EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja

Luvan saanut oikeudenkäyntiavustaja (ns. lupajuristi, aik. lupalakimies) on juristi, jolla on lupa toimia oikeudenkäyntiasiamiehenä ja -avustajana. Luvan myöntää oikeudenkäyntiavustajalautakunta ja se saamisen edellytyksenä on oikeustieteen ylempi korkeakoulututkinto sekä riittävä perehtyneisyys tai vaihtoehtoisesti suoritettu asianajotutkinto tai tuomioistuinharjoittelu. Lupajuristia ja asianajajaa ei pidä sekoittaa keskenään, vaikka molemmat ammattikunnat voivat esiintyä tuomioistuimessa. Lupajuristin nimike syntyi vuonna 2011, kun luvan saaneista oikeudenkäyntiavustajista annettu laki (715/2011) astui voimaan. Tätä ennen tuomioistuimessa saattoi avustaa kuka tahansa juristi. Laki sääntelee erityisesti edellytyksiä tulla lupajuristiksi, heidän velvollisuuksiaan sekä lupajuristien valvontaa. === Varallisuusvastuuvakuutus === Laki luvan saaneista oikeudenkäyntiavustajista toteaa, että lupajuristilla tulee olla toimintansa varalta riittävä varallisuusvastuuvakuutus. Poiketen asianajajista lupajuristit eivät ole velvollisia noudattamaan hyvää asianajotapaa ja tästä johtuen asianajajaliiton määrittelemä minimivakuutusmäärä ei koske heitä. === Lupajuristien valvonta === Lupajuristeja valvoo oikeudekäyntiavustajalautakunta, valvontalautakunta sekä oikeuskansleri.oikeudenkäyntiavustajalautakunta Poiketen asianajajista lupajuristien valvonta rajautuu yksinomaan heidän tehtäviensä hoitamiseen tuomioistuimissa. Lupajuristi ei voi menettää tästä johtuen lupaansa esimerkiksi sopimattoman käytöksen johdosta, ellei sopimaton käytös liity oikeudenkäyntiavustajan tehtävien hoitamiseen. === Yhdistys ja edunvalvonta === Toisin kuin asianajajat lupajuristit eivät ole velvoitettuja kuulumaan lupajuristien yhdistykseen (vrt. asianajajayhdistys). Luvan saaneet oikeudenkäyntiavustajat ry on luvan saaneiden oikeudenkäyntiavustajien etua valvova yhdistys Suomessa. Yhdistys perustettiin aiemmin nimellä Auktorisoidut lakimiehet ry, mutta korkein oikeus kumosi nimen rekisteröinnin Asianajajaliiton vaatimuksesta, koska se oli omiaan antamaan yleisölle yhdistyksen jäsenkunnasta virheellisen käsityksen. === Vapaa liikkuvuus === Poiketen asianajajista lupajuristit eivät ole kelpoisia esiintymään muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa direktiivin 98/5/EY perusteella eivätkä he voi siirtyä toiseen jäsenvaltioon ja toimia siellä oikeudenkäyntiavustajana direktiivin perusteella. Myöskään asianajajien oikeus liittyä toisen jäsenvaltion asianajoyhdistykseen ei koske lupajuristeja. == Lähteet == Luokka:Oikeusalan ammatit
Podnimis nad sujetoi!

Podnimis nad sujetoi! () on pop-laulaja Alla Pugatšovan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin lokakuussa 1980. == Kappaleet == Luokka:Vuoden 1980 albumit Luokka:Venäläiset popalbumit
Vasili Golovnin

Vasili Mihailovitš Golovnin (; 19. huhtikuuta 1776 – 11. heinäkuuta 1831) oli venäläinen amiraali ja löytöretkeilijä. Hän osallistui merisotaan Ruotsia vastaan 1790. thumb|left|Korvetti Diana Golovnin valmistui meriakatemiasta 1792, ja hän palveli 1801–1805 vapaaehtoisena Britannian merivoimissa. Hän sai 1806 tsaari Aleksanteri I:n hallinnolta tehtäväkseen kartoittaa Venäjän Alaskan, Kuriilien ja Kamtšatkan niemimaan rannikoita. Golovnin retkikunta lähti matkaan korvetti Dianalla ja saapui 1809 Kamtšatkalle kierrettyään ensin Hyväntoivonniemen.Golovnin. 1, Vasilij ja Golovnin. 2. Aleksander Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 9. palsta 1449 (ei suomennettu) Kuriileilla japanilaiset hyökkäsivät hänen kimppuunsa, ja hän joutui seitsemän toverinsa kanssa vuosiksi 1811–1813 Japanin hallituksen vangiksi. Hän julkaisi 1816 vankeusajastaan teoksen, joka herätti Yhdysvalloissa ja Euroopassa kiinnostusta Japania kohtaan. Golovnin lähti 1817 uudelle maailmanympäripurjehdukselle korvetti Kamtšatkalla. Kaksi vuotta kestäneen matkan aikana hän kartoitti uudestaan Kuriilien Kamtšatkan rannikkoa. Matkoista julkaistiin kirjat vuosina 1819 ja 1822.Golovnin sai ylennyksen Venäjän laivaston vara-amiraaliksi ja yli-intendentiksi. Golovninin poika oli venäläinen valtiomies Aleksandr Golovnin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit Luokka:Venäläiset tutkimusmatkailijat‎ Luokka:Vuonna 1776 syntyneet Luokka:Vuonna 1831 kuolleet
Himjoki

Himjoki (, vepsäksi Himd’ög) on kylä Leningradin alueen Podporožjen piirin Voznesenjen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Äänisen rantaa 20 kilometriä Voznesenjesta pohjoiseen. Kylässä on 91 asukasta (vuonna 2015). Himjoen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1496. Himjoki ja sen lähellä sijaitseva Kallio (ven. Štšeleiki) olivat eteläisimmät äänisvepsäläiset kylät. Nykyään niiden asukkaat pitävät itseään venäläisinä. Himjoen-Kallion kyläkunta kuului 1900-luvun alussa Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakunnan Soutjärven volostiin. Karjalan autonomista neuvostasavaltaa perustettaessa Himjoki jäi lähikylineen Leningradin kuvernementtiin ja vuonna 1927 perustettuun Leningradin alueeseen. Himjoen kyläneuvosto kuului Voznesenjen ja vuodesta 1954 Podporožjen piiriin. Se liitettiin Šustrutšein (Kiprušinon) kyläneuvostoon vuonna 1968. Šustrutšein kyläneuvosto liitettiin Voznesenjen taajaman alaisuuteen vuonna 1995. Himjoen kautta kulkee Voznesenjen ja Petroskoin välinen maantie. Lähistöllä sijaitsee kivilouhos, joka tuottaa sepeliä ja soraa. Palveluihin kuuluvat kerhotalo kirjastoineen, lääkintäasema ja kauppa. Kylän lähellä on lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Himjoen ja Kallion kylien välinen kalliorinne on suojeltu luonnonmuistomerkki. Himjoen pogostalla on vuosina 1650–1695 rakennettu Neitsyt Marian syntymän puukirkko. Nelikulmaisen kirkkosalin yläpuolella kohoaa kahdesta kahdeksankulmiosta koostuva torni telttakattoineen ja sipulihuippuineen. Kirkon yhteydessä on erillinen telttakattoinen kellotorni. Rakennuksia ympäröi aita hirsiportteineen. Kirkko restauroitiin vuosina 1972–1983 ja kellotorni vuonna 1974–1976. Esineistö vietiin jatkosodan aikana Suomeen. Himjoella on myös suojeltuja vanhoja asuintaloja. ==Lähteet== Luokka:Koskenalan piiri Luokka:Leningradin alueen kylät ja taajamat Luokka:Vepsäläiskylät
Seututie 397

Seututie 397 on seututie joka kulkee Lappeenrannan Korvenkylästä Imatralle Imatrankosken kaupunginosaan. Tien pituus on 5 kilometriä. Tien osoitenimenä on Imatranväylä valtatieltä 6 kuntarajalle, Helsingintie kuntarajalta Koskenpartaan risteykseen, ja Imatrankoskentie koko loppumatkan eli kantatien 62 risteykseen. ==Lähteet== 397 Luokka:Lappeenrannan liikenne Luokka:Imatran liikenne
Kirsi Siponen

Kirsi Siponen (s. 1. helmikuuta 1969 Lapinlahti) on suomalainen taidevalaja ja kuvanveistäjä. Siponen on peruskoulutukseltaan metalliseppä-artesaani. Taidevalajaksi hän opiskeli oppisopimuskoulutuksella. Kuvanveistäjänä hän on itseoppinut; hän on lapsena piirtänyt ja myöhemmin myös maalannut, mutta kuvanveisto vei voiton. Siposen veistosten materiaaleina on savi, mutta myös vaha ja kipsi. Teokset valetaan lopulta pronssiin. Aineena on usein lehmät, joita Siponen piirteli jo lapsena. Siposen julkisia veistoksia ovat muun muassa Ypykkä vuodelta 1998 Lapinlahdella ja vuonna 2004 paljastettu Kirmaavat vasikat -veistos Kiuruvedellä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yhdystie 6416

Yhdystie 6416 on yhdystie joka kulkee Hankasalmen Nujulasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Ristilään. Tien pituus on 3,6 kilometriä. Tien osoitenimenä on Nujulanlenkki valtatieltä 9 Tervaniementien risteyksen kulmille ja Kuuhankavedentie koko loppumatkan eli seututeiden 446 ja 641 risteykseen. ==Lähteet== 6416 Luokka:Hankasalmen liikenne
Raczki Elbląskie

Raczki Elbląskie on kylä Elblągin kunnassa Elblągin piirikunnassa, Warmia- Masurian voivodikunnassa Puolassa. Se on Puolan matalin kohta (1,8 metriä merenpinnan alapuolella). Kylässä asuu noin 170 henkilöä. == Lähteet == Luokka:Warmia-Masurian voivodikunnan kylät
Yhdystie 3051

Yhdystie 3051 on yhdystie joka kulkee Hattulan Nihattulasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Parolaan. Tien pituus on 5 kilometriä. Tien osoitenimenä on Hattulantie seututieltä 130 Mierolanpellontien risteykseen ja Parolantie koko loppumatkan eli kantatien 57 risteykseen. ==Lähteet== 3051 Luokka:Hattulan liikenne
Veronica Gambara

Veronica Gambara (1485–1550) oli italialainen runoilija. Hän sai oppineen kasvatuksen, meni 1508 naimisiin Correggion herran Giberto X:n kanssa, joka kuoli jo 1518. Gambara keskittyi sen jälkeen kokonaan pienen maansa hallitsemiseen ja kirjoittamiseen. Hänen Bolognassa sijaitseva hovinsa oli ajan huomattavien kirjailijoiden kokoontumispaikka.Gambara, Veronica, Tietosanakirja osa 2, palsta 1351, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Teokset on julkaistu vasta pitkän ajan kuluttua hänen kuolemansa jälkeen. ==Teokset== * Rime e lettere di Veronica Gambara, julkaistu 1759, 1879 * Undici lettere inedite di Veronica Gambara, julkaistu 1889 * Sonetti amorosi inediti o rari di Veronica Gambara, julkaistu 1890 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1485 syntyneet Luokka:Vuonna 1550 kuolleet
Taihō Kōki

pienoiskuva|Taiho Kōki vuonna 1961 Taihō Kōki (大鵬幸喜, 29. toukokuuta 1940 Sahalin – 19. tammikuuta 2013 Tokio), alun perin Kōki Naya/Іва́н Бори́шко, oli japanilainen sumopainija. Hän on järjestyksessä 48. sumon suurmestari eli yokozuna. Taihō Kōki voitti vuosina 1960–1971 yhteensä 32 turnausmestaruutta, joka oli siihenastinen ennätys. Tämä ennätys säilyi rikkomattomana vuosikymmeniä, kunnes Hakuho saavutti 33. turnausvoittonsa vuonna 2015. Taihō luetaan sumon kaikkien aikojen parhaimpien suurmestarien joukkoon. Taiho syntyi vuonna 1940 Japanin miehittämällä Sahalinin saarella japanilaiselle äidille ja ukrainalaiselle isälle. Kun Neuvostoliitto otti Sahalinin haltuunsa vuonna 1945, Taihō ja hänen äitinsä pakotettiin siirtymään Hokkaidoon. Hänen kommunismia vastustanut isänsä sen sijaan katosi jäljettömiin. Taihō aloitti sumopainijan uransa vuonna 1956, ja saavutti ensimmäisen keisarillisen turnauksen voiton vuonna 1960. Hän oli tuolloin historian nuorin merkittävän sumoturnauksen voittaja ja korotettiin mestarin eli ozekin arvoon. Taihō sai suurmestarin eli yokozunan arvon vuonna 1961. Taihō oli koko uransa ajan poikkeuksellisen hoikka sumopainijaksi. Hänen täytyi sen vuoksi luottaa ketteryyteensä ja teknisiin taitoihinsa menestyäkseen sumossa. Taihō oli Japanissa erittäin suosittu kuuluisuus, ja hänen häänsä vuonna 1966 olivat valtava mediatapahtuma, johon osallistui 1000 vierasta ja yli 200 toimittajaa. Painiuransa jälkeen Taihō perusti nimeään kantavan painitallin. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset sumopainijat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Yhdystie 2600

Yhdystie 2600 on yhdystie joka kulkee Porin Hauniasta Kairilan, Pomarkun ja Leväsjoen kautta Siikaisiin. Tien pituus on 53 kilometriä. Tien osoitenimenä on ensin Suodenjärventie yhdystieltä 2560 vanhalle Porin ja Lavian kuntarajalle, Harjantie Pomarkkuun valtatien 23 risteykseen, Kivijärventie Leväsjoentien risteykseen, ja Leväsjoentie koko loppumatkan eli seututien 270 risteykseen. ==Lähteet== 2600 Luokka:Porin liikenne Luokka:Pomarkun liikenne Luokka:Siikainen
Riitta Helevä

Riitta Helevä (s. 1951 Oulu) on suomalainen kuvanveistäjä, joka työskentelee Oulussa. Hänelle annettiin Kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1986. Helevän teosten lähtökohtana on maisema. Hän teki 1980-luvulla lakeus- ja kuumaisemia, joita valoi pronssiin Pikisaaren vanhan konepajan tiloissa. Pronssin oheen tulivat 1990-luvulla kipsi ja polyuretaani. Sittemmin teokset ovat saaneet installaation muotoa ja vaihtelevia pehmeitä materiaaleja. Helevän näyttelyitä on ollut Oulun taidemuseossa 2023 ja 1983, Aineen taidemuseossa, Galleria Okrassa Vantaalla ja galleria Sculptorissa. Hänen teoksiaan on Oulun ja Aineen taidemuseoiden ohella Vantaan taidemuseo Artsissa ja Kansallisgalleriassa.Riitta Helevä, CV. Kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 5.4.2023. Helevä on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1976 koulutuskeskuksessa ja vuosina 1976–1981 keramiikkataidetta tuote- ja ympäristösuunnittelun laitoksella. Riitta Helevä kiinnostui kuvanveistosta 1970-luvulla taideleireillä, joissa ohjaajina olivat muun muassa Pirkko Nukari ja Tapio Junno. Helevä painottaa työskentelyssään materiaalien kestävyyttä. Helevälle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016. == Julkiset teokset == thumb|Rump rump rellaa, pihaveistos, 2004, Oulu. Helevän julkisia teoksia ovat muun muassa eduskunnan puhemiehenä ja ministerinä toimineen Kauno Kleemolan vuonna 1990 paljastettu muistomerkki Elämän pelto ja pöytä Kannuksessa ja Oulun Maikkulan torilla oleva corten-teräksinen veistos Kehrääjä, joka on paljastettu vuonna 1995. * Palava pensas -lähetyskynttelikkö, Oulun tuomiokirkko 1999 * Siipi, Oulun tuomiokirkon kirkkotarha 2005 * Elämän pelto ja pöytä Kannus 1990 * Kehrääjä, Oulu 1995 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Riitta Helevä taiteilijamatrikkelissa * Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yhdystie 6414

Yhdystie 6414 on yhdystie joka kulkee Hankasalmen asemanseudulla sijaitsevasta yhdystien 6416 risteyksestä rautatieasemalle. Tien pituus on vain 130 metriä. Tie kulkee koko matkan katuna ja sen varrella sijaitsee muun muassa paikallinen grilli-kahvila, ABC-kylmäasema ja Sale. Tien osoitenimi on Asemakatu. ==Lähteet== 6414 Luokka:Hankasalmen liikenne
Sparfloksasiini

Sparfloksasiini (C19H22N4O3F2) on fluorokinoloneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina. Haittavaikutuksiensa vuoksi sparfloksasiini on vedetty pois markkinoilta Yhdysvalloissa ja Euroopassa, mutta se on edelleen käytössä Aasiassa. ==Ominaisuudet ja käyttö== Sparfloksasiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat muiden fluorokinoloniantibioottien tavoin siihen, että se sitoutuu bakteerien DNA- gyraasientsyymiin. Entsyymin toiminta estyy ja bakteerisolut eivät voi jakaantua. Sparfloksasiini on melko laajakirjoinen antibiootti ja tehoaa gramnegatiivisten bakteerien lisäksi useisiin grampositiivisiin bakteereihin ja mykobakteereihin. Sparfloksasiinia voidaan käyttää keuhkokuumeen, virtsatulehdusten, tippurin ja ihotulehdusten hoitoon. Lääkeaine vedettiin pois markkinoilta Yhdysvalloissa vuonna 2001 ja Euroopassakin se on poistunut käytöstä.John. F. Kadow, J. F. Barrett, D. Beaulieu, T. J. Dougherty, N.A. Meanwell, K. A. Ohemeng-Paratek & B. Ryan: Antibacterial Agents, Quinolones, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2002. ==Haittavaikutukset== Tavallisimpia haittavaikutuksia ovat vatsakipu, huonovointisuus ja ripuli. Vakavampia haittavaikutuksia ovat herkistyminen auringonvalolle, mikä johtaa ihottumaan ja sydämen QT-ajan pidentyminen, mikä voi johtaa niin kutsuttuun kääntyvien kärkien takykardiaan. ==Synteesi== Sparfloksasiinin valmistuksessa syklopropyyliamiini reagoi etyyli-3-etoksi-2-pentafluoribentsoyyliakrylaatin kanssa ja muodostuva tuote syklisoituu kinolonirakenteiseksi natriumhydridin vaikutuksesta. Seuraavaksi eräs aromaattisen renkaan fluoriatomeista korvautuu bentsyyliamiinilla ja bentsyyliryhmä poistetaan vedyttämällä. Viimeinen vaihe sparfloksasiinin valmistuksessa on reaktio 2,6-dimetyylipiperatsin kanssa. ==Lähteet== Luokka:Fluorokinolonit
Jil Teichmann

Jil Teichmann (s. 15. heinäkuuta 1997 Barcelona, Espanja) on sveitsiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 54 heinäkuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 170 tammikuussa 2019. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta kaksinpelissä. Teichmann pelasi WTA- turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Strasbourgissa vuonna 2016. Hän eteni siellä toiselle kierrokselle voitettuaan Kurumi Naran. Teichmann pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2018 ja eteni toiselle kierrokselle. Vuonna 2019 Teichmann saavutti kaksi turnausvoittoa kaksinpelissä; Prahassa ja Palermossa. Prahan voiton jälkeen hän nousi maailmanlistalla ensimmäisen kerran sadan parhaan joukkoon toukokuussa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Sveitsiläiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Raiden Tameemon

Raiden Tameemon (雷電爲右衞門, tammikuu 1767 – 11. helmikuuta 1825), syntymänimeltään Seki Tarōkichi, oli japanilainen sumopainija ja 76. ōzeki eli mestari. Hän ei koskaan saavuttanut sumon korkeinta arvoa, yokozunaa, mutta voitti 28 turnausmestaruutta vuosina 1790–1811. Raiden Tameemon ei luultavasti saanut yokozunan arvoa sen vuoksi, että hänellä oli hyvät suhteet Tokugawa- shōgunaattiin, jota yokozunan arvosta tuolloin päättänyt Yoshidan suku vastusti kiivaasti. Raiden Tameemon pitää yhä hallussaan sumopainijoiden voittoprosentin ennätystä, 96%. Monet pitävätkin häntä yhtenä kaikkien aikojen parhaista sumopainijoista. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset sumopainijat Luokka:Vuonna 1767 syntyneet Luokka:Vuonna 1825 kuolleet
Jaakko Olavi Antila

Jaakko Olavi Antila (s. 13. kesäkuuta 1982 Nurmo) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi. == Ura == Antila valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2010. Hän selvitti väitöskirjassaan kirkon politisoitumiskehitystä 1960- ja 1970-luvulla sekä herätysliikkeiden vaikutusta Keskustapuolueen kirkkopolitiikkaan. Myöhemmin hän on tutkinut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen historiaa ja kirjoittanut aiheesta vuodet 1974–2011 kattavan historiateoksen Kansankirkko ristipaineessa. Hän on tutkinut myös Liettuan kirkkohistoriaa ja ollut mukana toimittamassa kirkkohistorian yliopistollisia oppikirjoja. Antila toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 2007–2008. Hän oli Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjan toimittajana vuosina 2011–2014. Antila on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän on työskennellyt vuodesta 2016 Lapuan hiippakunnan hiippakuntapastorina ja piispa Simo Peuran teologisena sihteerinä. Vuodesta 2018 hän on ollut Seinäjoen Sotaveteraanien puheenjohtaja. == Yksityiselämä == Jaakko Antila on naimisissa pastori Riina Antilan kanssa, ja heillä on viisi lasta. == Teokset == === Tutkimukset === * * * * === Muut itsenäiset julkaisut === * === Toimitetut teokset === * * * * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juha Meriläinen

Juha Pekka Meriläinen (s. 21. tammikuuta 1977 Halsua) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Helsingin yliopiston dosentti. Hän työskentelee arkkipiispan teologisena erityisavustajana Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. == Ura == Juha Meriläinen valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2009. Hänen väitöstutkimuksensa käsitteli Suomea osana Euroopan kirkollista jälleenrakentamista vuosina 1945–1948. Läntisten kirkkojen apu Suomen evankelis-luterilaiselle kirkolle kanavoitiin tulli- ja verovapaina avustustarvikkeina, jotka sitten myytiin Suomessa. Meriläinen tutki tätä toimintaa, joka liikkui harmaalla alueella mutta jolle valtio antoi hiljaisen hyväksyntänsä. Meriläinen sai työstään Kanslianeuvos Kaarlo Koskimiehen ja Irma Koskimiehen stipendirahaston väitöskirjapalkinnon. Meriläinen työskenteli Helsingin yliopiston määräaikaisena yliopistonlehtorina vuosina 2009–2011 ja sen jälkeen tutkijatohtorina vuoteen 2013. Hän on ollut vuodesta 2015 Helsingin yliopiston yleisen kirkkohistorian dosentti. Kirkkojen kansainvälisen avustustoiminnan ohella hänen tutkimusalojaan ovat muun muassa ekumeenisen liikkeen historia, siirtolaisuushistoria sekä uskonnon ja nationalismin suhde. Meriläinen toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä vuosina 2010–2012 ja puheenjohtajana 2020–2023. Meriläinen on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän toimi vuosina 2015–2016 Kirkon tulevaisuuskomitean sihteerinä. Vuodesta 2017 hän on työskennellyt arkkipiispan teologisena erityisavustajana. Hän on ollut Suomen Ekumeenisen Neuvoston jäsen vuosina 2012–2014. Meriläinen julkaisi 2023 tietokirjan Putinin alttaripoika: Patriarkka Kirill ja Venäjän pyhä hyökkäyssota, joka käsittelee Vladimir Putinin hallinnon suhteita Venäjän ortodoksiseen kirkkoon. Meriläinen kuvaa myös kirkon ja sen retoriikan antamaa tukea Venäjän hyökkäyssodalle Ukrainassa. Meriläinen palkittiin teoksesta Lauri Jäntin tietokirjapalkinnolla. == Muu toiminta == Juha Meriläinen on ollut useissa näytelmärooleissa ja toiminut myös käsikirjoittajana ja ohjaajana. Vuonna 2008 hän oli Jeesuksen roolissa Helsingin Via Crucis -pääsiäisnäytelmässä. == Teokset == === Kirjat === * === Tutkimukset === * === Suomennokset === * === Toimitetut teokset === * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sini Mikkola

Sini Karoliina Mikkola (o.s. Ursin; s. 13. lokakuuta 1982) on suomalainen kirkkohistorian tutkija ja Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtori. == Ura == Sini Mikkola valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2018. Hän selvitti väitöstutkimuksessaan, millaista naisena ja miehenä olemisen tapoja Martti Luther rakensi teksteissään. Mikkolan mukaan Lutherin ajattelutapa sukupuolittuneesta kehosta ja sukupuolten välisistä valtasuhteista vastasi pitkälti edeltävää traditiota ja aikalaiskäsityksiä. Avioliitto ja isyys toivat kuitenkin Lutherin ajatteluun käytännönläheisyyttä. Mikkola on esitellyt tutkimustuloksiaan yleistajuisesti kirjassaan Rakkaat sisaret, riehaantuneet rouvat – Martin Lutherin naiset (2019). Mikkola toimi Suomen kirkkohistoriallisen seuran sihteerinä vuosina 2012–2014. Vuodesta 2017 hän on ollut seuran hallituksen jäsen. Mikkola on ollut Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjan vastaava toimittaja vuodesta 2018. Vuodesta 2019 hän on työskennellyt Itä-Suomen yliopistossa kirkkohistorian (läntinen teologia) yliopistonlehtorina. Mikkola on vihitty papiksi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Hän on ollut kirkon Ekumeenisten asiain toimikunnan jäsen vuodesta 2017. == Yksityiselämä == Sini Mikkolan puoliso on AKI-liitot ry:n toiminnanjohtaja Jussi Junni. == Teokset == === Itsenäiset julkaisut === * * === Toimitetut teokset === * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tomas Fredrik Bruno Neovius

Tomas Fredrik Bruno Neovius (10. marraskuuta 1840 Sulkava – 1906) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti. (Viitattu 10.4.2020) Neoviuksen vanhemmat olivat rovasti Jakob Fredrik Neovius ja Anna Karolina Orraeus ja puoliso vuodesta 1876 Antonina Gregorjevna Strelakova. Neovius tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1852 ja määrättiin sieltä vuonna 1860 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 4. kenttätykistöprikaatiin. Hän suoritti 1861–1864 Mihailin tykistöakatemian kurssin Pietarissa. Kurssin aikana 1862 hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja komennettiin Mihailovskin krenatööritykistöprikaatiin Kaukasiaan. Luutnantiksi Neovius ylennettiin 1863. Hän palasi tykistöakatemian jälkeen vuonna 1864 palvelukseen 4. kenttätykistöprikaatiin. Sieltä hänet komennettiin 1867 kouluttajaksi Moskovan 1. sotaopistoon, alikapteeniksi hän yleni samana vuonna. Vuonna 1870 Neovius siirrettiin 23. tykistöprikaatiin ja ylennettiin kapteeniksi. Hän oli 1871–1872 komennettuna mallipatteriin, komppanianpäälliköksi Viaporin linnoitustykistöön hänet siirrettiin 1873. Everstiluutnantiksi Neovius ylennettiin 1877 ja everstiksi 1879. Hänet määrättiin 1882 Bobruiskin linnoitustykistön päälliköksi Valko-Venäjälle ja 1887 Osovjetsin linnoitustykistön päälliköksi Puolaan. Kenraalimajuriksi 1893 ylennettynä hänet komennettiin lyhyeksi ajaksi Ivangorodin linnoitustykistön päälliköksi, mistä hän palasi takaisin Osovjetsiin. Libaun linnoitustykistön päälliköksi Neovius tuli 1895, mitä tehtävää hän hoiti aina helmikuuhun 1901 asti. Hän sai tuolloin eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Dmitri Kagarlitski

Dmitri Kagarlitski (s. 1. elokuuta 1989) on venäläinen jääkiekkoilija. Kagarlitski on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja kätisyydeltään right. Hän edustaa KHL-seura SKA Pietaria. Hänen entisiä seurojaan ovat Dinamo Moskova, Severstal Tserepovets, Metallurg Novokuznetsk, Donbass Donetsk ja Atlant Mytishi. Kagarlitski debytoi KHL:ssä kaudella 2008-2009. 10. huhtikuuta 2020 mennessä Kagarlitski on pelannut 454 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 116 maalia ja 206 syöttöä eli 322 tehopistettä. 25 pelaamassaan pudotuspeliottelussa Kagarlitski on tehnyt kahdeksan maalia ja seitsemän syöttöä eli 15 tehopistettä. ==Lähteet== * https://en.khl.ru/players/14840/ * Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Henrik Bogislaus Nilsson

Henrik Bogislaus Nilsson (21. heinäkuuta 1820 – 1890 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti. (Viitattu 10.4.2020) Nilssonin vanhemmat olivat samanniminen isä, majuri Henrik Bogislaus Nilsson, ja Johanna Elisabet Flodman. Nilsson tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja valmistui sieltä kurssinsa priimuksena 1842, jolloin hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen krenatöörirykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1845, luutnantiksi 1847, alikapteeniksi 1851 ja kapteeniksi 1854. Vuonna 1860 Nilsson siirrettiin everstinä pataljoonankomentajaksi Henkivartioväen Volynian rykmenttiin ja edelleen kolme vuotta myöhemmin Valko-Venäjälle 28. Polotskin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hän osallistui rykmentin mukana tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Nilsson ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1871, määrättiin 4. jalkaväkidivisioonan komentajan apulaiseksi vuonna 1872 ja siirrettiin 8. jalkaväkidivisioonan komentajan apulaiseksi vuonna 1873. Turkin sodassa hän toimi ensin 17. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajana 1877 ja sitten 12. jalkaväkidivisioonan komentajana 1878. Hänet palkittiin tässä tehtävässä kunnostautumisesta Venäjän Pyhän Yrjön ritarikunnan 4. luokan ritariristillä. Nilsson toimi myös sodan jälkeen 12. jalkaväkidivisioonan komentajana, aina vuoteen 1881 asti, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1820 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Maila Heinonen

Maila Heinonen (ent. Peuraniemi, 21. huhtikuuta 1925 Viitasaari – 10. kesäkuuta 2014)Viitasaaren seurakunta, Heinonen Maila, Viitasaaren hautausmaa, Viitasaari, osa 3, viitattu 4.3.2022 oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Viitasaaren Viestiä. Hän voitti kiekonheiton Suomen-mestaruuden 1945 ennätystuloksellaan 31,88. Hän sai samoissa kisoissa pronssia keihäänheitossa. Heinosen ennätys kuulantyönnössä on 10,22 m (1951), kiekonheitossa 31,88 (1945) ja keihäänheitossa 42,28 (1953). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset keihäänheittäjät Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Succès de scandale

Succès de scandale (ranskaa, suom. ”menestys skandaalista”) on nimitys taideteokselle tai muulle ilmiölle, josta tulee suosittu tai kuuluisa skandaalinkäryisen sisältönsä ansiosta. Tällainen teos ei saavuta kuuluisuutta ja menestystä taiteellisten ansioittensa vaan herättämänsä kohun ansiosta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteikö teos voisi olla onnistunut sisältönsä puolesta. Esimerkki laajaa arvostusta nauttivasta succès de scandalesta on Vladimir Nabokovin pedofiliaa käsittelevä romaani Lolita (1956). Ilmaisua käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1896. Pariisissa kukoistanut Belle Époque (”kaunis aika”, 1871–1914) tuli kuuluisaksi succès de scandalen maineen saaneista taiteilijoistaan ja teoksistaan. Aikakauden kohuteoksista mainittakoon Pierre Louÿsin eroottinen runokokoelma Bilitisin laulut (1894), Alfred Jarryn surrealistinen näytelmä Kuningas Ubu (1896), Les Fauves (”villieläimet”) -taiteilijaryhmän näyttely Salon d'Automnessa (1905) sekä Igor Stravinskyn primitivistinen baletti Kevätuhri (1913). Succès de scandaleksi on kuvailtu myös Richard Straussin oopperaa Salomé (1905), joka perustui Oscar Wilden ranskankieliseen näytelmään (1893) ja sai ensi-iltansa Dresdenissä. Esimerkiksi Kuningas Ubun ja Kevätuhrin kantaesitysten kerrotaan johtaneen valtaviin mellakoihin, kun sovinnainen porvariyleisö suuttui esitysten kokeellisesta muodosta ja moraalittomana pidetystä sisällöstä. Jälkeenpäin on kuitenkin kyseenalaistettu, tapahtuiko tällaista todellisuudessa lainkaan. Kyseessä vaikuttaisi olevan näkyvyyden toivossa kehitelty legenda, joka on vuosien mittaan saanut yhä mielikuvituksellisempia muotoja. Yleisö saattoi todellisuudessakin olla järkyttynyt ja huudella kesken esityksen, mutta väkivaltaisesta käytöksestä ei ole todisteita. Myytti avantgarden kuohuttavuudesta on tästä huolimatta ollut keskeinen osa lajityypin itseymmärrystä. Succès de scandalen kaltaista ajatusta heijastelee lausahdus ”kaikki julkisuus on hyvästä”, jonka väitetään olevan yhdysvaltalaisen liikemiehen P. T. Barnumin lanseeraama. Sitaatin alkuperästä ei kuitenkaan ole varmuutta. Käytännössä skandaalimainen julkisuus on nostanut Mae Westin ja Paris Hiltonin kaltaisia yksityishenkilöitä julkisuuteen, mutta toisaalta myös aiheuttanut suuria taloudellisia haittoja julkisuuskuvaansa varjeleville liikeyrityksille. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The Art and Popular Culture Encyclopedia: Succès de scandale Luokka:Taidekritiikki Luokka:Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Sirkka Liukko

Sirkka Liukko (o.s. Reingoldt, 10. lokakuuta 1917 – 30. elokuuta 2013) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti uransa aikana Tiutisen Pyrintöä ja Kotkan Kiriä. Liukko voitti korkeushypyn Suomen-mestaruuden 1947 tuloksella 140 cm. Hän sai samana vuonna SM-pronssia 80 metrin aitajuoksussa. Seuraavana vuonna hän saavutti korkeudessa SM-pronssia. Liukon ennätys 80 metrin aitajuoksussa on 13,4 (1947), korkeushypyssä 150 (1948) ja pituushypyssä 513 (1948). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Suomalaiset pika-aitajuoksijat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Salme Heinonen

Salme Heinonen (myöh. Lehtinen, s. 20. lokakuuta 1940) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun lopulla SM-mitaleja pituushypyssä ja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa vuonna 1958. Kotimaassa hän edusti Lahden Urheilijoita. Heinonen saavutti pituushypyssä Kalevan kisoissa hopeaa vuonna 1958 ja pronssia vuonna 1959 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1957. Vuoden 1958 Kalevan kisoissa hän saavutti 100 metrin juoksussa pronssia ja sijoittui seuraavana vuonna kuudenneksi. Vuonna 1959 hän saavutti Lahden Urheilijoiden joukkueessa SM-hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Heinonen edusti Suomea pituushypyssä maaottelussa Viroa vastaan kesäkuussa 1958 ja Ruotsia vastaan heinäkuussa 1958. Heinosen ennätys pituushypyssä oli Kalevan kisoissa 1959 tehty 550 cm ja 100 metrillä 12,6 s aiemmin samalta vuodelta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ernest Kononov

Ernest Fomitš Kononov (, 20. maaliskuuta 1930 Paatene – 16. marraskuuta 1974) oli venäjän kielellä kirjoittanut karjalainen kirjailija. Ernest Kononov oli sodan aikana evakossa Arkangelin alueella. Hän suoritti keskikoulun ja työskenteli eri ammateissa Suojärvellä. Kononov oli kansallisuudeltaan karjalainen, mutta kirjoitti teoksensa venäjän kielellä. Hän kuvasi karjalaista maaseutua ja käytti venäjän murteita paikallisvärin luomiseksi. Kononovin ensimmäinen merkittävä teos Vesnoi (”Keväällä”) ilmestyi Na rubeže -lehdessä vuonna 1958. Erillisinä kirjoina ilmestyivät Venäjän sisällissodan tapahtumia kuvaava romaani Borozda (”Vako”, 1969), pienoisromaani Dolgaja doroga domoi (”Pitkä matka kotiin”, 1976) ja proosakokoelma Ožidanije (”Odotus”, 1978). ==Lähteet== Luokka:Karjalaiset henkilöt Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Sirpa Niiranen

Sirpa Anneli Niiranen (myöh. Hirvonen, s. 21. lokakuuta 1944 Karstula) on suomalainen yleisurheilija. Hän edusti aktiiviurallaan Joensuun Katajaa. Niiranen saavutti Kalevan kisoissa pituushypyssä kultaa 1966, hopeaa 1968, 1969 ja 1970 sekä pronssia 1964 ja 1971. Viisiottelussa hän sai SM-hopeaa 1964 ja 1968. Niiranen voitti pituushypyn sisäratojen Suomen-mestaruuden 1964, 1965, 1967, 1968, 1969 ja 1970 sekä saavutti SM-hopeaa 1972. Niiranen kilpaili maaotteluissa vuosina 1965–1970. Hän voitti maaottelun pituuskilpailun Kööpenhaminassa 1965 tuloksella 585 cm. Niirasen ennätys pituushypyssä on 606 cm (vuodelta 1969) ja viisiottelussa 3323 pistettä (1964) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pikkuneula

Pikkuneula (Syngnathus rostellatus) on merineulojen (Syngnathidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran ruotsalainen Sven Nilsson vuonna 1855. == Koko ja ulkonäkö == Pikkuneula kasvaa yleensä noin 10–13 senttimetrin mittaiseksi. Suurimmat yksilöt voivat olla jopa 20 senttimetrin pituisia. Naaraat ovat koiraita kookkaampia. Pikkuneulan suu on ylöspäin suuntautunut. Laji on väriltään harmaanvihreä. Pikkuneula sekoitetaan usein särmäneulaan (Syngnathus typhle) tai isoneulaan (Syngnathus acus), mutta sen tunnistaa hyvin lyhyestä ja leveästä kuonostaan. == Levinneisyys ja elinympäristö == Pikkuneulaa tavataan yleisenä Atlantin valtameren koillisosissa. Se on levittäytynyt Ruotsin ja Norjan rannikoilta aina Espanjan eteläosiin saakka. Lajin elinympäristöt ovat kasvillisuusalueilla lähellä rantaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut pikkuneulan elinvoimaiseksi lajiksi. == Ravinto ja elintavat == Pikkuneula on pohjakala. Se viihtyy parhaiten noin 18 celsiusasteen lämpöisissä vesissä. Laji kutee kesällä ja alkusyksyllä. Ravinnokseen se käyttää pääasiassa pieniä planktonäyriäisiä, sekä joskus myös kalanpoikasia. == Lähteet == Luokka:Merineulat
Lesley Reddon

Lesley Joanne Reddon (s. 15. marraskuuta 1970 North York, Ontario, Kanada) on kanadalainen pääosin 1990-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli maalivahti. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa lajin maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1994, joissa Kanada saavutti kultaa. Reddon pelasi joukkueen toisena maalivahtina Manon Rhéaumen jälkeen, joka pelasi turnauksen kuudesta ottelusta neljä Reddonin pelaten näin kaksi. Reddon pelasi myös vuoden 1998 talviolympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa, jonka loppuottelussa Kanada hävisi Yhdysvaltain joukkueelle. Reddon asuu Calgaryssa, Albertassa Kanadassa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Kanadalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Liisa Hirvijärvi

Liisa Hirvijärvi (s. 15. huhtikuuta 1935) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun alussa SM-mitaleja pituushypyssä ja viestijuoksussa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa vuonna 1953. Kotimaassa hän edusti Seinäjoen Urheilijoita. Hirvijärvi saavutti pituushypyssä SM-pronssia vuonna 1953 ja sijoittui neljänneksi vuonna 1952. Hän saavutti Seinäjoen Urheilijoiden joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM-hopeaa vuosina 1951 ja 1952. Hirvijärvi edusti Suomea 4 × 100 metrin viestijuoksussa maaottelussa Ruotsia vastaan elokuussa 1953 Jyväskylässä. Hirvijärven ennätys pituushypyssä oli 548 cm ja 100 metrin juoksussa 13,0 s, molemmat vuodelta 1953. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Isosaaren leirikeskus

Isosaaren leirikeskus on Tampereen evankelis-luterilaisten seurakuntien leirikeskus, joka sijaitsee Kulkkilan Isosaaressa Teiskon Paarlahdessa. Siellä järjestettiin rippikoululeirejä 1950–2010-luvuilla. Nykyisin sitä voi vuokrata omatoimiseen käyttöön. Seurakunnat hankki viiden hehtaarin kokoisen saaren omistukseensa vuonna 1935. Paikkaa käytettiin aluksi lähinnä poikatyöhön, ja sinne rakennettiin tällöin muun muassa vesikelkkamäki. Leiriläisiä varten saareen tehtiin myös pirttirakennus, joka valmistui talvisodan alla. 1950-luvulta alkaen saari otettiin vähitellen rippikoululaisten käyttöön, ja tätä uutta tarkoitusta varten alueelle tehtiin arkkitehti Pentti Turusen suunnittelemat majoitus-, ruokailu- ja opetustilat vuosina 1964–1965. Myöhemmin rakennuskantaa lisättiin ja uudistettiin tarpeen mukaan. Seurakuntayhtymä päätti vuonna 2017 lopettaa rippikoulujen järjestämisen Isosaaressa. Leirikeskuksen rapistunut kunto nousi puheenaiheeksi kesällä 2018, kun Aamulehti ja Iltalehti julkaisivat valokuvia autioituneesta saaresta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Leirikeskuksen esittelyvideo (YouTube) Luokka:Tampereen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Uskonto Tampereella Luokka:Teisko
Nabari

Nabari () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Uenon altaan eteläreunalla, Kizujoen sivujoen Nabarin varrella. Etelässä se nousee Murōn tulivuoriryhmän alueelle ja rajautuu Naran prefektuuriin. Nabarissa on 77 898 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 129,77 neliökilometriä. Asutus Nabarin alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt esimerkiksi lukuisia kofun- hautakumpuja. Historiallisesti paikkakunta kehittyi Yamaton ja Isen toisiinsa liittäneen tiereitin varrelle. Meiji-kaudella se hetkellisesti taantui, mutta alkoi kasvaa jälleen Osakaan johtaneen rautatieyhteyden valmistumisen myötä 1930-luvulla. Voimakkainta lähiörakentaminen oli 1980- ja 1990-luvuilla. Kaupunkiin on sijoittunut tekstiili-, elektroniikka- ja metalliteollisuutta. Maaseutumaisilla alueilla viljellään muun muassa riisiä ja viinirypäleitä. Kaupunkioikeudet Nabari sai kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Nabarin nähtävyyksiin kuuluvat kauniit luonnonalueet, kuten Akamen 48 vesiputousta, Kaochin laakso ja Shōrenjijärvi. Kaupungin eteläosat kuuluvatkin Murō-Akame- Aoyaman puolikansallispuistoon. Kaupunki on myös japaninjättisalamanterin esiintymisaluetta. Nabaria palvelee Kintetsu-rautateiden Osaka-linja. == Kuvia == Tiedosto:Aerial photo of Nabari 10-Aug-2019.jpg|Nabari ilmaperspektiivistä Tiedosto:Urushifune-jinja haiden.jpg|Urushifune-jinja Tiedosto:Nabari Town Hall.JPG|Nabarin kaupungintalo Tiedosto:Nabari city center area Aerial photograph.1974.jpg|Nabari vuoden 1974 ilmakuvassa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Mien prefektuurin kaupungit
Kaisa Nappa

Kaisa Nappa (s. 16. joulukuuta 1939) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 1950-luvun jälkipuoliskolla. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Valkeakosken Hakaa. Nappa voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuonna 1957. Hän saavutti SM-hopeaa 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1956 ja 1957 sekä pituushypyssä vuonna 1957. Hän saavutti Valkeakosken Hakan joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa SM- hopeaa vuonna 1957 ja SM-pronssia vuonna 1956. Nappa edusti Suomea viisiottelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Göteborgissa 1957 sekä 80 metrin aitajuoksussa kahdessa maaottelussa vuosina 1956–1957. Nappa teki viisiottelussa Suomen-ennätyksen 3 797 pistettä silloisen taulukon mukaan. Hänen ennätyksiään olivat 100 metrin juoksussa 13,2 s, 80 metrin aitauoksussa 12,5 s, korkeushypyssä 150 cm ja pituushypyssä 532 cm. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pika-aitajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Iko Uwais

Iko Uwais (s. Uwais Qorny; 12\. helmikuuta 1983 Jakarta) on indonesialainen näyttelijä, sijaisnäyttelijä, taistelukoreografi ja taistelulajien taitaja. Hänet tunnetaan rooleistaan toimintaelokuvissa Merantau – Soturin nyrkit (2009), The Raid: Redemption (2011), The Raid 2 (2014), Headshot (2016), Mile 22 (2018), The Night Comes for Us (2018) ja Kimppakyytikytät (2019), sekä televisiosarjassa Wu Assassins (2019–). 25\. kesäkuuta 2012 Uwais meni naimisiin laulaja Audy Itemin kanssa Hotel Gran Mahakamilla, Jakartassa. Heillä on kaksi tytärtä, Atreya Syahla Putri Uwais, ja Aneska Layla Putri Uwais. Uwais on uskonnoltaan muslimi. == Filmografia == Elokuvat Vuosi Nimi Rooli Ohjaaja Muuta Lähde 2009 Merantau – Soturin nyrkit Yuda Gareth Evans 2011 The Raid: Redemption Rama Gareth Evans myös koreografina 2013 Man of Tai Chi Gilang Sanjaya Keanu Reeves 2014 The Raid 2 Rama / Yuda Gareth Evans myös koreografina 2015 Star Wars: The Force Awakens Razoo Qin-Fee J.J. Abrams 2016 Headshot Ishmael / Abdi Kimo Stamboel Timo Tjahjanto 2017 Beyond Skyline Sua Liam O'Donnell myös koreografina 2018 Mile 22 Li Noor Peter Berg myös koreografina 2018 The Night Comes for Us Arian Timo Tjahjanto myös taistelukoordinaattorina 2019 Kimppakyytikytät Oka Tedjo Michael Dowse myös koreografina 2019 Triple Threat Jaka Jesse V. Johnson 2021 Snake Eyes Storm Shadow Robert Schwentke 2022 Fistful of Vengeance Kai Jin Roel Reiné 2023 The Expendables 4 Scott Waugh TBA The Bellhop TBA Chinatown Express TBA The Blind of the Phantom Cave: Angel's Eyes Barda Mandrawata Timo Tjahjanto Televisiosarjat Vuosi Nimi Rooli Verkko Muuta Lähde 2019 Wu Assassins Kai Jin Netflix päärooli; myös tuottajana == Katso myös == * Indonesialainen elokuva * Taisteluelokuva == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Indonesialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Sijaisnäyttelijät Luokka:Koreografit Luokka:Elävät henkilöt
Yhdystie 6900

Yhdystie 6900 on yhdystie joka kulkee Kauhajoelta Ilmajoen Koskenkorvalle. Tien pituus on noin 35 kilometriä. Tien osoitenimenä on ensin Topeeka seututien 663 risteyksestä Topeekan risteykseen, Puistotie seuraavaan Topeekan risteykseen, uudestaan Topeeka Aronkylässä sijaitsevaan Keskustien risteykseen, Kurikantie Kurikan kuntarajalle, Mietaantie Säntintien risteykseen, Jyllintaival Mäkitien risteykseen, uudestaan Kurikantie Hirveläntien risteykseen, Koivistonkyläntie Ilmajoen kuntarajalle, ja Koivistontie koko loppumatkan eli eurooppatien 12 ja valtatien 3 risteykseen. ==Lähteet== 6900 Luokka:Kauhajoen liikenne Luokka:Kurikan liikenne Luokka:Ilmajoen liikenne
Yhdystie 1830

Yhdystie 1830 on tie joka kulkee Kemiönsaaren Dragsfjärdistä saman kunnan alueella sijaitsevaan Hiittisiin. Tien pituus ilman Kasnäsin ja Hiittisten välistä lauttayhteyttä on 21 kilometriä. Tien osoitenimenä on ensin Kirkonkyläntie seututieltä 183 Ytterölmosintien risteykseen, Söderlångvikintie Bodbackenin pohjoispuolella sijaitsevaan risteykseen ja Kasnäsintie Kasnäsin lauttasatamaan. ==Lähteet== 1830 Luokka:Kemiönsaaren liikenne
Euroopan laajuinen liikenneverkko

Euroopan laajuinen liikenneverkko (lyh. TEN-T) on Euroopan unionin projekti, jossa luodaan Eurooppaan maantie-, rautatie-, meri - ja sisävesiliikenneväylien, satamien sekä ilmailun lentokenttien verkosto. Tavoitteena on muodostaa liikennejärjestelmä, jossa ihmiset ja rahti liikkuvat saumattomasti ja turvallisesti.Väylävirasto: Euroopan laajuinen liikenneverkko (TEN-T) TEN-T jaetaan kahteen tasoon: 1) Ydinverkkoon, joilla yhdistetään jäsenmaiden liikenneverkot yhdeksi kokonaisuudeksi. Ydinverkot ovat on suunniteltu rakennettavaksi vuoteen 2030 mennessäLukkari, Esko: EU vauhdittaa TEN-T-verkkoa, Osto & Logistiikka 5.12.2019. Viitattu 10.4.2020, 2) Kansalliset viiden liikennemuodon kattavat liikenneverkot -alueellisen saavutettavuuden varmistamiseksi - jäsenvaltioiden sisäiselle liikenteelle niin, että ydinverkkojen avulla mahdollistetaan suora liikennöinti jokaisen jäsenvaltion omiin alueellisen saavutettavuuden kattaviin verkkoihin, jotka on suunniteltu valmistuvan vuoteen 2050 mennessä. Ydinverkko muodostuu eri liikennemuotojen ydinverkkokäytävistä ja Suomen Sisävesiliikenteessä Itämeri yhteyden kautta. ==Katso myös== *Euroopan laajuiset verkot == Lähteet == Luokka:Euroopan unioni Luokka:Euroopan liikenne
Ekseptionalismi

Ekseptionalismi on uskomus jonkin ihmisryhmän tai kulttuurin ainutlaatuisuudesta ja usein paremmuudesta muihin nähden. Ekseptionalismia esiintyy osana monia kulttuureja. Sen tunnettuja muotoja ovat muiden muassa uskomus valitusta kansasta ja yhdysvaltalainen ekseptionalismi. == Lähteet == Luokka:Filosofian termit
Amram Blau

Amram Blau (1894-1974) oli haredijuutalainen rabbi mandaatti-Palestiinassa ja Israelissa. Hän oli yksi sionismia vastustavan Neturei Karta -järjestön perustajista. == Elämäkerta == Blau syntyi Jerusalemissa kaupungin unkarilaiseen juutalaisyhteisöön. Hänen isänsä oli kotoisin Pressburgista (nyk. Bratislava) ja oli muuttanut Palestiinaan vuonna 1869. Hänen äitinsä oli syntynyt Jerusalemissa, jossa hänen sukunsa oli asunut jo 1700-luvun lopulla. Blau varttui Mea Shearimin naapurustossa. Veljensä Rabbi Moshe Blaun tavoin hän oli aktiivinen sionismia vastustaneessa Agudat Israel -liikkeessä ja toimi liikkeen sanomalehden Kol Israelin (Israelin ääni) toimittajana. Agudat- liikkeen sisällä syntyi kuitenkin ristiriitoja kun järjestön nuoremmat edustajat kokivat muiden tehneen myönnytyksiä sionistijohtajille. Rabbi Blau irtaantui liikkeestä ja perusti Neturei Kartan. Blau oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kymmenen lasta. == Antisionismi == Israelin valtion perustamisen jälkeen Neturei Karta jatkoi juutalaisvaltion perustamisen vastustamista. Liikkeen antisionistiset näkemykset olivat yhteneviä hasidijohtaja rabbi Joel Teitelbaumin kanssa, joka teoksessaan Vayoel Moshe perusteli teologisesti, miksi Israelin valtiota ei pitäisi tunnustaa. Ennen kuuden päivän sotaa Blau jopa ehdotti muuttoa tuolloin Jordanian hallitsemaan Itä-Jerusalemiin Israelin sekulaarien houkutusten välttämiseksi. Blau vangittiin useita kertoja hänen osoittaessaan mieltä sapatin julkista rikkomista, uskovaisten naisten asepalvelusta ja muuta hallituksen politiikkaa vastaan. Yksi hänen protestin muodoistaan oli pukeutuminen julkisesti säkkikankaaseen mielenosoituksen merkiksi. Luokka:Israelilaiset rabbit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Yhdysvaltalainen ekseptionalismi

Yhdysvaltalainen ekseptionalismi eli amerikkalainen ekseptionalismi () on uskomus Yhdysvaltain ainutlaatuisuudesta muihin valtioihin nähden. Tähän ainutlaatuisuuteen usein liittyy ajatus Yhdysvaltain paremmuudesta ja muiden valtioiden yhteisten sääntöjen yläpuolella olemisesta. Yhdysvaltalaisella ekseptionalismilla on pitkät juuret yhdysvaltalaisessa kulttuurissa, ja se on tärkeä osa Yhdysvaltain kansalaisuskontoa. ==Katso myös== * Yhdysvaltalainen nationalismi * City upon a Hill == Lähteet == ekseptionalismi ekseptionalismi
Alankomaiden ja Turkin suhteet

Alankomaiden ja Turkin suhteet alkoivat Turkin tasavallan ja Alankomaiden valtion välillä 1612. Alankomaiden suurlähetystö sijaitsee Ankarassa ja Turkin suurlähetystö Haagissa. Alankomaiden Ankaran-suurlähettiläänä toimii Marjanne De Kwaasteniet. Turkin Haagin-suurlähettiläänä toimii Şaban Dişli. Luokka:Alankomaiden kahdenväliset suhteet Luokka:Turkin kahdenväliset suhteet
Azerbaidžanin ja Turkin suhteet

Azerbaidžanin ja Turkin suhteet alkoivat Turkin tasavallan ja Azerbaidžanin tasavallan välillä 9. marraskuuta 1991. Azerbaidžanin suurlähetystö sijaitsee Ankarassa ja Turkin suurlähetystö Bakun. Azerbaidžanin Ankaran- suurlähettiläänä toimii Khazar Ibrahim. Turkin Bakun-suurlähettiläänä toimii Erkan Özoral. Luokka:Azerbaidžanin kahdenväliset suhteet Luokka:Turkin kahdenväliset suhteet