Ernst Lubitsch

Ernst Lubitsch (28. tammikuuta 1892 Berliini, Saksa – 30. marraskuuta 1947 Los Angeles, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen vuonna 1922 Yhdysvaltoihin muuttanut elokuvaohjaaja. Lubitschin työn jälkeen liitetään käsite ”Lubitschin kosketus”, joka tosin yhdysvaltalaisen elokuvaprofessori Scott Marksin mukaan syntyi elokuvayhtiön PR-väen suunnittelutyön tuloksena. == Elämäkerta == Lubitschin vanhemmat räätäli Simon ja Anna Lubitsch olivat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia.Eyman 1993, s. 19-22. Hänellä oli Saksan kansalaisuus, mutta hän menetti sen, kun Adolf Hitler poisti 1930-luvulla Saksan kansalaisuuden kaikilta venäläisiltä ja puolalaisilta maahanmuuttajilta. Sen jälkeen hän anoi Yhdysvaltain kansalaisuutta, joka myönnettiin hänelle 1936. Lubitsch avioitui 1935 brittiläisen näyttelijän Vivian Gayen kanssa. Heidän tyttärensä Nicola Lubitsch syntyi 1938. Kun sota syttyi Euroopassa, Vivian Lubitsch oli tyttärensä kanssa Lontoossa. Vivian Lubitsch lähetti vauvan hoitajan kanssa Montrealiin SS Athenia -laivalla, jonka saksalaisten sukellusvene upotti 3. syyskuuta 1939. 118 matkustajaa kuoli, mutta lapsi ja lapsenhoitaja pelastuivat. Lubitsch kuoli kuudenteen sydänkohtaukseensa 30. marraskuuta 1947. Poistuessaan Lubitschin hautajaisista Billy Wilder sanoi: ”Lubitschia ei enää ole.” William Wyler totesi siihen: ”Vielä pahempaa on, ettei enää tule Lubitschin elokuvia.” Wilderilla oli työhuoneensa oven yläpuolella kyltti, jossa luki: ”Miten Lubitsch olisi tehnyt sen?” Lubitschilla on tähti Hollywood Walk of Famellä. == Ura == === Alkuvaiheet === Lubitsch lopetti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja työskenteli päivisin räätäli-isänsä liikkeessä, mutta esiintyi iltaisin musiikki- ja revyyteattereissa. 1911 hän pääsi Max Reinhardtin johtamaan Deutsches Theateriin, jossa hän nopeasti eteni pikkuosista suurempiin rooleihin. 1912 hän ryhtyi hankkimaan lisätuloja elokuva-alalta. === Saksan vuodet (1912–1922) === Lubitschin ensimmäinen elokuva näyttelijänä on saattanut olla aiemmin näytelmänä mainetta saanut Das Mirakel vuodelta 1912 (ensi-ilta 21. joulukuuta 1912), mutta varmuutta asiasta ei ole. Varmuudella tiedetään hänen elokuvanäyttelijäuransa alkaneen 1913.Eyman 1993, s. 41. Näyttelijänuransa alkuvuosien lyhyissä elokuvissa hän esitti usein koomista Meyer-nimistä juutalaista kauppa-apulaista, joka neuvokkaana kiipijänä päätyy lopussa naimisiin johtajan tyttären kanssa. Näyttelijätyön ohella Lubitsch alkoi myös ohjata elokuvia, ensimmäinen niistä oli lyhytelokuva Fräulein Seifenschaum 1914. Lubitschin ensimmäinen pitkä elokuva oli Kun olin kuollut 1916. Seuraavat pitkä elokuvat Die Augen der Mumie Ma ja Carmen (1918, kummassakin Pola Negri pääosassa) olivat hänen ensimmäisiä merkittäviä ohjaustöitään, mutta seuraavana vuonna ensi-iltansa saanut Die Austernprinzessin oli kansainvälinen menestys. Sen jälkeen hän ohjasi historiallisia suurelokuvia, kuten Madame du Barry (1919), Anna Boleyn (1920) ja Faaraon vaimo (1921) ja pienimuotoisempia komedioita kuten Vuorikissa, jotka kaikki menestyivät hyvin. Madame du Barry oli yksi ensimmäisistä saksalaisista elokuvista, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen pääsivät levitykseen Yhdysvalloissa. Siitä alkoi myös saksalaisen elokuvan ”invaasio” Yhdysvaltojen elokuvamarkkinoille. Madame du Barry, Anna Boleyn ja Carmen saivat ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1921 ja New York Times valitsi kaikki kolme tuon vuoden 15 tärkeimmän elokuvan listalle. Lubitsch matkusti joulukuussa 1921 ensimmäistä kertaa Yhdysvaltoihin. Siitä piti tulla pitkä mainos- ja opintomatka, joka olisi huipentunut Faaraon vaimon ensi-iltaan helmikuussa 1922. Ensimmäinen maailmansota oli kuitenkin vielä tuoreessa muistissa, ja lukuisat saksalaiset elokuvat olivat heikentäneet Yhdysvaltain elokuvantekijöiden ansioita. Lubitsch ei saanut lämmintä vastaanottoa, ja jo kolmen viikon kuluttua hän palasi Saksaan. Hän oli kuitenkin ehtinyt tutustua yhdysvaltalaisen elokuvateollisuuteen, ja hän tajusi, että saksalaisten tuotantoyhtiöiden resurssit olivat kovin vaatimattomia yhdysvaltalaisiin verrattuna. === Ohjaajana Hollywoodissa (1923–1934) === Lubitsch lähti Saksasta Hollywoodiin 1922, kun Mary Pickford oli palkannut hänet ohjaajaksi. Hän ohjasi Pickfordin elokuvan Rosita, joka oli sekä arvostelumenestys että kaupallinen menestys. Lubitsch ja Pickford olivat kiistelleet kuvausten aikana ja Rosita jäikin heidän ainoaksi yhteiseksi elokuvaksi. Vain yhden ainoan yhdysvaltalaisen elokuva jälkeen Lubitsch oli ilman työtä. Hänen sai solmittua Warner Brothersin kanssa harvinaislaatuisen sopimuksen: kuusi elokuvaa kolmessa vuodessa, oikeus valita näyttelijät ja muut työntekijät sekä oikeus päättää lopullisesta leikkausversiosta. Lubitschin elokuvat Warner Brothersilla olivat pienimuotoisia ihmissuhde-elokuvia, jotka käsittelivät moralisoimatta seksuaalisuutta avioliitossa ja sen ulkopuolella. Tämän kauden elokuvia olivat muun muassa Avioliiton ilveilyä (1924), Hänen suuri kiusaksensa (1925) ja Sellaista on Pariisissa (1926). Hänen elokuvansa eivät kuitenkaan tuottaneet hyvin ja lopulta Lubitsch ja Warner Brothers purkivat sopimuksen. MGM-Paramount osti oikeudet jäljellä oleviin elokuviin. Lubitschin ensimmäinen MGM-elokuva Vanha Heidelberg (1927) sai hyvät arvostelut, mutta oli tappiollinen Äänielokuvan tulo antoi Lubitschille mahdollisuuden ohjata musikaaleja. Lubitschin musikaaleissa tanssi- ja laulukohtaukset nivoutuivat saumattomasti elokuvan juoneen, mikä mullisti juuri syntyneen lajityypin. Lubitsch kuvasi musikaalinsa ilman ääntä ja ääni lisättiin vasta jälkituotantovaiheessa. Tämän ansiosta Lubitsch pystyi vapaasti käyttämään eri kuvakulmia ja -kokoja ilman, että hänen olisi tarvinnut huolehtia mahdollisista häiriöäänistä. Tämä tekniikka oli käytössä vuosikymmeniä. Prinssi-puoliso (1929), Monte Carlo (1930) ja The Smiling Lieutenant (1931) olivat kriitikoiden mielestä uuden musikaalilajityypin mestariteoksia. The Similing Lieutenant oli Lubitschin ensimmäinen yhteinen elokuva käsikirjoittaja Samson Raphaelsonin kanssa. Muita olivat muun muassa Huolia paratiisissa, Kauppa kulman takana ja Taivas odottakoon. Lubitsch luennoi USC School of Cinema-Television -elokuvakoulussa 1929. Lubitschin seuraava elokuva oli Samson Raphaelsonin kirjoittama komedia Huolia paratiisissa (1932). Sitä pidetään yhtenä hänen parhaista elokuvistaan ja monien mielestä siinä ”Lubitschin kosketus” on täydellisimmillään. Kriitikko David Thompson on myöhemmin hyväntahtoisesti kuvaillut sitä todella amoraaliseksi elokuvaksi. Sekä kriitikot että katsojat pitivät kuitenkin tästä kyynisestä komediasta. Sen tekeminen oli mahdollista, koska yhdysvaltalaisen elokuvateollisuuden itsesensuuri ei vielä ollut voimassa. Kun se astui voimaan 1934, elokuva poistettiin levityksestä. Se vapautui pannasta vasta vuonna 1968. Yhdysvalloissa se ei koskaan ilmestynyt videona ja DVD:lläkin vasta 2003. Kriitikko Michael Wilmington on kirjoittanut Lubitschin elokuvista: :Yhtä aikaa elegantti ja rivo, sofistikoitunut ja maanläheinen, urbaani ja hämmentävä, pinnallinen mutta silti syvällinen. Ne ohjasi mies, jota seksi enneminkin huvitti kuin pelotti – ja joka opetti muutkin olemaan huvittuneita siitä. Lubitsch teki vuosina 1929–1934 kymmenen elokuvaa, joista vain kolme ei ollut musikaaleja: komediat Huolia paratiisissa ja Meidän herrojen kesken (1933) sekä sodanvastaisen draaman Särkynyt sävel 1932. === Tuottaja-ohjaajana Hollywoodissa (1934–1947) === Lubitsch nimitettiin Paramountin tuotantopäälliköksi 1935 – hän on ainoa merkittävä Hollywood-ohjaaja, joka on koskaan johtanut suurta elokuvayhtiötä. Lubitsch tuotti kaikki omat elokuvansa ja valvoi muiden elokuvien tuotantoa. Lubitschilla oli vaikeuksia delegoida vastuuta ja vuotta myöhemmin hänet erotettiin. Lubitsch ohjasi tunnetuimmat teoksensa vuosina 1939–1943: Ninotchka, Kauppa kulman takana, Tuo epävarmuuden tunne, Ollako vai eikö olla ja Taivas odottakoon. Ninotchka on poliittinen satiiri ja ehkä tunnetuin Lubitschin elokuva. Pääosaa näytteli Greta Garbo ja elokuvajulisteissa iskulauseena oli ”Garbo nauraa!” Lubitsch ohjasi 1940 komedian Kauppa kulman takana. Käsikirjoituksen teki jälleen Samson Raphaelson ja pääosissa olivat James Stewart ja Margaret Sullavan, jotka työskentelevät samassa kaupassa, mutta eivät tajua, että he tietämättään kirjoittavat toisilleen rakkauskirjeitä. Kriitikko David Thomson on kirjoittanut elokuvasta: Lubitschin elämäkerran kirjoittaja Scott Eyman yritti kuvata kuuluisaa ”Lubitschin kosketusta” seuraavasti: Seuraavissa elokuvissaan Lubitsch oli riippumaton ohjaaja: Tuo epävarmuuden tunne (1941, uudelleenfilmatisointi hänen Taas suutele mua -elokuvasta vuodelta 1925) ja natsismin vastainen farssi Ollako vai eikö olla (1942), joka oli Jack Bennyn ainut merkittävä elokuvarooli ja Carole Lombardin viimeinen elokuva. Viimeiset vuotensa Lubitsch työskenteli Foxille, mutta heikko sydän haittasi hänen työtään, ja enimmäkseen hän valvoi muiden töitä. Lubitschin viimeinen elokuva, jossa ”Lubitschin kosketus” näkyi selvästi, oli Taivas odottakoon (1943), joka oli jälleen Raphaelsonin käsikirjoittama. Se kertoo Henry Van Clevestä (Don Ameche), joka helvetin porteilla kertoo elämästään ja tuntemistaan naisista – äidistä alkaen – ja keskittyy kuvaamaan 25-vuotista avioliittoaan Marthan (Gene Tierney) kanssa. Taivas odottakoon -elokuvan jälkeen Lubitsch työskenteli Edwin Justus Mayerin kanssa Häväistysjuttu hovissa -elokuvan (1945) käsikirjoituksen parissa (uudelleenfilmatisointi Lubitschin Kielletystä paratiisista (1924)). Elokuvan käsikirjoitus valmistui Lubitschin johdolla ja hän ohjasi elokuvan harjoitukset. Varsinaisten kuvausten aikana Lubitsch kuitenkin sairastui ja hän palkkasi Otto Premingerin päättämään kuvaukset. Elokuvaa pidetään siitä huolimatta Lubitschin elokuvana. Lubitschin terveydentila parani sen jälkeen ja hän ohjasi elokuva Piika, joka ei tiennyt paikkaansa, jonka pääosissa olivat Charles Boyer ja Jennifer Jones. Maaliskuussa 1947 Lubitsch sai Oscar-kunniapalkinnon ”25 vuotta kestäneestä elämäntyöstä elokuvan parissa”. Palkinnon jakaja Mervyn LeRoy kutsui Lubitschia ”vihjailujen mestariksi” ja kuvasi hänen elokuvakerrontaansa seuraavasti: Lubitsch kuoli myöhemmin samana vuonna Hollywoodissa sydänkohtaukseen. Otto Preminger ohjasi hänen viimeisen elokuvansa Kärpännahkaviitta loppuun, ja elokuva sai ensi-iltansa seuraavana vuonna. == Elokuvat == Vuosi Alkuperäinen nimi Suomenkielinen nimi Tehtävä ohjauksen lisäksi Huomioita 1914 Fräulein Seifenschaum käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1915 Zucker und Zimmt tuottaja, käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1915 Aufs Eis geführt näyttelijä lyhytelokuva 1915 Blindekuh käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1915 Der Kraftmeier näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1915 Der letzte Anzug näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1916 Schuhpalast Pinkus näyttelijä lyhytelokuva 1916 Wo ist mein Schatz? käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva 1916 Der erste Patient näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1916 Der gemischte Frauenchor näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1916 Der G.m.b.H. Tenor näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1916 Leutnant auf Befehl näyttelijä lyhytelokuva 1916 Als ich tot war Kun olin kuollut näyttelijä ensimmäinen pitkä elokuva 1916 Das Schönste Geschenk näyttelijä lyhytelokuva 1916 Seine neue Nase näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1917 Das Fidele Gefängnis käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva 1917 Wenn vier dasselbe tun Neljä sydäntä ja yksi ajatus käsikirjoittaja lyhytelokuva 1917 Der Blusenkönig Paitakuningas käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1917 Ossis Tagebuch käsikirjoittaja lyhytelokuva 1918 Carmen 1918 Das Mädel vom Ballet lyhytelokuva; kadonnut 1918 Die Augen der Mumie Ma 1918 Der Fall Rosentopf käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1918 Der Rodelkavalier käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1918 Fuhrmann Henschel 1918 Prinz Sami käsikirjoittaja, näyttelijä lyhytelokuva; kadonnut 1918 Ich möchte kein Mann sein käsikirjoittaja lyhytelokuva 1919 Madame DuBarry 1919 Die Austernprinzessin käsikirjoittaja 1919 Das Schwabenmädel lyhytelokuva 1919 Meine Frau, die Filmschauspielerin käsikirjoittaja kadonnut 1919 Meyer aus Berlin Meyer Berliinistä näyttelijä lyhytelokuva 1919 Rausch kadonnut 1919 Die Puppe Nukke käsikirjoittaja 1920 Anna Boleyn 1920 Sumurun käsikirjoittaja, näyttelijä 1920 Romeo und Julia im Schnee käsikirjoittaja lyhytelokuva 1920 Kohlhiesels Töchter käsikirjoittaja lyhytelokuva 1921 Die Bergkatze Vuorikissa käsikirjoittaja, näyttelijä 1922 Das Weib des Pharao Faaraon vaimo Alkuperäisestä versiosta yhä 600 metriä kateissa. 1923 Die Flamme Liekki viimeinen elokuva Saksassa 1923 Rosita ensimmäinen Hollywood-elokuva; kadonnut 1924 Forbidden Paradise Kielletty paratiisi 1924 Three Women Kolme naista käsikirjoittaja 1924 The Marriage Circle Avioliiton ilveilyä tuottaja 1925 Lady Windermere's Fan Hänen suuri kiusauksensa tuottaja, leikkaaja 1925 Kiss Me Again Taas suutele mua kadonnut 1926 The Honeymoon Express 1926 So This Is Paris Sellaista on Pariisissa ei nimeä alkuteksteissä 1927 The Student Prince in Old Heidelberg Vanha Heidelberg tuottaja 1928 The Patriot Isänmaan ystävä ensimmäinen äänielokuva; kadonnut 1929 Eternal Love Ikuinen rakkaus 1929 The Love Parade Prinssi-puoliso tuottaja 1930 Monte Carlo tuottaja 1930 Paramount on Parade episodielokuva, 11 ohjaajaa 1931 The Smiling Lieutenant tuottaja 1932 If I Had a Million Jos minulla olisi miljoona episodi The Clerk 1932 Trouble in Paradise Huolia paratiisissa tuottaja 1932 One Hour with You Hetki sinun kanssasi tuottaja 1932 Broken Lullaby Särkynyt sävel 1932 Une heure près de toi ohjaus George Cukorin kanssa ranskankielinen versio Hetki sinun kanssasi -elokuvasta 1933 Design for Living Meidän herrojen kesken tuottaja 1934 The Merry Widow Iloinen leski tuottaja 1934 La Veuve joyeuse ohjaus George Cukorin kanssa ranskankielinen versio Iloisesta leskestä 1936 Desire Varastettu paratiisi vain tuottajana 1937 Angel Enkeli tuottaja 1938 Bluebeard's Eighth Wife Siniparran kahdeksas vaimo tuottaja 1939 Ninotchka Ninotchka tuottaja 1940 The Shop Around the Corner Kauppa kulman takana tuottaja 1941 That Uncertain Feeling Tuo epävarmuuden tunne tuottaja 1942 To Be or Not to Be Ollako vai eikö olla tuottaja 1943 Heaven Can Wait Taivas odottakoon tuottaja ensimmäinen värielokuva 1945 A Royal Scandal Häväistysjuttu hovissa tuottaja Otto Preminger ohjasi elokuvan loppuun Lubitschin sairastuttua 1946 Cluny Brown Piika, joka ei tiennyt paikkaansa tuottaja 1948 That Lady in Ermine Kärpännahkaviitta tuottaja Otto Preminger ohjasi elokuvan loppuun Lubitschin kuoltua == Lähteet == * === Viitteet === == Kirjallisuutta == * Bourget, J.-L. & O'Neil, E.: Lubitsch o la sátira romántica - Lubitsch: Satire and Romance, Festival Internacional de cine de San Sebastián and Filmoteca Española, San Sebastián/Madrid, Spain, 2006 (kaksikielinen (espanja ja englanti); käännös ranskankielisestä alkuteoksesta (1987)) * Eyman, Scott: Ernst Lubitsch: Laughter in Paradise, Simon & Schuster, New York, 1993. ISBN 0671749366 * Raphaelson, Samson: ”Muistikuvia ystävästä”, Lubitschin persoona. Filmihullu 7–8/1977. * Weinberg, Herman G.: The Lubitsch Touch: a Critical Study, New York, Dutton, n. 1968. ==Aiheesta muualla== * The Cinema of Ernst Lubitsch * * Photographs and bibliography Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Saksalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit