EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Romano Canavese

Romano Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Romano Canavese Sapere.it Romano Canavese Enciclopedia Treccani Romano Canavese Turismo Torino Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 633 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Laula kanssain (kappale)

Laula kanssain on Vexi Salmen käännös R Dunhillsin ja Dave Mac Ronaldin kirjoittamasta kappaleesta ”Sing my love song". Suomenkielisen version tunnetuimmat versiot levyttivät 1976 sekä Fredi että Kari Tapio. ==Lähteet== Luokka:Kari Tapion kappaleet Luokka:Fredin kappaleet Luokka:Vexi Salmen sanoittamat kappaleet Luokka:Vuoden 1976 kappaleet
Etelämeren seikkailija

Etelämeren seikkailija (The Beachcomber) on vuonna 1954 ensi-iltansa saanut romanttinen draamakomedia jonka on ohjannut Muriel Box ja käsikirjoittanut hänen miehensä Sydney Box. Se perustuu W. Somerset Maughamin novelliin. == Juoni == Ewart Gray saapuu Intian valtamerellä sijaitseville Welcome Islands -saarille, joilla hänen lisäkseen ainoat muut eurooppalaiset ovat lähetyssaarnaajat Martha ja Owen Jones sekä kunniallinen Ted, naismainen juoppo, jonka perhe elättää häntä jotta hän pysyisi poissa Englannista. Martha ja Ted ovat ovat epäsovinnainen pariskunta, mutta he joutuvat yhteen estääkseen koleran leviämisen. == Näyttelijät == Lähde: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Brittiläiset draamakomediaelokuvat Luokka:Brittiläiset romanttiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1954 brittiläiset elokuvat
Paavo Harve

Paavo Vilho Harve, vuoteen 1931 Heinonen (8. helmikuuta 1907 Helsinki – 26. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Harven vanhemmat olivat insinööri Vilho Heinonen ja kätilö Maria Siltanen ja puoliso vuodesta 1943 Marja-Liisa Pentikäinen. Harve tuli ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi vuonna 1931 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1941. Hän työskenteli ensin assistenttina yliopistossa ja Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Harve toimi sotien jälkeen kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkönä, samoin kuin asiantuntijana valtiovarainministeriössä. Helsingin kaupunginmetsänhoitaja Harve oli 1952–1972. Hän toimi myös Helsingin yliopiston opettajana 1947–1959, samoin kuin monissa asiantuntija- ja luottamustehtävissä. Metsäneuvoksen arvonimen yli satavuotiaaksi elänyt Harve sai vuonna 1970. Sotilasarvoltaan Harve oli reservin kapteeni. ==Julkaisuja== * Vuoden 1935 metsätulojen verotusperusteista, 1936 * Sahapuiden ja paperipuiden hinnoista maan eri osissa hakkuukautena 1935–36, 1937 * Poltto- ja ainespuun hinnat: hintapäätösten selityksiä, 1945, Paavo Turja, Paavo Harve * Puunjalostusteollisuutta ja puutavarakauppaa harjoittavien yhtiöiden maan hankinta Suomessa, 1947, Paavo Harve, Olavi Linnamies, Erkki Kalela, Vilho Lihtonen, Esko Kangas ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Vieljärvi (järvi)

Vieljärvi () on Laatokan vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 58,0 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 564 neliökilometriä, keskisyvyys 7,0 metriä ja suurin syvyys 14,8 metriä. Vieljärveen virtaavat Nälmänjoki (ven. Njalma), Vuohtanjoki (Vuhtanegi) ja 18 puroa. Se laskee Vitelenjoen kautta Laatokkaan. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, mutu, sulkava, made, ahven, kiiski ja kivisimppu sekä istutetut kuha ja peledsiika. Lohi ja taimen katosivat 1990-luvulla. Vieljärven kuntakeskus ottaa järvestä käyttövetensä. Se on pahasti rehevöitynyt ja kärsii maatalouden ja asutuksen päästöistä. ==Lähteet== Luokka:Vitelenjoen vesistö Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Prääsän kansallinen piiri
Museu Nacional dos Coches

Museu Nacional dos Coches on Portugalin kansallinen hevosajoneuvoja esittelevä museo. Se sijaitsee Lissabonin Belémissä. Museu Nacional dos Coches on Lissabonin ja mahdollisesti koko Portugalin suosituin museo. Museo on maailman merkittävimpiä hevosvaunumuseoita. Sen kokoelmiin kuuluu hevosvaunuja 1600-luvulta 1800-luvulle. Kokoelman vanhimmat vaunut ovat Filip II:lle vuosina 1581–1598 kuuluneet vaunut. Kokoelmissa on kolme vaunua, jotka kuuluivat paavi Klemens XI:lle. Ne on rakennettu Roomassa vuonna 1715 italialaiseen barokkityyliin. Yksi vaunuista lahjoitettiin Juhana V:lle. Vaunujen lisäksi museon kokoelmiin kuuluu myös maalauksia ja muuta esineistöä. Museon perusti Portugalin kuningatar Orléansin Amélie, jotta kuninkaallisen suvun vaunukokelmat säilyisivät. Museo avattiin Belémin palatsin vanhaan maneesiin 23. toukokuuta 1905. Museon 110-vuotisjuhlan kunniaksi museolle tehtiin uusi rakennus, jonka suunnitteli brasilialainen arkkitehti Paulo Mendes da Rocha. Uusittu museo avattiin 23. toukokuuta 2015. == Kuvia == Tiedosto:Exterior do Museu Nacional dos Coches (Lisboa) 3.jpg|Museon uusi rakennus. Tiedosto:CoachMuseum-CCBYSA.jpg|Museon vanha rakennus. Tiedosto:Lisbon, Portugal (43216335942).jpg|Uuden rakennuksen näyttely. Tiedosto:Portugal 20170510 153640 (34769256645).jpg|Vanhan rakennuksen näyttely. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:Hevosajoneuvot Luokka:Liikennemuseot Luokka:Lissabonin rakennukset ja rakennelmat Nacional dos Coches
Nooa Laine

Nooa Laine (s. 22. marraskuuta 2002 Jyväskylä) on malesialais-suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana Malesian Superliigan Selangorissa, lainasopimuksella Seinäjoen Jalkapallokerhosta. Laine on myös Malesian maajoukkuepelaaja. == Varhainen elämä == Laine syntyi Jyväskylässä suomalaiselle äidille ja malesialaiselle isälle. Tämän seurauksena hänellä on Suomen ja Malesian kaksoiskansalaisuus. Hänen isänsä on kotoisin Batu Lautista, Selangorista, Malesiasta. Laine aloitti jalkapalloilun kuusivuotiaana kotikaupungissaan Jyväskylässä. == Seurajoukkueet == Nooa Laine teki ensiesiintymisensä aikuisten tasolla JJK:ssa kaudella 2018 pelaten 15 sarjaottelua, joissa hän onnistui kertaalleen maalinteossa. Huhtikuussa 2019 hän siirtyi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ään pelaten 23 liigaottelua ja tehden 4 maalia. Veikkausliigan SJK:hon Laine siirtyi tammikuussa 2021. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Cristóbal Oudrid

Cristóbal Oudrid (7. helmikuuta 1825 Badajoz – 13. maaliskuuta 1877 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.Cristóbal Oudrid Spain Is Culture Oudrid sai varhaista pianonsoiton ja laulun opetusta isältään, joka oli muusikko Badajozissa pääpaikkaansa pitäneille Napoleonin joukoille. Oudrid myös opiskeli itsenäisesti trumpetin- ja oboensoittoa. Vuonna 1844 hän muutti Madridiin. Siellä hän sai tukea Ramón de Mesonero Romanosilta ja tapasi Baltasar Saldonin, jonka avustuksella hän sai ensimmäisiä teoksiaan esitetyiksi julkisesti. Elantonsa Oudrid sai näinä aikoina pianistina esiintymällä. Hän myös sävelsi instrumentille salonkimusiikkia.Cristóbal Oudrid Zarzuela Vuonna 1846 Teatro del Príncipessa esitettiin Oudridin ensimmäinen lyhyt näyttämöteos, zarzuela andaluza nimeltään La venta del puerto o Juanillo el contrabandista. Seuraavana vuonna Teatro de la Cruzissa esitettiin La pradera del canal, jonka Oudrid oli säveltänyt yhteistyössä Luis Cepedan ja Sebastián Iradierin kanssa. Oudrid työskenteli zarzuelan edistämisen parissa Teatro del Circossa, Teatro Variedadesissa ja lopulta Teatro de la Zarzuelassa. Hän sävelsi sekä yksin että yhteistyössä Francisco Asenjo Barbierin, Joaquín Gaztambiden, Rafael Hernandon sekä José Inzengan kanssa. Hän myös perusti Gaztambiden, Asenjo Barbierin, Inzengan, Luis de Olonan ja Francisco Salasin kanssa zarzuelan edistämistä varten taiteellisen ja musiikillisen seuran. Oudridin yksin säveltämistä teoksista menestyksekkäimpiä olivat Buenas noches señor Don Simón (1852), El postillón de la Rioja (1856), El último mono (1859) ja Memorias de un estudiante (1860). Hän laati myös musiikin Juan Lombían näytelmään El sitio de Zaragoza. Kapellimestarina Oudrid johti myös italiankielistä oopperaa. Vuonna 1870 hänestä tuli Teatro Realin musiikillinen johtaja. Hän kuoli Teatro Realissa pidetyn harjoituksen aikana maaliskuussa 1877. Viimeisinä vuosinaan Oudrid oli keskittynyt erityisesti työskentelyyn kapellimestarina; suurimuotoinen kolminäytöksinen zarzuela Ildara (1874) osoittautui vastaanotoltaan epäonnistuneeksi. Viimeiseksi Oudridin näyttämöteokseksi jäi Fernández Caballeron kanssa sävelletty Blancos y azules (1876). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Espanjalaiset säveltäjät Luokka:Espanjalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1825 syntyneet Luokka:Vuonna 1877 kuolleet
Manuel García (baritoni)

Manuel García (17. maaliskuuta 1805 Madrid – 1. heinäkuuta 1906 Lontoo) oli espanjalainen baritoniManuel García British Museum ja musiikkipedagogi. Hän oli Euroopan johtava laulunopettaja 1800-luvulla.Manuel García Britannica García oli tenori Manuel del Pópulo Vicente Garcían poika. Hän aloitti laulu- uransa vuonna 1825 New Yorkissa isänsä yhtiön tuotannossa Gioacchino Rossinin Sevillan parturi -oopperasta Figaron roolissa. Hän kuitenkin päätti keskittyä lauluopetukseen. Garcían oppilaiden joukossa olivat Jenny Lind ja Mathilde Marchesi. Vuodesta 1832 García oli naimisissa sopraano Cécile Eugénie Mayerin kanssa. García julkaisi kirjat Mémoires sur la voix humaine (1840) ja Traité complet de l'art du chant (1847). Hän opetti vuonna 1847 Pariisin konservatoriossa, josta siirtyi Lontooseen. Siellä hän opetti vuosina 1848–1895 Royal Academy of Musicissa. Garcían on myös katsottu kehittäneen varhaisimman laryngoskoopin vuonna 1854. García oli Gustave Garcían isä. Hänet haudattiin katoliseen St Edward's -kirkkoon Surreyn Sutton Greeniin. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1805 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet espanjalaiset
Ljubotyn

Ljubotyn (, ) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Harkovan alueen Harkovan piirissä, 24 kilometriä aluekeskus Harkovasta länteen. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 20 376 (2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 24 173\. Etniseltä taustaltaan asukkaat olivat pääosin ukrainalaisia, mutta myös venäläisiä asukkaita oli. Nykyisen kaupungin lähistöltä on löydetty skyyttien asutus, joka on saanut alkunsa toisella vuosituhannella eaa. Ljubotynin linnoitettu asutus on 25 kilometriä Harkovan länsipuolella sijaitseva arkeologinen alue. Maavallein ja puumuurein suojatussa kylässä asuttiin erityisesti 700-400 -luvuilla eaa. 1960-luvun alkupuolella tehdyistä kaivauksista löydetyt esineet osoittavat Ljubotynin olleen tuolloin pitkälle kehittynyt pronssin ja raudan valmistuksen keskus. Historiallinen maininta vuodelta 1571. Nykyinen Ljubotunin asutus on saanut alkunsa 1600-luvun puolivälissä, jolloin sinne asettautui kasakoita ja Dneprin oikeanpuoleiselta alueelta saapuneita talonpoikia (maaorjia). 1600-luvun loppupuolella kylä tuli Harkovan rykmentin hallintaan. Vuonna 1732 asukkaita oli 808, joista 217 oli kasakoita. 1700-luvun puolivälissä Ljubotunin seutu osallistui puolalaisten sosiaalista, kansallista ja uskonnollista sortoa vastustaneisiin Haidamatštšynana-kansannousuihin (). Kirkoista nähtävyyksinä voidaan mainita Pyhän Paraskovin kirkko (1750), Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko (1811–36, uudelleenrak. 1872) ja Pyhän Nikolauksen kirkko (1843). Rautatieasema rakennettiin vuonna 1871. Vuosina 1923–1930 paikkakunta toimi piirikeskuksena. Kaupunkityyppisen taajaman asema 1928, kaupungiksi vuonna 1938. Vuodesta 1932 osa Harkovan aluetta. Taajaman asukkaat kärsivät holodomorin (1932-1933) ja Stalinin vainojen aikana. Toisen maailmansodan aikana fasisteiksi luonnehdittujen saksalaisten miehittämänä 20. lokakuuta 1941 – 29. elokuuta 1943. Vuodesta 1993 alueellisesti merkittävä, hallinnollisesti alueen alainen kaupunki, Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnon uudistuksesta lähtien Harkovan piiriin kuuluva kaupunki. Osana Venäjän hyökkäyssotaa Venäjän asevoimat teki ainakin maaliskuun 28. päivänä 2022 ohjusiskun kaupunkiin, surmaten yhden ja haavoittaen seitsemää ihmistä. Lyubotyn City Council (01).jpg|Kaupungintalo. Lyubotyn Train Station (02).jpg|Ljubotynin rautatieasema. Church of the Ascension in Liubotyn (6).jpg|Kristuksen taivaaseenastumisen kirkko (1811–36, uudelleenrak. 1872). Свято-Николаевская церковь в Люботине.JPG|Pyhän Nikolauksen kirkko (1843). LubotinUnevermag.JPG|Univermag-kauppa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Harkovan alueen kaupungit Luokka:Harkovan piiri
Luis de Pablo

Luis de Pablo (28. tammikuuta 1930 Bilbao – 10. lokakuuta 2021 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä. Hän kuului Generación del 51:ksi kutsutun avantgardistisen musiikin säveltäjäsukupolven merkkihenkilöihin.Luis de Pablo Spain Is Culture Pablo aloitti musiikkiopintonsa Hondarribiassa ja jatkoi niitä Madridissa, johon muutti vuonna 1939. Hän opiskeli musiikkia enimmäkseen itsenäisesti, mutta sai ohjeistusta muiden muassa Maurice Ohanalta ja Max Deutschilta. Vuonna 1952 Pablo valmistui Madridissa suorittamiensa oikeustieteellisten opintojen päätteeksi. Vuonna 1954 BBC kantaesitti Lontoossa hänen teoksensa Coral eucarístico. Samana vuonna hän sai teoksellaan Quinteto para cuerda y clarinete palkinnon Samuel Ros -kilpailussa. Sittemmin Pablo sävelsi toistasataa teosta ja perusti aikansa musiikkiin erikoistuneita yhtyeitä, joihin kuuluivat Tiempo y música ja Alea. Hän teki yhteistyötä myös elokuvaohjaajien, kuten Carlos Sauran ja Víctor Ericen kanssa. Lisäksi hän perusti Espanjan elektroakustisen laboratorion. Pablon saamien palkintojen joukossa olivat Taideansioiden kultamitali (1986), Espanjan kansallinen musiikkipalkinto (1991), Tomás Luis de Victoria -palkinto (2009) ja Venetsian biennaalin Kultainen leijona (2020). Elokuvia, joihin Pablo sävelsi musiikin, olivat muiden muassa La busca, El espíritu de la colmena ja La caza. Vuodelta 1983 on ooppera Kiu. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Espanjalaiset säveltäjät Luokka:Espanjalaiset oopperasäveltäjät Luokka:Elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Yrjö Hassi

Yrjö Johannes Hassi (3. elokuuta 1922 Jämsä – 9. helmikuuta 2008 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Hassin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Hassi, aiemmin Granberg, ja postinhoitaja Hilja Maria (Maija) Norrgård ja puoliso vuodesta 1948 Rauni Vainio. Professorit, rehtorit Osmo Hassi ja Antti Hassi olivat hänen veljiään. Hassi opiskeli Jämsän yhteiskoulussa vuodesta 1933, mutta sota keskeytti koulunkäynnin. Ylioppilaaksi hänet julistettiin poikkeussäännöksin vuonna 1942. Hassi osallistui sekä jatkosotaan että Lapin sotaan. Metsänhoitajaksi Hassi valmistui vuonna 1948 ja toimi sitten Metsähallituksen ylimääräisenä metsäarvostelija. Vuonna 1950 hän siirtyi Thomén Metsätoimiston palvelukseen, vuonna 1951 Keski-Suomen metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtajaksi ja vuonna 1954 MTK:n metsävaltuuskunnan metsävaliokunnan sihteeriksi. Hassista tuli MTK:n metsäosaston päällikkö vuonna 1960. MTK:n ohella hän vaikutti laajemmin metsäalaan kotimaassa ja ulkomailla asiantuntija- ja järjestötyönsä myötä. Hän oli muun muassa Euroopan maatalousliiton metsäkomission varapuheenjohtaja 1961–1973. MTK:sta Hassi siirtyi vuonna 1973 Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton metsäosaston johtajaksi ja samalla metsäteollisuuden useiden yhteisöjen ja järjestöjen puheenjohtajaksi. Vuonna 1976 metsäneuvoksen arvonimen saanut Hassi provovoitiin myös Helsingin yliopiston maatalous- metsätieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1984. Eläkkeelle tehtävistään hän jäi vuonna 1987. Hassi oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.Kuka kukin on 1978, s. 187. Viitattu 15.5.2022. ==Julkaisuja== * Näkökohtia polttohakkeen järjestämisestä metsänhoitoyhdistyksiä apuna käyttäen, 1960 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Arthur Rudolf Gauffin

Arthur Rudolf Gauffin (20. heinäkuuta 1880 Turku – 20. helmikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Kuolleita, Uusi Suomi, 21.02.1936, nro 50, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Gauffinin vanhemmat olivat puutarhuri Oskar Rudolf Gauffin ja Kristina Elisabet Appelström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta ja suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1903. Gauffin oli aluksi kolme vuotta apulaisena eri arkkitehtitoimistoissa. Hän oli sitten Wasastjema & Lindbergin arkkitehtitoimiston johtajana ja vuosina 1906–1913 Helsingin kaupungin asuntotarkastajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana Gauffin siirtyi liikealalle Tampereelle ja hän oli täällä myös asemakaavatoimiston johtajana. Vuodesta 1924 alkaen Gauffinilla oli Helsingissä oma arkkitehtitoimisto, joka erikoistui erilaisten huoltolaitosten, kuten kunnalliskotien, sairaaloiden yms. suunnitteluun. Gauffin oli lisäksi muutamia vuosia puolustusministeriön rakennusjaoston päällikkönä ja toimi arkkitehtuurin opettajana. Gauffin oli naimisissa vuodesta 1903 Ellen Sofia Falckin kanssa. Heidän poikansa oli maanviljelysneuvos Gunnar Kauste (vuoteen 1933 Gauffin). == Rakennuksia == * Antintalon Immanuel-kappelin muutos jugendtyyliseksi ja pihan kaksikerroksinen asuintalo, Turku 1906 * Huvilakatu 19-21-23, Helsinki 1909, Richard Willmanin kanssa Huvilakatu 19-21-23. Richard Willmanin ja Arthur Rudolf Gauffinin suunnittelema rakennus vuodelta 1909, Helsingin kaupunginmuseo (Finna) * Wasaborgin eli Sjöblomin talon länsisiipi, Raastuvankatu 21, Vaasa 1912 * Tehtaankatu 34, Helsinki 1913, Richard Willmanin kanssa * Liisankatu 15, Helsinki == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Museu do Fado

Museu do Fado (Fadomuseo) on Lissabonissa, Portugalissa toimiva fadolle omistettu museo.Museum of Fado Visit Lisboa Se avattiin vuonna 1998.History Museu do Fado Museu do Fadossa on pysyvä näyttely ja tilapäisiä näyttelyitä, dokumenttikeskus sekä auditorio, jossa järjestetään säännöllisiä tapahtumia. Museossa on esineitä, jotka ovat kuuluneet sadoille fadon historiaa tehneille ja todistaneille henkilöille. Vuonna 2009 Museu do Fado sai palkinnon Amália Rodrigues -järjestöltä ja Portugalin museoseuran (APOM) kunniamaininnan "parhaana portugalilaisena museona". == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Portugalin museot Luokka:Lissabonin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Fado
Fontaines-en-Duesmois

Fontaines-en-Duesmois on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Montbardin kaupungista itään. Kunnan keskustassa oleva Saint-Germain d'Auxerren kirkko on peräisin 1500-luvulta, ja se on listattu historiallisten monumenttien luetteloon. Kirkossa on 1500-luvulta peräisin oleva lasimaalaus, joka esittää Jessen puuta. Toinen historiallinen monumentti on 1500-luvulta oleva Saint- Nicolasin kappeli, joka on rakennettu lähteen päälle. Tiedosto:Fontaines-en- Duesmois FR21 église IMG2222.jpg|Saint-Germain d'Auxerren kirkko Tiedosto:Fontaines-en-Duesmois FR21 chapelle IMG2232.jpg|Saint-Nicolasin kappeli ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
Ronda dos Quatro Caminhos

Ronda dos Quatro Caminhos on portugalilainen kansanmusiikkiyhtye.Artist Profiles: Ronda dos Quatro Caminhos World Music Central Ronda dos Quatro Caminhos perustettiin 1980-luvun alkupuolella. Se on julkaissut lukuisia albumeita eri levy-yhtiöiden kautta ja esiintynyt kansainvälisesti. Sen ohjelmistoon kuuluu perinteisiä portugalilaisia lauluja maan pohjoisosista eteläosiin sekä Azoreilta ja Madeiralta. == Jäsenet == * Carlos Barata – harmonikka, bandolim * Pedro Fragoso – kosketinsoittimet * João Oliveira – laulu, kitara * Mário Peniche – sähköbasso * Pedro Pita – rumpusetti * António Prata – viulu, bandolim == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Portugalilaiset yhtyeet Luokka:Kansanmusiikkiyhtyeet
Maria Huhmarniemi

Maria Huhmarniemi (s. 1977 Rovaniemi) on rovaniemeläinen taiteilija, tutkija, kuvataidekasvattaja ja kansalaisvaikuttaja. Tutkijana Huhmarniemi on keskittynyt poliittiseen nykytaiteeseen, nykytaiteen ja kuvataidekasvatuksen suhteeseen, ympäristökasvatukseen sekä perinteisiin käsityömenetelmiin. Koulutukseltaan Huhmarniemi on taiteen tohtori Lapin yliopistosta. Väitöskirjassaan hän tarkasteli taiteilijan osallistumista Lapin ympäristökonflikteista käytäviin keskusteluihin. Huhmarniemi on julkaissut tutkimusta taidekasvatukseen, aktivistiseen taiteeseen, käsityöperustaiseen nykytaiteeseen ja luovan matkailun kehittämiseen liittyen. Taiteilijana Huhmarniemi on töidensä kautta käsitellyt ympäristökysymyksiä, pohjoisuutta, monikulttuurisuutta sekä yhteisöllisyyttä. Huhmarniemi on kuvaillut itseään arktisen taiteen taiteilijaksi lappilaistaiteilja-käsitteen sijaan. Opettajana Huhmarniemi on toiminut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa, jossa hän on opettanut kuvataidekasvatusta ja soveltavaa kuvataidetta vuodesta 2002 lähtien. Vuodesta 2022 alkaen hän toimii Itä-Suomen yliopistossa dosenttina sosiaalipedagogiikan, erityisesti yhteisöllisen taidekasvatuksen alalla, Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan apulaisprofessorina sekä opetuksen kehittämisestä vastaavana varadekaanina. Huhmarniemi toimii aktiivisesti niin paikallispolitiikassa kuin järjestötoiminnassa. Hän istuu Rovaniemen kaupunginvaltuustossa, jonne hänet valittiin Vihreiden ehdokkaana vuoden 2021 kunnallisvaaleissa . Huhmarniemi on ollut Rovaniemen vihreiden puheenjohtaja vuosien 2019-2021 ajan, minkä lisäksi hän toimii Lapin taiteilijaseuran puheenjohtajana vuosien 2012-2022 ajan. Rovaniemen lisäksi Huhmarniemi asuu osan ajasta Pohjois-Ruotsissa Muodoslompolon kylässä perheensä kanssa. Huhmarniemen perheeseen kuuluu puoliso sekä kaksi lasta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ympäristötaiteilijat Luokka:Vihreän liiton poliitikot Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1977 syntyneet
Chambolle-Musigny

Chambolle-Musigny on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne- Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Beaunen kaupungista koilliseen. Kunnan keskustassa oleva Sainte-Barben kirkko on peräisin 1500-luvulta. Kirkon kalusteet ovat 1400- ja 1500-luvuilta ja seinämaalaukset vuodelta 1539. ==Viinintuotanto== Kunta sijaitsee Côte de Nuits’n viinintuotantoalueella, ja siellä tuotetut viinit saavat käyttää Chambolle- Musigny (AOC), Musigny (AOC) tai Bonnes-Mares (AOC) laatumerkintää. Chambolle- Musigny on yksi etappipaikka 60 kilometriä pitkälle Route des Grands Crus -viinitiellä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
Bjarne Corydon

Bjarne Fog Corydon (s. 1. maaliskuuta 1973 Kolding) on tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä ja toimi Tanskan valtiovarainministerinä vuosina 2011–2015. ==Yksityiselämä== Corydon on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Bjarne Corydon Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan valtiovarainministerit Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veera Kinnunen

Veera Kinnunen (s. 1980) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja tutkija. Kinnunen on yhteiskuntatieteiden tohtori ja lehtori, joka työskentelee Lapin yliopistossa. Tutkimuksessaan Kinnunen on keskittynyt yhteiskunnalliseen jätetutkimukseen. Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Kinnunen väitteli sosiologian oppialalta vuonna 2017. Väitöskirjassaan hän käsitteli ihmisen suhdetta jätteeseen sekä tavaroihin. Osana tutkimusprosessia Kinnunen järjesti kirjoituskilpailun sekä osallistui ihmisten muuttoihin. Väitöskirjassaan hän esitti, että kestävän materiaalitalouden, esimerkiksi kiertotalouden, edellytyksenä on "radikaalisti erilainen esinesuhde". Erilaisen esinesuhteen hän sanoo tarkoittavan huolehtivaa suhdetta tavaroihin sekä aineeseen. Tämä tarkoittaa esimerkiksi jätteen ottamista osaksi yksilön arkea näin konkretisoimalla tuottamamme jäte. Lisäksi Kinnunen on tutkinut muun muassa bokashikompostointia. Kinnunen on myös esitellyt käsitteen eettinen materalismi, joka perustuu vastavuoroiseen ja vastuulliseen suhtautumiseen tavaroihin käyttövaiheessa sekä silloin, kun ne muuttuvat jätteeksi. Aiemmalta koulutukseltaa Kinnunen on tekstiilialan muotoilija Kuopion muotoiluakatemiasta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset sosiologit Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grosse Pointe Park

Grosse Pointe Park on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 11 595 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa, Detroitin kaupungin oikealla puolella, Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe Park kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Grosse Pointe Parkin 11 595 asukkaasta valkoisia oli 82,3 %, mustia 7,7 %, aasialaisia 2,3 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. 8,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 6,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kaupungista == Kuva:Buck-Wardwell House.jpg|Buck-Wardell House. Kuva:WilliamKesslerHouseKorab.jpg|William Kessler House. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kaupungit Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Grosse Pointe

Grosse Pointe on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 5 678 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa, Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Grosse Pointen 5 678 asukkaasta valkoisia oli 92,2 %, mustia 2,8 %, aasialaisia 0,9 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 10,8 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 7,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kaupungista == Kuva:Grosse Pointe, MI police and court.jpg|Grosse Pointen poliisiasema ja oikeustalo. Kuva:Grosse pointe lakefront.jpg|Näkymää Lake St. Clairille. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kaupungit Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Los Chichos

Los Chichos on espanjalainen yhtye, jonka perustivat veljekset Emilio ja Julio González Gabarre 1970-luvulla. sgae.es. Viitattu 15.15.2022 Juan Antonio Jiménez Muñoz liittyi yhtyeeseen aluksi lyömäsoittajaksi. Jiménez Muñoz oli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä. Jiménez Muñoz oli yhtyeen jäsen vuoteen 1989. Emilio Gonzálezin poika liittyi mukaan myöhemmin. eldiadevalladolid.com. Viitattu 15.5.2022 Paco de Lucían isä Antonio Sánchez otti heidät levyttämään. Ensimmäinen single ilmestyi vuonna 1973 ja albumi 1974. Hyväntuulisen musiikin vastakohtana sanoitukset käsittelevät myös muun muassa rikollisuutta, huumeiden käyttöä ja parisuhdeongelmia. elocorreo.es. Viitattu 15.5.2022 Los Chichosin levyjen ja kasettien myynti ylittää 20 miljoonaa kappaletta. ==Diskografia (valikoima)== ===Albumit=== * Ni más ni menos (1974) * Esto si que tiene guasa (1975) * No sé por qué (1976) * Son ilusiones (1977) * Hoy igual que ayer (1978) * Amor y ruleta (1979) * Amor de compra y venta (1980) * Bailarás con alegría (1981) * Ni tu, ni yo (1982) * Dejame solo (1983) * Adelante (1984) * Yo, ”El Vaquilla” (1985) * Porque nos queremos (1987) * Ojos negros (1988) * Lo mejor de Los Chichos ...en directo (1989) * Gitano (1996) * Hasta aquí hemos llegado (2008) ==Lähteet== * Discogs === Viitteet === Luokka:Espanjalaiset yhtyeet Luokka:Espanjan romanit
Lempans

Lempans on kylä Siuntiossa, Uudellamaalla. Kylä sijaitsee kunnan luoteisosissa ja sen läpi virtaa Lempansån -joki. Lempansin alue on melko tasaista peltomaisemaa lukuun ottamatta kahta alueen selkeästi korkeampaa kohtaa Åkerbacken -mäkeä ja Hemberget -kukkulaa. == Historia == Lempansin kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1442. Tuolloin kylän nimi oli kirjoitettu muodossa Lemptenby. Lempansin nimen muita vanhoja muotoja ovat olleet myös Lemptenaby ja Lempteby. 1500-luvulla kylässä mainitaan olleen seitsemän taloa. 1540-luvun verokirjoissa mainitaan, että kylässä on kuusi veronmaksajaa. Vuoden 1693 kartassa Lempansin kylään on merkitty enää kolme taloa. Lempansin kylän alkuperäiset talot ovat nimeltään Ers, Hannula, Jungas ja Ollas. == Lähteet == Luokka:Siuntion kylät
Dance Brothers

Dance Brothers on Netflixin ja Ylen yhdessä tilaama kymmenosainen suomalainen draamasarja, jonka julkaisu alkaa Netflixissä 10. toukokuuta 2023. Sarja on ensimmäinen Netflixin tilaama suomenkielinen sarja, jolla on maailmanlaajuinen ensi-ilta palvelussa. Sarjan on luonut ja tuottanut Max Malka, sen ohjaa Taito Kawata ja käsikirjoittaa Reeta Ruotsalainen. Pääosissa näyttelevät Samuel Kujala ja Roderick Kabanga. Sarja kertoo kahdesta ammattitanssijaksi valmistuneesta veljestä, Sakarista ja Ronista, jotka huomaavat itsensä elättämisen tanssilla olevan vaikeaa. Veljekset perustavat yhdessä klubin, joka tarjoaa heille tuloja, majoituksen ja päivisin paikan jossa harjoitella. Klubin noustessa suosituksi, tarjoaa se veljeksille mahdollisuuden esiintyä maan tärkeimmillä nykytanssifestivaaleilla. == Rooleissa == == Lähteet == Luokka:2020-luvun suomalaiset draamasarjat Luokka:Netflix-alkuperäissarjat
Sonnisaari Panimo

Sonnisaari Panimo on vuonna 2014 perustettu oululainen pienpanimo. Tuotantotilat sijaitsevat Oulun Kiviniemen yrityskylässä. Panimon toiminta loppuu vuoden 2024 lopulla. == Tuotteet == Tuotteita ovat muun muassa: * Juhlakalu Oaked Old 6,5% * Kova Luu Nedipa 8,5% * Viiksisieppo Black Ipa 6,7% * Aprikiwi Fuited Sour 5,0% * Neila New England India Lager 6,3% * Koukku Pils 5,2% * Hämy Belgian Dark Strong Ale 10% * Aasia Imperial Stout 11% * Ginger Mango Sour Ale 5,2% * Sarastus Ddh PAle Ale 5,0% * Vattu Rasperry Sour 4,8% * Flirtti Gose 4,8% * Mulkero Porter 5,5% * Hyöky Helles Lager 5,2% == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sonnisaari.com * Facebook Luokka:Suomalaiset pienpanimot Luokka:Oululaiset yritykset
Hailuodon Panimo

Hailuodon Panimo on vuonna 2016 perustettu luomutuotteista olutta valmistava pienpanimo, joka sijaitsee Perämerellä Hailuodon saaressa. == Tuotteet == Panimon oluita ovat muun muassa: * Laakeri * Pilsneri * Altbier * Vehnäolut * Märzen * Hailuoto Weisse * Dunkkeli * Tumma Vehnä * Gose * Pellonmaito * Tarri Classic Pils * Spezial * Fleimarit * Festbier == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hailuodon Panimo * Facebook Luokka:Suomalaiset pienpanimot Luokka:Hailuoto
Ville Airola

Wilhelm (Ville, William) Airola (vuoteen 1906 Andersin, 16. toukokuuta 1872 Pieksämäki – 3. tammikuuta 1930 McIntyre) oli kanadansuomalainen teatterinjohtaja ja kapellimestari. Airola oli Felix Hyrskeen ja Anna Talman ohella ensimmäisiä Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaisten keskuudessa vaikuttaneita teatterihahmoja. Pieksämäellä syntynyt Airola pääsi 17-vuotiaana oppilaaksi Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan soittokuntaan. Airola oli armeijan palveluksessa 14 vuoden ajan, jonka jälkeen hän muutti Kotkaan vuonna 1903. Airola toimi muun muassa Kotkan työväenyhdistyksen soittokunnan ja näytelmäseuran johtajana. Vuosina 1905–1906 hän työskenteli myös Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden päätoimittajana. Joulukuussa 1906 Airola lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Airola toimi teatterin-, kuoron- ja orkesterinjohtajana Fitchburgissa, Waukeganissa, Ironwoodissa ja Monessenissa sekä myöhemmin Kanadaan muutettuaan Torontossa, Timminsissä, Sudburyssä, Port Arthurissa ja Fort Williamissa. Hän vaikutti myös sosialistisessa Finnish Organization of Canada -järjestössä. Airola on säveltänyt musiikkia muun muassa Kaapro Jääskeläisen näytelmiin. Viimeiset 20 vuotta Airola asui McIntyressä (nyk. Thunder Bay), jossa hän kuoli vatsasyöpään 57-vuotiaana tammikuussa 1930. Airola on haudattu Intolan hautausmaalle. Ville Airolan ensimmäinen puoliso oli Amalia Smolander (1868–1924), joka jäi pariskunnan lasten kanssa Suomeen. Fitchburgissa Airola avioitui Vehkalahdella syntyneen Emma Pekkasen (1885–1967) kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:Kanadansuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1930 kuolleet
Kryvorivnja

Kryvorivnja () on kylä Ukrainassa Ivano-Frankivskin alueella Verh’ovynan piirissä. Siellä on ollut vuonna 1971 noin 1 200 asukasta. Vuonna 2001 asukkaita oli noin 1 500.Verkhovynskyi Raion and Рік 2001 Ukrcensus.gov.ua. Viitattu 16.5.2022 . Se sijaitsee hutsulien asuttamalla alueella, jota kutsutaan nimellä Hutsulštšyna. Kylä mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1717. Se oli 1900-luvun vaihteessa tutkijoiden ja kirjailijoiden suosimaa kesänviettoseutua. Siellä oleilivat muun muassa Ivan Franko, Volodymyr Hnatjuk, Myh’ailo Hruševskyi, Myh’ailo Kotsjubynskyi, Lesja Ukrajinka, Olha Kobyljanska, Les Martovytš, Vasyl Stefanyk ja Hnat H’otkevytš. Siellä avattiin 1953 Frankolle omistettu kirjallinen muistomuseo, joka kuului Lvivissä toimivaan Frankon kirjalliseen muistomuseoon. Sergei Paradžanovin elokuvaa Menneitten sukupolvien varjot (1964) kuvattiin kylässä. Kuvauksiin käytetty rakennus toimii nykyään museona. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ivano-Frankivskin alueen kylät Luokka:Verh’ovynan piiri
Dazzler

Dazzler on lamaannuttava ase, joka käyttää voimakasta suunnattua lasersäteilyä tehdäkseen kohteensa väliaikaisesti toimintakyvyttömäksi aiheuttaen tilapäistä sokeutta. Alun perin dazzlerit kehitettiin sotilaskäyttöä varten, mutta ovat sittemmin hiljalleen tulleet käyttöön myös poliisityöhön sekä turvallisuusalalle. == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Aseet
Grosse Pointe Woods

Grosse Pointe Woods on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 16 487 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnan koillisnurkassa. Grosse Pointe Woods kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Grosse Pointe Woodsin 16 487 asukkaasta valkoisia oli 90,6 %, mustia 4,9 % ja aasialaisia 2,1 %. 7,1 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 7,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kaupungit Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Grosse Pointe Farms

Grosse Pointe Farms on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 10 148 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa, Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe Farms kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Grosse Pointe Farmsin 10 148 asukkaasta valkoisia oli 93,3 %, aasialaisia 2,1 %, mustia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 7,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 9,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kaupungista == Kuva:Grosse Pointe Farms Post Office.jpg|Grosse Pointe Farmsin postitoimisto. Kuva:"Lake Terrace," John Stoughton Newberry, Jr., house, 99 Lake Shore Drive, Grosse Pointe Farms, Michigan. LOC 7141870927 (cropped).jpg|"Lake Terrace". == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kaupungit Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Esko Hellén

Esko Rafael Hellén (14. helmikuuta 1898 Helsinki – 9. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Hellénin vanhemmat olivat vahtimestari Johan Edvard Hellén ja johtaja Alina Josefina Björklund ja puoliso vuodesta 1925 farmaseutti Anna Alice Fagerström. Hellén tuli ylioppilaaksi vuonna 1918 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1921. Hän oli valmistuttuaan Metsähallituksen palveluksessa useissa eri tehtävissä ja paikkakunnilla. Vuodesta 1930 hän toimi puunhankinnan päällikkönä Itä-Suomen piirissä, perehtyen metsäalan palkkapolitiikkaan ja alan valvontaan. Hellénistä tuli tunnettu metsätyöväen sosiaalisten ja palkkauskysymysten asiantuntija, kun hän siirtyi vuonna 1933 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriöön ja erikoistui metsäpalkkojen tarkkailuun. Virkamiehenä Hellén vaikutti metsä- ja uittotöiden urakka- ja tuntitöiden palkkanormien asettamiseen ja valvomiseen. Sotien aikana Hellénin asiantuntemusta käytettiin myös kansanhuoltoministeriössä, jonka puu- ja polttoaineosastoa hän johti 1941–1942. Sosiaaliministeriössä hän oli vuodesta 1943 palkkaneuvoston toiminnanjohtaja, ministeriön metsäosaston päällikkö ja metsätyöpalkkojen ylitarkastaja vuoteen 1964 asti. Vuonna 1954 metsäneuvoksen arvonimen saaneella Hellénillä oli runsaasti kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntijatehtäviä. Hän laati julkaisuja erikoisalaltaan, teki opintomatkoja ja osallistui alan tapahtumiin ympäri maailmaa vielä 75-vuotiaana.Kuka kukin on 1954, s. 203. Viitattu 16.5.2022. ==Julkaisuja== * Sekatyöläisten minimituntipalkat valtion töissä 1/9-41 alkaen, 1941 * Sosiaaliministeriön tilasto metsätyöntekijäin ansioista ja palkoista, 1954 * Metsä- ja uittotyöpalkkatarkkailu vuosina 1932–1957, 1958, Esko Hellén, Martti J. Havukkala, Gert Bråfield, Olavi Sajama * Metsätöiden palkkatilastot vv. 1957–1962, 1962 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Markus Arsalo

Markus Arsalo (s. 21. lokakuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Interiä. Ensisijaiselta pelipaikaltaan Arsalo on puolustava keskikenttäpelaaja.Markus Arsalo Transfermarkt-sivustolla Arsalo nousi Interin edustusjoukkueeseen seuran reservijoukkueesta kaudeksi 2021 tehden kaksivuotisen sopimuksen. Toukokuussa 2021 Inter lainasi hänet Kakkosessa pelaavaan Jazziin. Arsalo pelasi kauden 2021 aikana Jazzissa 16 Kakkosen ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Ensimmäisen ottelunsa Veikkausliigassa Arsalo pelasi 9. huhtikuuta 2022. Hän pelasi täydet minuutit, kun Inter voitti sarjakauden toisessa ottelussaan AC Oulun 2–1. Arsalo teki uransa ensimmäisen Veikkausliiga-maalin 27.7.2024 ottelussa FC Lahtea vastaan. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luka Kuittinen

Luka Kuittinen (s. 29. maaliskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Interiä. Pelipaikaltaan Kuittinen on keskuspuolustaja.Luka Kuittinen Transfermarkt-sivustolla Kuittinen pelasi kaudella 2020 Kakkosessa 11 ottelua Rovaniemen Palloseuran kakkosjoukkueessa ja kaudella 2021 RoPS:n edustusjoukkueessa 27 ottelua Ykkösessä. Hän siirtyi joulukuussa 2021 RoPS:sta Interiin kaudet 2022–2024 kattavalla sopimuksella RoPS:n luovuttua sarjapaikastaan Ykkösessä. Samaan aikaan RoPS:sta Interiin siirtyi myös Jussi Niska. Kuittinen pelasi ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa 29. huhtikuuta 2022, kun Inter voitti IFK Mariehamnin kotiottelussa 4–0. Kuittinen tuli kentälle 85. minuutilla Rick Kettingin tilalle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Circus (Stray Kidsin albumi)

Circus on Stray Kidsin toinen japaninkielinen EP, joka julkaistiin Epic Records Japanin kautta 22. kesäkuuta 2022. EP sisältää kuusi kappaletta, mukaan lukien nimikkosinglen. == Tausta == Yhtye ilmoitti huhtikuussa 2022, että julkaisee toisen japaninkielisen EP:nsä kesäkuussa. EP:n fyysisen version ennakkotilaukset alkoivat 4. huhtikuuta. EP:stä julkaistaan neljä eri versiota: rajoitettu painos A DVD:llä, rajoitettu painos B nimikirjoituksella, perus- ja FC-versio. == Julkaisu == EP:n ensimmäiset konseptikuvat julkaistiin 12.–15. toukokuuta. Seuraavaksi julkistettiin nimi Circus, loput sirkusteemaiset konseptikuvat ja kappalelista. EP koostuu kuudesta kappaleesta. Se sisältää aikaisemmilta albumeilta kappaleet ”Venom”, ”Maniac” ja ”Silent Cry”. Uusia kappaleita ovat ”Circus”, ”Fairytale” ja ”Your Eyes”. Rajoitettu painos A sisältää aiemmin julkaistun singlen ”Scars” musiikkivideon. ”Maniac” singlen japaniversio julkaistiin edeltävästi 18. toukokuuta. ”Your Eyes” kappaleen musiikkivideo julkaistiin 1. kesäkuuta. Nimikkosinglen musiikkivideo julkaistiin 10. kesäkuuta. == Kappaleet == == Lähteet == Luokka:Stray Kidsin albumit Luokka:Vuoden 2022 EP:t
Birger Herold

Birger Fredrik Herold (29. lokakuuta 1916 Viipuri – 15. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Heroldin vanhemmat olivat apteekkari Bruno Fredrik Herold ja Frida Maria Forsman ja puoliso 1945–2010 Mirjam Mankki. Herold tuli ylioppilaaksi Viipurissa vuonna 1935 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1939 ja metsänhoitajaksi vuonna 1943. Sotien jälkeen Herold toimi Luumäellä yksityisenä polttopuun hankkijana, mutta oli kuitenkin myös neuvottelemassa ulkoministeriön valtuuttamana puun vaihdosta kivihiileen. Vuonna 1945 hän siirtyi metsänhoitajaksi Thomén Metsätoimiston palvelukseen. Yrityksen osakas ja toimitusjohtaja hänestä tuli 1951. Herold oli osakas myös metsätoimiston hankkimassa Halkoyhtymässä, jota hän johti 1946–1951. Thomén Metsätoimiston vientiliiketoiminnassa Herold keskittyi erityisesti Ruotsiin. Osakkuutensa metsätoimistosta hän myi vuonna 1967, mutta jatkoi silti yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1976 asti. Metsäneuvoksen arvonimen Herold sai vuonna 1973. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.Kuka kukin on 1978, s. 219. Viitattu 16.5.2022. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Neodyymioksidi

Neodyymioksidi (Nd2O3) on neodyymi- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään lasin värjäykseen, lasereiden valmistukseen ja muiden neodyymiyhdisteiden valmistukseen. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa neodyymioksidi on vaaleansinistä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin. Kuumennettaessa vedyn kanssa yhdiste pelkistyy metalliseksi neodyymiksi. Neodyymioksidia valmistetaan liuottamalla malmi rikkihappoon ja saostamalla siitä neodyymioksalaattina. Neodyymioksalaatti hajoaa kuumennettaessa neodyymioksidiksi. :(C2O4)3Nd2 → Nd2O3 \+ 2 CO2 Neodyymioksidia käytetään neodyymin ja neodyymiyhdisteiden valmistuksen lähtöaineena. Neodyymioksidi värjää lasin ja emalin violetiksi ja värisävy riippuu lisätyn yhdisteen määrästä. Yhdistettä käytetään myös lasereissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *PubChem: Neodymium oxide *ChemBlink: Neodymium oxide Luokka:Neodyymiyhdisteet Luokka:Oksidit
Otto Niiranen

Otto Ilmari Niiranen (6. heinäkuuta 1878 Nurmes – 30. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Viipurin hovioikeuden varapresidenttinä vuosina 1929–1934. Hän toimi Rannan tuomiokunnan tuomarina vuosina 1934–1937 ja Tuusulan tuomiokunnan tuomarina 1937–1948. Niirasen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Niiranen ja Fredrika Otteliana Partanen. Hänen puolisonsa oli Sylvia Adelaide Malmström. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Brunkerbacken

Brunkerbacken on Siuntiossa Uudellamaalla sijaitseva kukkula, jonka päällä on hautaröykkiö eli Hiidenkiuas. Kukkula sijaitsee Siuntion asemanseudun itäpuolella Sjundbyntien pohjoispuolella. Brunkerbackenin hautaröykkiö on ajoitettu pronssikaudelle tai rautakaudelle. Hiidenkiuas on hajotettu, ja röykkiössä olleet kivet ovat melko levällään muutamien metrien kokoisella alueella. Brunkerbacken on Museoviraston lailla suojaama kiinteä muinaisjäännös. == Lähteet == Luokka:Siuntion mäet Luokka:Suomen muinaisjäännökset
Grosse Pointe Shores

Grosse Pointe Shores on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 2 647 vuonna 2020. Suurin osa kaupungista sijaitsee Waynen piirikunnassa ja pieni osa Macombin piirikunnassa. Grosse Pointe Shores sijaitsee Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe Farms kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Grosse Pointe Shoresissa asui 2 647 asukasta ja 1 044 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 52,6 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot 172 250 dollaria. 13,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 13,5 % oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kaupungista == Kuva:Grosse Pointe Yacht Club - Aerial Photo (1965).jpg|Grosse Pointe Yacht Club Kuva:Gaukler Point, Michigan (1953).jpg|Gaukler Point. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kaupungit Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Tähtiklaani

Tähtiklaani on klaani Soturikissoissa, jonne pääsee, jos on elänyt kunniallisen elämän, noudattanut soturilakia ja uskonut Tähtiklaaniin. Tähtiklaani johdattaa myös parantajia, parantaja oppilaita ja päälliköitä. Muita paikkoja ovat mm. Synkkä metsä, jonne pahat kissat joutuvat kuoleman jälkeen ja Aaveiden olinpaikka, jonne joutuu kissat, joiden on tehtävä tehtävä ennen kuin pääsevät tähtiklaaniin tai synkkään metsään. Tähtiklaanin ensimmäiset kissat kuolivat suuressa taistelussa saagan klaanien syntyaikana. Luokka:Soturikissat
Walls (Kings of Leonin albumi)

Walls on yhdysvaltalaisen rockyhtye Kings of Leonin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2016. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: Irti stadionhakuisuudesta – Kings Of Leon palasi perinteeseen Viitattu 16.5.2020. == Lähteet == Luokka:Kings of Leonin albumit Luokka:Vuoden 2016 albumit
Koivuselkä

Koivuselkä () on maaseututaajama Karjalan tasavallan Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Koivujärven itärannalla 44 kilometriä Vieljärveltä lounaaseen. Taajamassa oli 151 asukasta vuonna 2018. Lähistöllä on myös samanniminen kylä, jossa oli viisi asukasta. Koivuselkä perustettiin vuonna 1949 varsinkin Valko-Venäjältä tulleiden metsätyöläisten asutukseksi. Myöhemmin sinne muuttivat myös lähikylien asukkaat. 1960-luvun vaihteessa taajamassa oli tuhat asukasta. Neuvostoliiton hajoamisen aikoihin jäljellä oli nelisen sataa. Koivuselän työmaa kuului 1980-luvulla Karellespromin metsäteollisuuspiiriin, jonka pääpaikka sijaitsi Tšalnassa. Vuonna 1992 se muutettiin yksityiseksi Šujales-yhtiöksi. Koivuselkään jäi vuonna 1995 vain työnjohtoalue, joka suljettiin hakkuiden vähennyttyä vuonna 2005. Pultšoin kylähallintoalueen keskuksena toiminut taajama liitettiin Vieljärven kuntaan vuonna 2006. Nykyään Koivuselän ainoat työnantajat ovat kunnanhallinto ja kauppa. Koulu lakkautettiin vuonna 2004. Kunnalliset asuintalot ovat huonossa kunnossa, tieyhteys on heikko eikä julkista liikennettä ole. Taajama on vähitellen muuttumassa huvila-asutukseksi. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Oksa, Jukka (toim.): Koivuselkä : metsätyökylä Venäjän Karjalassa. Karjalan tutkimuslaitoksen julkaisuja, Joensuun yliopisto 1998. ISBN 951-708-721-7 * Eira Varis (toim.): Karjalaiskylä Venäjän muutoksessa. Mediapinta, 2016. ISBN 978-952-236-044-1 ==Aiheesta muualla== * Koivuselkä Vieljärven kunnan sivuilla Luokka:Prääsän piirin asutut paikat *
Karine Jean-Pierre

Karine Jean-Pierre (s. 13. elokuuta 1974 Fort-de-France, Martinique) on ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen virkamies ja poliittinen kommentaattori, joka on toiminyt Joe Bidenin hallinnossa Valkoisen talon lehdistösihteerinä toukokuusta 2022 lähtien. Jean-Pierre on Valkoisen talon ensimmäinen afroamerikkainen ja avoimesti homoseksuaali lehdistösihteeri. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Valkoisen talon lehdistösihteerit Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Afroamerikkalaiset Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset politiikan kommentaattorit