EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Arja Jussila

Arja Irmeli Jussila (o.s. Myllyselkä, s. 29. huhtikuuta 1953 Muhos) on entinen suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensivat Antti Matinolli ja Eero Jussila. Viitattu 9.6.2009 Jussila jäi Helsingin MM- kilpailuissa 1983 karsinnassa ilman tulosta. Samoin hänelle kävi myös Lièvinin sisäratojen EM-kilpailuissa 1987. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1979–1988 voittaen ulkoratamaaottelujen pituuskilpailun Lappeenrannassa ja Tukholmassa 1983, Tampereella 1987 sekä Øyestadissa 1988. Jussila saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 1979, 1983, 1984, 1985, 1986 ja 1988 sekä pronssia 1982. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 1986 ja 1987 sekä hopeaa 1983 ja 1988. Pohjoismaiden hallimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 1987 ja hopeaa 1986. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä 1986. Kolmiloikassa hän oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljäs 1990. Jussila hyppäsi ulkorataennätyksensä 649 cm Tyrnävällä 15. kesäkuuta 1986. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 645 Oslossa 14. helmikuuta 1987. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nykytaide suurin piirtein

Nykytaide suurin piirtein on nykytaidetta erityisesti lapsille ja nuorille esittelevä kirja, jonka ovat tehneet Marjatta Levanto ja kuvittaja Julia Vuori. Otavan vuonna 1998 julkaisema kirja sai Rudolf Koivu -palkinnon 1999. == Aiheesta muualla == * Jylhä, Alma: Taidekauhu kuriin? Yliopisto 15/1998. (Internet Archive) Luokka:Kirjat taiteesta Luokka:Vuoden 1998 kirjat Luokka:Suomalaiset tietokirjat
Robert Radler

Robert Radler on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja, sekä elokuvatuottaja, joka tunnetaan erityisesti Power Rangers -sarjojen Mighty Morphin Power Rangersin ja Power Rangers Zeon jaksojen ohjaamisesta. ==Ura== Hän aloitti työskentelynsä television parissa 1980-luvulla ohjaten muun muassa muutaman jakson New Monkees, sekä elokuvan Voittamaton isku, jossa näyttelivät muun muassa Eric Roberts, Phillip Rhee ja James Earl Jones. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset televisio-ohjaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Chinatown II

Chinatown II () on Jack Nicholsonin ohjaama film noir -elokuva vuodelta 1990. Se on jatkoa Roman Polańskin vuoden 1974 menestyselokuvalle Chinatown. Ohjauksen lisäksi Nicholson myös näyttelee elokuvan pääosaa. == Rooleissa == ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvaa moititaan sekavaksi, ja se saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:Vuoden 1990 yhdysvaltalaiset elokuvat
Tuhnaja

Tuhnaja on kylä Rovaniemen kaupungissa Lapissa. Kylä sijaitsee Tapionkylän länsipuolella Tuhnajanjärven ympärillä noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Tuhnaja on tunnettu taitavasta puukontekijästä, jonka valmistamat puukot ovat suosittuja yritysten liikelahjoja ja turistien matkamuistoja.Vitikka 2008, s. 203 Tuhnajassa toimi kauppa 1900-luvun alussa.Vitikka 2008, s. 256 == Etymologia ja historia == Tuhnajan kylä on saanut nimensä Tuhnajanjärvestä. Tuhnaja-nimen merkitys ei ole tiedossa, mutta sen läheisyydessä on paljon saamelaisperäisiä nimiä, joten Tuhnajan nimikin saattaa olla saamelaisperäinen.Väätti 2008, s. 14 Tuhnajan ensimmäinen talo perustettiin 1790-luvun alkupuolella Tuhnajanjärven etelärannalle. Sen nimi oli Luusuanniemen uudistalo. Tilan nimeksi vakiintui sittemmin läheisen Tuhnajanjärven mukaan Tuhnaja, josta sittemmin tuli koko kylän nimi.Väätti 2008, s. 30 == Maantiede == Tuhnaja sijaitsee Ounasjoen ja Rovaniemeltä Kittilään vievän kantatie 79:n itäpuolella. Kylä sijaitsee noin 30 kilometriä Rovaniemen keskustasta pohjoiseen ja noin yhdeksän kilometriä Tapionkylästä itään. Kylän keskellä on Tuhnajanjärvi (89,4 m mpy.), joka laskee Tuhnajanjokea pitkin Luonuanjokeen, joka puolestaan laskee Ounasjokeen. Tuhnajanjärveen laskee pohjoisesta Antinoja ja idästä Iso-Paavolammesta tuleva Paavonoja. Kylän ympärillä kohoavia vaaroja ovat muun muassa Paloselkä, Kertunvaara ja Saarivaara.Väätti 2008, s. 29 == Koulu == Tuhnajassa toimi kiertokoulu 1900-luvun alussa. Varsinainen Tuhnajan koulu aloitti toimintansa vuonna 1949. Tuhnajaan perustettiin oma koulu, koska Tapionkylän koulu oli käynyt ahtaaksi ja Tuhnajassa oli riittävästi lapsia oman koulun perustamiseen.Vitikka 2008, s. 234 Oppilaita koulussa oli parhaimmillaan 40. Koulu ehti toimia kahdessa talossa, jotka molemmat omisti Matti Poikajärvi. Rovaniemen maalaiskunta osti Poikajärveltä kahden hehtaarin suuruisen tontin koulurakennusta varten. Laskevan oppilasennusteen vuoksi tontille ei kuitenkaan ehditty rakentaa kuin kaivo. Tuhnajan koulu lakkautettiin vuonna 1966, ja oppilaat alkoivat käydä koulua Tapionkylän koulussa.Vitikka 2008, s. 252 == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Rovaniemen kylät
Marie Phillips

Marie Phillips (s. 1976 Lontoo) on brittiläinen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa, humoristinen fantasiaromaani Huonosti käyttäytyvät jumalat (2007) ilmestyi suomeksi 2009 Bazar-kustantamon julkaisemana. == Aiheesta muualla == * Kotisivut. * haastattelu. Luokka:Englantilaiset fantasiakirjailijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Timo Kuusisto

Timo Pekka Kuusisto (s. 28. kesäkuuta 1959 Jalasjärvi) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Jalasjärven Jalasta ja Yleisurheilu 2000 Laukaa -seuraa. Viitattu 9.6.2009. Kuusisto jäi Ateenan EM-kilpailuissa 1982 loppukilpailuissa ilman tulosta. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui loppukilpailussa 18:nneksi tuloksella 525 cm. Pariisin sisäratojen MM- kilpailuissa 1985 hän oli yhdestoista hypättyään 520. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän edusti Suomea kahdessa aikuisten maaottelussa, vuosina 1982 ja 1987, sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi ulkoratamaaottelussa Helsingissä 1982. Kuusisto saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 1982 ja pronssia 1981. Ennätyksensä 561 cm hän hyppäsi Somerolla 12. heinäkuuta 1987. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 552 Jalasjärvellä 15. joulukuuta 1984. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juha Lahtinen

Juha Lahtinen (s. 1962) on Salossa asuva entinen valkeakoskelaisen jalkapalloseura FC Hakan toimitusjohtaja. Lahtinen oli mukana FC Haka Oy:n toiminnassa sen alkamisesta 2008 syksyyn 2009, jolloin hän jatkoi seuran toiminnanjohtajana vuoden 2010 loppuun. Tätä ennen hän toimi Salon Palloilijat ry:n puheenjohtajana vuosina 1999–2006 sekä juniorivalmentajana vuosina 1997–2006. Luokka:Suomalaiset jalkapallovaikuttajat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mytologioita

Mytologioita on Roland Barthesin vuonna 1957 ilmestynyt teos. Kirja koostuu vuosina 1954–1956 kirjoitetuista esseistä, joissa Barthes tutkii nykyaikaisten sosiaalisten arvojärjestelmien taipumusta luoda moderneja myyttejä. Barthes tarkastelee teoksessa myös myytin luomisen semiologista prosessia, ja lisää Ferdinand de Saussuren merkkianalyysiin toisen tason, jossa merkit nostetaan myytin tasolle. Kirjaa pidetään kulttuurintutkimuksen klassikkona. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == * Demytologisoinnin perusoppikirja . Niin & näin 1/1995. * Mika Siimes: Sarkasmin mestarinäyte. Helsingin sanomat 8.1.1995. Luokka:Kirjat kulttuurintutkimuksesta Luokka:Vuoden 1957 kirjat
Kenny Sansom

Kenneth Graham Sansom (s. 26. syyskuuta 1958 Camberwell, Lontoo) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen pakki. == Ura == Sansom aloitti uransa Crystal Palacessa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi ollessaan 16-vuotias. Hän oli seuran historian kolmanneksi nuorin joukkueessa pelannut. Vuonna 1977 Sansom johti Palacen juniorit FA Youth Cupin voittoon. Sansom valittiin seuran vuoden pelaajaksi samana vuonna. Kovana taklaajana tunnettu Sansom kuului joukkueensa ehdottomiin avainpelaajiin kun seura nousi alasarjoista ylöspäin ja lopulta Englannin 1. divisioonaan saakka vuonna 1979. Kesällä 1979 Sansom debytoi Englannin maajoukkueessa ottelussa Walesia vastaan. Kesällä 1980 Arsenal osti Sansomin miljoonalla punnalla ja antoi Clive Allenin vaihtokaupassa. Debyyttinsä hän teki 16. elokuuta 1980 ottelussa West Bromwichia vastaan. Sansom kuului kahdeksan Arsenal-vuoden aikana joukkueen kirkkaimpiin tähtiin ja hänet valittiin vuonna 1981 vuoden Arsenal- pelaajaksi. Yhteensä Sansomille kertyi Arsenal-paidassa kaikki pelit mukaan lukien 394 ottelua, joissa hän onnistui 6 kertaa maalinteossa. Highbury- vuosien jälkeenkin Sansom jatkoi vielä pitkään uraansa, edustaen vielä Newcastle Unitedia, Queens Park Rangersia, Coventry Citya, Evertonia, Brentfordia ja Watfordia. Englannin maajoukkuetta Sansom edusti vuosien 1979 ja 1988 välillä 86 kertaa ja teki yhden maalin (Suomea vastaan MM-karsinnoissa vuonna 1984). Hän oli maajoukkueen luottomiehiä ja oli eniten pelejä maajoukkueessa pelannut laitapakki kunnes Ashley Cole ohitti hänet maaottelumäärässä vuonna 2011. Sansom edusti Englantia vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa sekä vuosien 1980 ja 1988 EM-kisoissa. Peliuransa lopettamisen jälkeen Sansom on julkisesti tunnustanut kärsivänsä alkoholismista ja uhkapelaamisesta. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seija Kuha

Seija-Liisa Tellervo Kuha (myöh. Sippola, s. 27. toukokuuta 1944 Kuortane) on entinen suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Kuortaneen Kuntoa. Viitattu 9.6.2009 Kuha voitti viisiottelun Suomen mestaruuden Valkeakoskella 1961 pistemäärällä 2805 ja sai samassa lajissa hopeaa Varkaudessa 1962 ennätyksellään 3016 pistettä. Pituushypyssä hän sai Kalevan kisoissa hopeaa Lappeenrannassa 1962 tuloksella 573 cm ja pronssia Turussa 1963 tuloksella 553. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa neljä kertaa sijoittuen 400 metrin juoksussa kolmanneksi Tampereella 1962 ja pituushypyssä parhaimmillaan niin ikään kolmanneksi Värnamossa 1962. Hänen ennätyksensä 400 metrillä on 58,6 s vuodelta 1962, korkeushypyssä 150 cm (1961) ja pituushypyssä 582 cm (1962). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rumpler Tropfenwagen

Rumpler Tropfenwagen (Rumpler Pisara-auto) oli itävaltalaisen insinööri Edmund Rumplerin suunnittelema automalli. Vuonna 1921 Berliinin autonäyttelyssä esiteltyä autoa pidetään maailman ensimmäisenä sarjavalmisteisena virtaviivaisena automallina. Kuljettajan istuin oli asetettu keskelle ja sen takana olevassa istuinrivissä oli kaksi paikkaa. Vuodesta 1923 autossa oli näiden lisäksi vielä kaksi lisäistuinta. Tropfenwagenissa oli sen elinkaaren aikana kolme eri moottorimallia. Alun perin autossa oli W6-moottori. Koska moottorin käynti oli epävakaata, se korvattiin myöhemmin 4-sylinterisellä rivimoottorilla. *1921–1922 autossa oli Siemens & Halsken valmistama W6-moottori kuutiotilavuudeltaan 2310 cm³ Sen teho oli 35 hevosvoimaa ja auton huippunopeus oli 95 km/h. *1922–1923 moottorina oli vesijäähdytteinen 2580 cm³ W-moottori. Tehoa oli 36 hv /2000 rpm. Huippunopeus oli 105 km/h. *1924–1925 autoon oli asennettu Benzin valmistama kuutiotilavuudeltaan 2610 cm³ oleva 50-hevosvoimainen rivimoottori. Tällä auton huippunopeus saatiin 115 kilometriin tunnissa.Carfolio: 1921 Rumpler Tropfenwagen: Technical specificationsMuhammadfaris46.wordpress.com The rear-engined revolution: Horses pushing the cart Voimansiirrossa oli hyödynnetty Rumplerin aikaisempia keksintöjä, kuten heiluriakselia ja vaihteistoon integroitua vetopyörästöä (transakseli). Vaikka auto oli aikanaan edistyksellinen, se ei myynyt erityisen hyvin, tuotantomäärä jäi noin 100 yksilöön. Autossa oli alkuvaiheessa ohjaukseen ja jäähdytykseen liittyviä lastentauteja, jotka haittasivat sen mainetta. Lisäksi autossa ei ollut lainkaan tavaratilaa. Lähes kaikki autot myytiin taksikäyttöön, sillä siihen oli helppo nousta sisään ja sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä. Auton tuotanto päättyi vuonna 1925. Vuonna 1979 Tropfenwagenia testattiin Volkswagenin tuulitunnelissa. Sen ilmanvastuskertoimeksi mitattiin kunnioitettavat 0,28.Jay Leno's Garage - 1923 Rumpler Tropfenwagen Volkswagen pääsi itse samalle tasolle vasta vuonna 1988 esitellyn Passatin myötä.Jalopnik - Know Thy Germans: 1921 Rumpler Tropfenwagen, a Slippery Tugboat Rumpler Tropfenwagen on jäänyt suuren yleisön mieleen erityisesti Metropolis-elokuvasta. Tiettävästi vain kaksi Tropfenwagenia on säilynyt jälkipolville. Toinen on museoitu Müncheniin Deutsches Museumiin, toinen taas Berliiniin Deutsches Technikmuseumiin. == Katso myös == * Edmund Rumpler * Metropolis (elokuva) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Deutsches Museumin selostus Rumpler Tropfenwagenista (saksaksi) Luokka:1920-luvun autot
Lampaan maksamato

Lampaan maksamato tai lampaanmaksamato (Fasciola hepatica) on eri nisäkkäiden (myös ihmisen) maksaan infektoituva loinen. Sitä esiintyy kaikkialla maailmassa, ja se aiheuttaa suuria taloudellisia tappioita lampaissa ja karjassa. Matoa esiintyy myös melko yleisesti ihmisissä lampaankasvatusalueilla, mutta Suomessa mato on ihmisessä erittäin harvinainenhttp://www.duodecimlehti.fi/web/guest/etusivu?p_p_id=dlehtihaku_view_article_WAR_dlehtihaku&p;_p_state=maximized&_dlehtihaku_view_article_WAR_dlehtihaku__spage=%2Fportlet_action%2Fdlehtihakuartikkeli%2Fviewarticle%2Faction&_dlehtihaku_view_article_WAR_dlehtihaku_tunnus=duo93006. Lampaan maksamato voi joutua ihmiseen lähinnä valmistamattomien kasvien, esimerkiksi vesikrassin, syömisen takia. Isossa-Britanniassa loinen aiheuttaa säännöllisesti etenkin maalis–joulukuussa märehtijöiden sairastumista. Karja ja lampaat voivat saada tartunnan syödessään loisen sen tarttuvassa muodossa kasvien mukana. ==Elämänkierto== Lampaan maksamadolla on epäsuora elämänkierto, eli se tarvitsee väli-isännän suvuttomaan lisääntymiseensä. Suvullinen lisääntyminen tapahtuu isäntäeläimen sappitiehyissä maksassa. Aikuinen lampaan maksamato munii munansa sappitiehyisiin, josta munat kulkeutuvat suolistoon ja edelleen ulosteiden mukana ympäristöön. Munan on päästävä veteen, jotta siitä voi kuoriutua 2–4 viikossa värekarvatoukka (miracidium). Värekarvatoukalla on vuorokausi aikaa löytää väli-isäntänä toimiva kotilo ja tunkeutua sen sisälle. Kotilossa värekarvatoukka tiputtaa karvansa ja hakeutuu joko kotilon sukupuolirauhasiin tai ruoansulatusrauhaseen ja muodostaa sinne sporokystan. Sporokystassa värekarvatoukan germinaalisolut alkavat kasvaa ja jakaantua siten, että jokaisesta germinaalisolusta muodostuu uusi lampaan maksamadon vaihe, redia. Redioiden kasvaessa riittävän suureksi sporokysta hajoaa, ja redioista muodostuu cercarioita, jotka vaeltavat ulos kotilon elimistöstä ympäristöön. Ne hakeutuvat vesikasvien läheisyyteen ja kapseloituvat niihin kiinni. Tätä kapselimuotoa kutsutaan metacercariaksi, ja isäntäeläin saa maksamatotartunnan syömällä laidunruohoa, johon on kapseloituneena metacercarioita. Metacercariat hajoavat isäntäeläimen ruoansulatuskanavassa, ja niistä vapautuu nuoria maksamatoja, jotka tunkeutuvat suoliston seinämän läpi vatsaonteloon ja sieltä edelleen maksan kapselin läpi maksakudokseen hakeutuen sappitiehyisiin. Sappitiehyissä niistä tulee aikuisia lampaan maksamatoja, ja elämänkierto voi alkaa uudelleen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Vantaan Avoin oppimiskeskus – Laakamadot *ITIS: Fasciola hepatica Luokka:Märehtijöiden loistaudit Luokka:Tiehytmadot Luokka:Maksan sairaudet Luokka:Zoonoosit Luokka:Ihmisten loistaudit Luokka:Lampaiden ja vuohien sairaudet
Sinfonia nro 3 (Kokkonen)

Joonas Kokkosen 3. sinfonia on vuonna 1967 valmistunut orkesteriteos. Teosta pidetään yhtenä huomattavimmista suomalaissinfonioista ja se sai Pohjoismaiden Neuvoston musiikkipalkinnon valmistumistaan seuraavana vuonna. Kokkosen kolmas sinfonia on säveltäjänsä useiden teosten tavoin kestoltaan suppea ja materiaaliltaan keskitetty. Sen kesto on kapellimestarin tempovalinnoista riippuen vain noin 15-20 minuuttia. Kolmas sinfonia on kuitenkin orkestraatioltaan värikkäämpi verrattuna Kokkosen siihenastisiin sinfonioihin. Tyyliltään sinfonia on vapaatonaalinen. Teoksessa on neljä osaa. Avausosa Andante sostenuto alkaa harpun hiljaisella näppäilyllä ja jousien salaperäisillä tremoloilla, joista vähitellen kehittyy värikkäästi soitinnettuja sointikenttiä. Avausosassa esitellään suurin osa koko sinfoniassa käytettävisstä temaattisista iduista, jotka toistuvat aidon sinfoniseen tyyliin eri tavoin varioituina ja valaistuina muissa osissa. Vain muutaman minuutin mittainen nopea toinen osa Allegro alkaa soitinryhmältä toiselle kulkevilla nopeilla repliikeillä, mutta kasvaa loppua kohden täyden orksterin tehokkaaseen marssimaiseen huipennukseen. Kolmas osa Allegretto moderato on kepeässä tempossa kulkeva ulkoisesti vaatimaton intermezzo. Sinfonia huipentuu hitaan osan ja finaalin aineksia yhdistelevään neljänteen osaan Adagio, joka lyhyestä kestostaan huolimatta onnistuu säilyttämään monumentaalisen ja salaperäisen tunnelmansa loppuun asti. Luokka:Sinfoniat Luokka:1960-luvun musiikkiteokset Luokka:Joonas Kokkosen teokset
Some Gave All

Some Gave All on amerikkalaisen Billy Ray Cyrusin ensimmäinen albumi. Sen julkaisi Mercury Records. Albumin tunnetuin kappale on "Achy Breaky Heart", joka oli viisi viikkoa Billboardin country-listan kärkisijalla.http://www.blakeshelton.com/news/2008/02/16/austin-blake- sheltons-achy-breaky-heart-singers-debut-single-ties-1-mark-set-billy-r "Could've Been Me", "Wher'm I Gonna Live?" ja "She's Not Cryin' Anymore" julkaistiin myös singleinä. ==Kappaleet== # Nimi Pituus Kirjoittaja(t) 1\. "Could've Been Me" 3:44 Monty Powell, Reed Nielsen 2\. "Achy Breaky Heart" 3:23 Don Von Tress 3\. "She's Not Cryin' Anymore" 3:25 Billy Ray Cyrus, Buddy Cannon, Terry Shelton 4\. "Wher'm I Gonna Live?" 3:29 B. R. Cyrus, Cindy Cyrus 5\. "These Boots Are Made for Walkin'" 2:47 Lee Hazelwood 6\. "Someday, Somewhere, Somehow" 3:47 B. R. Cyrus 7\. "Never Thought I'd Fall in Love with You" 3:41 Jim McKnight, Mike Murphy 8\. "Ain't No Good Goodbye" 3:22 Barton Stevens, B. R. Cyrus, Kevin White 9\. "I'm So Miserable" 3:59 B. R. Cyrus, Corky Holbrook 10\. "Some Gave All" 4:05 B. R. Cyrus, C. Cyrus == Muusikot == * Billy Ray Cyrus - Laulu, kitara * Greg Fletcher - rummut * Corky Holbrook - basso * Michael J. Sagraves - kitara, harppu, harmonikka * Terry Shelton - kitara * Barton Stevens - kosketinsoitin == Aiheesta muualla == * Some Gave All discogs.com -sivustolla ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1992 esikoisalbumit Luokka:Billy Ray Cyrusin albumit
Eemeli Harja

Matti Eemil (Eemeli, M. E.) Harja () oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus. Harja valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1936 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana kolmen vuoden ajan, syyskuusta 1936 elokuuhun 1939. Hän oli eduskunnan maatalousvaliokunnan jäsen. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Kauhajoen kunnallispolitiikassa ja oli neljissä vaaleissa presidentin valitsijamies, 1925, 1937, 1940 ja 1943. Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Harja syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä, jona hän työskenteli kotikunnassaan Kauhajoella. Hän oli perustamassa Etelä-Pohjanmaan maataloustuottajain liittoa, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi,http://harjalaiset.net/meharja.html ja hän oli myös muun muassa Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran johtokunnan ja MTK:n valtuuskunnan jäsen. Harjan puoliso oli Maria Aurora ”Maiju” Harja (o.s. Yli- Knuuttila), jonka kanssa hän avioitui marraskuussa 1909. He saivat yhdeksän lasta, kolme poikaa ja kuusi tytärtähttp://harjalaiset.net/lapset.html. Harja sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1939. Hän kuoli toukokuussa 1949, 69-vuotiaana. == Lähteet == Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Kauhajoen kaupunginvaltuutetut Luokka:Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Saksan siirtomaat

Saksan siirtomaat olivat Euroopan ulkopuolella olevia alueita, jotka olivat Saksan hallinnassa 1800-luvun lopulta vuoteen 1918 asti. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksa menetti Versailles’n rauhansopimuksessa kaikki siirtomaansa, jotka joutuivat Kansainliiton mandaattialueina Ison-Britannian, Ranskan, Japanin, Belgian, Australian, Etelä-Afrikan ja Uuden-Seelannin hallintaan. Näistä Kamerun jaettiin brittien ja ranskalaisten kesken. Nykyään Tansaniaan kuuluva Tanganjikan alue luovutettiin Isolle-Britannialle, kun taas Ruanda-Urundin seutu luovutettiin Belgialle, ja Namibiasta tuli Etelä-Afrikan mandaattialue. Saksan Uusi-Guinea luovutettiin Australian hallintaan, samoin Nauru. Marshallinsaaret, Mikronesia, Palau ja Pohjois-Mariaanit luovutettiin Japanin hallintaan. Samoan hallinta luovutettiin Uudelle-Seelannille, kun taas Togosta tuli Ranskan mandaattialue. Yhdysvalloille ei tullut sen sijaan yhtäkään mandaattialuetta, koska maa kieltäytyi liittymästä Kansainliittoon. == Siirtomaat == Alue Aikakausi Pinta-ala Nykyiset valtiot 1891–1918 995 000 km² 1884–1918 835 100 km² Saksan Länsi-Afrikka 1896–1918 km² 1884–1918 247 281 km² Yhteensä 2 659 581 km² == Aiheesta muualla == * Deutsche-Schutzgebiete.de * Luokka:Siirtomaahistoria
Hopeakromaatti

Hopeakromaatti (Ag2CrO4) on hopea- ja kromaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan hopeakromaatti on ruskehtavan punaista jauhemaista ainetta. == Ominaisuudet == Hopeakromaatti on huonosti veteen liukenevaa. Hopeakromaattia valmistetaan lisäämällä hopeanitraattiliuokseen jotain kromaattisuolaa, kuten kaliumkromaattia. Tällöin niukkaliukoinen hopeakromaatti saostuu. :2 AgNO3(aq) + K2CrO4(aq) → Ag2CrO4(s) + 2 KNO3(aq) Hopeakromaatti liukenee tiosulfaattiliuoksiin, koska hopeaionit muodostavat näiden yhdisteiden kanssa kompleksin. :Ag+ \+ S2O32- → [Ag(S2O3)2]3- == Laboratoriokäyttö == Hopeakromaatti ilmaisee muodostumisellaan Mohrin titrauksen loppupisteen. Mohrin titrauksessa tutkitaan näytteestä kloridi-ioneja. Tutkittavaan liuokseen lisätään indikaattoriksi kaliumkromaattia ja titrausliuoksena käytetään hopeanitraattia. Titrauksessa muodostuu aluksi hyvin niukkaliukoisen hopeakloridin saostuma, joka on väriltään valkoinen. Kaikkien kloridi-ionien saostuttua akaa saostua hopeakromaattia, jonka punaisen värin esiin tuleminen ilmaisee titrauksen loppupisteen.. == Muu käyttö == Hopeakromaattia käytetään maalaustaiteessa väriaineena. Hopeakromaattia käytetään tuottamaan punavioletteja ja okran sävyjä.. Orgaanisen kemian synteesissä hopeakromaattia käytetään katalyyttinä muodostettaessa alkoholeista aldoleita. Hopeakromaattia käytetään litium-hopeakromaatti-paristoissa, joissa elektrolyyttiliuoksena käytetään litiumheksafluoriarsenaattia metyyliformiaattiliuoksena tai litiumperkloraatin propyleenikarbonaattiliuosta. Litium- hopeakromaattiparistossa litium hapettuu litiumkromaatiksi ja hopeaionit pelkistyvät. Reaktion tuottama lähdejännite on 2,7V ja kokonaisreaktio on: :2 Li + Ag2CrO4 → Li2CrO4 \+ 2 Ag == Lähteet == Luokka:Hopeayhdisteet Luokka:Kromaatit
Paattionlehdon hautausmaa

thumb|250px|Hautausmaan siunauskappeli kesällä 2009 Paattionlehdon hautausmaa eli Kemin pohjoinen hautausmaa on Kemin seurakunnan hautausmaa. Hautausmaa sijaitsee Paattion kaupunginosassa noin kolme kilometriä pohjoiseen Kemin keskustasta. Hautausmaa on syrjäyttänyt vanhan Peurasaaren hautausmaan Kemin seurakunnan päähautausmaana. Vanhan hautausmaan käytyä ahtaaksi seurakunta hankki maa-alueen uutta hautausmaata varten vuonna 1939. Diplomi-insinööri Väinö Pekkalan tekemä hautausmaan käyttösuunnitelma hyväksyttiin Kemin kirkkovaltuustossa kevättalvella 1944. Piispa Väinö Malmivaara vihki hautausmaan käyttöön 14. lokakuuta 1945. Hautausmaata kutsuttiin aluksi "Karihaaran hautausmaaksi", mutta jo 1940–luvulla nimeksi vakiintui "Pohjoinen hautausmaa". Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1993. Siunauskappelin suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu kolmen arkkitehtitoimiston kesken vuonna 1958. Kilpailun voitti arkkitehti Osmo Sipari, jota avustivat arkkitehtiylioppilas Erkki Kairamo ja diplomi-insinööri Eino Puranen, ehdotuksellaan "Rauhan maa". Rakennustyöt alkoivat keväällä 1959 ja kappelin vihki käyttöön piispa Olavi Heliövaara 11. syyskuuta 1960. Tiili- ja betonirunkoinen valkeaksi rapattu kappeli edustaa modernistista arkkitehtuuria. Kappelisaliin mahtuu 250 henkilöä. Alttaritaulu on taidemaalari Erkki Koposen alun perin Kemin kirkkoon maalaama. 1953 valmistunut taulu siirrettiin kappeliin vuonna 1987. Kappelin 14-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1961 valmistamat. Paattionlehdon kappeli on peruskorjattu 1993. == Lähteet == Luokka:Kemin hautausmaat Luokka:Paattio
George Follmer

George Follmer (s. 27. tammikuuta 1934) on entinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kaudella . Hän saavutti yhteensä 5 MM-pistettä ajamalla kolmanneksi Espanjan GP:ssä ja kuudenneksi Etelä-Afrikan GP:ssä. Hän on yksi harvoista debyyttikilpailussaan pisteille ajaneista kuljettajista. Follmer kilpaili myös USAC- mestaruussarjassa vuosina 1967–1971 ja 1974 ajaen 25 starttia. Hän ajoi myös Indianapolis 500 -sarjassa vuosina 1969–1971 ollen parhaimmillaan 15. Hän voitti vuoden 1969 Phoenix International Racewayn kilpailun. F1-uran jälkeen Follmer kilpaili NASCAR Winston Cup -sarjassa ajaen 13 kilpailua 30:stä. Follmer voitti myös vuoden 1965 SCCA Road Racing -sarjan mestaruuden ja Trans Am -sarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1972 ja 1976, ollen myös vuoden 1972 Can-Am-sarjan mestari. Follmer valittiin Amerikan Moottoriurheilun Hall of Fameen vuonna 1999. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ron Flockhart

William Ronald "Ron" Flockhart (16. kesäkuuta 1923 Edinburgh – 12. huhtikuuta 1962 Victoria, Australia) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljääntoista F1-osakilpailuun kausina ja –. Hän saavutti uransa aikana yhteensä viisi MM-pistettä. == Ura == === Alkuvaiheet === Flockhart aloitti kilpa-ajamisen moottoripyörillä, joista hän vaihtoi 1940-luvun lopussa kilpa- autoihin ajaen jo 1950-luvun alussa muun muassa Formula 3:ia, Formula Libreä ja hillclimbingia. === Formula 1 === Flockhart teki Formula 1 -debyyttinsä kaudella ajamalla Prinssi Biran kanssa jaetulla autolla Britannian osakilpailussa, mikä kuitenkin päättyi keskeytykseen. Hän teki paluun F1-sarjaan kaudella . Paluukilpailu Britannian GP:ssä päättyi keskeytykseen, mutta ensimmäiset MM-pisteet tulivat Italian GP:ssä 1956, missä hän ajoi kolmanneksi. Kaudet – olivat Flockhartille tuloksiltaan heikkoja eikä hän kerännyt näiden aikana yhtään MM-pistettä. Hän kuitenkin voitti Snettertonissa järjestetyn sarjan ulkopuolisen osakilpailun Silver City Trophyn (tunnettu myös nimellä Snetterton F1) vuonna 1959. Flockhart ajoi F1-uransa viimeisen MM-pisteen sijoittumalla kuudenneksi Ranskan GP:ssä 1960. === Kestävyysajot === Flockhart ajoi F1-sarjan ohessa myös urheiluautoja sekä kestävyysajoja. Hän voitti vuoden 1956 Le Mansin 24 tunnin ajon Ecurie Ecosse -tiimissä Ninian Sandersonin kanssa. Hän voitti myös seuraavana vuonna yhdessä Ivor Buebin kanssa. === Onnettomuudet ja kuolema === Flockhartin kilpa-autoilijan uraa varjostivat useat onnettomuustilanteet. Kaudella ajetussa Ranskan GP:ssä Flockhart lensi ulos autostaan ja sai murtumia jalkaansa. Vuonna 1958 Flockhartin urheiluauto kolaroi ambulanssin kanssa ja syttyi tuleen, minkä seurauksena Flockhart ei voinut selkävaivojen vuoksi osallistua saman vuoden Le Mansin 24 tunnin ajoon. Elämänsä loppuvaiheessa Flockhart omistautui kilpa- ajamisen lisäksi lentokoneille ja hän yritti kahdesti rikkoa lentonopeusennätyksen Sydney-Lontoo lentoreitillä. Ensimmäinen yritys vuonna 1961 epäonnistui huonojen sääolosuhteiden vuoksi ja toinen päättyi lento- onnettomuuden aiheuttamaan kuolemaan vuonna 1962. Flockhartin tuhkat siroteltiin lentokoneella hänen kotiseudulleen Skotlantiin. == Muuta == Flockhart oli koulutukseltaan insinööri ja hän työskenteli ennen kilpa-ajajan uraansa armeijan teknisellä osastolla toisen maailmansodan aikana ja siviilissä edinburghilaisessa tekstiilitehtaassa. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Brittiläiset lentäjät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet Luokka:Lento- onnettomuudessa kuolleet
Sulka (kirjailija)

Henrik Jakob Matikainen, kirjailijanimeltään Sulka (25. heinäkuuta 1842 Parikkala – 15. helmikuuta 1914 Parikkala) oli suomalainen kirjailija. Matikainen toimi kouluolojen tutkijana Pietarissa ja Inkerissä. == Teoksia == * Lu'ennoita vanhantestamentin biblianhistorian selitykseksi kansakoulussa, 1 vihko. Tekijä, Porvoo 1887. * Hengen taistelu ainetta vastaan : tutkimuksia ja mietteitä. Aura, Turku 1896. * Salmen Matti : kertomus elämästä, "Wiipurille" kirjoitti Sulka. Viipuri 1902. * Karkuri. Tosiperäinen kertomus "Vanhasta Suomesta". Gummerus 1913. == Lähteet == * Suomen kirjailijat tietokanta Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Todennäköisyysamplitudi

Todennäköisyysamplitudi on kvanttimekaniikassa aaltofunktion amplitudia kuvaava kompleksiluku. Aaltofunktion avulla siis kuvataan, millä todennäköisyydellä hiukkanen löytyy tietystä paikasta \scriptstyle x. Kun todennäköisyystiheys paikan suhteen merkitään \scriptstyle |\Psi(x)|^2, voidaan todennäköisyysamplitudi merkitä \scriptstyle \Psi(x). Todennäköisyysamplitudin käsite juontaa juurensa vuodesta 1926, jolloin Max Born esitti tulkintansa, että Schrödingerin yhtälön aaltofunktion amplitudin neliö esittää todennäköisyystiheyttä ja aaltofunktion amplitudi on todennäköisyysamplitudi. ==Yhtälöitä== ===Normalisointi=== Todennäköisyys, että kvanttimekaaninen hiukkanen löytyy jostain kohdasta avaruutta, on yksi. Täten on pädettävä normalisaatio :\int_{-\infty}^{+\infty} |\Psi(x)|^2 dx = 1, missä siis \scriptstyle \Psi(x) on todennäköisyysamplitudi. ===Bra-ket- esitys=== Todennäköisyysamplitudi voidaan esittää myös bra-ket-merkinnällä seuraavasti: \Psi(x) = \langle x|\Psi\rangle \,\\! . == Lähteet == Luokka:Kvanttimekaniikka
A.O.D.

A.O.D. eli Altars of Destruction on suomalainen, Kauhajoella vuonna 1986 perustettu Bay Area thrash metal -tyyppistä thrash metalia soittava yhtye. A.o.D. hajosi vuonna 1989 ja palasi takaisin yhteen kokeilumielessä väliaikaisilla kokoonpanoilla vuonna 2008. Junnu Mäki erosi yhtyeestä 2009. Yhtyeen uusi ja oikeastaan ensimmäinen studioalbumi Gallery of Pain julkaistiin vuonna 2010 kokoonpanolla Kimmo Osmo (kaikki kitarat), Pasi Osmo (basisti), Jussi Samppala (rummut) ja Mika Luoma (laulu). == Jäsenet == * Mika Luoma – laulu (1987–2011, 2013-) * Kimmo Osmo – kitara * Jussi Arkela – kitara * Pasi Osmo – basso * Jussi Samppala – rummut === Entiset jäsenet === * Mika Ahlqvist – kitara (1987–1988) * Jukka Sandberg – rummut (1987–1988) * Junnu Mäki – kitara (1988) * Timo Kivikangas – kitara (1988-89) * Juhani Mäenpää – rummut (1988–1989) * Jarno Samppala - laulu (2011-13) == Diskografia == ;Studioalbumit * ;Kokoelma-albumit * EP:t * ;Demot * * ==Aiheesta muualla== * * * A.O.D. Youtubessa Luokka:Suomalaiset thrash metal -yhtyeet
Hallintomenettely

Hallintomenettely tarkoittaa viranomaisessa tapahtuvaa hallintoasian käsittelyä, jota koskevat säännökset sisältyvät Suomessa hallintolakiin (434/2003).Factum, Weilin+Göös 2003–2005. Hallintomenettely on hallinto- oikeudellinen käsite, mutta se on periaatteiltaan yhteydessä yleiseen prosessioikeuteen. Hallintomenettelyyn ei sisälly hallintolainkäyttö, lainsäädäntöasiat eikä yksityisoikeudelliset asiat. Esimerkiksi julkisyhteisön tekemä kiinteistön kauppa ei ole hallintomenettelyä, mutta sitä edeltävä viranomaiskäsittely kuuluu hallintomenettelyn piiriin. Sitä ovat myös oikeushallintoasiat, kuten virkanimitykset.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 184–187. Hallintomenettelyyn kuuluu asian vireillepano, valmistelu, esittely ja päätöksenteko, jonka jälkeen päätös annetaan tiedoksi asianosaiselle. Se päättyy yleensä päätöksen täytäntöönpanoon, johon voi liittyä tehosteiden, kuten uhkasakon, käyttö. Kaikissa vaiheissa viranomaisella on velvollisuus neuvoa asianosaista. ==Säädöspohjan historia Suomessa== Hallintolain edeltäjä oli hallintomenettelylaki (598/1982), jota ennen hallintomenettelyn säädöspohja oli hajanaista ja monin osin puutteellista. Asiaa sääntelivät lähinnä oikeudenkäymiskaaren yleiset periaatteet ja sääntelemättömissä kohdissa turvauduttiin yleisiin hallinto-oikeudellisiin periaatteisiin ja virkamiesten harkintaan. Eräitä hallintomenettelyn osa-alueita varten säädettiin yleislakeja jo itsenäisyyden ajan alussa, mutta yleinen hallintomenettelylaki säädettiin vasta 1980-luvulla. Hallintomenettelyn osa- alueita sääntelivät * kielilaki, 148/1922 * laki julkisista kuulutuksista, 34/1925 * laki yleisten asiakirjain julkisuudesta, 83/1951 * laki tiedoksiannosta hallintoasioissa, 232/1966 * kunnallislaki, 642/1948 * kunnallislaki, 953/1976 * kuntalaki, 365/1995 * henkilörekisterilaki, 471/1987 * uhkasakkolaki, 1113/1990 * ympäristölupamenettelylaki, 735/1991 * Laki Suomen hallitusmuodon muuttamisesta (969/1995, 16 §) sisälsi säännöksen siitä, että jokaisella oli oikeus saada asiansa käsitellyksi asianmukaisesti ja ilman aiheetonta viivytystä. Pykälän mukaan lailla turvattiin hyvä hallinto, johon kuuluu käsittelyn julkisuus sekä oikeus tulla kuulluksi, saada perusteltu päätös ja hakea muutosta. ==Lähteet== Luokka:Hallinto-oikeus
Stefanos (piispa)

Stefanos (alun perin Christakis Charalambides, s. 29. huhtikuuta 1940 Bukavu, Belgian Kongo) on Tallinnan jo koko Viron metropoliitta ja Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämies. Stefanos syntyi Belgian Kongossa kyproksenkreikkalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä Louvainissa Belgiassa ennen kuin päätti lähteä pappisuralle ja siirtyi opiskelemaan Pariisiin Pyhän Sergein instituuttiin vuonna 1960. Hän opiskeli samanaikaisesti myös Sorbonnen yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja erikoistui erämaaisiin. Valmistuttuaan teologian maisteriksi hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1963 ja papiksi 1968. Vuonna 1987 hänet vihittiin piispaksi ja nimitettiin Ranskan metropoliittakunnan apulaispiispaksi, joka vastasi Etelä-Ranskan seurakunnista. Piispana toimiessaan Stefanos tuotti ortodoksisuudesta ohjelmia Ranskan radioon ja kirjoitti kaksi kirjaa sekä satoja ortodoksista teologiaa käsitteleviä artikkeleita. Vuonna 1999 ekumeeninen patriarkka nimitti Stefanoksen Viron ortodoksisen kirkon edustajien pyynnöstä Viron apostolisen ortodoksisen kirkon päämieheksi virkaa tilapäisesti hoitaneen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispan Johannesta seuraajaksi. Viron presidentti Lennart Meri tuki Stefanoksen valintaa. Stefanos on Viron ortodoksien piirissä arvostettu johtaja, mutta piispan välit Moskovan patriarkaattiin ja venäläisiin ortodokseihin on säilynyt ongelmallisena. == Lähteet == Luokka:Virolaiset piispat Luokka:Ortodoksiset piispat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sui generis

Sui generis on latinankielinen ilmaus, joka tarkoittaa ”omaa lajiaan” tai kirjaimellisesti ”omaa sukuaan”. Se on peräisin skolastisesta filosofiasta, jossa sillä tarkoitettiin ideaa tai entiteettiä, jota ei voitu lukea osaksi jotain suurempaa käsitettä. Nykyään termiä on käytetty muun muassa biologiassa, oikeustieteessä, politiikan tutkimuksessa ja sosiologiassa. Esimerkiksi taksonomiassa sui generis viittaa sellaiseen lajiin, jota vastaa suku, johon ei kuulu muita lajeja. ==Lähteet== Luokka:Filosofian termit Luokka:Latinankieliset fraasit Luokka:Ontologia Luokka:Skolastiikka
Febe Ingman

Febe Johanna Ingman (sukunimi vuodesta 1897 Rancken; 26. joulukuuta 1861 Purmo – 16. kesäkuuta 1914 Vaasa) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija. Ingmanin vanhemmat olivat Teuvan kirkkoherra Wilhelm Ingman (1820–1875) ja tämän 2. puoliso Emma Ottilia Schalin. Hänen veljään olivat arkkipiispa Lauri Ingman sekä pappi ja nuortenkirjailija Alfred Emil Ingman. Febe Ingman toimi opettajana Gamla Vasa flickskolanissa. Vuonna 1897 hän meni naimisiin Lapväärtin kirkkoherran Axel Gunnar Ranckenin kanssa. == Teoksia == * Sagonystanet : tomtarnas i Gamla Vasa berättelser. Otava 1891 == Lähteet == * Suomen kirjailijat tietokanta * Ingman-suvun jälkelästaulut Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Messukylän Toverit

Messukylän Toverit ry (MesTo) on tamperelainen vuonna 1915 perustettu urheilun yleisseura, jonka menestynein laji on tyttöjen ja naisten lentopallo. Vuonna 2013 emoseura eriytti naisten lentopallon ykkössarjatoiminnan omaksi seurakseen, ja Mesto Tampere ry syntyi. Kauden 2014–2015 päätteeksi edustusjoukkue voitti helsinkiläisjoukkue HEL Volleyn ykkössarjan finaalissa voitoin 3-0 ja sai mahdollisuuden anoa paikkaa lentopallon naisten Mestaruusliigassa kaudelle 2015–2016. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Mesto Tampere Luokka:Suomalaiset lentopalloseurat Luokka:Tamperelaiset urheiluseurat Toverit Luokka:Vuonna 1915 perustetut urheiluseurat Luokka:Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenseurat
Live (Dingo)

__NOTOC__ Live on 14. lokakuuta 2009 julkaistu Dingon live-albumi. Albumin sisältö on äänitetty Turussa Down by the Laituri-festivaaleilla kesällä 2009.CD-levyn kansiliite. Albumilla on bonuskappaleena uusi studiolevytys "Indiana". == Kappaleet == Kaikkien kappaleiden sävellys ja sanoitus Neumann, ellei toisin mainita. # (säv. Robert Engstrand) # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Pertti Neumann – laulu * Erik Valkama – kitara * Vesa Kuhlman – bassokitara * Robert Engstrand – kosketinsoittimet * Ville Siuruainen – rummut === Tuotanto === * Risto Asikainen – tuottaja * Risto Asikainen ja Mikki Järvenpää – äänitys * Arttu Volanto – miksaus * Svante/Chartmakers – masterointi * Markku Alkio – kuvat * Christian Vaarapuro – kannen piirrokset * Tero Jämsä – ulkoasu (”layout”) == Lähteet == Luokka:Vuoden 2009 konserttitallenteet Luokka:Dingon konserttitallenteet
Mielihyväperiaate

Mielihyväperiaate on periaate, jonka mukaan ihminen pyrkii maksimoimaan olosuhteissa mahdollisen mielihyvän.http://personal.inet.fi/koti/vexom/ihmi.htm Sigmund Freudin mukaan vastakohta libidon mielihyväperiaatteelle on niin sanottu todellisuusperiaate, jonka ohjaamana sopeutuminen ympäristön tosiasioihin tapahtuu.http://www.uta.fi/tyt/avoin/verkko- opinnot/sosiaalipsykologia/freud.html == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Uskontopsykologia: Psyyken kivulias kehitys Luokka:Sigmund Freudin teoriat
Todellisuusperiaate

Todellisuusperiaate eli realiteettiperiaate on Sigmund Freudin mukaan periaate, jonka ohjaamana sopeutuminen ympäristön tosiasioihin tapahtuu.http://www.uta.fi/tyt/avoin/verkko- opinnot/sosiaalipsykologia/freud.html == Lähteet == == Aiheesta muualla == * 4.2.1. Psyyken kivulias kehitys. Luokka:Sigmund Freudin teoriat
Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko

thumb|350px|Tallinnan Aleksanteri Nevskin katedraali on Moskovan patriarkaatin alaisen Viron ortodoksisen kirkon hallinnassa. Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko (, ) on toinen Viron ortodoksisista kirkoista. Kirkko on Moskovan patriarkaatin alainen autonominen kirkko ja sen päänä toimii metropoliitta Korneli. Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkkoon kuuluu 31 seurakuntaa ja 57 papiston jäsentä, joista 43 on pappeja ja 14 diakoneja. Kirkossa on vajaa 200 000 jäsentä, joten se on suurin Virossa toimiva kirkkokuntahttp://rus.postimees.ee/?id=208649 . Siihen kuuluu myös merkittävä Pühtitsan nunnaluostari. Toinen Virossa toimiva ortodoksinen kirkko on Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alainen Viron apostolinen ortodoksinen kirkko. Viron ortodoksinen kirkko sai autonomian vuonna 1920 ja siirtyi vuonna 1923 Konstantinopolin patriarkaatin alaisuuteen yhdessä Suomen ortodoksisen kirkon kanssa, sillä Moskovan patriarkaattiin oli vaikea pitää yhteyttä.Palli Kun Neuvostoliitto miehitti Viron, kirkon autonomisuus otettiin pois ja siitä tuli Moskovan patriarkaatin alainen piispakunta vuonna 1941. Saksalaismiehityksen aikaan 1941-1945 kirkko liittyi Konstantinopoliin, kunnes uuden neuvostomiehityksen alkaessa kirkko siirtyi taas Moskovan alaisuuteen 1945. Moskovan mukaan kirkko siirtyi patriarkaatin alaisuuteen vapaaehtoisesti, ilman painostusta.Ketola, Laitila 1996 Viron itsenäistyttyä uutta yhteiskuntaa rakennettiin "jatkuvuuden periaatteella", jossa yksilöiden ja yhteisöjen oikeudet ja velvollisuudet perustuvat tilanteeseen ennen neuvostomiehitystä vuonna 1940. Tämän vuoksi kirkon omaisuuden katsottiin kuuluvan Tukholmassa pakolaiskirkkona toimineelle Viron Konstantinopolin alaiselle autonomiselle kirkolle, joka palasi takaisin Viroon vuonna 1993. Osa ortodoksisista seurakunnista ei kuitenkaan halunnut liittyä Konstantinopolin alaiseen autonomiseen kirkkoon ja seurasi yhdeksän vuoden jakso, jolloin näiden seurakuntien juridinen asema oli maassa epäselvä. Vuonna 2002 Viron sisäasiainministeriö rekisteröi Moskovan yhteyteen jääneet seurakunnat uskonnolliseksi yhdyskunnaksi nimeltä Moskovan patriarkaatin Viron ortodoksinen kirkko. Tallinnan ja koko Viron metropoliitaksi nimettiin vuonna 2018 entinen Verajan arkkipiispa Jevgeni. Viro kieltäytyi jatkamasta kirkon metropoliitta Jevgenin oleskelulupaa pitäen häntä turvallisuusuhkana ja hänet määrättiin poistumaan maasta 6. helmikuuta 2024 mennessä.https://orthochristian.com/158294.html https://ocpsociety.org/estonia-declines-residence-permit-extension-for- metropolitan-evgeny-of-tallinn-and-all-estonia/ == Lähteet == * Mikko Ketola ja Teuvo Laitila: Viron ortodoksien tie kriisiin - katsaus Moskovan ja Konstantinopolin näkemyseroihin Viron ortodoksisen kirkon historiasta. Teologinen Aikakauskirja 3/1996. verkossa. * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Kristinusko Virossa Luokka:Moskovan patriarkaatti
Kaarina Buure-Hägglund

Ritva Kaarina Buure-Hägglund (s. 16. kesäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen juristi (OTT) ja virkamies, joka nousi ensimmäisenä naisena kenraalikuntaan ottaessaan helmikuussa 1996 vastaan Puolustusvoimien asessorin eli johtavan juristin viran. Asessori on siviilivirka, joka osastopäällikkönä rinnastettiin vuoteen 2008 asti kenraalin arvoiseksi. Ennen puolustusministeri Anneli Tainan 1995 suorittamaa nimitystä Buure-Hägglund toimi Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa kansainvälisen yksityisoikeuden, erityisesti ulkomaankaupan oikeuden apulaisprofessorina. Kontaktin Puolustusvoimiin Buure-Hägglund loi toimiessaan puheenjohtajana naisten asepalvelusta selvittäneessä toimikunnassa. Hänellä oli taustallaan myös pitkähkö ura oikeusministeriössä, muun muassa lainsäädäntöjohtajana. Buure- Hägglund oli vuonna 2001 ehdolla eduskunnan oikeusasiamieheksi. Tehtävään valittiin lopulta apulaisoikeusasiamies Riitta-Leena Paunio. 27. marraskuuta 2001 järjestetyssä äänestyksessä Paunio sai 170 ääntä, 5 äänesti tyhjää ja 3 hylättiin, koska olivat äänestäneet Buure-Hägglundia, joka oli peruuttanut hakemuksensa kirjeitse 16. marraskuuta 2001. Juuri ennen hakemuksen poisvetämistä perustuslakivaliokunta oli asettunut yksimielisesti Paunion kannalle. Syksyllä 2001 Buure-Hägglund palasi Helsingin yliopistoon, jossa hän ryhtyi hoitamaan dosentuuria. ==Helsingin yliopistossa== *Oikeustieteen kandidaatti, 1960-luvulla *Oikeustieteen tohtori, 1978 *Kansainvälisen yksityisoikeuden dosentti 9.4.1979–1987 *Kansainvälisen yksityisoikeuden apulaisprofessori 1987–1.2.1996 *Kansainvälisen yksityisoikeuden dosentti 2.10.2001– ==Kirjallisuutta== *Buure-Hägglund, Kaarina: Nainen kenraalikunnassa. Edita, 2001. ISBN 951-37-3325-4 *Buure-Hägglund, Kaarina: Suomen kriisilainsäädäntö. WSOY, 2002. ISBN 978-95-1670091-8 *Buure-Hägglund, Kaarina: Irtaimiin esineihin kohdistuvat reaalivakuudet kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta. Suomen lakimiesyhdistys, 1978. ISBN 951-90-6889-9 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Diakoninkynttilä

Diakoninkynttilä on ortodoksisen kirkon jumalanpalvelusväline. Diakoninkynttilä on mehiläisvahasta tehty noin 3 cm paksu ja 80 cm pitkä kynttilä, johon voidaan liittää erillinen metallinen tai puinen kahva. Joissakin seurakunnissa on myös metallisia tai puisia kynttilänvarsia, joihin liitetään ylimmäksi 2 cm paksu kirkkokynttilä. Diakoni kantaa tätä kynttilää oikeassa kädessään osallistuessaan suitsutuksiin tai saattoihin. Diakoni kulkee aina papin tai piispan edellä, koska ajatus on, että hän näyttää valoa varsinaiselle palveluksen toimittajalle. ==Lähteet== * Arkkimandriitta Arseni: Ortodoksinen sanasto Luokka:Ortodoksisen kirkon käytännöt
Marika Laijärvi

Marika Aurora Laijärvi (ent. Uskali, s. 12. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Laijärvi on valmistunut filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan saksan kieli ja kulttuuri. Hän on työskennellyt saksan kielen opettajana ja lasten- ja nuortenkirjakriitikkona. == Teokset == * * * * == Palkinnot ja tunnustukset == * Finlandia Junior -palkintoehdokkuus 2004 (Hopeanorsu) * Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus 2006 (Pietari, Nella ja kulmakunnan kauhu) * Lasten LukuVarkaus -palkinto 2007 (Pietari, Nella ja kulmakunnan kauhu) * Topelius-palkintoehdokkuus 2011 (Vaihtoaskelia) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Marika Laijärvi Suomen Nuorisokirjailijoiden nettimatrikkelissa (Internet Archive) * Marika Laijärvi, Lukukeskus Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Voimasuo

__NOTOC__ Voimasuo on kotimaisen Jääportit-yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2009. Albumin kansien pastellivärimaalaukset on tehnyt Mindy M. Heinonen. == Kappaleet == # # # # # # # == Arvostelut == * Avantgarde-metal.com: suopea Avantgarde-metal.com: Album review * Desibeli.net: Desibeli.net: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jaaportit.net Luokka:Vuoden 2009 albumit Luokka:Jääporttien albumit
Eila-Maija Mirolybov

Eila-Maija Mirolybov (ent. SaksaYlen Elävä arkisto, s. 1943) on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt toimittajana Yleisradiossa ja 1978–1981 Ylen uutisten uutisankkurina ja sitten Ortodoksiviesti-lehden päätoimittajana. Mirolybov jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2003. Hän on pitkän toimittajauransa aikana ollut mukana televisiolähetyksissä selostamassa lukuisia kuninkaallisia tapahtumia, ja häntä pidetäänkin siksi erityisesti Euroopan kuningasperheiden asiantuntijana. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Suomalaiset uutisankkurit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vastaava toimittaja

Vastaava toimittaja on Suomessa laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä (13. kesäkuuta 2003/460) määrittämä tehtävä. Lain mukaan julkaisijan tulee määrätä aikakautiselle julkaisulle (aikakauslehdelle tai vastaavalle) ja verkkojulkaisulle vastaava toimittaja, jonka tehtävänä on johtaa ja valvoa toimitustyötä, päättää aikakautisen julkaisun, verkkojulkaisun tai ohjelman sisällöstä sekä muusta lain määräämästä. Hänen tulee olla viisitoista vuotta täyttänyt henkilö, joka ei ole konkurssissa ja jonka toimintakelpoisuutta ei ole rajoitettu. Tieto vastaavasta toimittajasta on merkittävä julkaisuun. Laki sallii myös useiden vastaavien toimittajien määräämisen. Tällöin määritellään yleensä kullekin henkilölle oma vastuualue. Painovapauslaissa vuodelta 1919 käytettiin termiä päätoimittaja.: esim. "Jokaisessa aikakautisen painokirjoituksen numerossa tai vihossa pitää olla päätoimittajan nimi ilmoitettuna. Jos niin ei ole laita, rangaistakoon päätoimittajaa enintään [viidensadan markan] sakolla." Vuoden 2003 Lakiuudistus muutti oleellisesti rikollisesta julkaisutoiminnasta annettavia rangaistuksia: päätoimittajan vastuuta pienennettiin siinä tapauksessa että hän ei ole laiminlyönyt tehtäviään, ja hänen alaisuudessaan työskentelevien vastuu lisääntyi. Tapauksissa, jossa vastaavan toimittajan laiminlyönti johtaa virheellisen tiedon julkaisemiseen, voidaan tämä tuomita päätoimittajarikkomuksesta sakkoon. Vastaavan toimittajan ei tarvitse olla päätoimittaja vaan hän voi olla myös keskijohtoon kuuluva tai rivitoimittaja. == Lähteet == Luokka:Media-alan ammatit