EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Quenten Doolittle

Quenten Doolittle (21. toukokuuta 1925 Elmira, New York – 9. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen säveltäjä, viulisti, alttoviulisti ja pedagogi. Hän opiskeli Ithaca Collegessa, Indianassa ja Eastman School of Musicissa, Rochesterissa. Hän sai viulistina oppia yksityisesti Hugo Kortscahkilta ja Paul Stassevitchilta Yhdysvalloissa. Hän opiskeli alttoviulunsoittoa vuosina 1967–1968 Peter Schidlovin johdolla Lontoossa ja sävellystä 1974–1975 John Weinzweigin johdolla Torontossa.The Canadian Encyclopedia: Quenten Doolittle Doolittle muutti Kanadaan vuonna 1960 ja sai sen kansalaisuuden 1969. Hän opetti vuosina 1960–1988 Calgaryn yliopistossa sävellystä, musiikin historiaa ja kamarimusiikkia. Hänellä oli jo aiempaa opetuskokemusta 1950-luvun loppupuolelta Pohjois-Dakotasta. Doolittle oli Calgaryn filharmonisen orkesterin ensimmäinen alttoviulisti 1965–1972. Hän soitti myös monien muiden orkesterien ja kamarimusiikkikokoonpanojen kanssa. == Ura säveltäjänä == Doolittle aloitti säveltämisen vuonna 1965. Hän on sävellysurallaan tehnyt usein yhteistyötä teatterien kanssa. Hän on hyödyntänyt monenlaisia tekniikoita, kuten laajennettua tonaalisuutta, sarjallisuutta ja improvisaatiota. Hänen teoksiinsa lukeutuvat Fantasy on Sumer is icumen in jousiorkesterille (1971) ja pianoteos You Need Not Fail. Hän on myös oopperasäveltäjä. Ensimmäinen hänen oopperoistaan oli Charlie the Chicken, joka kantaesitettiin Toronto Free Theatressa vuonna 1974.Canadian Music Centre: Quenten Doolittle: Biography == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset viulistit Luokka:Yhdysvaltalaiset viulistit Luokka:Kanadalaiset alttoviulistit Luokka:Yhdysvaltalaiset alttoviulistit Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Lista

Lista voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: * luettelo eli lista * linkitetty lista, eräs tietorakenne * musiikkilista eli levymyyntitilasto * kapea puukaistale, rima * Yleisradion lista, 1968–1970 lähetetty suosittu radio-ohjelma * Lista TOP 40, televisiossa Yle TV1-kanavalla vuosina 1994–1999 ja 2003 esitetty musiikkiaiheinen makasiiniohjelma * Lista, niemi ja entinen kunta Norjassa * Lista, perhossuku * Alberto Lista (1775–1848), espanjalainen kirjailija ja lyyrikko
Nihkolas Valkeapää

Nihkolas Valkeapää on enontekiöläinen lääketieteen kandidaatti ja poromies. Hänet valittiin jäseneksi Saamelaiskäräjille Enontekiöltä kaudelle 2012–2015 ja varajäseneksi kaudelle 2016–2019. Vuonna 2013 hän oli Sámi Nuorat -yhdistyksen hallituksen varajäsen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset saamelaispoliitikot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Veikko Guttorm

Veikko Armas Johannes Guttorm, , (s. 1946) on nuorgamilainen eläkkeelle jäänyt rajavartija, pitäjänneuvos ja saamelaispoliitikko. Guttorm valittiin Saamelaiskäräjille kaudelle 2012–2015. Vuonna 2012 hänet valittiin edustamaan Saamelaiskäräjiä Kirkolliskokouksessa. Hän on ollut pitkään myös Utsjoen kunnanvaltuustossa. Hän on ollut sekä valtuuston että kunnanhallituksen puheenjohtaja. Hän on ollut myös Keskustan Lapin piirin hallituksen jäsen. Vuonna 2005 Guttorm kuitenkin valittiin valtuustoon Saamelaislistalta eikä Keskustan edustajana. Samalla hän menetti kunnanhallituksen puheenjohtajuuden. Toimiessaan kunnanvaltuuston puheenjohtajana Guttorm vaihtoi kokouskieleksi saamen. Guttorm on kasvanut Tenon rannalla Jalvessa yhdeksänlapsisessa perheessä, jossa lohi oli tärkeä ravinnon ja tulojen lähde. == Lähteet == Luokka:Saamelaiskäräjien jäsenet (Suomi) Luokka:Utsjoen kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anne Nuorgam

Mirva _Anne_ Marjatta Nuorgam (s. 1964) on suomalainen saamelaispoliitikko. Hän on saamelais­käräjien jäsen vuodesta 2000 lähtien. Hän on toiminut myös saamelaisneuvoston puheenjohtajana. Koulutukseltaan Nuorgam on oikeustieteiden maisteri ja toimii Lapin yliopistossa julkisoikeuden, erityisesti saamelaisoikeuden tutkijana. Hän tekee väitöstutkimusta saamelaisten kalastusoikeuksista Tenon vesistössä. Hän voitti Lapin käräjäoikeudessa yhdessä kolmen muun saamelaisen kanssa saamelaisten kalastusasiaa koskevan oikeusjutun. Käräjäoikeuden päätöksen mukaan syytteet Utsjoen saamelaisia vastaan kalastuslain rikkomisesta ovat perustuslain vastaisia. Anne Nuorgam on YK:n alku­peräis­kansojen pysyvän foorumin jäsen kaudella 2017–2019. Hän edustaa pysyvässä foorumissa arktisia alku­peräis­kansoja, saamelaisia ja inuitteja. Hän aloitti pysyvän foorumin puheenjohtajana 22. huhtikuuta 2019. == Lähteet == Luokka:Saamelaiskäräjien jäsenet (Suomi) Luokka:Suomalaiset saamelaispoliitikot Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Raymond Daveluy

Joseph Eugène Raymond Marie Daveluy (23. joulukuuta 1926 Victoriaville, Quebec – 1. syyskuuta 2016) oli kanadalainen urkuri ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa vuonna 1937 isänsä johdolla ja jatkoi niitä opiskelemalla vuosina 1939–1946 musiikin teoriaa Gabriel Cussonin ja 1942–1948 urkujensoittoa Conrad Letendren johdolla. Vuonna 1948 Daveluy voitti Prix d’Europen. Hän jatkoi urkujensoittojen opiskelua New Yorkissa Hugh Gilesin johdolla.Canadian Music Centre: Raymond Daveluy: Biography Daveluy aloitti vuonna 1946 esiintymisen resitaaleissa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hän esiintyi myös solistina orkesterin kanssa, osallistui useille festivaaleille ja toimi useiden kirkkojen urkurina. Daveluylla oli myös merkittävä ura pedagogina. Hän oli vuosina 1965–1971 Académie de musique du Québecin puheenjohtajana sekä vuosina 1967–1970 Conservatoire de musique du Québecin avustavana johtajana ja 1974–1978 sen johtajana. Vuosina 1970–1974 Daveluy johti Trois-Rivièresin konservatoriota. Hän toimi tuomarina useissa kansainvälisissä urkukilpailuissa eri maissa. Daveluyn oppilaita olivat Pierre-Yves Asselin, Paul Crawford, Mireille Lagacé, Lucienne L’Heureux-Arel ja Rachel Laurin. Daveluysta tehtiin vuonna 1980 Kanadan ritarikunnan jäsen. Marie Daveluy oli hänen siskonsa. Hän oli naimisissa pianisti Hilda Metcalfen kanssa, ja hänen isoisänsä Adolphe Daveluy perusti Daveluyvillen lähellä Trois-Rivièresia. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset urkurit Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Asko Länsman

Asko Tapani Länsman (s. 1964) on utsjokelainen poromies, matkailuyrittäjä ja taksiautoilija.Inarilainen 14.8.2019, s. 18. Länsman oli Saamelaiskäräjien varsinainen jäsen 2008–2011 ja 2012–2015. Hänet valittiin uudestaan toimikaudelle 2020–2023. Hän oli Saamelaiskäräjien varajäsen toimikaudella 2016–2019. Tenojoen varresta kotoisin oleva Länsman ei hyväksynyt ajoverkkokalastuskieltoa Tenojoella vuonna 2012. Länsmanin mukaan ajoverkkokalastus on osa Tenon kalastuskulttuuria. Länsmanin omistamat porot ovat menestyneet hyvin porojen kilpa-ajoissa. Länsman on Paliskuntain yhdistyksen hallituksen jäsen ja Saamelaispaliskunnat-yhdistyksen puheenjohtaja. Länsman meni vuonna 2011 naimisiin muusikko Anna Näkkäläjärven kanssa. Hän asuu tämän ja kahden lapsen kanssa Nuorgamissa.Anna rakastui poromieheen: ”Olin niin kyllästynyt sinkkuelämän sähläämiseen, että ajattelin pärjääväni yksin” Kodin Kuvalehti == Lähteet == Luokka:Saamelaiskäräjien jäsenet (Suomi) Luokka:Suomalaiset saamelaispoliitikot Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Punarintakukastaja

Punarintakukastaja (Dicaeum pectorale) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Punarintakukastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Papuankukastaja

Papuankukastaja (Dicaeum geelvinkianum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Papuankukastajaa tavataan Indonesiassa ja Papua- Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen alemmilla korkeuksilla, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Maurice Dela

Maurice Dela (1919 – 1978) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, urkuri ja pianisti. Hän opiskeli vuosina 1943–1947 Montrealin konservatoriossa. Delan varhaistuotanto on pitkälle tonaalista. Hän ei tuntenut vetoa avantgarde- musiikkiin eikä piitannut arvostelijoiden näkemyksistä. Hän itse totesi, että on aina luottanut intuitioonsa ja ettei hän koskaan sitoutunut mihinkään tiukasti määriteltyyn suuntaukseen. Hän kuitenkin sävelsi monesti polytonaalisesti ja lainasi piirteitä sarjallisista tekniikoista.Canadian Music Centre: Maurice Dela: Biography Dela voitti CAPAC-palkinnon teoksista Petite suite maritime ja Ballade (1947). Hänelle myönnettiin Lavalin yliopiston Tricentenary Prize teoksesta Les fleurs de glais vuonna 1952. Vuonna 1960 hän sai CFMTA-palkinnon ensimmäisestä jousikvartetostaan. Hänen sonatiiniaan viululle ja pianolle on esitetty usein niin Kanadassa kuin Euroopassakin, ja vuonna 1970 hänen Scherzonsa esitti Carlos Vargosin johtama Costa Rican sinfoniaorkesteri. Dela toimi vuosina 1951–1965 sovittajana ja säveltäjänä CBC:lle useissa eri ohjelmissa. Vuosina 1965–78 hän toimi musiikin opetuksen johtajana ja valvojana André-Laurendeau Secondary Schoolissa, joka omisti Albert-Phaneuf-auditorion hänen muistolleen kesäkuussa 1978. Dela opetti orkestraatiota Quebecin yliopistossa, Montrealissa vuosina 1973–8. Lisäksi Dela toimi kirkon urkurina Verdunissa ja kirjoitti lukuisia artikkeleita Les Carnets viatoriens -lehteen. Dela sävelsi monia pedagogisia kappaleita muun muassa nokkahuilulle. Hän harmonisoi paljon populaari- ja kansanlauluja, muun muassa Gilles Vigneaultin kappaleita. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset urkurit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Louisiadenkukastaja

Louisiadenkukastaja (Dicaeum nitidum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Louisiadenkukastajaa tavataan Papua-Uudessa- Guineassa. Laji tunnetaan huonosti eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Uudenirlanninkukastaja

Uudenirlanninkukastaja (Dicaeum eximium) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Uudenirlanninkukastajaa tavataan Papua-Uudessa- Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Salomoninkukastaja

Salomoninkukastaja (Dicaeum aeneum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Salomoninkukastajaa tavataan Papua-Uudessa- Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Makirankukastaja

Makirankukastaja (Dicaeum tristrami) eli aiemmalta nimeltään sancristóbalinkukastaja on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Makirankukastajaa tavataan Salomonsaarilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Mustavyökukastaja

Mustavyökukastaja (Dicaeum igniferum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mustavyökukastajaa tavataan Indonesiassa. Lajia on kuvattu laajalle levinneeksi ja yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Siniposkikukastaja

Siniposkikukastaja (Dicaeum maugei) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. == Levinneisyys == Siniposkikukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Sitä on kuvailtu suhteellisen yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Kukastajat
Mustakylkikukastaja

Mustakylkikukastaja (Dicaeum celebicum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mustakylkikukastajaa tavataan Indonesiassa. Lajia on kuvattu laajalle levinneeksi ja yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Verikurkkukukastaja

Verikurkkukukastaja (Dicaeum sanguinolentum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Verikurkkukukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Dicaeum aeruginosum

Dicaeum aeruginosum on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus samana lajina harmaaviirukukastajan kanssa. Dicaeum aeruginosumia tavataan Filippiineillä. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kukastajat
Gene DiNovi

Eugene Salvatore Patrick ("Gene") DiNovi (s. 26. toukokuuta 1928 Brooklyn) on yhdysvaltalainen säveltäjä, lauluntekijä, pianisti ja laulaja, joka on työskennellyt myös Kanadassa. Hän aloitti uransa teini-ikäisenä bebop- pianistina, ja 1940-luvun lopussa hän teki yhteistyötä muiden muassa Henry Jeromen, Joe Marsalan, Boyd Raeburnin ja Stan Hasselgardin kanssa. Hän levytti Benny Goodmanin, Brew Mooren, Aaron Sachsin, Artie Shawin ja Lester Youngin kanssa. 1950-luvun alussa DiNovi soitti Peggy Leen ja Tony Bennettin kanssa sekä vuosina 1955–63 ajoittain Lena Hornen kanssa.The Canadian Encyclopedia: Gene Dinovi DiNovi työskenteli 1960-luvulla pianistina ja sovittajana televisiossa. Hän opiskeli myös sävellystä ja orkestrointia Mario Castelnuovo- Tedescon kanssa, pianonsoittoa Jacob Gimpelin sekä sävellystä Maria di Bonaventuran johdolla. DiNovi vieraili Kanadan Torontossa ensi kertaa Carmen MacRaen säestäjänä vuonna 1971 ja asettui kaupunkiin asumaan 1972. Hän jatkoi uraansa muun muassa sovittamalla ja säveltämällä näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Vuonna 1974 DiNovi oli laulaja Jodie Draken kanssa tähtenä CBC:n Gene and Jodie -ohjelmassa. Hän on juontanut muitakin ohjelmia. DiNovin lauluja ovat sanoittaneet muiden muassa Spence Maxwell, Bob Comstock ja Johnny Mercer. Eräitä hänen kappaleitaan ovat "Brand New Day" ja "I Can Hear the Music". Niitä ovat levyttäneet sellaiset artistit kuin Maurice Chevalier, Doris Day, Percy Faith, Peggy Lee ja Nancy Wilson. DiNovin omia levytyksiä hänen Kanadan-vuosiltaan ovat Softly As I Leave You (1977), Each Day Is Valentine's Day (1984), Ruby & Gene Play George & Ira Gershwin (1984) ja Precious Moment (1990). Vuonna 1991 DiNovi palasi bebopin pariin basisti Dave Youngin ja rumpali Memo Acevedon kanssa. Hän on sittemmin myös levyttänyt Don W. Thompsonin kanssa. Taidemusiikin säveltäjänä DiNovin tuotantoon kuuluvat teokset The Scandinavian Suite No. 1, Divertimento in Blue ja Hommage à Satie. Vuonna 1984 DiNovi alkoi kiertää Kanadaa klarinetisti James Campbellin kanssa. Kaksikko esitti ohjelmistoja, joihin kuului yhdistetysti niin jazzia kuin taidemusiikkiakin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Canadian Music Centre: Gene DiNovi: Biography Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksanteri Karađorđević

Aleksanteri (Aleksandar) Karađorđević (11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1806 Topola, Serbia – 4. toukokuuta (J: 22. huhtikuuta) 1885 Temesvár, Itävalta- Unkari)Alexander Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 15.11.2013. oli Serbian ruhtinas vuosina 1842–1858. == Elämäkerta == Aleksanteri oli serbien turkkilaisvastaista kansannousua johtaneen Karađorđen kolmas poika. Hän joutui asumaan vuosia maanpaossa ja palveli Venäjän armeijassa, mutta pääsi palaamaan Serbiaan Mikael Obrenovićin ollessa hallitsijana ja toimi tämän adjutanttina. Mikaelin syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1842 Serbian kansalliskokous eli skupština valitsi Aleksanterin maan ruhtinaaksi. Muutoksen tyytymättömän Venäjän vaatimuksesta asiasta äänestettiin uudelleen kesäkuussa 1843, mutta lopputulos oli sama. Turkki kieltäytyi tunnustamasta häntä perinnölliseksi ruhtinaaksi, mutta ei muuten puuttunut valintaan.Nordisk familjebok (1910), s. 893–894 Runeberg.org. Viitattu 15.11.2013. Aleksanteri hallitsi yhdessä pienen senaattoriryhmän kanssa. Hänen hallintonsa pyrki kehittämään Serbian koulu- ja oikeusjärjestelmiä sekä rahataloutta, mutta korruption ja väärinkäytösten vuoksi uudistukset herättivät yleistä tyytymättömyyttä. Oppositioasenteen omaksui varsinkin perustuslaillisia uudistuksia toivonut älymystö. Kun eteläisessä Unkarissa nousi vallankumousvuoden 1848 aikana unkarilaisvastainen serbien kapina, Aleksanteri kieltäytyi tukemasta sitä suoraan, mutta salli vapaaehtoisten mennä vapaasti rajan yli Unkariin auttamaan kapinallisia. Krimin sodan aikana Aleksanteri taipui Itävallan vaatimuksiin pidättäytyä Venäjän tukemisesta ja Serbia pysyi näin ollen puolueettomana. Tämä lisäsi hänen epäsuosiotaan, sillä monet serbit kannattivat panslavismia. Pariisin rauha vuonna 1856 tosin lisäsi Serbian vapauksia ja antoi sen asemalle suurvaltojen takeet. Hallitusneuvosto eli senaatti kääntyi juonittelemaan Aleksanteria vastaan, joten hän erotti vuonna 1857 sen johtajat. Kun hän seuraavana vuonna kutsui skupštinan koolle, se asettui heti vaatimaan hänen eroaan. Kokous päätti lopulta Aleksanterin syrjäyttämisestä 23. joulukuuta 1858 ja palautti Miloš Obrenovićin hänen tilalleen ruhtinaaksi. Aleksanteri pakeni Belgradin turkkilaiseen linnoitukseen, mutta kun niin Turkki kuin Itävaltakin kieltäytyivät tukemasta häntä, hän ilmoitti kruunusta luopumisestaan 3. tammikuuta 1859. Aleksanteri vietti loppuikänsä maanpaossa asuen vuoroin Itävallassa ja Valakiassa. Hänen kannattajansa olivat ilmeisesti vastuussa ruhtinas Mikael Obrenovićin salamurhasta vuonna 1868 ja myös Aleksanteria syytettiin osallisuudesta murhasalaliittoon. Syytöksiä ei ole voitu näyttää toteen, mutta hänet tuomittiin silti poissaolevana 20 vuodeksi vankeuteen. ==Lähteet== Luokka:Serbian hallitsijat Luokka:Vuonna 1806 syntyneet Luokka:Vuonna 1885 kuolleet
Pekka Mattila (kirjallisuustieteilijä)

Pekka Ilmari Mattila (24. tammikuuta 1920 Tampere – 9. tammikuuta 2009 Tuusula) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori. Mattila valmistui 1946 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1955. Hänen väitöskirjansa (1954) aiheena oli V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana. Mattila toimi suomen kielen lehtorina Saarijärven yhteiskoulussa 1947–1952, Tyrvään yhteiskoulussa 1952–1954 ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1954–1978. Mattila oli Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1968–1985 ja Tampereen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina 1978–1986. == Teoksia == * V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana : Tutkimus hänen symboleistaan, kielestään ja rytmistään, väitöskirja. WSOY 1954 * Lyriikan avainsanoja. Kirjayhtymä 1963 * Anomalioiden osuus Eeva-Liisa Mannerin lyriikassa. Annales Universitatis Turkusensis. Ser. C 14. 1974 * Sananiekka : kielen ja tyylin opas ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. 1974 * Romaaneja vai novellikokoelmia? : hiukan lajiteoreettista rajankäyntiä. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1974 * Runon rytmi ja merkityssuhteet. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1975 * Uusi sananiekka ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. Kirjayhtymä 1977 * Sosiaalisia linjoja ja sosiaalisten suhteiden tiivistymiä F. E. Sillanpään tuotannossa. Tampereen yliopisto, Kotimainen kirjallisuus, 1978 * Kirjallisuudentutkimuksen avainsanoja. Kirjayhtymä 1984 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Pekka Mattilan muistokirjoitus, Helsingin Sanomat Muistot Luokka:Suomalaiset kirjallisuustieteilijät Luokka:Tampereen yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Vauhtia

Vauhtia on kuvanveistäjä Oskari Jauhiaisen luoma pronssinen suihkukaivoveistos, jonka Lahden kaupunki hankki testamenttivaroin vuonna 1954. Teoksessa on kuvattuna kolme lentävää pääskystä. Veistos syntyi osana kilpailua, jossa etsittiin sopivaa veistosta Lahden kauppatorille. Jauhiainen voitti kilpailun vuonna 1951. Veistoksen teossa Jauhiaista avusti arkkitehti Eero Eerikäinen. Vauhtia-veistos siirrettiin sen alkuperäiseltä paikalta kauppatorilta vuonna 1961 sen nykyiseen sijaintipaikkaan Pikku-Vesijärvelle. Teoksen liikkeen ja lennon on sanottu symboloivan nousukauttaan elävää Lahtea. == Lähteet == Luokka:Lahden patsaat ja veistokset Luokka:Oskari Jauhiainen
Varma Niiranen

Varma Kullervo Niiranen, kirjailijanimi Varma, (19. tammikuuta 1920 Leppävirta – helmikuu 1992 Borås, RuotsiWarkauden Lehden lukijat odottivat Varma Niirasen runoja Varkauden LEhti) oli suomalainen runoilija, sanoittaja ja lehtiavustaja. Niirasen vanhemmat olivat räätäli Kalle Vilho Niiranen ja Adolfina Hämäläinen. Hän oli naimisissa 1944–1977 Elna Maria Mähösen kanssa. Niiranen kävi Varkauden tehtaiden ammattikoulun 1936–1939. Niiranen on sanoittanut Esa Pakarisen säveltämät kappaleet ”Ruukin ruusa”, ”Savonmuan hilman tyttäret” ja ”Syömään ja makkoomaan”. == Teoksia == * Elekee naaroo: Warkauden Lehden ystäville lehden täyttäessä 50 vuotta: runoja. Warkauden Sanomalehti, Varkaus 1969 (nimimerkillä Varma) * Päevän pilikkeet; toimittanut Matti Kanervala, kuvitus Johannes Jauhiainen. Varkauden Sanomalehti, Varkaus 1982 == Palkinnot == * Varkauden kaupungin kirjallisuuspalkinto 1976 ==Huomautuksia == == Lähteet == * (Arkistolinkki) * Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Varma Niiranen * Suomen äänitearkisto: Varma Niiranen === Viitteet === Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Yrjö Klemettinen

Yrjö Johannes Klemettinen (14. helmikuuta 1920 Oulu – 6. heinäkuuta 2004 Oulu) oli suomalainen näytelmäkirjailija. Klemettinen työskenteli latojana ja faktorina Kirjola oy:n kirjapainossa ja Oulun kirjateollisuus oy:ssä sekä faktorina, ylifaktorina ja kirjapainon johtajana 1955–1969 Pohjois-Karjalan kirjapaino oy:ssä. Klemettinen kirjoitti näytelmiä ja radiokuunnelmia sekä lisäksi novelleja, runoja ja lehtipakinoita. == Näytelmiä == * Taivaan ja maan helmet. 1961 * Kuolleita kukkia. 1963 * Aurinkoa ja jäätä. 1965 * Kaikki sateenkaaren värit. 1970 * Pohjoinen satama. 1974 * Pelin säännöt. 1975 * Pohjoisesta tuulee. 1975 * Ihmisen hinta. 1976 * Kansan puolesta. 1977 * Ohi taivaan ja meren. 1977 * Verenpunainen ruusu. 1977 (uusi versio näytelmästä Ohi taivaan ja meren) * Ja väkivallasta.... 1977 * Sodan siemenet. 1978 * Perhonen. 1979 * Leikkipuisto. 1981 * Elisen varjot. 1982, 1991 * Soraniityt. 1982 * Viattomat leikit. 1982 * Pieni prinsessa ja uljas gladiaattori. 1984 * Ihmisiä välimaastossa. 1985 * Perhosten tanssit. 1986 * Sodan sirpaleita. 1990, 1993 * Perämeren rakkausdraama. 1991, 1993 * Taivaanrannan maalari. 1993 == Radiokuunnelmia == * Kyttyrä. 1954 * Tämä ja se toinen maailma. 1957 * Huomenna on iloinen päivä. 1957 * Vanhan miehen viimeinen uni. 1969 * Korkealle : radionovelli. 1960-luvulla == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Yrjö Klemettinen * Näytelmät.fi : Yrjö Klemettinen Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Mikael Obrenović

Mikael Obrenović (; 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1823 Kragujevac – 10. kesäkuuta (J: 29. toukokuuta) 1868 Kosutnjak, lähellä Belgradia)Michael III Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 15.11.2013. (viite päivitetty 26.2.2020) oli Serbian ruhtinas vuosina 1839–1842 ja 1860–1868. Hänet salamurhattiin vuonna 1868. == Elämäkerta == Mikael oli ruhtinas Miloš Obrenovićin toiseksi vanhin poika, ja hän peri kruunun vanhemman veljensä Milanin kuoltua 8. heinäkuuta 1839. Saatuaan Osmanien valtakunnan hyväksynnän hän astui hallitsijan tehtäviin seuraavana vuonna, mutta hänet syöstiin vallasta vuonna 1842 senaattori Vučićin johtaman kapinan seurauksena. Sen jälkeen hän eli maanpaossa ja matkusteli, mutta pääsi palaamaan Serbiaan, kun hänen jo aiemmin syrjäytetty isänsä palautettiin valtaistuimelle vuonna 1858. Mikael toimi sen jälkeen armeijan ylipäällikkönä ja kohosi uudelleen Serbian ruhtinaaksi isänsä kuoltua 26. syyskuuta 1860.Nordisk familjebok (1914), s. 422–423 Runeberg.org. Viitattu 15.11.2013. Mikael oli saanut länsimaisen koulutuksen ja osoittautui valistuneeksi hallitsijaksi, joka pyrki edistämään oikeusvaltion kehittämistä aiemman despoottisen hallinnon sijaan. Vuonna 1861 hyväksytty uusi perustuslaki toisaalta lisäsi ruhtinaan valtaoikeuksia, ja vähitellen hänen hallintonsa muuttui itsevaltaisemmaksi. Mikaelin valtakaudella perustettiin vakinainen asevelvollisuusarmeija (1861), valtion hypoteekkipankki (1862), Serbian oppineiden seura (1864) ja kansallisteatteri sekä otettiin käyttöön oma valuutta (1868). Eurooppalaisten suurvaltojen tuella Mikael onnistui vähitellen irrottamaan Serbian osmanien valtapiiristä. Vuonna 1867 turkkilaiset joutuivat luopumaan viimeisistä linnakkeistaan ja vetivät sotajoukkonsa kokonaan pois Serbiasta. Mikael pyrki myös yhdistämään eteläslaavit turkkilaisvastaiseksi Balkanin liitoksi, mutta tämä liitto hajosi pian hänen kuoltuaan. Ruhtinas Mikael erosi ensimmäisestä vaimostaan Julia Hynuadista avioliiton lapsettomuuden vuoksi ja kihlautui Katarina Konstantinovićin kanssa. Mikael salamurhattiin vuonna 1868 hänen ollessaan kävelyllä Topčiderin puistossa kihlattunsa kanssa. Syyllisiksi epäiltiin kilpailevan Karađorđevićin suvun kannattajia. Uudeksi hallitsijaksi tuli Mikaelin 13-vuotias serkunpoika Milan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Serbian hallitsijat Luokka:Serbialaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1823 syntyneet Luokka:Vuonna 1868 kuolleet
Sinä, minä & musa

Sinä, minä & musa on rap-artisti Timi Lexikonin toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 31. toukokuuta 2013 Sony Musicin kautta. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 26. sijalle. Albumin ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin maaliskuussa 2012 kappaleesta "Moon kuu", ja toinen kesäkuussa 2012 kappaleesta "Tää kesä". Kolmas musiikkivideo julkaistiin toukokuussa 2013 kappaleesta "Perhosefekti". == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Tuoreet Platat: Tuoreet Platat == Lähteet == Luokka:Timi Lexikonin albumit Luokka:Vuoden 2013 albumit
Minskin eläintarha

Minskin eläintarha () on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin kaakkoisosassa toimiva eläintarha. Se perustettiin vuonna 1984, ja sille on varattu 42 hehtaarin alue. Edustettuina on yli 160 eri eläinlajia, joihin kuuluvat muiden muassa huuhkajat, karhut, egyptinkoirankuonolepakot ja laamat. Minskin eläintarha osallistuu useisiin luonnonsuojelu- ja jalostushankkeisiin.In Your Pocket: Minsk Zoo Se myös tarjoaa eläinmaailmaan perehdyttäviä kursseja. Ratsastusopetukseenkin on mahdollisuus, ja lomien aikana järjestetään paljon aktiviteetteja, kuten teatteriesityksiä, kilpailuja, hevosnäytöksiä, workshopeja ja kyselyjä.Minsk Zoo == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut (minskzoo.by) * (Minski) zoopark (minsk-old-new.com) Eläintarha Luokka:Eläintarhat
Specialisterne

Specialisterne on vuonna 2004 perustettu tanskalainen insinöörialan henkilöstöyritys, joka on erikoistunut työntekijöihin, joilla on Aspergerin oireyhtymä tai lievä Kannerin autismiInterview mit Thorkil Sonne, Gründer der dänischen Firma Specialisterne, einer Arbeitsvermittlung für Autisten. http://sonderpaedagoge.de/alt/serie/sonne/index.phtml Thorkil Sonne: Recruit Autistics. Drake Bennett, WIRED MAGAZINE 09.21.2009. http://www.wired.com/techbiz/people/magazine/17-10/ff_smartlist_sonne. Specialisterne tarjoaa asiakasfirmoilleen osa-aikaista henkilökuntaa muun muassa ohjelmistotestaukseen. Etenkin firman ohjelmistotestaajat ovat hyvässä maineessa, koska he ovat tuottavampia ja tekevät 90 prosenttia vähemmän virheitä kuin muut vastaavassa tehtävässä työskentelevät. Suurin osa yrityksen henkilökunnasta kykenee työskentelemään vain 20-25 tuntia viikossaBetter, faster... and no office politics: the company with the autistic specialists., mutta kunnat maksavat Tanskassa osa- ja kokopäivätyön välisen palkkaeron henkilöille, jotka eivät kykene työskentelemään kokopäiväisestiInterview mit Thorkil Sonne, Gründer der dänischen Firma Specialisterne, einer Arbeitsvermittlung für Autisten. Englanninkielinen artikkeli. http://sonderpaedagoge.de/alt/serie/sonne/index.phtml . Osa henkilökunnasta on varhaiseläkkeellä. Heille ei makseta palkkatukea, mutta he saavat pitää eläkkeen palkkansa lisäksi. Yritykseen hakeutuvilta ei edellytetä insinöörialan koulutusta, vaan he pääsevät yrityksen järjestämään viiden kuukauden pituiseen valmennukseen, jonka aikana puolet hakijoista karsitaan pois.SAP stellt Hunderte Autisten ein. http://www.spiegel.de/wirtschaft/unternehmen/sap-stellt-bis-2020-hunderte- autisten-ein-a-900882.html Specialisterne työllistää etenkin matemaattisesti suuntautuneita henkilöitä.http://www.independent.co.uk/life-style/health-and- families/features/better-faster-and-no-office-politics-the-company-with-the- autistic-specialists-1693057.html Suurin osa Specialisternen työntekijöistä työskentelee asiakasyrityksissä. Työskentelyn edellytyksenä on tällöin se, että asiakasyritys kykenee tarjoamaan heille rauhallisen työskentely- ympäristönBetter, faster... and no office politics: the company with the autistic specialists. http://www.independent.co.uk/life-style/health-and- families/features/better-faster-and-no-office-politics-the-company-with-the- autistic- specialists-1693057.htmlhttp://www.spiegel.de/wirtschaft/unternehmen/sap- stellt-bis-2020-hunderte-autisten-ein-a-900882.html. Firman pitkän aikavälin tavoitteena on työllistää miljoona autismin kirjolaista Tanskassa ja muissa maissa. Asiakkaina ovat muun muassa Nordea, Microsoft ja Tanskan suurin puhelinoperaattori TDC Software. == Katso myös == * Aspergerin oireyhtymä * HFA (lievä autismi) ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset yritykset Luokka:Autismi
Milan Obrenović II

Milan Obrenović II (21. lokakuuta 1819 – 8. heinäkuuta 1839)Nordisk familjebok (1914), s. 422 Runeberg.org. Viitattu 15.11.2013. oli Serbian ruhtinas neljän viikon ajan kesällä 1839. Hän oli ruhtinas Miloš Obrenovićin vanhin poika ja sairasteli jatkuvasti lapsuudestaan alkaen. Milan tuli hallitsijaksi 13. kesäkuuta 1839, kun hänen isänsä joutui painostuksen alla luopumaan kruunusta. Hän oli koko lyhyen hallitsijakautensa ajan niin sairas, ettei koskaan edes saanut tietää kohonneensa maan hallitsijaksi. Milan kuoli 8. heinäkuuta samana vuonna vain 19-vuotiaana, jolloin ruhtinaaksi tuli hänen 15-vuotias nuorempi veljensä Mihailo. ==Lähteet== Luokka:Serbian hallitsijat Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1839 kuolleet
Ira Sullivan

Ira Sullivan (1. toukokuuta 1931 Washington DC – 21. syyskuuta 2020Chicago jazz great Ira Sullivan dies at 89) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oppi isältään trumpetin- ja äidiltään saksofoninsoittoa. Sullivan oli merkittävä jazzvaikuttaja Chicagossa 1950-luvulla, ja hän muun muassa teki yhteistyötä Art Blakeyn kanssa. 1960-luvun alussa hän siirtyi Floridaan. Näistä ajoista lähtien hänen huomattavin yhteistyökumppaninsa on ollut Red Rodney, jonka kvintettiin kuului myös pianisti Garry Dial. Sullivan on Scott Yanowin luonnehdinnan mukaan kokeilunhaluinen muusikko, jonka käytännössä jokainen levytys tarjoaa jotain yllätyksellistä.AllMusic: Ira Sullivan == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit Luokka:Yhdysvaltalaiset jazztrumpetistit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Elliot Lawrence

thumb|right|Elliot Lawrence ja hänen yhtyeensä jäsenet (1946) Elliot Lawrence (14. helmikuuta 1925 Philadelphia, Pennsylvania – 2. heinäkuuta 2021Tony and Emmy Winner Elliot Lawrence Dies at 96) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän johti vahvaa tanssiyhtyettä ollessaan vasta 20-vuotias, mutta siihen aikaan swingin aikakausi oli jo tulossa päätökseensä. Lawrence levytti leaderina vuosina 1946–60 useille eri levymerkeille käyttäen joskus Gerry Mulliganin sovituksia. Vuoden 1960 jälkeen Lawrence siirtyi toisenlaisten hankkeiden pariin. Hän sävelsi, sovitti ja johti televisiossa, elokuvissa ja teatterissa. Hänen levytyksensä ovat tätä nykyä vaikeasti saatavilla.AllMusic: Elliot Lawrence Lawrence sävelsi Kasvot kuvaruudussa -elokuvan (, 1976) musiikin.Elonet: Network (1976) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Svetlana Isakova

Svetlana Isakova (; s. 18. joulukuuta 1969 Riika, Latvia) on entinen Neuvostoliittoa edustanut uimari. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, Etelä-Koreassa, jossa hän jäi naisten 100 metrin vapaauintikilpailussa 15. sijalle. Isakova osallistui myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin ja kuului siinä viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.Svetlana Isakova Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset uimarit Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kultakuume.com

Kultakuume.com on suomalainen kolmiosainen television minisarja, joka ensiesitettiin vuonna 2001. Sarja julkaistiin DVD:llä vuonna 2008. ==Näyttelijät== Luokka:2000-vuosikymmenen suomalaiset draamasarjat Luokka:Nelosen televisio-ohjelmat
Fifty-Niner

59ers tai Fifty-Niners on termi, jolla viitataan Yhdysvalloissa, Coloradossa vuonna 1859 alkaneen Rocky Mountains -vuorten kultaryntäykseen osallistuneisiin ihmisiin. Suurimmat kultaesiintymät tyhjennettiin muutamassa vuodessa, mutta ryntäyksen johdosta syntyivät muun muassa Denverin ja Boulderin kaupungit.Tieteen kuvalehti Historia 15/2013, s.23 ==Lähteet== Luokka:Kultaryntäykset Luokka:Yhdysvaltain historia Luokka:Englanninkieliset sanat ja sanonnat Luokka:1859
Tex Beneke

Gordon "Tex" Beneke (12. helmikuuta 1914 Fort Worth, Texas – 30. toukokuuta 2000 Costa Mesa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti ja -laulaja. Hän vaikutti Glenn Millerin orkesterissa ja lauloi muun muassa sen hitin "Chattanooga Choo Choo". Muita hänen laulamiaan kappaleita olivat "I've Got a Gal in Kalamazoo", "Ida! Sweet as Apple Cider" and "Don't Sit Under the Apple Tree (With Anyone Else but Me)". Beneke myös johti kokoonpanoa Millerin lentokoneen kadottua toisessa maailmansodassa.The New York Times: Tex Beneke, 86, Saxophonist Who Sang Miller's Hits, Dies Beneke aloitti saksofoninsoiton 9-vuotiaana. 1940-luvun lopussa hän lakkautti Glenn Millerin alun perin perustaman kokoonpanon. 50 vuoden ajan hän johti itsensä mukaan nimettyä orkesteria, joka levytti muun muassa MCA:lle. Millerin kappaleiden lisäksi orkesteri esitti myös Count Basien, Duke Ellingtonin, Tommy Dorseyn ja muiden musiikkia. Beneke kuoli 86-vuotiaana kalifornialaisessa hoitokodissa hengityksen vajaatoiminnasta kärsittyään.AllMusic: Tex Beneke Hänen orkesterinsa perintöä jatkoi Jim Snodgrass. Benekeä jäi kaipaamaan hänen puolisonsa Sandra Kalifornian Santa Anasta. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Losino-Petrovski

Losino-Petrovski () on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee linnuntietä 39 kilometriä Moskovan kaupungista itäkoilliseen. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 22 250 asukasta. ==Lähteet== Luokka:Moskovan alueen kaupungit
Steve Podborski

Stephen Gregory "Steve" Podborski (s. 25. heinäkuuta 1957 Don Mills, Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on syöksylaskun maailmancupin kokonaisvoittaja ja olympiamitalisti. Podborski liittyi Kanadan alppihiihtomaajoukkueeseen vuonna 1973 ja osallistui ensimmäiseen maailmancup- kilpailuunsa 1974. Hän kuului uhkarohkeasta laskutyylistään tunnettuihin "Crazy Canuckseihin", joista ainoana sai olympiamitalin, pronssia Lake Placidin 1980 syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 yhdeksänneksi ja Sarajevon olympialaisissa 1984 kahdeksanneksi. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1981–1982, sijoittui toiseksi 1980–1981 ja viidenneksi 1983–1984. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas kaudella 1981–1982 ja yhdeksäs 1980–1981. Hän voitti kaikkiaan kahdeksan maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui viisi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi. Urheilu- uransa jälkeen Podborski on työskennellyt urheilumarkkinoinnin johtotehtävissä ja urheilukommentaattorina. Hän kuului lisäksi Vancouverin olympialaisten 2010 järjestelytoimikuntaan. == Maailmancupin osakilpailuvoitot == Lähde: FIS Päivä Kilpailupaikka Laji 6\. tammikuuta 1979 Morzine syöksylasku 21\. joulukuuta 1980 St. Moritz syöksylasku 10\. tammikuuta 1981 Garmisch-Partenkirchen syöksylasku 17\. tammikuuta 1981 Kitzbühel syöksylasku 21\. joulukuuta 1981 Crans-Montana syöksylasku 16\. tammikuuta 1982 Kitzbühel syöksylasku 13\. helmikuuta 1982 Garmisch-Partenkirchen syöksylasku 28\. tammikuuta 1984 Garmisch-Partenkirchen syöksylasku == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset alppihiihtäjät Luokka:Kanadalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ken Read

Kenneth John ”Ken” Read (s. 6. marraskuuta 1955 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) on kanadalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Read sijoittui syöksylaskussa viidenneksi Innsbruckin olympialaisissa 1976 ja 14:nneksi Schladmingin MM-kilpailuissa 1982. Hän oli syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toinen kaudella 1979–1980 sekä neljäs kausilla 1977–1978 ja 1978–1979. Hän voitti kaikkiaan viisi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi. == Maailmancupin osakilpailuvoitot == Lähde: FIS Päivä Kilpailupaikka Laji 7\. joulukuuta 1975 Val d’Isère syöksylasku 11\. helmikuuta 1978 Les Houches syöksylasku 10\. joulukuuta 1978 Schladming syöksylasku 12\. tammikuuta 1980 Kitzbühel syöksylasku 18\. tammikuuta 1980 Wengen syöksylasku == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arkkitehtuurin valtionpalkinto

Arkkitehtuurin valtionpalkinto (aiemmin Rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto ja Rakennustaiteen valtionpalkinto) on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen (aiemmin Taiteen keskustoimikunnan) arkkitehtuuri- ja muotoilutoimikunnan vuosittain myöntämä palkinto. Se voidaan myöntää taiteenharjoittajalle tai useamman taiteenharjoittajan muodostamalle työryhmälle tunnustuksena kolmen edeltävän vuoden aikana valmistuneesta, kyseisen taiteenalan piiriin kuuluvasta ansiokkaasta työstä tai suorituksesta. Palkinto voidaan myöntää myös pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta asianomaisen taiteen alan hyväksi. Palkinto voidaan myöntää myös taiteenalalla toimivalle yhdistykselle tai muulle yhteisölle. Vuonna 2018 palkinnon arvo oli 14 000 euroa. ==Palkinnon saajat== ===Rakennustaiteen ja yhdyskuntasuunnittelun valtionpalkinto=== : Luettelo on vaillinainen * 1975 Simo Järvinen ja Eero Valjakka * 1976 Timo Penttilä *1979 Matti K. Mäkinen * 1980 Marja Heikkilä-Kauppinen, Mauno Nousiainen ja Olli Penttilä * 1982 Juha Leiviskä ja Pekka Pitkänen * 1984 Heikki Taskinen * 1986 Kari Järvinen * 1987 Kari Raimoranta * 1990 Ola Laiho * 1991 Käpy ja Simo Paavilainen ===Rakennustaiteen valtionpalkinto=== * 1999 arkkitehti, professori Arto Sipinen * 2000 Lapin rakennusperintö ry * 2001 arkkitehti Kaarina Löfström * 2002 ARK-house Arkkitehdit Oy:n Markku Erholtz, Pentti Kareoja, Heljä Herranen ja Hannu Huttunen * 2003 arkkitehdit Eero Hyvämäki, Jukka Karhunen ja Risto Parkkinen * 2004 arkkitehti Kirsti Sivén * 2005 arkkitehti Reijo Jallinoja * 2006 arkkitehti Pekka Helin * 2007 arkkitehdit Asmo Jaaksi, Teemu Kurkela, Samuli Miettinen ja Juha Mäki-Jyllilä * 2008 Arkkitehtityöhuone APRT eli arkkitehdit Aaro Artto, Teemu Palo, Yrjö Rossi ja Hannu Tikka, antaumuksellisesta työstä suomalaisen nykyarkkitehtuurin palveluksessa * 2009 arkkitehti Tuomo Siitonen, muun muassa Helsingin Salmisaaren uudisrakennukset ja peruskorjaukset * 2010 Espoon kaupunginarkkitehti Lars Hagman, ansioistaan kaupunkikuvan laadun parantamisessa * 2011 Anna Brunow ja Juhani Maunula, ansioistaan arkkitehtuurin ja hyvän arjen ympäristön kehittämisessä * 2012 Arkkitehtitoimisto ALA (Juho Grönholm, Antti Nousjoki, Janne Teräsvirta ja Samuli Woolston), muun muassa Norjan Kristiansandin konsertti- ja teatteritalo Kilden ===Arkkitehtuurin valtionpalkinto=== * 2013 arkkitehdit Selina Anttinen ja Vesa Oiva, Helsingin yliopiston keskustakampuksen kirjasto Kaisa-talo * 2014 arkkitehti Tapani Mustonen * 2015 Verstas Arkkitehdit Oy eli arkkitehdit Väinö Nikkilä, Jussi Palva, Riina Palva ja Ilkka Salminen * 2016 Arkkitehtitoimisto Livady * 2017 arkkitehti Anssi Lassila * 2018 arkkitehdit Trevor Harris ja Hennu Kjisik * 2019 maisema-arkkitehti Gretel Hemgård * 2020 arkkitehti Olavi Koponen * 2021 AOR Arkkitehdit * 2022 arkkitehti ja rakennustutkija Erkki Mäkiö * 2023 Nomaji maisema-arkkitehtitoimisto == Lähteet == Luokka:Arkkitehtuuripalkinnot Luokka:Suomalaiset palkinnot
Vasili Petrenko

Vasili Eduardovitš Petrenko (, s. 7. heinäkuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja osallistui Ilja Musinin, Mariss Jansonsin, Juri Temirkanovin ja Esa-Pekka Salosen mestarikursseille. Petrenko on menestynyt lukuisissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten neljännessä Prokofjev- orkesterinjohtokilpailussa (2003), Šostakovitš-kuoronjohtokilpailussa (1997) ja kuudennessa kansainvälisessä Cadaques-orkesterinjohtokilpailussa.IMG Artists: Vasily Petrenko Vuosina 2004–2007 Petrenko toimi Pietarin akateemisen valtionsinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Syyskuusta 2006 lähtien Petrenko on toiminut Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 2009 hän sai lisäksi nimityksen Ison- Britannian kansallisen nuoriso-orkesterin pääkapellimestariksi. Helmikuussa 2011 ilmoitettiin, että Petrenko ottaa vastaan Oslon filharmonisen orkesterin pääkapellimestarin tehtävät kaudesta 2013/4 alkaen. Heinäkuussa 2012 Petrenko nimitettiin Mihailovski-teatterin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hän on myös vieraillut suurten orkesterien johtajana eri puolilla maailmaa. Hän on kiertänyt Euroopan unionin nuoriso-orkesterin kanssa, ja hän debytoi BBC Promsissa vuonna 2008. Hänen oopperaohjelmistoonsa lukeutuvat Macbeth, Le Villi, I due Foscari, Boris Godunov, Patarouva, Jevgeni Onegin ja Parsifal. Hänen levytyksiinsä kuuluvat tulkinnat Pjotr Tšaikovskin Manfred-sinfoniasta, John Tavenerin requiemista, Sergei Rahmaninovin sinfonisista tansseista, pianokonsertoista sekä kolmannesta sinfoniasta ja Šostakovitšin 10. sinfoniasta. Viimeksi mainittu levytys voitti vuonna 2011 Gramophone-palkinnon vuoden orkesterilevytyksenä. Rahmaninovin kolmannen sinfonian levytys toi Petrenkolle Echo Klassik -palkinnon. Hän on saanut myös muita palkintoja sekä kunniatohtorin arvoja Liverpoolin yliopistoista.Royal Liverpool Philharmonic: Vasily Petrenko Alkusyksystä 2013 Petrenko herätti suuttumusta sanomalla, että mies sopii kapellimestariksi paremmin, koska ”söpö tyttö” kapellimestarin korokkeella veisi soittajien huomion pois musiikista. == Lähteet == Luokka:Venäläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fritz Stiedry

Fritz Stiedry (11. lokakuuta 1883 Wien, Itävalta – 8. elokuuta 1968 Zürich, Sveitsi) oli kapellimestari. Hän opiskeli konservatoriossa ja luki samalla oikeustiedettä, josta hän sai tohtorin arvon Wienin yliopistossa. Hänen musiikilliset kykynsä herättivät Gustav Mahlerin huomion, ja hän alkoi saada nimityksiä tämän suosituksista. Vuosina 1914–23 Stiedry oli ensimmäinen kapellimestari oopperassa Berliinissä. Hän ohjasi oopperaa myös Wienissä. Hän johti Kurt Weillin Die Bürgschaft -oopperan kantaesityksen vuonna 1932. Natsien noustua valtaan Stiedry lähti Neuvostoliittoon, jossa hän toimi Leningradin filharmonisen orkesterin musiikillisena johtajana neljän vuoden ajan. Hän työskenteli myös Moskovassa. Vuonna 1937 Stiedry poistui Neuvostoliitosta ja asettui pysyvästi Yhdysvaltoihin.AllMusic: Fritz Stiedry Vuonna 1938 Stiedrysta tuli New Friends of Music Orchestran kapellimestari New Yorkissa. Hän debytoi Metropolitan-oopperassa 15. marraskuuta 1946 johtaen Siegfriedin esityksen. Hän työskenteli Metropolitan-oopperassa yli kymmenen vuoden ajan. Lisäksi hän oli kapellimestarina Chicagon oopperassa ja Glyndebournen festivaalilla. Oopperan ohella Stiedry johti muun muassa J. S. Bachin musiikkia, Haydnin sinfonioita, W. A. Mozartin konserttoja ja sinfonioita sekä Arnold Schönbergin toisen kamarisinfonian kantaesityksen. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Autobahn A6 (Sveitsi)

Autobahn A6 on moottoritie Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa. == Reitti == A6 alkaa Biel/Biennestä liittyen Autobahn A1:een Schönbühlissä, Bernin pohjoispuolella. Ittigenissä A6 jälleen erkaantuu A1:stä ja kulkee Thunin kautta Spieziin päättyen Wimmisiin. A6:n pohjoinen osa on Bernin kantonin sisäinen moottoritieosuus. Keskiosa, Bernistä Thunin Gwattiin, on kansallista valtatietä N6 (). Eteläisin osa on jälleen alueellista moottoritietä. Schönbühlin ja Wankdorfin liittymien välillä A6 kulkee samaa reittiä moottoritien A1 kanssa. Moottoritie A8 erkaantuu A6:sta Spiezissä. A6 on pääosin 4-kaistainen. == Rakennushankkeet == Bielissä on menossa Autobahn A5:n ohitustiehanke. Tien valmistuttua suunnitelmien mukaan vuonna 2028, A6 liittyy A5:een Bielin lounaispuolella. Autobahn A6 suunniteltiin 1960-luvulla jatkettavan Wimmisistä Simmentalin kautta Alppien ali rakennettavan Rawiltunnelin kautta Rhônen laaksoon Sierreen. Suunnitelmasta luovuttiin 1980-luvulla. Päätökseen vaikutti Simmentalin asukkaiden vastustus, geologiset riskit ja päätös rakentaa Lötschbergin pohjatunneli. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Sveitsin tiet
Houstonin sinfoniaorkesteri

Houstonin sinfoniaorkesteri () on Houstonissa, Yhdysvalloissa toimiva sinfoniaorkesteri. Sitä ovat johtaneet muiden muassa Ernst Hoffmann, Efrem Kurtz, Ferenc Fricsay, Leopold Stokowski, John Barbirolli, André Previn, Lawrence Foster, Sergiu Comissiona ja Christoph Eschenbach. Syyskuussa 2001 orkesterin viidenneksitoista musiikilliseksi johtajaksi tuli Hans Graf. Orkesterin kotipaikkana on vuodesta 1966 ollut Jones Hall. Orkesteri pitää vuosittain noin 170 konserttia yli 350 000 houstonilaiselle.Houston Symphony: History and Mission Houstonin sinfoniaorkesterin yhteydessä toimii kuoro, jonka perusti vuonna 1946 sellisti Alfred Urbach ja joka debytoi Houstonin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1949 laulamalla Ludwig van Beethovenin 9. sinfonian esityksessä.Houston Symphony: About the Chorus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset sinfoniaorkesterit Luokka:Houston
Matti Paalosmaa

Matti Paalosmaa on entinen radiotoimittaja, joka tuli tunnetuksi Yleisradion Lista-ohjelman juontajana 1960- ja 1970-luvun vaihteessa.Jake Nyman: Suomi soi 4, suuri suomalainen listakirja, Tammi 2005, ks. Hän juonsi viihdeohjelmia myös televisiossa, alkaen vuoden 1967 ohjelmasta Nuorten show (nimellä Veli- Matti Paalosmaa). 1970-luvulla hän juonsi ja selosti muun muassa Eurovision laulukilpailun vuonna 1974 ja toimi myös Euroviisujen Suomen-karsinnan tuomaristossa ainakin vuonna 1969.Seura 8/1969, 19.02.1969, kirj. Lasse Lehtinen, ks. Hän oli myös suosittu ääni television dokumenttiohjelmien, yritysvideoiden ja muiden av-tuotantojen selostajana. Paikallisradiotoiminnan alkuvaiheessa 1985–1986 Paalosmaa juonsi helsinkiläisessä Radio Ykkösessä ohjelmia Pääkaupungin lista ja Listan tuntumassa.Niemi, Marko: Radio Ykkönen: Ohjelmatietoja 1986-1993, Mediamonitori-sivusto 2.1.2013. Viitattu 20.4.2017.Radio Ykkönen, ohjelmatietoja 10.5.1986, blogi 1990-luvun radiomuistelmat, 17.10.2012 Vuonna 2001 häntä kuultiin Sävelradion aamujuontajana.Radiovaikuttajan henkilökuva: Matti Paalosmaa, Paikallisradiot- verkkomuseo, viitattu 29.4.2015. 1990-luvun alussa Paalosmaa toimi Taucher, Young & Rubicam -mainostoimiston luovana johtajana. Vuonna 1969 Paalosmaa levytti Katri Helenan kanssa kappaleen ”Kurkkija oot”. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Matti Paalosmaa Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokannassa Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Suomalaiset televisiojuontajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset mainonnan suunnittelijat