Aisja Hakimsan

Aisja Hakimsan tai Aisa Hakimcan (13. maaliskuuta 1896 – 5. marraskuuta 1972) oli Tampereen tataariyhteisön keskuudessa vaikuttanut taiteilija, johtaja ja julkaisija. Hakimcan tunnettiin kansallismielisenä kulttuurihahmona, joka ohjasi näytelmiä ja kirjoitti runoja. Vuonna 1938 Hakimcan osallistui "Idel- Uralin turkkilais-tataarien" muistojuhlaan Varsovassa. Vuonna 1970 Hakimcan puolestaan otti osaa Tatarstanin 50-vuotisjuhlan konferenssiin Kazanissa. Hakimcan oli Tampereen islamilaisen seurakunnan perustajajäsen. Hänen poikansa Räshid (Reşid) oli jääkiekkoilija-erotuomari. __SISÄLLYSLUETTELO__ == Elämäkerta == Aisa Hakimdžaninpoika (Hakimžanov, Hakimcan uğlı) syntyi nykyisen Nižni Novgorodin alueen Krasnooktjabrskin piirissä, Aktukin kylässä. Hän tuli Suomeen vuonna 1917 ja sai kansalaisuuden vuonna 1929. Myös Hakimdžanin äiti, Merjam Alautdinintytär (Alautdinova, Alaeddin kızı) sekä hänen isoveljensä Ibrahim asettuivat Tampereelle. Toinen veli, kauppias Hasan Hakimsanoff asui vain hetkellisesti Suomen puolella 1900-luvun alussa ja siskot Zaituna ja Aliye jäivät myöskin rajan toiselle puolen.Leitzinger 1996, s. 131, Baibulat 2004, s. 66Tampereen Evankelis-Luterilaisten Seurakuntain Kirkkohallintokunta. Hautakirja 1947, Merjam Alautdinoff, maanviljelijän leski.Leitzinger 1996, s. 45Siddik Hakimsan, hautakivi (Helsingin islamilainen hautausmaa) Sukupolvensa tataarien tavoin Hakimdžan toimi kulkukauppiaana, mutta Tampereen tataariyhteisön keskuudessa hänet tunnettiin lähinnä vankkana johtajana ja monipuolisena taiteilijana. 1920-luvun taitteessa, aikana jolloin tataariyhteisöllä ei vielä ollut seurakuntaa Suomessa, Hakimdžan oli yksi Tampereen muslimeista, joka allekirjoitti Helsingin imaamille lähetetyn kirjeen vedoten oman seurakunnan perustamiseen. Kirje alkoi sanoin: ”Me Suomessa asuvat Muslimit tarvitsemme virallisen yhdistyksen säilyttääksemme äidinkielemme, uskontomme ja yksimielisyytemme”. Muita allekirjoittaneita olivat S. Ismail, M. Ainetdin, H. Neuman, Z. I. Ahsen, H. Husnetdin, I. Hakimdshan (veli), A. Bedretdin, B. Ainetdin, A. Badautdin ja S. Yusuf. Suomen Islam-seurakunta perustettiin lopulta vuonna 1925. Tampereelle oma seurakunta perustettiin vuonna 1943 ja Hakimdžan oli sen perustajajäsen. Hän oli ollut 1930-luvulla myös lyhytikäisen Tampereen islamilaisen yhdistyksen puheenjohtaja. 1940-luvun lopulla Hakimdžan oli Tampereen Turkkilaisen Yhdistyksen puheenjohtaja ja toimi myös sen varapuheenjohtajana.Leitzinger 1996, s. 218 pienoiskuva|200x200px|Aisa Hakimcanin ääninäyte vuodelta 1952. Hakimdžan oli hyvin musikaalinen. Hän lauloi, soitti viulua ja mandoliinia sekä toimi kuoronjohtajana. Sointuvalla äänellään Hakimdžan lausui Ramadan- kuukauden Tarawih-rukouksia yhteisön keskuudessa vuosikymmenet. Hakimdžan toimi myös teatteriohjaajana. Hänet tunnettiin M. Faizin näytelmistä Aliyebanu sekä Asılyar. Kun 1930-luvulla Ayaz İshakin vierailun kunniaksi järjestettiin näytös Tampereen Teatterissa, Hakimdžan itse esitti yhtä Zöleyhan pääosista.Baibulat 2004, s. 190, 192. Aisan tytär Aliye sekä veljenlapset Zinnetulla, Semiulla, Hamdurrahman ja Hafize olivat lopulta kaikki mukana hänen näytelmissään.Baibulat 2004, s. 183-184 Hakimdžanin on sanottu kokeneen ainaista kaipuuta synnyinseuduillensaBaibulat 2004, s. 146. Vuonna 1935 hän kirjoitti toivovansa palata kotimailleen ”uskoa täynnä olevien lasten” kanssa, viitaten Koraanin Al Imran-suuran jakeeseen 19 (”Jumalan edessä ainoa uskonto on islam”Koraani. Suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila. Basam Books, 1995.). Tekstissä hän käyttää kansastaan nimitystä "turkkilais-tataarit" (törik tatar halkı).Aisa Hakimcan: "Tampere töreklär berlege" (Tampere, 1935) Hakimdžan ilmaisi itseään myös runouden kautta. Hän sisällytti omia tekstejään julkaisemassaan kolmiosaisessa sarjassa Milli şiğir ve cırlar ('Kansallisia runoja ja lauluja'; 1956–1966). Hänen runojaan julkaistiin myös Sadri Hamidin lehdissä Ak yul ja Tavış.Hamid, Sadri: Tavıș, nro 1: 1967 Oulu (s. 1) Hamid, Sadri: Ak yul, nro 2: 1968 Oulu (s. 3) Aisa oli teologi-imaami Habibur-Rahman Shakirin hyvä ystävä. Yhdessä he istuskelivat puiston penkillä tuntikausia, ”juttelivat ja suunnittelivat”. Vieraillessaan usein Shakirien kotona, Aisa säesti viulullaan Habibur-Rahmanin tyttären Hamiden laulua herkistyneenä.Baibulat 2004, s. 179-180Aisa ja Habibur-Rahman julkaisivat yhdessä lauluja ja runoja. Vuonna 1966 he julkaisivat kansallisrunoilija Abdulla Tukaylle omistetun lehtisen. Kauppias Semiulla Wafinin kanssa Hakimdžan julkaisi uskonnosta kertovan teoksen İslam dini hak dindir ('Islamin usko on oikea usko'). Kun Varsovassa järjestettiin vuonna 1938 Idel-Uralin 20-vuotismuistojuhlat, siihen osallistui Suomesta seitsemän ”Idel-Uralin turkkilais-tataaria”, joista yksi oli Hakimdžan. Siellä he kunnioittivat edesmenneitä muslimisotilaita puolalaisten hengenheimolaisten kanssa. He muun muassa marssivat kaupungin pääkatua pitkin kulkueena ja pitivät rukoustilaisuuden imaami Ali Woronoviczin johdolla Piłsudskin aukiolla sijaitsevalla ”tuntemattoman sotilaan” haudalla (Grób Nieznanego Żołnierza). Myöhemmällä iällä Hakimdžan pääsi lopulta vierailemaan Venäjän puolella kun vuoden 1970 kesäkuussa kulttuurityöntekijä Ymär Daher kutsui hänet Kazaniin Tatarstanin 50-vuotisjuhlapäivän konferenssiin. Siellä heidät otettiin virallisissa merkeissä vastaan Tatarstanin tiedeakatemian G. Ibrahimovin kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutissa. Vieraana oli myös muun muassa Tampereella luennoinut tiedemies-folkloristi İlbaris Nadirov sekä Ymär Daherin poika Okan. Matkan aikana Hakimdžan kävi samalla osoittamassa kunnioituksensa runoilija Tukain haudalla.Minnullin K. M., O. R. Khisamov & M. I. Ibragimov (eds) 2019. Institut yazyka, literatury i isskustva imeni G. Ibragimova [The Ġ. Ibrahimov Institute of Language, Literature and the Arts]. Kazan: Institut yazyka, literatury i isskustva imeni G. Ibragimova.Baibulat 2004, s. 158 Aisan Tatarstanin 50-vuotispäivää juhlistava runo julkaistiin sanomalehdessä ”Sotsialistik Tatarstan” (Социалистик Татарстан)"Sotsialistik Tatarstan" (28.6.1970, s. 2). Ulkomailla vaikuttaneita tataarikirjailijoita tutkinut tieteilijä Xatıyp Miñnegulov Kazanista mainitsee myös suomentataareja vuoden 1993 julkaisussaan Çit illərdəge tatar ədəbiyətı həm matbugatı; Xəsən Xəmidulla, Sadri Xəmit, Gəwhər Tuğanay, sekä Ğəysə Xəkimcan.Миңнегулов Х. Чит илләрдәге татар әдәбияты һәм матбугаты. Казан утлары, 1993, №7. == Julkaisuja == * ميللى شيعر وه جرلار, Milli şiğir ve cırlar ('Kansallisia runoja ja lauluja'; 1956–1966; A. Hakimcan) Tugan tel 2011, s. 341, 346 * عبد الله توقای, Ğabdulla Tuqay (Abdullah Tukay, 1966 / 1969; A. Hakimcan, H. R. Shakir) * ايسلام دينى خاق ديندر, İslam dini hak dindir ('Islamin usko on oikea usko'; A. Hakimcan, S. Wafin) == Runonäyte == Bilmesem il dertlerin, min bolay yazmas idim. Milletimni söymesem, kulıma kelem almas idim ("Ellen kansani tuskaa tietäisi, näin en kirjoittaisi. Kynää käteeni en ottaisi, ellen kansaani rakastaisi"). Üz avılım Yañapar Kışın mayak utırtalar olı yul buylarına. Yañaparnıñ kızlarına selam uğıllarına. Yeş çağımda küp yöridim kayın çağıllarında. Şul cirlerni sağınıp cırlıym iske töşken çağımda. Yörir idim kırlarında kaytsam Yañaparıma. Bır tuyğançı cırlar idim utırıp yarlarına. Hetfe kıbık yeşil ülen üse İsmet tavında. Tav yulları, kır yulları bar da bit uylarımda. Minim söyip içken suvım Mar küpiri yanında. Sarı sazım, Torataşım, eli de bit küz aldımda. Yörir idim, miner idim zur tavnıñ başına. Tağın bır kat cırlar idim Basıp koyaş karşında. Runossa ”Kotikyläni Yañapar”, Aisa muistelee synnyinseutuaan; sen ”Ismät-kukkulan” samettista ruohoa, koivumetsiä ja ”Mar-sillan” läheisyyden vettä. Hän kaipaa takaisin kylään, missä jälleen laulaisi auringon alla.Baibulat, Muazzez: Tampere Habärläre. Toukokuu 2010 (s. 5) Runo sisällytettiin Sadri Hamidin lehden Ak yul vuoden 1968 julkaisuunHamid, Sadri: Ak yul, nro 3: Oulu 1968 (s. 2). == Yksityiselämä == Aisan vaimo oli muslimiksi kääntynyt nokialainen Sylvia ”Särvi” (سروى, Servi, Sərwi; 1904–1965; myös سروى خانم, Servi hanım, Sərwi xanım; ”rouva”), joka otti aktiivisesti osaa tataariyhteisön toimintaan miehensä kanssa.Baibulat 2004, s. 66, 197, 207 Tytär Aliye (Ğaliyə; 1922–2013) oli mukana isänsä näytelmissä ja hänet muistetaan kauniista lauluäänestään. Nuoruusvuosinaan Aliye oli kihloissa Pietarissa syntyneen tataarin Semuk Gubeidullinin (myöh. Alkara) kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi pikaveneen kuljettajana kenraali Aaro PajarilleSuomen Islam-seurakunnan veteraaniteos: vastaava toimittaja Tuomo Hirvonen. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. 2006. ISBN 952-99306-1-5 (s. 24, 135). Aisan poika Räshid (Reşid, Rəşid) oli Ilveksessä 1950-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka ura sittemmin jatkui erotuomarina. Hakimsanit asuivat Kaivokadulla. Aisan isä oli maanviljelijä Hakimžan Muhametaminov (Hakimcan Muhammed Emin, Xəkimcan Möxəmməd Əmin) ja äiti leskeksi jäänyt Marjam Aljautdinova (Meryem Alaeddin, Məryəm Ğaləweddin; 1863–1947). Isoisä Muhametamin Narynbajev (Narınbay) oli Venäjän armeijan sotilas. Liikemies Ymär Sali oli Aisan eno.Baibulat 2004, s. 38 Aisan isälinja juontaa juurensa hänen kotikylänsä perustajaan, eli 1600-luvulla eläneeseen Aktukiin (Aktök), jonka poika Mamedelei (Mamed Ali, Muhammed Ali; Məməd Ğali, Möxəmməd Ğali) peri maat isältään.Tugan Tel, s. 132 == Versioita nimestä == Aisja Hakimsan / Aisa Hakimcan (aikaisemmat versiot Hakimsanoff ja Hakimdshan). Arabialaisittain myös عيسى حكيم جان بن امين (Îsâ Hakîm Jân bin Emîn) ja عيسى حكيم جان امين اونغى (Îsâ Hakîm Jân Emîn onığı). Venäläisittäin Айся Хакимжанов / Хакимджан, Aisja Hakimžanov / Hakimdžan. Tataarin kirjakielellä Гайсә Хәкимҗан, Ğəysə Xəkimcan /ʁæj'sæ χækimˈʑɑn/; mišäärimurteella ilman ʁ-äännettä (г/ğ/غ) ja c (җ, ج) ääntyy affrikaattana /d͡ʒ/. Nimi juontaa juurensa arabian ja persian kieleen (عِيسَى, ʿĪsā = Jeesus, حكيم, Ḥakīm = viisas, جان, Jān = sielu). Sukunimipääte -ov merkitsee venäläisittäin patronyymiä (tataariksi uğlı/ulı اوغلى; arabialaisittain bin بن ; vaihtoehtoisesti onığı / اونغى, ”pojanpoika”). Lähteet:Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom 3, s. 67–68. Moskva: Nauka, 2005. ISBN 5-02-011237-2.Беляев, Рамиль: Татары Финляндии – история, интеграция, сохраненне идентичности. Казань, 2019. ISBN 978-5-6043753-3-4 (s. 152)Leitzinger 1996, s. 131Leitzinger 1996, s. 45 (mišäärimurteen ääntäminen) ==Huomautuksia== == Galleria == Tiedosto:Aisa Hakimcan 1920.jpg|Minhacetdin Bedretdin, Aisa Hakimcan ja İbrahim Teregul vuonna 1920. Tiedosto:Aysa Hakimcan, Abdulhak Safiulla.jpg|Aisa Hakimcan, Abdulhak Safiulla vuonna 1932. Tiedosto:Tatars in Helsinki, 1936.jpg|Ymär Talus, Aisja Hakimsan, Aisa Beshar, Hamze Rahmatulla ja Mustafa Samaletdin Helsingissä vuonna 1936. Tiedosto:Tatars in Helsinki, 1920.jpg|Uraza bäyräme, Helsinki vuonna 1920. (Aisa takarivissä neljäs oikealta). Tiedosto:Tatars in Tampere 1927.jpg|Tataareja Tampereella vuonna 1927. Aisa takarivissä kolmas vasemmalta; puolisonsa hänen edessään. Kuvassa myös Semiulla Wafin ja Zinnetullah Ahsen. Tiedosto:Aisa Hakimcan signatures.jpg|Kaksi versioita Aisan nimikirjoituksesta (vuosilta 1920, 1946). Tiedosto:Aisa Hakimcan text.jpg|Aisan tekstiä tataarin arabialaisella kirjaimistolla. (Möşfikä Wafan muistokirjoitus, vuodelta 1967). Tiedosto:Aisa Hakimcan publication.jpg|Aisan julkaisu ”Osa 1: Kansallisia runoja ja lauluja”. Tiedosto:Aisa Hakimcan, Ymär Daher 1970.jpg|Eturivissä Okan Daher (kolmas), Aisa Hakimcan (viides), Ymär Daher (seitsemäs), sekä kielitieteilijä İlbaris Nadirov (toinen). ”G. Ibragimovin mukaan nimetty Tatarstanin tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutti”. (Kazan, vuonna 1970). Tiedosto:Aysə Həkimcan, Ğabdulla Tuqay grave.jpg|Kansallisrunoilija Abdulla Tukayn haudalla Kazanissa vuonna 1970. Tiedosto:Finnish Tatars in Kazan.jpg|Sanomalehden ”Sotsialistik Tatarstan” artikkeli Aisa Hakimcanista (keskellä) ja Ymär Daherista (oikealla). Tiedosto:Ayaz Ishaki, Aisa Hakimcan.jpg|linkki=|Ayaz İshaki istumassa keskellä; Aisa Hakimcan hänen takanaan. (Varsova, vuonna 1938). Tiedosto:Hakimdzhan brothers.jpg|Hakimdžanin veljekset Hasan ja Aisja Moskovassa. Tiedosto:Sylvia Hakimsan.jpg|Aisan puoliso Sylvia ”Särvi” (oik.) vuonna 1930. Aisan veljen İbrahimin puoliso Halime Hairetdin keskellä. Tiedosto:Aliye Hakimcan in Moscow.jpg|Tytär Aliye Moskovan rautatieasemalla sukulaispariskunnan Mahiran ja Gataullan kanssa vuonna 1957. Tiedosto:RÄSHID HAKIMSAN (cropped).jpg|Poika Räshid (keskellä) vanhempiensa kanssa vuonna 1938 Imad Samaletdinin läksiäisjuhlissa VPK:n talossa. == Lähteet == * Baibulat, Muazzez: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Tampereen islamilainen seurakunta, 2004. ISBN 952-91-6753-9. * Bedretdin, Kadriye: Tugan tel: Kirjoituksia Suomen tataareista. Suomen Itämainen Seura, 2011. ISBN 978-951-9380-78-0. * Leitzinger, Antero: Mishäärit – Suomen vanha islamilainen yhteisö. Kirja-Leitzinger, 1996. ISBN 952-9752-08-3. === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * Hakimcanin äiti Meryam, Renat Bekkinin artikkelissa ”Connections between Tatars in Petrograd-Leningrad and Finland during the 1920s and 1930s” * ”Toinen paluu” (venäjäksi) * Habiburrahman Shakir: Abdulla Tukay, Tampere: Aisa Hakimcan. 1966 Kansalliskirjasto Luokka:Suomen tataarit Luokka:Tataarinkieliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet Luokka:Teatteriohjaajat