EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kalottihaikara

Kalottihaikara (Pilherodius pileatus) on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Kalottihaikara voi kasvaa 51-61 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja haikaraksi suhteellisen lyhytjalkainen. Nokka on hyvin pitkä ja väriltään vaaleansininen. Myös silmienympärys on vaaleansininen. Kalottihaikaran päälaki on musta, ja päässä on jopa 20 cm pitkistä valkoisista sulista muodostunut töyhtö. Linnun kaula ja rinta ovat vaaleankellertävät erityisesti lisääntymisaikaan. Lajin selkä ja siivet ovat vaaleanharmaat ja vatsa valkoinen. ==Levinneisyys ja elintavat== Kalottihaikaraa tavataan Panamasta Brasilian kaakkoisosiin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat suot, laguunit ja jokivarsien metsät. Se liikkuu useimmiten yksittäin mutta voi levätä ja ruokailla pieninä ryhminä. Kalottihaikaran ravintoa ovat kalat. == Lähteet == Luokka:Haikarat
Erkki Lumisalmi

Erkki Leo Lumisalmi on kolttasaamelainen kanttori, saamelaispoliitikko ja kielenkääntäjä. Hän toimi Saamelaiskäräjien varapuheenjohtajana kaudella 2008–2011 ja jäsenenä 2003–2007. == Kirkollinen toiminta == Lumisalmi valmistui kanttoriksi 1981 ja ensimmäinen työpaikka oli Mikkelissä ja Kotkassa kanttorin sijaisuus. Vuonna 1983 hän siirtyi Lapin ortodoksisen seurakunnan matkakanttoriksi pääpaikkana Ivalo. Hän jäi eläkkeelle 1.4.2014. Lumisalmi on Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksen kanttorijäsen kaudella 2019-2023. Hän on lakivaliokunnassa. Lumisalmi on merkittävä kirkollisten tekstien kääntäjä koltansaameksi. Hän oli päävastuussa Johannes Krysostomoksen liturgian koltankielisen laitoksen kääntämisestä. Se otettiin käyttöön joulukuussa 2002. Hän oli Sámi Giellagáldu -hankkeen kielijaoston varapuheenjohtaja. Hankkeen yhtenä tuotoksena oli kolttasaamen uskontosanalista. == Yksityiselämä == Erkki Lumisalmi on naimisissa Aulikki Lumisalmen kanssa. Hän valmistaa kolttien perinnepukuja. Heidän kotinsa on Hämeenlinnassa. Anna Lumikivi on hänen tyttärensä. == Lähteet == Luokka:Koltat Luokka:Saamelaiskäräjien jäsenet Luokka:Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajat Luokka:Suomalaiset saamelaispoliitikot Luokka:Suomen ortodoksisen kirkon kanttorit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Unkarin asevoimat

Unkarin asevoimat (, MH) ovat Unkarin asevoimat. Asevoimat on perustettu vuonna 1848. Asevoimien kokoonpano vuonna 2020 oli noin 22 700 miestä. Ne jakaantuvat maavoimiin ja ilmavoimiin. Unkarin maavoimat vastaavat maaoperaatioista ja ovat pääosin varustettu jalkaväki-, panssari- ja tykistöyksiköillä. Unkarin ilmavoimat puolestaan huolehtivat ilmatilan valvonnasta ja puolustamisesta sekä tukevat muita puolustushaaroja ilmasta käsin. Yleisestä asevelvollisuudesta on maassa luovuttu vuonna 2004. Asevoimien komentaja on Romulusz Ruszin-Szendi. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Unkarin asevoimien viralliset sivut * Talouselämä: Unkarin armeijassa tapahtuu nyt todella kummia – Tutkija huolestui: ”Outoa” Luokka:Unkari Luokka:Asevoimat maittain
Sotkamon työväentalo Torppa

Sotkamon työväentalo Torppa sijaitsee Sotkamon keskustassa. Talon omistaa Sotkamon Vasemmisto ry. ==Historiaa== Sotkamon Ylisotkamon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907, vuonna 1913 nimeksi tuli Sotkamon Kirkonkylän Työväenyhdistys. Marraskuussa 1908 perustettiin rakennustoimikunta, ja talo valmistui syksyllä 1909 Sisällissodan aikana työväentalo julistettiin Senaatin päätöksellä hukkaamis- ja myyntikieltoon. Keväällä 1919 talo palautettiin omistajilleen. Vuonna 1920 yhdistys erosi SDP:sta ja liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen (SSTP). SSTP lakkautettiin vuonna 1923, ja yhdistyksen omaisuus siirrettiin Voimistelu- ja urheiluseura Visa Ukoille, mutta senkin toiminta katsottiin laittomaksi, ja vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin. Takaisin työväentaloksi rakennus palasi vasta vuonna 1946. Aluksi SKDL:n Sotkamon osasto vuokrasi talon sen silloiselta omistajalta Vuohenki Oy:ltä. Oikeusministeriön päätöksellä talo luovutettiin 1.10.1947 SKDL:n Sotkamon Yhdistykselle. ==Rakennus== Talo rakennettiin rakennustarvikkeiksi ostetusta luhtirakennuksesta. Vuonna 1910 maalattiin sali, ja vuonna 1911 laajennettiin eteistä. Vuonna 2020 taloa laajennettiin. Taloa nykyaikaistettiin vuonna 1964 ja rakennettiin uusi kahvio. Vuonna 1967 hankittiin keskuslämmityslaitteet ja rakennettiin sauna ja suihku. Juhlasali lämpöeristettiin ja maalattiin vuonna 1979, ja remontoitiin kahvio. Talo on peruskorjattu monessa eri vaiheessa. Vuonna 2002 uusittiin talon katto. Sen jälkeen on uusittu lämmitysjärjestelmä kokonaisuudessaan. Seuraavassa hankkeessa kunnostettiin kaikki sisätilat. Viimeiseksi talo on kunnostettu ulkoapäin ja maalattu. Näyttämö on uusittu ja samoin kaikki valaistukset ==Talon käyttö== Ensimmäisessä vaiheessa, ennen talon sulkemista, talo oli vilkkaassa ympärivuotisessa käytössä. Siellä pidettiin yhdistyksen kokoukset, mutta talolla järjestettiin myös iltamia, ja sitä luovutettiin myös muiden työväenyhdistysten käyttöön. Nykyisin talon käyttö on ympärivuotista, ja sitä voi vuokrata. Käyttäjinä ovat paikallinen teatteri, kiertävät teatterit, tanssien järjestäjät, yhdistysten kokoukset, kiertävät kauppiaat, perhejuhlat ym. Talon varusteisiin kuuluu kahvinkeittimet keittiössä, mikro ja tarvittavat jääkaapit. Kahviossa on seinätelevisio. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Sotkamon rakennukset ja rakennelmat
Ruoveden Rantakylän työväentalo

Rantakylän työväentalo on Ruoveden kunnan Tuuhosessa eli Tuuhoskylässä sijaitseva entinen työväentalo. == Historiaa == Rantakylän työväenyhdistys Työnkoti perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui vuonna 1919. Kaksi yhdistyksen jäsentä osti omiin nimiinsä paririihen, josta saatiin hirret taloon. Vuonna 1928 talolla kävi murtovarkaita, jotka veivät keittiöstä muun muassa sokeria ja tupakkaa sekä näytelmissä käytetyn sarkatakin. Talo tuhoutui salamasta alkunsa saaneessa tulipalossa kesäkuussa 1971. Hälytyksen tekeminen viivästyi, koska ukkonen oli katkaissut sähköt. Lisäksi palokunnalla oli paikalle pitkä matka, joten talo irtaimistoineen ehti palaa maan tasalle. Yhdistys osti uudeksi työväentaloksi Vessarin koulun, joka jäi tyhjilleen vuonna 1972. Vuoden 2021 alussa työväenyhdistys myi talon Tuuhosen kyläyhdistykselle. == Rakennus == Ensimmäinen työväentalo oli hirsirakenteinen ja kooltaan 12 x 22 metriä. Siihen kuului juhlasali, ravintola ja vahtimestarin asunto. Toinen talo, entinen kyläkoulu, on pinta-alaltaan noin 200 m² ja rakennettu vuonna 1927. == Toimintaa työväentalolla == Talolla järjestettiin 1930-luvun aikana muun muassa kesäjuhlat ja yhdistyksen 30-vuotisjuhlat. Jälkimmäisiä vietettiin kesällä 1935. Esiintymässä oli muun muassa Pohjaslahden työväenyhdistyksen torvisoittokunta. Juhlapuhujana oli poliitikko Santeri Saarikivi, ja Rantakylän työväenyhdistyksen huvitoimikunta esitti näytelmän sekä päivä- että iltajuhlassa. Kesäjuhlilla taas ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja, ja juhlapuhujaksi oli saatu kansanedustaja Edvard Kujala. Illalla oli lisäksi tanssia. 2010-luvulla uudella työväentalolla järjestettiin esimerkiksi ”Kenttäpelejä ja kädentaitoja” -kesätapahtuma. == Lähteet == Luokka:Ruoveden työväentalot
Skärgårdsnamn

Skärgårdsnamn (suomeksi Saaristonimet) on suomenruotsalaisten paikannimien ja murteiden tutkijan Kurt Zilliacuksen vuonna 1989 julkaisema kirja, joka kertoo tuhansista ruotsinkielisistä nimistä Suomen rannikkosaaristossa Saaristomerellä sekä Uudenmaan ja Pohjanmaan rannikolla. == Kuvaus == Kirja vetää yhteen tulokset kaksikymmentä vuotta kestäneestä Suomen rannikkosaariston nimien tutkimisesta, jota Zilliacus johti Kotimaisten kielten keskuksen ruotsinkielisessä nimiarkistossa. Tutkimus kattaa Suomen rannikkosaariston historiallista aikaa jonka väestö on ollut pääasiassa ruotsinkielinen, ja jonka paikannimet ovat siten olleet suurimmaksi osaksi ruotsinkielisisiä nimiä, muutamia suomenkielisiä lainanimiä lukuun ottamatta. Kirjan mukaan kahdeksan vuosisadan aikana ruotsinkielinen väestö Saaristomerellä sekä Uudenmaan ja Pohjanmaan rannikolla ottivat käyttöön noin satatuhatta paikannimeä, jotka ovat säilyneet ja ovat edelleen käytössä. Kirja antaa yleiskatsauksen paikannimien alkuperästä ja niiden esiintymismäärästä. Kirja on jaettu kolmeen pääosaan: saaret (saaret, luodot), rannat (niemet, lahdet, rannat, selät, salmet) ja kulttuuriset nimet (kalastus ja metsästys sekä satamat ja merenkulku). === Saarinimet === Zilliacus esittää saarten nimillä olevan tyypillinen suuruusjärjestys: saarien ("öar", "holmar") ympärillä on luotoja ("skär", "klobbar" ja "örar"), joilla on ympärillään pienempiä kareja tai matalikkoja ("grund", "harur", "hällar", "kläppar", "kobbar", sekä "blekor", "bådar", "grynnor" ja "rev"). Kirjassa on kuvattu yli 50 nimenpäätettä saarille ja matalikoille. Kirjan mukaan ruotsiksi yleisimmät nimiryhmät ovat -ö (tuhansia nimiä), -holm (yli 5500), -skär (4000), -hara (550), -klobb (1300), -ör (3300), -både (1200), -grund (7000), -hälla (900), -kläpp (1200), -kobbe (1300), -grynna (1300), -rev (450) ja -sten (650). Lainanimiä suomenkielestä ovat -saari (satoja), -luoto (180), ja -kari (satoja). Vaikka itse nimet kuvastavat usein paikan ilmettä ja luonnetta, niin kuvaus ei aina käytännössä pidä paikkansa esimerkiksi maankohoamisen takia. Saari 1800-luvulla oli ehkä ryhmä kareja 500 vuotta aikaisemmin ja saari on saanut nimensä sen mukaan. Huvudstadbladetin artikkelissa todetaan, että on olemassa skär-päätteisiä saaria jotka ovat nimestä riippumatta isoja ja reheviä, tai karuja kareja - siitä huolimatta, että skär tarkoittaa ruotsiksi pieni (kallio)saari (ruotsiksi liten (klipp)ö). == Esimerkki nimityypeistä kartalla == Pisteet vastaavat saarinimien päätteitä Saaristomerellä Kumlingenista (Ahvenanmaa) Hankoon (Uusimaa). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tietokirjat Luokka:Suomenruotsalainen kirjallisuus Luokka:Saaret Luokka:Suomen maantiede
Johan Lundell

Johan August Lundell (1851–1940Lundell. Johan August Nordisk familjebok. 4 upplagan. Osa 14, palsta 126. Förlagshuset Norden 1956 ) oli ruotsalainen kielitieteilijä. Hän oli vuodesta 1882 fonetiikan dosenttina ja vuodesta 1891 slaavilaisten kielten professorina Uppsalan yliopistossa. Hän toimitti vuodesta 1878 alkaen kieli- ja kansanrunoustieteellistä aikakauskirjaa Nyare bidrag till kännedom om de svenska landsmålen ock svenskt folklif. Hän laati sen käyttöön kansanmurteiden äänteiden tarkkaa foneettista merkitsemistä varten transkriptiokirjaimiston landsmålsalfabetin, jonka hän esittää kirjoituksessaan "Det svenska landsmålsalfabetet" (1879).J. A. Lundell, Det svenska landsmålsalfabetet Stockholm, Norstedt 1879 Lundellin muita murretutkimusta koskevia tieteellisiä kirjoituksia ovat esimerkiksi "Om de svenska folkmålens frändskaper ock etnologiska betydelse" (1880) ja "Om dialektstudier" (1881).Y. W. Lundell. Johan August Tietosanakirja. Osa 5, palsta 1231. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1913 Lundell osallistui ruotsin oikeinkirjoituksen uudistamiseen muun muassa julkaisuillaan Om rättstafningsfrågan (1886) ja Svensk ordlista med reformstavning ock uttalsbeteckning (1893). Hän osallistui myös kielenopetuksen parantamiseen ja sitä varten perustetun yhdistyksen Quousque Tandemin perustamiseen. Lundellin kasvatusopillisesta kiinnostuksesta kertovat hänen osallistumisensa Upsala enskilda läroverk -nimisen koulun perustamiseen ja johtamiseen sekä Uppsalan yliopistollisten kesäkurssien käynnistämiseen. Hänen muita julkaisujaan ovat Études sur la prononciation russe I (1890) ja Lärobok i ryska språket. I (1911). Hän julkaisi vuodesta 1910 aikakauskirjaa Archives d’études orientales. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Ruoveden Pihlajalahden työväentalo

Pihlajalahden työväentalo oli Ruoveden kunnan Pihlajalahden kylässä sijainnut työväentalo. == Historiaa == Pihlajalahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Paikalla perustavassa kokouksessa oli yli sata henkeä. Yhdistys liittyi saman tien Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Talon rakentamista alettiin suunnitella vuonna 1908, jolloin yhdistys nimesi rakennustoimikunnan. Vuoden 1909 alussa yhdistys vuokrasi tontin, osti rakennustarpeet ja kuljetti ne tontille talkootyönä. Talo oli valmis syyskuussa 1911. Jäsenmäärä vaihteli: perustamisvuonna se nousi yli sadan, talon valmistumisen aikoihin jäseniä oli noin 50 ja vuonna 1916 noin 20. Sisällissotaa edeltävä aika taas toi yhdistykseen runsaasti uusia jäseniä; vuonna 1917 jäsenluku kohosi taas noin 70:ään. Vuosi 1918 ja sisällissota toi keskeytyksen yhdistyksen toimintaan. Talo takavarikoitiin, ja moni yhdistyksen jäsen menetti henkensä. Tammikuussa 1919 yhdistyksen toiminta aloitettiin uudelleen, ja se toimi rauhassa noin kymmenen vuoden ajan, lama-ajan alkuun saakka. Lama vähensi iltamatuloja ja pienensi jäsenmäärää. Lisäksi ilmeisesti Lapuanliikkeen kannattajat kävivät syksyllä 1935 rikkomassa talon ikkunat. Talon vaiheista 1930-luvulta eteenpäin ei ole tietoa. == Toimintaa työväentalolla == Talolla harjoitettiin valistustoimintaa sekä järjestettiin arpajaisia ja juhlia, alkuvaiheessa rakennusvelan lyhentämiseksi. Vuonna 1917 perustettiin sekatyöväen ammattiosasto. Vuonna 1929 taas aloitti toimintansa opintokerho. Lisäksi talolla toimi kirjasto, jossa vuonna 1935 oli toistasataa nidettä. Taloa vuokrattiin usein kesäisin tamperelaisille. == Lähteet == Luokka:Ruoveden työväentalot
Sybase

Sybase, Inc. oli yhdysvaltalainen yritysohjelmistoja tuottava ja tietotekniikan palveluyritys. SAP osti Sybasen vuonna 2010 ja luopui nimen käytöstä 2014. Robert Epstein, Mark Hoffman, Jane Doughty, and Tom Haggin perustivat yrityksen vuonna 1984 nimellä Systemware. Yritys alkoi kehittää relaatiotietokannanhallintajärjestelmää (RDBMS). Microsoft lisensoi Unix- alustalla toimineen Systemwaren DataServer-tietokannan 1986 ja julkaisi sen nimellä Ashton-Tate/Microsoft SQL Server 1.0 IBM:n OS/2-alustalle yhteistyössä Ashton-Taten kanssa. Tietokantan julkaistiin ensimmäisen kerran Windows 3.0:lle toukokuussa 1990. Microsoftin ja Sybasen kumppanuus jatkui vuoteen 1994. Sybasella oli myös mobiililaitteisiin keskittynyt divisioona Sybase iAnywhere. Tämä yritys oli entinen Watcom International Corporation, jonka Powersoft osti vuonna 1994 ja yhdistyi sen jälkeen Sybasen kanssa. Sybasen omistuksiin kuului Watcom C/C++ -kääntäjä. SAP ilmoitti toukokuussa 2010 SAP American lunastavan Sybasen osakkeet 5,8 miljardin US-dollarin hintaan. ==Viitteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset ohjelmistoyritykset
Kätköhitu

Kätköhitu (Lobulicium occultum) on Atheliales-lahkoon kuuluva orvakkalaji. Sen pienet itiöemät kasvavat havupuulla, jonka kantokääpä (Fomitopsis pinicola) on ensin lahottanut. Moniliuskaiset itiöt erottavat kätköhidun lähisukuisista lajeista. Kätköhitu on sukunsa, joissakin lähteissä myös heimonsa, ainoa laji. == Kuvaus == Kätköhitu on orvakka, joka muodostaa pieniä, resupinaattisia itiöemiä. Itiöemät ovat yksivuotisia, ohuita ja pehmeitä, ja ne irtoavat helposti alustastaan. Itiöemän reuna on hyvin hienokuituinen. Itiölava on sileä ja valkoinen. Kätköhidun rihmastorakenne on monomiittinen. Rihmat ovat ohutseinäiset ja sinkilälliset. Kystidit puuttuvat. 4-itiöiset itiökannat ovat pienet ja nuijamaiset. 7-liuskaiset, bisymmetriset itiöt erottavat kätköhidun muista Atheliales-lahkon lajeista. == Levinneisyys ja elinympäristö == Kätköhidulla on laaja levinneisyys Euroopassa ja Aasiassa. Laji löydettiin alun perin Puolasta 1970-luvulla, ja hieman myöhemmin sitä havaittiin myös Norjasta ja Ruotsista. Suomessa kätköhitu on vanhojen metsien laji, jota on löydetty ainakin Kittilän Lapista vuonna 1989. Kätköhitu luokitellaan Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi. Edellä mainittujen maiden lisäksi kätköhitua on löydetty ainakin Italiasta, Itävallasta, Kiinasta, Portugalista, Ranskasta, Saksasta, Tanskasta, Ukrainasta ja Virosta. Lajia pidetään Euroopassa harvinaisena, mikä saattaa johtua sen pienestä koosta. Myös Suomessa lajia on kuvailtu harvinaiseksi.Kotiranta, Heikki: Kantokääpä. Kuusi, kääpien herkku. Teoksessa Kätköhitua tavataan havumetsissä, varsinkin kuusimetsissä. == Ekologia == Kätköhitu kasvaa kantokäävän lahottaman havupuun sisällä. Sitä löytää etenkin kaatuneiden kuusien rungoilta, mutta sitä esiintyy myös pihdalla. Kätköhitu käyttää ravinnokseen luultavasti muiden eliöiden jälkeensä jättämiä orgaanisia yhdisteitä. Se kasvaa aina kantokäävän aiheuttaman ruskolahon yhteydessä, mutta se ei todennäköisesti itse ole ruskolahottaja. Kantokääpä on avainlaji, jota kätköhitu ja monet muut lahottajasienet vaativat tullakseen toimeen. Lahopuun vähetessä kätköhidun kaltaiset sienet voivat herkästi kadota. == Taksonomia == Kätköhidun kuvasivat Karl-Henrik Larsson ja Kurt Hjortstam vuonna 1982. Holotyyppi on peräisin Norjan Hurdalista. Kätköhitu on sukunsa Lobulicium ainoa laji. Se kuuluu Atheliales-lahkoon, joka lähteestä riippuen jaetaan yhteen tai useampaan heimoon. Fylogeneettisten analyysien mukaan kätköhitu muodostaa Atheliales-lahkon basaalisimman kehityslinjan. Tämä tarkoittaa sitä, että jos Atheliales jaetaan useaan heimoon, kätköhitu saa oman Lobuliciaceae-heimonsa. Toisissa lähteissä koko lahko luokitellaan kuitenkin samaan Atheliaceae-heimoon. == Lähteet == Luokka:Atheliales
Koutajärvi

Koutajärvi voi tarkoittaa seuraavia: == Kulmakunta == * Koutajärvi, kulmakunta Keiteleellä == Järvi == * Koutajärvi, järvi Keiteleellä * Koutajärvi, järvi Sallassa * Koutajärvi, järvi Venäjällä Murmanskin alueella
Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp

thumb|Pratt & Whitney Twin Wasp R-1830 S1C3G Suomen ilmavoimamuseossa Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp on Yhdysvalloissa valmistettu lentomoottori. Rakenteeltaan se on ilmajäähdytteinen, kaksirivinen tähtimoottori. Moottoria toimitettiin erilaisina versioina 173 618 kappaletta. Moottorin eritehoisia versioita käytettiin useissa lentokonetyypeissä. Tärkeimpiä ovat DC-3 / C 47 -sotilasversio, Consolidated B-24 Liberator, Consolidated PBY Catalina sekä Grumman F4F Wildcat. Suomessa moottori oli käytössä DC-3-koneessa sekä Curtiss P-36 Hawk - ja VL Myrsky -hävittäjissä. ==Ominaisuuksia== * Kaksirivinen mekaanisesti ahdettu tähtimoottori * Iskutilavuus 1 830 kuutiotuumaa, 30 litraa * Paino 523 - 660 kg versiosta riippuen * Maksimikierrosluku 2400–2700 k/min * Teho versiolle R-1830-SC3-G 1065 hevosvoimaa 87-oktaanisella bensiinillä Esimerkkejä moottorin versioista ovat * R-1830-76 yksivaiheinen, kaksinopeuksinen ahdin, teho lentoonlähdösä 1200 hv, 1050 hv 17500 jalan 5250 metrin korkeudessa * R 1830-86 kaksivaiheinen, kaksinopeuksinen ahdin, lentoonlähdössä 1200 hv, 1000 hv 19000 jalan 5700 metrin korkeudessa == Lähteet == Luokka:Lentokonemoottorit
Koutajoki (Vienanmeri)

Koutajoki () on Venäjän Karjalan tasavallasta Murmanskin alueelle virtaava 233 kilometriä pitkä joki, joka laskee Vienanmeren Kantalahteen Kantalahden piiriin kuuluvassa Zelenoborskin keskustaajamassa. == Joen kulku == Joki alkaa Tuoppajärvestä neljä kilometriä pitkällä jokiuomalla, joka laskee Pääjärveen. Uomaa kutsutaan Sohjananjoeksi, mutta se muodostaa venäläisessä hydrologiassa myös Koutajoen ylimmän osuuden. Joen niskalla sijaitsee Sohjanan kylä. Tuoppajärvi muodostaa kahden muun järven kanssa suuren Kuman tekojärven, jota säännöstellään vesivoimatalouden tarpeisiin Kuman vesivoimalaitoksella (). Voimalasta on matkaa merelle 146 kilometriä. Myös suuri Pääjärvi on voimakkaasti säännöstelty järvi. Pääjärvestä jatkavaa Koutajoen 12 kilometriä pitkää jokiosuutta kutsutaan Kumaksi. Se laskee Soukelojärveen (), jota kutsutaan myös Iovan tekojärveksi. Soukelojärveen on johdettu erilaisilla kanavilla lisää vettä voimatalouden tarpeisiin. Näiden vesistöjärjestelyiden alapuolella sijaitsee Iovan vesivoimalaitos (), josta on matkaa merelle vielä 79 kilometriä. Voimalasta jatkaa 3,5 kilometriä pitkä Iovan () jokiosuus, joka laskee Tutozeroon () ja jatkaa lyhyen kanavan läpi Koutajärveen. Tutozero ja Koutajärvi kuuluvat samaan () Knjažegubskin tekojärveen. Tekojärveä säännöstellään ja järvestä johtaa kanava Knjažegubskin vesivoimalaitokseen (). Voimalasta on enää 1,2 kilometriä mereen . == Koutajoen vesistöalue == Koutajoen vesistön pinta-ala on 26 100 neliökilometriä ja valuma-alueen Venäjän puoleisen osan järvisyys on 14 %. Toisessa lähteessä mainitaan Knjažegubskin vesivoimalaitoksen valuma-alueen pinta-alaksi 25 900 neliökilometriä. Voimalaitos sijaitsee 1,2 kilometriä merenrannasta. Joen alimmalla vesivoimalaitoksella on seurattu virtaamia vuodesta 1956 alkaen. Vuosina 1956–1988 mitattiin Knjažegubskin vesivoimalaitoksella keskivirtaamaksi (MQ) 276,15 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Vuoden 1961 helmikuun keskivirtaama oli 38,4 m³/s, ja vuoden 1981 heinäkuun keskivirtaama oli 1 020 m³/s. Joen vesistönumero on 02020000412102000000123. == Huomautuksia == == Lähteet == *
Romilda Pantaleoni

Anna Antonia Romilda Pantaleoni (1847 Udine – 20. toukokuuta 1917 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Pantaleoni, Romilda 1847-1917 WorldCat Identities, viitattu 9.2.2023Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pantaleoni, Romilda Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 7.3.2024 Hän oli Adriano Pantaleonin sisko. Pantaleoni opiskeli Milanossa ja teki siellä debyyttinsä Jacopo Foronin oopperassa Margherita vuonna 1868. Hänen laajaan ohjelmistoonsa kuului monia rooleja Giuseppe Verdin oopperoissa. Keskeisimmin hän loi Desdemonan roolin Verdin Otellon kantaesityksessä Milanon La Scalassa 5. helmikuuta 1887. Pantaleoni pääsi esiintyjäksi tiukasti kilpailtuun rooliin, vaikka Verdi itse ei pitänyt osaa tälle sopivana. Kapellimestari Franco Faccio kuitenkin taivutteli Verdin hyväksymään Pantaleonin roolin luojaksi. Yleisön innosta ja positiivisista arvioista huolimatta Verdi pysyi tyytymättömänä roolisuoritukseen. Pantaleoni joutui sittemmin terveyssyistä sanoutumaan irti kiertuesopimuksesta.Autograph Letter - Giuseppe Verdi Metropolitan Opera 2017, viitattu 9.2.2023 Pantaleoni loi myös Tigranan roolin Giacomo Puccinin oopperan Edgar kantaesityksessä vuonna 1889. == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1847 syntyneet Luokka:Vuonna 1917 kuolleet
Helen Bøsterud

Helen Marie Bøsterud (s. 15. helmikuuta 1940 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1977–1993 ja toimi Norjan oikeusministerinä 1986–1989. Koulutukseltaan hän on opettaja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Helen Bøsterud Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan oikeusministerit Luokka:Norjalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vesla Vetlesen

Vesla Vetlesen (19. lokakuuta 1930 Farsund – 21. elokuuta 2024) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kehitysapuministerinä 1986–1988. Koulutukseltaan hän oli tekstiilisuunnittelija. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Vesla Vetlesen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Serbian asevoimat

Serbian asevoimat () ovat Serbian asevoimat. Asevoimat on perustettu vuonna 1830 ja vuosipäivää vietetään aina 23. huhtikuuta. Valtion asevoimat tukeutuu yleisen asevelvollisuuden käyttöön. Asevoimat jakautuu maavoimiin ja yhdistettyihin ilmavoimiin ja ilmatorjuntavoimiin. ==Aiheesta muualla== * http://www.vojska.rs Luokka:Serbia Luokka:Asevoimat maittain
Vireux-Molhain

Vireux-Molhain on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen ja sen sivujoen Viroinin varrella, noin 47 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen. Kunta rajoittuu Belgian rajaan. Kunnan keskustassa oleva Saint-Ermelin kollegiaalinen kirkko on perustettu vuonna 752. Kirkon rakentamisen rahoitti frankkien kuningas Pipin Pieni. Kirkossa säilytettiin pyhän Armelin pyhäinjäännöksiä perustamisesta aina vuoteen 1763 saakka. Kirkon krypta on näyttävä esimerkki karolingien arkkitehtuurista. Kirkossa on 1500-luvun puuveistoksia. Kertomuksien mukaan Pipin Pieni olisi haudattu kirkon alle, mutta tälle ei ole löytynyt kirjallista vahvistusta. Maas-joen rannalla olevalta vuorelta Mont Vireux'lta on näkymät ympäröivään jokilaaksoon. Vuori on ollut myös strategisesti hyvä puolustuspaikka. Siellä on 200-luvulta peräisin olevan roomalaisen sotilasleirin muureja. Samalla paikalla on ollut myös keskiajalla linnoitus. Kunnan alueelta löytyy geologinen kohde Mur des Douaniers. Sieltä löydettiin poikkeuksellinen fossiiliesiintymä, jonka edustavimmat eläinmuodot ovat trilobiitit. Se oli amatööri- ja ammattikeräilijöiden suosima kohde. Esiintymä kärsi kaivauksista niin paljon, että siitä päätettiin vuonna 1991 tehdä 1,89 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue Réserve naturelle nationale de Vireux-Molhain. Alueella saa vapaasti vierailla, mutta fossiilien kerääminen on kielletty. Tiedosto:Collégiale Saint-Ermel de Vireux-Molhain 2.JPG|Saint-Ermelin kollegiaalinen kirkko Tiedosto:Mont Vireux 2.JPG|Mont Vireux Tiedosto:CAMP ROMAIN - panoramio (2).jpg|Roomalaisten leiri Tiedosto:Réserve naturelle nationale de Vireux-Molhain 01.jpg|Mur des Douaniers ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Kolttaneuvosto

Kolttaneuvosto () on Suomen kolttalaissa säädetty kolttien kyläkokouksen valitsema elin, joka antaa viranomaisille lausuntoja kolttia koskevissa asioissa. Kolttaneuvostoja on kaksi: Näätämön alueen ja Nellimin-Keväjärven alueen kolttaneuvostot. Kolttalain 45 §:n mukaan kolttaneuvostot antavat lausuntoja kolttien elinkeinoja ja elinolosuhteita koskevissa laajakantoisissa tai periaatteellisissa asioissa silloin, kun asia on kiireellinen eikä kolttien kyläkokousta, jonka tehtävä lausuntojen antaminen normaalisti olisi, saada ajoissa koolle käsittelemään asiaa. Lisäksi kolttaneuvostot antavat lausuntoja *poro-, metsästys- ja kalapirttihakemuksista; *maansaantihakemuksista; *kolttien kiinteistöjen luovutusluvista; *nautinta- alueen käytöstä; sekä *muista vastaavista kolttien olosuhteisiin välittömästi vaikuttavista asioista.Kolttalaki 45 § Kumpaankin kolttaneuvostoon valitaan neljä varsinaista jäsentä ja kaksi varajäsentä. Kolttaneuvostoon voidaan valita henkilö, jolla on oikeus osallistua kolttien kyläkokoukseen, eli täysi- ikäinen kylässä asuva koltta tai tämän aviopuoliso.Kolttalaki 43 § Kummankin kolttaneuvoston puheenjohtajana toimii kolttien luottamusmiesKolttalaki 46§, jonka valitsevat vaalilla Inarin kunnan alueella asuvat täysivaltaiset koltat sekä heidän aviopuolisonsa.Kolttalaki 48 § Kolttaneuvostojen yhteinen kokous valitsee luottamusmiehelle varamiehen. Sekä luottamusmiehen että tämän varamiehen on oltava koltta-alueella asuvia koltansaamenkielentaitoisia kolttia. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Koltat Luokka:Saamelaispolitiikka
Raphael Haaser

Raphael Haaser (s. 17. syyskuuta 1997 Innsbruck. Haaser voitti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla kultaa pujottelussa 2015. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia syöksylaskussa 2017 sekä pronssia alppiyhdistetyssä 2018. Haaser sijoittui Pekingin olympialaisissa 2022 alppiyhdistetyssä seitsemänneksi ja suurpujottelussa 11:nneksi. Hän saavutti Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 pronssia alppiyhdistetyssä sekä oli viides supersuurpujottelussa ja kolmastoista suurpujottelussa. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden ja saavutti hopeaa supersuurpujottelussa. Haaser kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Hinterstoderin supersuurpujottelussa karkauspäivänä 2020, ja saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Saalbach-Hinterglemmin supersuurpujottelussa maaliskuussa 2021. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Bormion supersuurpujottelussa joulukuussa 2021. Hän oli toinen Bormion supersuurpujottelussa joulukuussa 2023. Hän oli toinen Garmisch- Partenkirchenin supersuurpujottelussa tammikuussa 2024. Saman kauden supersuurpujottelucupissa hän sijoittui kolmanneksi. Hän sijoittui Kitzbühelin supersuurpujottelussa toiseksi tammikuussa 2025. Haaser sijoittui Eurooppa- cupin kokonaiskilpailussa toiseksi kausilla 2019–2020 ja 2020–2021 sekä voitti supersuurpujottelucupin kaudella 2019–2020. Hän on voittanut Eurooppa-cupissa neljä osakilpailua, ollut kuusi kertaa toinen ja kerran kolmas. Myös Raphael Haaserin sisar Ricarda Haaser on alppihiihtäjä. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Savia (provinssi)

Savia (myös Savensis, Pannonia Savia; ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Pannoniassa pääosin nykyisen Kroatian alueella. == Maantiede == Savian provinssi käsitti aikaisemman Pannonia superiorin provinssin eteläosan, siinä missä Pannonia prima käsitti pohjoisosan. Provinssien välinen raja kulki Drave-joessa. Savian pohjoispuolella sijaitsi Pannonia prima, koillispuolella Valeria, itäpuolella Pannonia secunda, eteläpuolella Dalmatia ja länsipuolella Noricum mediterraneum. Savian provinssin hallinnollinen keskus oli Siscia. === Kaupunkeja === Savian provinssin kaupunkeja olivat muun muassa: * Poetovio (myöhemmin osaksi Noricumia) * Siscia == Historia == Savian alue oli aiemmin osa Pannonia superiorin provinssia. Savian provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen uudistusten aikoihin joskus vuoden 295 jälkeen, kun Pannonia superiorin provinssi jaettiin kahtia Pannonia primaksi ja Saviaksi. Provinssi esiintyy Veronan luettelossa noin vuonna 313/314. Se kuului alun perin Pannonian diokeesiin. 300-luvulta lähien provinssi kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Italia et African prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin. Noin vuoden 400 Notitia dignitatumin mukaan se kuului nyt Illyricumin diokeesiin, ja sitä johti corrector. Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat: == Lähteet == Luokka:Pannonia Luokka:Rooman provinssit
Savia

Savia voi viitata seuraaviin: * Savia eli Pannonia Savia, Rooman provinssi * Savia, laipikkakasvisuku * Savia, espanjalainen yhtye
Tripolitania (provinssi)

Tripolitania (myös Tripolitana, Africa Tripolitan(i)a; ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen nykyisten Libyan ja Tunisian rannikoilla. Teoksen verkkoversio (Perseus) == Maantiede == Tripolitanian provinssi sijaitsi Pohjois-Afrikassa Välimeren rannikolla ja käsitti nykyisen Tunisian rannikon eteläosan sekä Libyan rannikon länsiosan. Pohjois- eteläsuunnassa provinssi oli kapea eikä ulottunut kovin kauas sisämaan aavikolle. Provinssin luoteispuolella sijaitsivat Numidia militiana (myöhemmin Numidia) ja Byzacena, ja itäpuolella Libya superior. Provinssin hallinnollinen keskus oli Leptis Magna. === Kaupunkeja === Tripolitanian kaupunkeja olivat muun muassa: * Gergis * Gigthi * Girba * Leptis Magna eli Lepcis Magna * Oea * Sabratha eli Sabrata * Sinnipsa * Tacape eli Tacapae * Teuchira eli Arsinoe * Thubactis * Villamagna == Historia == Tripolitanian alue oli aiemmin osa Africa proconsulariksen provinssia. Tripolitanian provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin. Viimeistään provinssi on ollut olemassa vuonna 303. Tripolitania kuului African diokeesiin ja sitä hallitsi praeses. Provinssi ei esiinny Veronan luettelossa, tai sen nimi on korruptoitunut siinä muotoon ”Zeugitana”, mikä oli Africa proconsulariksen provinssin nimiä. 300-luvulla provinssi kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Italia et African prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen Italia et African prefektuuriin ja African diokeesiin. Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat: == Lähteet == Luokka:Africa Luokka:Rooman provinssit
Suomen urheilu 1929

Suomen urheilu 1929 käsittelee vuoden 1929 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa. == Ammunta == * Maailmanmestaruuskilpailuissa Tukholmassa, Ruotsissa Suomi saavutti ensimmäisen ammunnan maailmanmestaruutensa. Sen toivat pienoiskiväärin makuuammunnan joukkuekilpailussa Viljo Aro, Lars Klärich, Sven Oskar Lindgren, Einari Oksa ja Albert Ravila.Pihlaja, s. 62–68Virtamo, s. 130 == Jalkapallo == * Suomen maajoukkue pelasi seitsemän maaottelua. Joukkue osallistui ensi kertaa neljä vuotta kerrallaan kestävään Pohjoismaiden-mestaruusturnaukseen ja hävisi vieraskentällä Ruotsille 1–3, Norjalle 0–4 ja Tanskalle 0–8. Heinäkuussa Suomi pelasi Viroa vastaan vierastasapelin 1–1 ja voitti sen runsas kuukausi myöhemmin Helsingissä 2–1. Syyskuussa Suomi voitti Helsingissä Latvian 3–1. Maaottelukausi päättyi lokakuussa 0–4-tappioon Saksan vieraana. Aulis Koponen teki maalin Ruotsia vastaan ja molemmissa Viro-otteluissa. * Suomen- mestaruuden voitti Helsingin Palloseura, joka voitti loppuottelussa Helsingin IFK:n.Pihlaja, s. 201 == Jääkiekko == * Suomen Jääkiekkoliitto perustettiin 20. tammikuuta Helsingissä nimellä Suomen Jäähockeyliitto. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Kauko Karvonen. * Suomen-mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, joka voitti loppuottelussa Helsingin Palloseuran 5–1.Pihlaja, s. 256 == Jääpallo == * Suomen maajoukkue hävisi helmikuussa Tukholmassa Ruotsille maalein 3–2.Virtamo, s. 187 * Suomen-mestaruuden voitti Viipurin Sudet ja hopealle sijoittui Helsingin IFK.Pihlaja, s. 269 == Paini == * Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailuissa Dortmundissa, Saksassa Onni Pellinen voitti kultaa alle 87-kiloisten sarjassa ja Väinö Kokkinen saavutti hopeaa alle 79-kiloisissaPihlaja, s. 495–496Virtamo, s. 273 == Pesäpallo == * Miesten Suomen-mestaruuden voitti Lahden Mailaveikot ja hopeaa sai Haminan Palloilijat.Pihlaja, s. 531 == Pikaluistelu == * Maailmanmestaruuskilpailuissa Oslossa, Norjassa Clas Thunberg voitti yhteistuloskilpailussa kultaa. Hän oli nopein 500 metrin ja 1 500 metrin matkoilla.Pihlaja, s. 553–554Virtamo, s. 211 * Euroopan-mestaruuskilpailuissa Davosissa, Sveitsissä Clas Thunberg saavutti yhteistuloskilpailussa hopeaa. Hän oli nopein 500 metrin ja 1 500 metrin matkoilla.Pihlaja, s. 556–557Virtamo, s. 215 == Pohjoismaiset hiihtolajit == * Maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa, Puolassa Veli Saarinen voitti kultaa ja Anselm Knuuttila saavutti hopeaa 18 kilometrin hiihdossa, ja 50 kilometrillä Knuuttila voitti kultaa ja Saarinen sijoittui hopealle. Esko Järvinen saavutti yhdistetyssä pronssia.Pihlaja, s. 164–165, 869Virtamo, s. 149 == Yleisurheilu == * Kolmas Suomi–Ruotsi-maaottelu kilpailtiin 7.–8.9. Helsingissä. Ruotsi voitti pistein 90–93. Toivo Loukola voitti 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksut. * Suomi hävisi 28.–29.9. Pariisissa käydyssä maaottelussa Ranskalle pistein 70–69. * Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 17.–18.8. Viipurissa. Suomen-ennätystä paransivat kuulantyönnössä Armas Wahlstedt tuloksellaan 15.40,5 ja Bengt Sjöstedt 110 metrin aitajuoksussa ajallaan 15,3. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Vuoden 1929 urheilu 1929
Tuscia et Umbria

Tuscia et Umbria () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Toscanan ja Umbrian alueet. Teoksen verkkoversio (Perseus) == Maantiede == Tuscia et Umbrian provinssi käsitti Tyrrhenanmeren ja Apenniinien välisen alueen Tiber-joen luoteispuolella. Siihen kuuluivat Umbrian ja Etrurian eli Tuscian maakunnat. Tuscia et Umbrian luoteispuolella sijaitsi Alpes Cottiaen provinssi, pohjoispuolella Aemilia et Liguria (myöhemmin pelkkä Aemilia), koillispuolella Flaminia et Picenum (myöhemmin Flaminia et Picenum annonarium), itäpuolella myöhemmässä vaiheessa Flaminia et Picenumista erotetut Picenum suburbicarium ja Valeria, ja kaakkoispuolella Campania. Tuscia et Umbrian provinssin hallinnollinen keskus oli Volsinii. === Kaupunkeja === Tuscia et Umbrian kaupunkeja olivat muun muassa: ==== Etruriassa ==== * Alsium * Arretium * Blera * Caere * Capena * Castrum novum * Centumcellae * Clusium * Cortona * Cosa eli Cosae * Faesulae * Falerii * Ferentium * Feronia eli Lucus Feroniae * Fescennium * Flavinium * Florentia * Forum Aurelii * Forum Cassii * Forum Clodii * Fregenae * Graviscae * Herbanum * Horta * Luca * Luna * Massa eli Massa Veternensis * Maternum * Nepet * Perusia * Pisae * Pistoria * Polimartium * Populonia * Portus Telamonis * Pyrgi * Rusellae * Sabate * Salpinum * Saturnia * Saena eli Saena Julia * Statonia * Suana * Sudertum * Sutrium * Tarquinii * Tuscana eli Tuscania * Urbs Vetus * Veji * Vetulonia * Volaterrae * Volsinii * Vulci ==== Umbriassa ==== * Acerrae Vatriae * Aesis * Ameria * Arna * Asisium * Attidium * Cales * Camerinum * Carsulae * Fanum Fortunae * Forum Flaminii * Forum Julii * Forum Sempronii * Fulginium * Helvillum * Hispellum * Iguvium * Interamna Nahars * Matilica * Mevania * Mevaniola * Narnia eli Nequinum * Nuceria * Ocriculum * Ostra * Pisaurum * Pitulum * Plestia * Prolaqueum * Sarsina * Sena Gallica * Sentinum * Sestinum * Spoletium * Suasa * Tadinae eli Tadinum * Tifernum Mataurense * Tifernum Tiberinum * Treba * Tuder * Tuficum * Urbinum Hortense * Urbinum Mataurense * Vesionica == Historia == Tuscia et Umbrian alue oli aiemmin osa Augustuksen Italian alueita Umbria (Regio VI) ja Etruria (Regio VII). Tuscia et Umbrian provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin. Se kuului Italian diokeesiin. Provinssi esiintyy Veronan luettelossa noin vuodelta 313/314. Sitä hallitsi alun perin corrector ja vuodesta 366 consularis. 300-luvulla provinssi oli välillä osa Italia, Illyricum et African prefektuuria ja välillä Italia et African prefektuuria. Vuonna 367 provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat pohjoisempi Tuscia annonaria ja eteläisempi Tuscia suburbicaria. Niiden rajana toimi Arnus (nyk. Arno) -joki. 400-luvun alkupuolen Notitia dignitatumissa provinssi esiintyy kuitenkin yhtenä. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja Italia suburbicaria diokeesiin. Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat: == Lähteet == Luokka:Rooman provinssit
Gregory Kunde

Gregory Kunde (s. 1954) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan tenori.Kunde, Gregory Virtual International Authority File, viitattu 9.2.2023Gregory Kunde Intermusica, viitattu 9.2.2023 Kunde saavutti varhaisella urallaan arvostusta ranskalaisesta ohjelmistosta ja italialaisista bel canto -rooleista, mutta on sittemmin tullut tunnetuksi myös roolisuorituksistaan Giuseppe Verdin oopperoissa. Hän on esiintynyt usein esimerkiksi Verdin Otellon nimiroolissa, ensimmäisen kerran La Fenicessä vuonna 2012. Kunde on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa, kuten Verdin Requiemin ja Gustav Mahlerin Das Lied von der Erden. Kunde on esiintynyt muun muassa Covent Gardenissa, Gran Teatre del Liceussa, Deutsche Oper Berlinissä, Metropolitan-oopperassa, Pariisin oopperassa, Opéra de Monte-Carlossa, Wienin valtionoopperassa ja Madridin Teatro Realissa. Hän on saanut useita palkintoja, kuten International Opera Awardsin Vuoden mieslaulajan tunnustuksen vuonna 2016. Kunde on tehnyt lukuisia levytyksiä, kuten sooloalbumin Vincerò! (Universal Music Group). == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Valeria (Italia)

Valeria (myös Valeria suburbicaria; ) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Latiumin alueen koillisosan. Italian Valerian provinssia ei tule sekoittaa samaan aikaan olemassa olleeseen Valerian provinssiin Pannoniassa. == Maantiede == Valerian provinssi sijaitsi Italian keskiosien sisämaassa. Se käsitti osan antiikin aikaisesta Latiumin maakunnasta sekä entiset sabiinien alueet. Antiikin Latiumin pääosa eli Latium vetus (”Vanha Latium”) ei kuitenkaan kuulunut siihen kuten ei mihinkään muuhunkaan provinssiin, sillä sitä hallitsi Rooman kaupunginprefekti. Nykymaantieteessä Valerian provinssin alue vastaa nykyisen Italian valtion Latiumin (Lazio) alueen koillisosaa. Provinssin hallinnollinen keskus oli Reate tai Amiternum. === Kaupunkeja === Valerian kaupunkeja olivat muun muassa: * Amiternum * Reate == Historia == Valerian provinssi perustettiin 300-luvun lopulla. Sen alue oli aiemmin osa Flaminia et Picenumin provinssia. Valerian provinssi erotettiin joko suoraan Flaminia et Picenumin provinssista, tai Picenum suburbicariumin provinssista sen jälkeen kun Flaminia et Picenum oli ensin jaettu kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Picenum suburbicarium ja Flaminia et Picenum annonarium. Valerian provinssi sai nimensä sotilastie Via Valeriasta. Provinssi kuului Italia suburbicarian diokeesiin ja sitä hallitsi praeses. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja edelleen Italia suburbicarian diokeesiin. Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat: == Lähteet == Luokka:Rooman provinssit
Sammamishjärvi

Sammamishjärvi on makeavesinen järvi 13 kilometriä Seattlesta itään Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Washington-järven itäpuolella ja Sammamishin tasangon länsipuolella. Järviveden kaksi tärkeintä sisään ja ulospääsyä ovat Issaquah creek ja Sammamish-joki, jotka sijaitsevat järven eteläisessä ja pohjois-päässä. Luokka:Yhdysvaltain järvet
Mentalium

Mentalium on vuonna 2022 julkaistu suomalaisen rap-artisti Ameeban 14. studio- albumi. Albumin inspiraationa toimi artistin työjakso Vääksyssä sijainneessa mielenterveys- ja päihdekuntoutujien asumisyksikössä, jossa hän toimi Päijät- Hämeen Hyvinvointikuntayhtymän taideprojektissa yhteisöntaiteilijan nimikkeellä. Ameeba kertoo kokemuksen olleen ”psykofyysisesti hajottava ja rakentava”, mikä näkyy albumin sanoitusten painotuksessa mielen toimintaan sekä yhteiskunnallisiin teemoihin. == Kappaleet == # # # # # # # Albumi sisältää myös instrumentaaliset MENTAL-versiot jokaisesta kappaleesta. == Kokoonpano == * Tekstit, Tuotanto & Miksaus - Ameeba * Masterointi - Tatu Aarnivala == Lähteet == * Bandcamp.com: Mentalium === Viitteet === Luokka:Vuoden 2022 albumit
Tommaso Giacomel

Tommaso Giacomel (s. 5. huhtikuuta 2000 Sterzing, Etelä-Tiroli) on italialainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa GS Fiamme Gialle -seuraa. Giacomel saavutti nuorten MM-kilpailuissa alle 19-vuotiaiden pikakilpailussa hopeaa 2018 ja viestissä pronssia 2019. EM-kilpailuissa hän sai nuorten pikakilpailussa pronssia 2019. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli viestissä kuudes ja Pekingin olympialaisissa 2022 samassa lajissa seitsemäs. Hän hiihti ankkuriosuuden Italian saavuttaessa sekaviestissä MM-hopeaa ja pariviestissä MM-pronssia Oberhofissa 2023. Hän oli samoissa kilpailuissa seitsemästoista sekä pikakilpailussa että normaalimatkalla. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän sijoittui pikakilpailussa ja yhteislähdössä 15:nneksi. Lenzerheiden MM- kilpailuissa 2025 hän saavutti normaalimatkalla hopeaa sekä oli pikakilpailussa ja takaa-ajossa viides. Giacomel kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Nové Měston pikakilpailussa maaliskuussa 2020, ja sai heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Östersundin takaa- ajokilpailussa maaliskuussa 2021. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan Östersundin normaalimatkalla toinen maaliskuussa 2023. Normaalimatkan cupissa hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui Ruhpoldingin ja Canmoren pikakilpailuissa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas ja pikakilpailucupissa viides. Kaudella 2024–2025 hän saavutti ensimmäisen maailmancupvoittonsa Ruhpoldingin yhteislähtökilpailussa. Antholzin pikakilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. == Lähteet == Luokka:Italialaiset ampumahiihtäjät Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viattomat (vuoden 1961 elokuva)

Viattomat (Whistle Down the Wind) on vuonna 1961 ensi-iltansa saanut brittiläinen koko perheen draamaelokuva, jonka on ohjannut Bryan Forbes. Käsikirjoituksen ovat laatineet Keith Waterhouse ja Willis Hall. Se perustuu romaaniin, jonka on kirjoittanut Mary Hayley Bell. Elokuvan pääosissa näyttelevät aikansa suosittu lapsitähti, kirjailijan tytär Hayley Mills sekä Alan Bates, Bernard Lee ja Norman Bird. == Juoni == Kolme maatilalla elävää lasta löytävät heinäladosta piileskelemästä partaisen, itsekseen mutisevan miehen, jonka he väärinkäsityksen myötä uskovat olevan Jeesus. Todellisuudessa mies on vaimonsa surmannut vankikarkuri. Lapset alkavat huolehtia miehestä ja kertovat rakastavansa tätä. Vähitellen miehen oma mieli muuttuu lasten hyvyyden ansiosta ja hän päättää antautua poliiseille. == Rooleissa == == Tuotanto == Näyttelijä John Millsin vaimo Mary Hayley Bell käytti vuonna 1957 julkaistun romaaninsa kolmen lapsen esikuvina pariskunnan omia lapsia, joista vanhin, tuolloin ehkä maailman suosituin lapsinäyttelijä Hayley Mills päätyi myös elokuvan keskeiseen esikoistyttären rooliin. Asiaa auttoi sekin, että elokuvan tuottaja Richard Attenborough kuului perheen tuttavapiiriin. Lapsikolmikon nuorimmaista esittämään löytyi kuvauspaikan läheisestä kylästä kuusivuotias Alan Barnes. Romaanin tapahtumat on sijoitettu Englannin eteläiseen Sussexin kreivikuntaan, mutta tuottaja Attenborough halusi elokuvaan pohjoisempaa ja karumpaa ilmettä, joten elokuvaa päädyttiin kuvaamaan Lancashiren pohjoisosiin. == Vastaanotto == Viattomat sai Bafta- palkintoehdokkuudet parhaan elokuvan, parhaan brittielokuvan ja parhaan brittikäsikirjoituksen sarjoissa. Lisäksi nuori Hayley Mills oli ehdolla parhaan naispääosan Bafta-palkintoon. Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa kevättalvella 1962. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti Viattomia taitavana yhdistelmänä arkisia tapahtumia ja niistä syntyviä tehoavia, jännittäviä ja liikuttaviakin aineksia, jotka nousevat lentoon paitsi hyvien roolisuoritusten, myös erityisen ilmeikkään kuvaustyylin ansiosta. Vuonna 2005 Britannian elokuvainstituutti otti Viattomat mukaan listalleen 50 elokuvaa jotka kannattaisi nähdä ennen kuin täyttää 14.Debate produces list of films that children should see, British Film Institute. Arkistoitu Internet Archiveen 25.10.2009.Top films, British Film Institute. Arkistoitu Internet Archiveen 25.10.2009. == Musikaaliversio == Andrew Lloyd Webber on säveltänyt romaanin ja elokuvan pohjalta musikaalin Whistle Down the Wind, joka sai ensi- iltansa Washington D.C.:n National Theatressa joulukuussa 1996. Sen libreton on kirjoittanut Patricia Knop ja laulujen sanat Jim Steinman. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1961 brittiläiset elokuvat Luokka:Lastenelokuvat
Risto Knaapi

Risto Jussi Knaapi (27. toukokuuta 1921 Isokyrö – 8. joulukuuta 2018) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja päätoimittaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Viitattu 10.2.2023. ==Henkilöhistoria== Knaapin vanhemmat olivat maanviljelijä Viljo Samuel Knaapi ja Lempi Maria Penttala ja puoliso vuodesta 1946 Kaarina Birgitta Huhtanen. Knaapi tuli ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1940 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1948. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Knaapi oli maanviljelijä omistamallaan tilalla Isossakyrössä 1948–1985, Orismalan maanviljelyskoulun vt. maatalousopettaja 1949 ja 1955, Isonkyrön yhteiskoulun maatalousaineiden ja luonnonhistorian opettaja 1950–1954 ja 1956–1964, Orismalan isäntäkoulun maatalousopettaja 1961 sekä Koneviestin avustava toimittaja 1959–1976 ja osa-aikainen päätoimittaja 1976–1987. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Isonkyrön kunnanvaltuuston puheenjohtaja Knaapi oli 1969–1973 ja 1977–1988 ja kunnanhallituksen varapuheenjohtaja 1974–1976. Hän kuului Maanomistajien Liiton valtuuskuntaan 1957–1976. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Knaapi sai 1984. Hän osallistui sekä talvi- että jatkosotaan, jossa hän oli mukana muun muassa Nietjärven taisteluussa. ==Julkaisuja== * Asuttua maata: Isokyrö 1992, 1992 * Huomio, tulta! Viisi vuotta sotatyötä. Aikalaiskuvaus 1939–1944, 1996 * Kuivalaisen kukkulan taistelut kesällä 1941, 2003, Paavo Rinta, Tauno Lehtonen, Risto Knaapi, Veli Rouru, Heikki Hattunen ja Tarja Perkiö. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Isonkyrön kunnanvaltuutetut Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet