 2004) * Deep Puddle Dynamics – "the taste of rain.why kneel?" (anticon – 2002) * Deep Puddle Dynamics – "Rain Men" 12" (anticon – 1999) * So called artists – "postmodernist contemporary existentialist binary anthem" [ Rope Ladder 12 Compilation ] (Mush Records – 2001 ) * So Called Artists – Paint By Number Songs CD/LP (Mush Records – 2001) * So Called Artits – Picture Disk 12" (Mush Records – 2001) ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Maalla, merellä ja ilmassa!

Maalla, merellä ja ilmassa! on Tommi Läntisen toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Läntisen ja Puke Katajan yhdessä tuottamasta levystä tehtiin vuonna 1996 kultalevyrajan ylityttyä myös Kultapainos, joka sisälsi neljä uutta kappaletta. Albumin suurimpia hittejä ovat kappaleet Kevät ja minä sekä vain kultapainoksessa oleva Via Dolorosa. == Kappaleet == # # # } # # # # # # # # # # === Kultapainoksen bonuskappaleet === # * # # # == Muusikot == * Tommi Läntinen – laulu, kitarat, taustalaulu * Puke Kataja – kosketinsoittimet, ohjelmointi * Sami Kuoppamäki – rummut, lyömäsoittimet * Liksa Liikala – basso * Baba Salama – kitarat * Mirka Lindström – kitarat * Esa Kaartamo – taustalaulu * Kim Lönnholm – taustalaulu * Janne Murto – puhaltimet * Timi Laukkanen * Teemu Honkanen – sello * Kerim Gribajcevic – viulu * Markus Sarantola – alttoviulu * Fabrizio Zanella – viulu Luokka:Tommi Läntisen albumit Luokka:Vuoden 1995 albumit
Ray Moore

Raymond. "Ray" S. Moore (1905 – 13. tammikuuta 1984) loi yhdessä Lee Falkin kanssa seikkailusarjakuvan Mustanaamio, josta tuli hyvin suosittu ympäri maailmaa. Moore syntyi Montgomery Cityssä Missourissa vuonna 1905 ja kävi St. Louisissa Washington University Art Schoolin. http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9D05E2DF1E38F934A25752C0A962948260 Ray Mooren taitavasti varjostusta käyttävää piirrostyyliä on pidetty tunnelmallisena ja salaperäisyyttä korostavana. Moore avusti ensin Phil Davisiä Taika-Jimin piirtämisessä, mutta siirtyi pian täysipainoisesti Mustanaamion piirtäjäksi. Ensimmäisen tarinan alun, The Singh Brotherhood (17.2.1936-7.11.1936), piirsi Falk itse, mutta seuraava seikkailu, The Sky Band (9.11.1936-10.4.1937) oli jo kokonaan Mooren piirtämä.http://www.deepwoods.org/daily.html Ensimmäinen sarjakuva on julkaistu Suomessa Supermustiskirjassa vuonna 1975. Moore kehitti edelleen Mustanaamion hahmoa ja pukua; hänen aikanaan Mustanaamio myös joutui seikkailuissaan usein tekemisiin lentokoneiden ja sukellusveneiden kanssa. Ray lopetti Mustanaamion piirtämisen 1942, jolloin hän siirtyi Yhdysvaltain armeijan palvelukseen. Avustaja Wilson McCoy otti työkseen Mustanaamion piirtämisen. Moore joutui lentäjänä onnettomuuteen toisessa maailmansodassa. Sen jälkeen hän ei enää pystynyt piirtämään täysipäiväisesti Mustanaamiota, jolloin työ siirtyi vähitellen Wilson McCoylle. Moore lopetti sarjakuvien piirtämisen kokonaan 1949. Lee Falk itse piti Ray Moorea parhaana Mustanaamio- piirtäjänä.http://web.archive.org/19990203023735/members.aol.com/TGoldberg/phantom.txt ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät
Hyacinthe Rigaud

Hyacinthe Rigaud (oik. Hyacinthe-François-Honoré-Mathias-Pierre Martyr-André Jean Rigau y Ros, 18. heinäkuuta 1659 Perpignan – 27. joulukuuta 1743 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka oli barokin menestyneimpiä ranskalaisia muotokuvamaalareita. Rigaud syntyi taiteilijaperheeseen, mutta menetti jo varhain isänsä. Hänet lähetettiin 14-vuotiaana Montpellier’hen taidemaalari Pezet’n ateljeehen oppilaaksi. Sen jälkeen hän oli oppilaana sekä Verdierin että Ranc vanhemman työpajoissa. Rigaud muutti vuonna 1681 Pariisiin ja sai seuraavana vuonna arvostetun Prix de Romen. Charles Le Brunin neuvosta Rigaud keskittyi muotokuvamaalauksiin. Rigaud herätti vuonna 1688 hovin ja itse kuningas Ludvig XIV:n huomion, kun hän maalasi kuninkaan veljen, Filipin muotokuvan. Seuraavana vuonna hän maalasi nuoremman Filipin muotokuvan. Ludvig XIV tilasi tämän jälkeen muotokuvan haarniskassa. Se luovutettiin vuonna 1694. Rigaud’n maine perustuu erityisesti vuoden 1701 Ludvig XIV:n muotokuvaan kruunajaisasussa. Teos oli mallina monille seuraavillekin ranskalaisten monarkkien seremoniallisille muotokuville. Tällaisia maalauksia tilattiin aina 1800-luvulle saakka. Rigaud sai niin paljon tilauksia, että joutui antamaan osia avustajilleen. Joseph Parrocel esimerkiksi maalasi kruununprinssi Ludvigin muotokuvan taustalla olleen taistelukuvauksen. Osa Rigaud’n muotokuvista on hieman intiimimpiä, kuten hänen äitinsä Marie Serren kaksoismuotokuva. Rigaud maalasi muotokuvien lisäksi useita uskonnollisia maalauksia. Kaikkiaan Rigaud teki lähes 400 maalausta, ja hovin jäsenten lisäksi hän teki muotokuvia muista aatelisista, aristokraateista ja pankkiireista. Muualla Euroopassa hän maalasi muun muassa Espanjan Filip V:n ja Puolan August III:n muotokuvat. Rigaud sai ansioistaan Pyhän Mikaelin ritarikunnan ritarin arvon vuonna 1727 sekä aatelisarvon vuonna 1709. Hänet valittiin vuonna 1700 maalaustaiteen akatemiaan, jossa hän opetti vuodesta 1710. Akatemian rehtoriksi hänet valittiin 1733. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Barokkitaiteilijat Luokka:Vuonna 1659 syntyneet Luokka:Vuonna 1743 kuolleet Luokka:Muotokuvamaalarit
Energiansäästöviikko

Energiansäästöviikko on Motivan valtakunnallinen vuosittain järjestettävä kampanja, jolla pyritään edistämään energiansäästöön ja kestävään kulutukseen liittyviä tekoja. Sitä on vietetty vuodesta 1996 asti. Energiansäästöviikko on avoin kaikille yhteisöille sekä yrityksille ja osallistuminen hankkeeseen on maksutonta. Vuonna 2010 kampanjaan voivat ensimmäistä kertaa osallistua myös kotitaloudet. ==Aiheesta muualla== * Energiansäästöviikko-verkkosivusto Luokka:Ympäristönsuojelu