EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Relient K

Relient K on yhdysvaltalainen kristillinen pop-punkyhtye Cantonista, Ohiosta. Yhtye on tunnettu omaperäisten ja absurdien lyriikkojen yhdistämisestä vakavampiin kristillisiin teemoihin ja sen musiikki on saavuttanut huomiota myös sekulaarisessa musiikkikentässä. Suomessa yhtye tunnetaan miltei ainoastaan kristillisissä piireissä. Parhaimmillaan Relient K on kivunnut Yhdysvaltain levylistalla 15. sijalle Mmhmm-albumillaan vuonna 2004 ja 6. sijalle Five Score and Seven Years Ago -albumillaan vuonna 2007. Two Lefts Don't Make a Right...but Three Do -levy oli myös Grammy-ehdokkaana parhaan kristillisen rock-albumin sarjassa vuonna 2003. == Jäsenet == === Nykyiset jäsenet === * Matthew Thiessen − laulu, kitara, piano (1998− ) * Matthew Hoopes − kitara, taustalaulu (1998− ) * John Warne − basso, taustalaulu (2004− ) * Jon Schneck − kitara, banjo, taustalaulu (2005− ) * Ethan Luck - rummut, taustalaulu (2008− ) === Entiset jäsenet === * Todd Frascone − rummut (1998) * Stephen Cushman − rummut, taustalaulu (1998−2000) * Jared Byers − rummut (2000) * Brent Schoneman − rummut (2000) * Brian Pittman − basso (1998−2004) * Dave Douglas − rummut, taustalaulu (2000−2007) === Kiertuejäsenet === * Justin York − kitara (2010) == Diskografia == === Studioalbumit === * Relient K (2000) * The Anatomy of the Tongue in Cheek (2001) * Two Lefts Don't Make a Right...but Three Do (2003) * Mmhmm (2004) * Five Score and Seven Years Ago (2007) * Let It Snow, Baby... Let It Reindeer (joulualbumi) (2007) * Forget and Not Slow Down (2009) * Is For Karaoke (2011) * Collapsible Lung (2013) * Air for Free (2016) === EP:t ja B-puolet === * All Work & No Play (1998) * 2000 A.D.D. (2000) * The Creepy EP (2001) * Employee of the Month EP (2002) * The Vinyl Countdown (2003) * Deck the Halls, Bruise Your Hand (2003) * Apathetic EP (2005) * Must Have Done Something Right EP (2007) * The Bird and the Bee Sides/The Nashville Tennis EP (2008) == Lähteet == * Billboard- sijoitukset * Grammy-ehdokkuudesta == Aiheesta muualla == * Relientk.com Luokka:2000-vuosikymmenen yhtyeet ja sooloartistit Luokka:1990-luvun yhtyeet ja sooloartistit Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Kristilliset yhtyeet Luokka:Yhdysvaltalaiset punkyhtyeet
La MaMa Experimental Theatre Club

La MaMa Experimental Theatre Club (La MaMa E.T.C.) on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon kulttuurijärjestö East Villagessa alisella Manhattanilla. Se on yksi ensimmäisistä niin sanotuista Off-Off-Broadway-teattereista. La MaMa voitti Drama Desk Special Award -palkinnon vuonna 1980. ==Merkittäviä esiintyjiä == Monet näyttelijät, ohjaajat ja näytelmäkirjailijat ovat aloittaneet uransa La MaMassa. Heidän joukossaan ovat muun muassa: *Robert De Niro *Al Pacino *Harvey Keitel *Jackie Curtis *Danny DeVito *Diane Lane *Billy Crystal *Patti Smith *Nick Nolte *Sam Shepard *Andrei Şerban *Lisa Edelstein *Lanford Wilson.Ellen Stewart The Mama of Them All == Lähteet == ==Aiheesta muualla == * Official website * Ellen Stewart receiving her first Obie, 1965 Luokka:Yhdysvaltalaiset järjestöt Luokka:Yhdysvaltain teatterit
Contextual design

Contextual Design (CD) on Hugh Beyerin ja Karen Holtzblattin kehittämä käyttäjäkeskeisen suunnittelun menetelmä, jossa tietoa kerätään käyttäjiltä heidän omassa ympäristössään. Näitä kerättyjä tietoja sovelletaan suunniteltavaan tuotteeseen. CD-menetelmä koostuu seitsemästä eri vaiheesta, jotka suoritetaan tarkasti omassa järjestyksessään. Menetelmän ensimmäinen ja tärkein vaihe on Contextual Inquiry. Se on kontekstissa tapahtuvaa käyttäjätutkimusta, jonka avulla tiedot kerätään siinä käyttäjän ympäristössä, jossa tuotetta käytetään. Työn mallinnusvaiheessa (Work Modeling) kerätty data tulkitaan, ja mallinnetaan sen pohjalta työn kulku ja rakenne. Tulosten yhdistämisvaiheessa rakennetaan työstä yhtenäinen malli eri käyttäjiltä kerättyjä tuloksia hyödyntäen. Neljäs vaihe (Work Redesign) on työn uudelleensuunnittelua, jossa nykyiseen järjestelmään etsitään parempia työskentelytapoja sekä ratkaisuja niiden hyödyntämiseksi. Käyttöympäristön suunnittelussa (UED) pyritään muokkaamaan käyttöliittymän toiminnallisuus tukemaan uutta työskentelytapaa. Tämän jälkeen järjestelmä iteroidaan käyttäjien kanssa käyttäen hyväksi esimerkiksi paperiprototyyppejä suunnittelun onnistuneisuuden varmistamiseksi, minkä jälkeen siirrytään viimeiseen vaiheeseen, tuotteen varsinaiseen toteutukseen. ==Lähteet== *Beyer, H. & Holtzblatt, K. (1998). Contextual Design: Defining Customer-Centered Systems. San Francisco: Morgan Kaufmann. ==Aiheesta muualla== *InContext - Contextual design Luokka:Ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutus
Kekkosten miniänä

Kekkosten miniänä – muistelmia Sylvi ja Urho Kekkosen perheestä 1950–1970-luvuilla on opetusneuvos Marja Linnankiven (ent. Kekkonen, o.s. Linnala) vuonna 2010 ilmestynyt muistelmateos ajoista, jolloin hän oli Matti Kekkosen vaimo ja Sylvi ja Urho Kekkosen miniä. Teoksen on toimittanut Terttu Levonen, ja sen on julkaissut Tammi. == Tausta ja sisältö == Marja Linnala tutustui Matti Kekkoseen ylioppilastansseissa syksyllä 1951. Vanhemmat eivät ihastuneet sulhaskandidaattiin, kiistellyn poliitikon ja pääministerin poikaan, mutta Linnala piti päänsä. Heidät vihittiin 1954, ja hänestä tuli Marja Kekkonen, miniöistä se joka on karttanut julkisuuttaTammi.fi (Sama teksti Elisan sivulla). Häämatkalle pariskunta sai mukaansa Sylvi Kekkosen.Unto Hämäläinen, Sylvi Kekkonen oli todellinen tahtonainen, Helsingin Sanomat, 20.5.2010 s. C 2 Artikkelin verkkoversio Marja Linnankivi kuvaa Kekkosten perhe-elämää sisältä päin. Hän näki politiikan kääntöpuolen, sen aiheuttamat paineet ja parjauskampanjat, jotka synnyttivät perheeseen vaikenemisen kulttuurin. Elettiin akvaarioelämää, jossa kalat lipuvat hiljalleen sinne tänne aistien toisten liikkeet kylkiviivallaan, kuten Marja Linnankivi sanoo. Alun lämmin suhde anoppiin kiristyi välillä voimakastahtoisen Sylvi Kekkosen puuttuessa liiaksi poikansa perhe-elämään. Urho Kekkosta Linnankivi taas kuvaa kotipiirissä leppoisaksi ja joustavaksi, riitoja kaihtavaksi.Lappalainen, Tuomo: Akvaarioelämää Suomen kuvalehti 19/2010, 14.5.2010 Artikkeli verkossa Erityisesti hieman salaperäiseen ja etäiseen Sylvi Kekkoseen kirja antaakin uusia piirteitä. Linnankiven muistelmat tulivat suurena yllätyksenä, kun julkisuudessa oli pitkään ollut tietoja Brita Kekkosen tulevista muistelmista. Linnankiven muistelmista paljastuu se, mitä presidentti Kekkosen julkaistuista päiväkirjoista jätettiin pois Marja ja Matti Kekkosen avioliitosta. Kekkosia kohtaan kirja on vähäeleinen ja tahdikas. Linnankivi oppi jo alkuaikoina perheen vaikenemisen kulttuurin, joka kriitikon mukaan lyö leimansa myös kirjaan. Kirjassa myös kerrotaan ensimmäisen kerran julkisuudessa tietoja presidentti Kekkoseen ilmeisesti kohdistuneesta murhayrityksestä, joka tapahtui juhannuksena 1957 Kultarannassa. Samassa yhteydessä Linnankivi kertoo myös aseellisesta tunkeutujasta, ja sekin tapaus vaiettiin.Kekkosten miniänä s. 155–156 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Vuoden 2010 kirjat Luokka:Urho Kekkosen elämä
2-metoksietanoli

2-Metoksietanoli (C3H8O2) on glykolin ja metanolin muodostama eetteri ja sisältää sekä eetterin että alkoholin toiminnalliset ryhmät. Yhdistettä käytetään pääasiassa liuottimena. 2-Metoksietanolista käytetään myös nimityksiä metyylisellosolvi, etyleeniglykolimonometyylieetteri ja monometyyliglykolieetteri. == Valmistus == 2-Metoksietanolia valmistetaan metanolista ja etyleenioksidista. Etyleenioksidin epoksidirakenteen hajottamiseen voidaan käyttää happoa, kuten rikkihappoa, tai emästä kuten natriummetoksidia. Reaktiomekanismi on erilainen käytettäessä happokatalyysin kuin silloin, kun katalyytti on emäksinen. == Käyttö == 2-Metoksietanolin pääasiallinen käyttö on liuottimena. Yhdistettä käytetään liuottimena muun muassa valmistettaessa musteita ja muita väriaineita, jarrunesteissä, joissakin puhdistusaineissa, ja jäätymisenestoaineissa sekä orgaanisessa synteesissä. 2-Metoksietanolia käytetään myös valmistettaessa ohutkalvoja sooli-geelimenetelmällä. Siinä yhdisteen roolina on liuottimena toimimisen ohella olla yksihampaisena kelaatinmuodostajana. == Myrkyllisyys == 2-Metoksietanoli on haitallista ihmiselle. Ihminen voi altistua yhdisteelle hengitysteiden välityksellä, nieltynä tai ihon läpi imeytyneenä. Yhdiste aiheuttaa huonovointisuutta, oksentelua ja sekavuutta. Aineelle altistumisen on todettu vaurioittavan luuydintä ja keskushermostoa. Elimistössä 2-metoksietanoli metaboloituu 2-metoksiasetaldehydiksi ja lopulta 2-metoksietikkahapoksi ja poistuvat kehosta virtsan mukana. Erityisesti happo on myrkyllinen. == Lähteet == Luokka:Eetterit Luokka:Liuottimet Luokka:Primääriset alkoholit
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – naisten trap

Naisten trap-kilpailu käytiin Ateenan kesäolympialaisissa 16. elokuuta. Kultamitalin vei Australian Suzanne Balogh tuloksella 88 (66+22). Kultaa Suzanne Balogh Australia (AUS) Hopeaa María Quintanal Espanja (ESP) Pronssia Lee Bo-na Etelä-Korea (KOR) ==Peruskilpailu== Sijoutus Urheilija Maa 1 2 3 Yhteensä Uusinta 1 Suzanne Balogh 23 23 20 66 2 María Quintanal 24 19 22 65 3 Susanne Kiermayer 20 21 21 62 4 Whitly Loper 21 20 21 62 5 Susan Nattrass 20 22 19 61 6 Lee Bo-na 18 23 19 60 2 7 Emanuela Felici 20 21 19 60 1 8 Taeko Takeba 20 19 20 59 9 Sarah Gibbins 21 17 20 58 9 Pia Hansen 19 19 20 58 9 Roberta Pelosi 20 15 23 58 12 Stephanie Neau 17 21 19 57 13 Irina Laritševa 18 18 20 56 Daina Gudzinevičiūtė 19 19 17 55 15 Viktoria Chuyko 14 22 18 54 16 Cynthia Meyer 20 16 16 52 17 Gao E 15 15 18 48 ==Finaali== Urheilija Maa Perus- kilpailu Finaali Yhteensä 1 Suzanne Balogh 66 22 88 2 María Quintanal 65 19 84 3 Lee Bo-na 60 23 83 4 Whitly Loper 62 20 82 5 Susanne Kiermayer 62 17 79 6 Susan Nattrass 61 15 76 Luokka:Ammunta kesäolympialaisissa 2004
771 Naval Air Squadron

771 Naval Air Squadron (771 NAS) on Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien Culdrosen lentotukikohtaan sijoitettu lentolaivue, joka on ensimmäisen kerran perustettu 1939. Nykyään laivueen päätehtävänä on etsintä- ja pelastuspalvelu sekä kouluttaminen. == Ensimmäinen laivue == Numeroimaton FRU-laivue () perustettiin 11. elokuuta 1938 Lee-on-Solentissa, minkä tehtävänä oli toimia maalinhinaus ja koulutustehtävissä eri laivueiden tukena. Se nimettiin 771 Naval Air Squadroniksi Portlandissa 24. toukokuuta 1939, jolloin sen kalustona oli 14 Swordfish-torpedokone ja muutama Walrus- lentovene. Laivueessa oli kaksi lentuetta X ja Y, joista ensin mainitusta muodostettiin 28. syyskuuta 772 Naval Air Squadron. Laivueen Swordfishit toimivat tämän jälkeen RNAS Hatstonissa ja pieni osa RNAS Abbotsinchissä. Laivue vastaanotti kalustokseen Henley, Skua ja Roc-koneita. Uusi X-lentue perustettiin RNAS Donibristleen, kunnes siitä muodostettiin 770 Naval Air Squadron 1. tammikuuta 1941.Sturtivant, Ray & Ballance, Theo s. 89 Laivue vastaanotti ensimmäisen helikopterinsa syyskuussa 1945, jolloin siitä tuli laivaston ensimmäinen helikopterilaivue. Laivue lakkautettiin elokuussa 1955, kun se liitettiin 703 laivueeseen muodostettaessa uutta 700 laivuetta. == Toinen laivue == 771 laivue perustettiin 1961 RNAS Portlandissa uudelleen etsintä- ja pelastuslaivueeksi sekä helikoptereiden koelentolaivueeksi kalustonaan Westland Whirlwind HAR.3 helikopterit. Laivue lakkautettiin 1964 nimenmuutoksella 829 laivueeksi. == Kolmas eli edelleen palveluksessa oleva laivue == 771 laivue perustettiin kolmannen kerran kesäkuussa 1967 RNAS Portlandissa kalustonaan Whirlwindit. Laivueen kalustoksi vaihdettiin marraskuusta 1969 alkaen Westland Wessex helikopterit. Laivue siirrettiin syyskuussa 1974 RNAS Culdroseen, mutta kuusi sen Wessexeistä jäi Portlandiin muodostetulle 772 laivueelle. Wessex HAS.1:t korvattiin 1979 kahdella turbiinimoottorilla varustetuilla HU.5 malleilla. Laivueeseen liitettiin 1985 707 laivueen kalusto, kun sen tehtäviä laajennettiin Commando helikopterikoulutukseen. Laivueen kalusto vaihtui lokakuussa 1987 Westland Sea King HAS.5 helikoptereiksi, jolloin sille luotiin joka sään pelastuskyky. Helikopterit päivitettiin myöhemmin HAR.5 versioiksi. Sille siirrettiin heinäkuussa 2001 sukellusveneidentorjuntaan erikoistuneille lentäjille ja tähystäjille suunnattu täydennyslentokoulutus sekä Sea King -kaluston tyyppikoulutus. == Lähteet == * * * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *laivueen viralliset sivut Luokka:Fleet Air Arm
Karl August Krook

Karl August Krook (17. elokuuta 1826 Hämeenlinna – 19. tammikuuta 1894 Turku) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja kirjailija. Krookin vanhemmat olivat laamanni Bengt Detlof Krook ja Lovisa Ulrika Arckenholtz. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1844. Krook valmistui filosofian kandidaatiksi 1851, maisteriksi 1853, lisensiaatiksi 1854 ja tohtoriksi 1857. Krook toimi useita vuosia opettajana Helsingin yksityislyseossa ja kreikan kielen lehtorina Vaasan lukiossa 1861–1868 sekä Turun lukiossa ja lyseossa 1868–1888. Krook oli Turun tuomiokapitulin jäsen 1868–1870. == Teoksia == * De Pythiska spelen i Delphoi, tecknade efter Pindaros och hans scholiaster, väitöskirja. Helsingfors 1853 * Isokrates' ställning till Sofisterna och Sokrates, väitöskirja. Helsingfors 1856 == Lähteet == * * Luettu 20.5.2010. Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1826 syntyneet Luokka:Vuonna 1894 kuolleet
Melinda Czink

Melinda Czink (s. 22. lokakuuta 1982 Budapest) on unkarilainen tennispelaaja. == Tennisura == === 2009 === Czink pääsi maailmanlistalla ensimmäistä kertaa top-50:een ja voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa Quebecissa. Turnauksen semifinaalissa hän voitti Aleksandra Wozniakin 6–3, 6–3 ja finaalissa Lucie Safarovan 4–6, 6–3, 7–5. Lisäksi kauden aikana hän pääsi yhteen semifinaaliin ja neljään puolivälierään. Kauden lopussa hän pelasi Tournament of Championsissa Balissa, jossa hän hävisi Aravane Rezaille 3–6, 5–7 ja Sabine Lisickille 6–2, 6–7(1), 4–6. === 2010 === Czink aloitti vuoden Brisbane International -turnauksella Australiassa seitsemänneksi sijoitettuna. Hän voitti Lucie Hradeckán ensimmäisellä kierroksella lukemin 6–4, 3–6, 6–3 ja Barbora Záhlavová-Strýcován toisella kierroksella 6–3, 2–6, 6–1. Puolivälierässä hän hävisi Justine Heninille 2–6, 6–3, 6–7(5). Samassa paikassa hän pääsi nelinpelin finaaliin Arantxa Parra Santonjan kanssa, mutta he hävisivät sen Andrea Hlaváckoválle ja Lucie Hradeckálle 6–2, 6–7(3), 4–10. Seuraavaksi hän pelasi Moorilla Hobart International -turnauksessa, jossa hän hävisi Gisela Dulkolle ensimmäisellä kierroksella lukemin 4–6, 2–6. Australian avoimissa Czink hävisi ensimmäisellä kierroksella Stefanie Vögelelle luvuin 5–7, 7–6(5), 7–9 ja Ranskan avoimissa Julia Görgesille luvuin 6–2, 6–3. == Lähteet == * Luokka:Unkarilaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jérémy Chardy

Jérémy Chardy (s. 12. helmikuuta 1987 Pau) on ranskalainen tennispelaaja. Chardy on voittanut yhden ATP-turnauksen kaksinpelissä ja kaksi turnausta nelinpelissä. Vuonna 2005 hän voitti poikien kaksinpeliturnauksen Wimbledonissa. Kaksinpelin maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan sijalla 25 tammikuussa 2013. == Tennisura == Chardy teki Grand Slam -debyyttinsä vuonna 2006 saatuaan villin kortin Ranskan avoimiin. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Jonas Björkmanin, mutta hävisi toisella kierroksella David Ferrerille. Vuonna 2008 Chardylle tuli Marracechin turnauksessa finaalitappio Gaël Monfilsia vastaan. Ranskan avoimiin hän sai villin kortin ja voitti toisella kierroksella maailmanliston kuudentena olleen David Nalbandianin luvuin 3–6, 4–6, 6–2, 6–1, 6–2. Seuraavaksi hän voitti Dmitry Tursunovin 7–6(1), 6–3, 6–4, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Nicolas Almagrolle 7–6(0) 7–6(7), 7–5, vaikka hänellä oli eräpallo kaikissa kolmessa erässä. === 2009 === Vuonna 2009 Chardy aloitti 1. kierroksen tappiolla Dohassa, ennen kuin pääsi puolivälieriin Sydneyssä, jonka hän hävisi Richard Gasquetille luvuin 6–2, 7–6(4). Australian avoimissa hän hävisi hallitsevalle mestarille, Novak Đokovićille toisella kierroksella luvuin 7–5, 6–1, 6–3. Seuraavassa turnauksessaan Johannesburgissa hän pääsi semifinaaliin. Semifinaalissa hän voitti jälleen David Ferrerin lukemin 1–6, 7–6(9), 7–6(4), ja pääsi ensimmäisen kerran ATP-turnauksen finaaliin. Finaalin hän kuitenkin hävisi Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–4, 7–6(5). Chardy hävisi avauskierroksella seuraavassa turnauksessaan, Open 13:ssa Marseillessa Novak Đokovićille 7–6(4), 6–4. Delray Beachin turnauksessa hän voitti Tommy Haasin luvuin 7–6(7), 6–3. Seuraavaksi hän voitti Andrei Golubevin 7–6(4), 7–5 ja Marcos Baghdatisin 7–6(7), 7–6(3). Semifinaalissa hän hävisi ykkössijoitetulle Mardy Fishille 6–4, 6–1. Wimbledonissa Chardy hävisi ensimmäisellä kierroksella Andy Roddickille 6–3, 7–6(3), 4–6, 6–3. Seuraavaksi hän pelasi MercedesCupissa Stuttgartissa. Siellä hän voitti José Acasuson 6–2, 7–6(4), Martín Vassallo Argüellon 2–6, 6–3, 6–1, Mischa Zverevin 7–6(4), 6–1 ja Nicolas Kieferin 6–3, 7–5 ja pääsi toista kertaa urallaan ATP-finaaliin. Finaalissa Chardy voitti Victor Hanescun luvuin 1–6, 6–3, 6–4 ja otti samalla ensimmäisen ATP-turnausvoiton. === 2010 === Kausi alkoi Chardylla huonosti. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Brisbane International -turnauksessa, Heineken Openissa, Australian avoimissa ja SAP Openissa. Ensimmäisen voittonsa hän otti lopulta Regions Morgan Keegan Championshipsissä, kun hän voitti ensimmäisellä kierroksella turnauksessa toiseksi sijoitetun Fernando Verdascon luvuin 7–6(4), 6–3. == Aiheesta muualla == * Jérémy Chardy ATP:n sivuilla Luokka:Ranskalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Charles F. Brush

Charles F. Brush (17. maaliskuuta 1849 – 15. kesäkuuta 1929) oli yhdysvaltalainen keksijä ja tiedemies. Brushin kaarilamppuja käytettiin usean yhdysvaltalaisen kaupungin valaisemiseen. Hän osasi hyödyntää myös tuulen luomaa energiaa. Luokka:Yhdysvaltalaiset keksijät Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1929 kuolleet
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – miesten kaksoistrap

Miesten kaksoistrap käytiin Ateenan kesäolympialaisissa 17. elokuuta. Kultamitalin vei Arabiemiirikuntien Ahmed Al Maktoum olympiaennätystä sivuavalla tuloksella 189 (144+45). Kultaa Ahmed Al Maktoum Arabiemiirikunnat (UAE) Hopeaa Rajyavardhan Singh Rathore Intia (IND) Pronssia Wang Zheng Kiina (CHN) ==Peruskilpailu== Sijoutus Urheilija Maa 1 2 3 Yhteensä Uusinta Muuta 1 Ahmed Al Maktoum 48 48 48 144 OE 2 Håkan Dahlby 46 48 44 138 3 Wang Zheng 43 49 45 137 4 Waldemar Schanz 44 44 47 135 5 Rajyavardhan Singh Rathore 46 43 46 135 6 Hu Binyuan 45 45 44 134 12 7 Daniele Di Spigno 45 46 43 134 11 8 Fehaid Aldeehani 44 44 46 134 3 9 William Chetcuti 43 44 47 134 1 9 Vitali Fokeev 44 44 46 134 1 11 Rashid al-Athba 38 46 48 132 12 Mashfi Almutairi 43 43 45 131 13 Bret Erickson 43 42 45 130 13 Richard Faulds 41 44 45 130 15 Steve Haberman 43 42 44 129 16 Michael Sean James Nicholson 44 41 43 128 17 Walton Eller 41 44 42 127 17 Marco Innocenti 41 43 43 127 19 Vasili Mosin 38 44 44 126 19 Thomas Turner 44 42 40 126 21 Saleem al-Nasri 39 43 43 125 22 Angelos Spiropoulos 39 46 39 124 23 Lucas Rafael Bennazar Ortiz 36 42 44 122 24 Francisco Boza 40 43 38 121 25 Joonas Olkkonen 41 38 39 118 ==Finaali== Urheilija Maa Perus- kilpailu Finaali Yhteensä Uusinta 4.sijasta Muuta 1 Ahmed Al Maktoum 144 45 189 OE (sivuava) 2 Rajyavardhan Singh Rathore 135 44 179 3 Wang Zheng 137 41 178 4 Hu Binyuan 134 43 177 2 5 Håkan Dahlby 138 39 177 1 6 Waldemar Schanz 135 40 175 Luokka:Ammunta kesäolympialaisissa 2004
Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo

Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo esittelee Sallan, vuoteen 1936 Kuolajärven kunnan historiaa 1900-luvun alusta 1960-luvulle saakka. Museon pysyvän näyttelyn ensimmäisessä osassa kerrotaan 20. vuosisadan alun elämästä ja elinkeinoista silloisella Kuolajärvellä, kuten Suomen itsenäistymistä edeltävistä vuosista ja sen jälkeisistä tapahtumista, Muurmannin legioonasta, läskikapinasta jne. Näyttelyn toinen osa kertoo toisesta maailmansodasta Sallassa. Talvisodan alkaminen 1939 muutti elämän Sallassa ratkaisevasti. Siihenastisen itäosan seudut jouduttiin jättämään lopullisesti Moskovan rauhan myötä 1940. Paluuta ei ollut jatkosodankaan aikana 1941-1944, koska natsi- Saksan armeijan ja niiden kanssasotijoina olleiden suomalaisten joukkojen taistelurintamat Neuvostoliiton puna-armeijaa vastaan olivat lähellä. Talvi-, jatko- ja Lapin sota muodostuivat raskaiksi taisteluineen ja evakkomatkoineen. Kolmas osa esittelee sodanjälkeistä jälleenrakennuksen aikaa, jonka myötä Sallasta tuli mm. Suomen suurimpia maidontuottajakuntia 1960-luvulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo Museo, Salla Luokka:Sallan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kotiseutumuseot
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – naisten kaksoistrap

Naisten kaksoistrap käytiin Ateenan kesäolympialaisissa 18. elokuuta. Kullan nappasi Yhdysvaltain Kim Rhode tuloksella 146 (110+36). Kultaa Kim Rhode Yhdysvallat (USA) Hopeaa Lee Bo-na Etelä-Korea (KOR) Pronssia Gao E Kiina (CHN) ==Peruskilpailu== Sijoutus Urheilija Maa 1 2 3 Yhteensä 1 Kim Rhode 36 36 38 110 2 Lee Bo-na 36 37 37 110 3 Megumi Inoue 37 33 39 109 4 Nadine Stanton 33 37 38 108 5 Gao E 36 36 35 107 6 Li Qingnian 37 35 35 107 7 Susan Trindall 35 33 38 106 8 Lin Yi-Chun 36 33 37 106 9 Jelena Dudnik 33 36 36 105 9 Pia Hansen 39 32 34 105 11 Susanne Kiermayer 34 36 31 101 11 Cynthia Meyer 35 32 34 101 13 Suzanne Balogh 34 33 30 97 13 María Quintanal 32 33 32 97 15 Susan Nattrass 30 33 25 88 ==Finaali== Urheilija Maa Perus- kilpailu Finaali Yhteensä Uusinta pronssista 1 Kim Rhode 110 36 146 2 Lee Bo-na 110 35 145 3 Gao E 107 35 142 2 4 Li Qingnian 107 35 142 1 5 Megumi Inoue 109 31 140 6 Nadine Stanton 108 29 137 Luokka:Ammunta kesäolympialaisissa 2004
Ernst Wigforss

Ernst Wigforss (24. tammikuuta 1881 Halmstad – 2. tammikuuta 1977 Stora Hult, Båstadin kunta) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja dosentti Lundin yliopistossa. Hän toimi Ruotsin valtiovarainministerinä vuosina 1925–1926 ja 1932–1949, lukuun ottamatta lyhyttä katkosta vuonna 1936. Ernst Wigforss oli maalari Frans Wigforssin ja Tekla Lindquistin poika. Hän kuului ylioppilasajasta asti Lundin yliopiston eliittiin. Wigforss oli Ruotsin ensimmäinen tärkeä sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri ja hänet lasketaan yhdeksi ruotsalaisen sosiaalidemokratian suurimmista ideologeista. Wigforss otti osaa kansankoti-ajatuksen kehittämiseen. Hän oli keskeinen keynesiläisen talouspolitiikan esittelijä Ruotsissa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Wigforss-föreningen Luokka:Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot Luokka:Ruotsin valtiovarainministerit Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Menšikovin palatsi

Menšikovin palatsi () on barokkityyliä edustava rakennus Pietarin Vasilinsaarella Venäjällä. Nevan rannalla sijaitseva palatsi on rakennettu vuosina 1710–1714 Pietari I:n läheistä työtoveria, ruhtinas Aleksandr Menšikovia varten. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Giovanni Fontana ja Gottfried Schädel. Pilasterein koristellun kolmikerroksisen julkisivun yllä kohoaa korkea mansardikatto. Päärakennukseen liittyvä läntinen siipirakennus rakennettiin 1720-luvun alussa. Vuonna 1727 aloitettu itäinen siipirakennus valmistui vasta 1760-luvun lopulla. Rakennuksen sisustuksen sunnitteluun osallistuivat mm. arkkitehdit Jean-Baptiste Le Blond, Andreas Schlüter ja hoviarkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrelli. Sisätiloista huomattavimpia ovat juhlallinen eteisaula, koristeellisin kaakelilaatoin sisustetut toisen kerroksen huoneet ja pähkinäpuisin paneelein verhottu Menšikovin työhuone. Loistokkaasti sisustettu Menšikovin palatsi oli Pietarin ensimmäinen suuri kivirakennus. Siellä järjestettiin keisarillisen hovin juhlatilaisuuksia ja vastaanotettiin ulkomaiden lähettiläitä. Menšikovin jouduttua epäsuosioon palatsi takavarikoitiin valtiolle. Vuodesta 1732 lähtien siellä toimi kadettikoulu ja sen jälkeen sitä restauroitiin 1800-luvulla ja siellä toimi joukko-osaston museo. Lokakuun vallankumouksen jälkeen tiloissa kokoontui kesä-heinäkuussa 1917 ensimmäinen koko Venäjän työläisten ja sotilaiden edustajainneuvostojen kongressi. Neuvostoliiton aikana vuonna 1924 palatsin irtaimisto siirrettiin Eremitaašiin. Palatsi entistettiin vuosina 1956–1981. Vuonna 1967 rakennus luovutettiin Eremitaašin taidemuseolle. Julkisivu ja osa sisätiloista palautettiin alkuperäiseen asuun 1970-luvulla suoritetuissa restaurointitöissä. Nykyään palatsissa toimii 1700-luvun alun kulttuuria esittelevä Eremitaašin museo. Menšikovin palatsin osoite on Universitetskaja naberežnaja 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Vasileostrovskaja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Menšikovin palatsi Eremitaašin sivustolla Luokka:Pietarin palatsit Luokka:Barokin arkkitehtuuri
Vilgort

thumb|250px|Vilgortin kylää. Vilgort () on kylä ja maalaiskunta Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višeran sivujoen Kolvan varrella 16 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen.. Asukkaita on 641 henkeä (vuonna 2002). Vylgortin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Sen nimi perustuu komipermjakin sanoihin vil’ ’uusi’ ja gort ’koti, kylä’. 1700-luvun lopulta 1920-luvulle kylä oli Tšerdynin kihlakunnan Vylgortin volostin keskus. Nykyään siellä toimii maatalousyritys ja metsäteollisuuspiiri. Kylässä on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1779–1810 rakennettu Kolminaisuuden kirkko, kunnanhallinnon rakennus (1906), koulutalo (1914) ja kauppias Timohinin talo. Lähistöllä on komipermjakkien muinaislinna sekä hauta- ja asuinpaikkoja 800–1100-luvuilta. ==Lähteet== Luokka:Tšerdynin piiri
Robert Themptander

Oscar Robert Themptander (14. helmikuuta 1844 Tukholma – 30. tammikuuta 1897 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies. Robert Themptander oli luutnantti Nils Themptanderin ja Adolphina Laurentin poika. Hän opiskeli lakia Uppsalassa ja aloitti uransa virkamiehenä. Vuonna 1879 hänet nimitettiin ensimmäiseen kamariin. Arvid Possen hallituksessa hän oli valtioneuvos ja 1881 hänestä tuli valtiovarainministeri. Hän toimi Ruotsin nuorimpana pääministerinä vuodet 1884–1888. Vaalitappion jälkeen 1887 Themptander erosi. Ennen sitä hän ehdotti kuninkaalle uusia vaaleja. Vuosina 1888–1896 hän oli maaherrana Tukholman läänissä. ==Lähteet== * T. Nevéus, Ett betryggande försvar (1965) Luokka:Ruotsin maaherrat Luokka:Ruotsin pääministerit Luokka:Vuonna 1844 syntyneet Luokka:Vuonna 1897 kuolleet
Alabugatin tataarit

Alabugatin tataarit ovat Venäjällä Kalmukian tasavallassa elävä turkkilainen etninen ryhmä. He asuvat Laganin piirin Severnojen kylässä (kalmukiksi ja tataariksi Mangyt). Ryhmän virallinen nimitys perustuu Kaspianmeren rannalla sijaitsevaan Alabugat-nimiseen paikkaan. Omakielisiä nimityksiä ovat utarlar (”utarilaiset”) ja nogai. Vuonna 1852 Alabugatin tataareja laskettiin olleen 1200 henkeä. Vuonna 1987 heitä oli 422. Ryhmä on muodostunut paimentolaisuutta harjoittaneiden nogaiden, uzbekkien, kalmukkien, turkmeenien, kazakkien ja tataarien sekoittumisen tuloksena. Tärkeimmän elementin muodostivat nogait. Alabugatin tataarien kieltä voidaan pitää erillisenä turkkilaisena kielenä, jossa on voimakasta kalmukkilaisvaikutusta. Kirjakielenä oli vanhastaan tataari, joka toimi kouluopetuksen välineenä vuoteen 1960 saakka. Nykyään Alabugatin tataarit osaavat äidinkielensä lisäksi venäjää ja kalmukkia, vanhempi sukupolvi myös tataaria. ==Lähteet== Luokka:Kalmukia Luokka:Turkkilaiset kansat
Astrahanin tataarit

Astrahanin tataarit (tataariksi Әстерхан татарлары, Əsterxan tatarları) ovat yksi tataarien kolmesta alueellisesta pääryhmästä. He jakautuvat edelleen kolmeen etniseen alaryhmään: Jurtovin ja Kundrovin tataareihin sekä karagašeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Astrahanin alueella asui 71 700 tataaria. Astrahanin tataarien etnisestä alkuperästä on olemassa erilaisia käsityksiä. Yhden teorian mukaan Jurtovin tataarit ja karagašit polveutuvat nogaista. Toisen teorian mukaan Jurtovin tataarit ovat Astrahanin kaanikunnan asukkaiden jälkeläisiä. Jurtovin tataareihin on myöhemmin liittynyt muita ryhmiä (Kundrovin ja Bešaulin tataarit ym.), jotka yhdessä muodostavat Alabugatin tataariryhmän. Jälkimmäiset ovat alkuperältään etupäässä nogaita, joihin on sulautunut kazakkeja ja turkmeeneja. Jurtovin tataareihin ovat sulautuneet jemekit, jotka olivat Astrahanin tataarien sotavangeiksi ottamien Kazanin ja krimintataarien jälkeläisiä. Muualta tulleita ryhmiä ovat myös agryžanilaiset, gilanilaiset ja buharalaiset, jotka asuivat Astrahanissa jo 1570-luvulla. Agryžanilaiset olivat alkuperältään Astrahaniin Multanista muuttaneita hindulaisia, jotka menivät 1760–1770-luvuilla tataarien kanssa naimisiin. Gilanilaiset olivat Iranin Gīlānin maakunnasta muuttaneita kristittyjä tateja. Buharalaisryhmän muodostivat islaminuskoiset uzbekit. Nämä kolme ryhmää sulautuivat Jurtovin tataareihin 1800-luvun lopulla. Huomattava osa Astrahanin tataareista on alueelle 1700–1900-luvuilla muuttaneiden Volgan tataarien jälkeläisiä. Jo vuonna 1702 Astrahanista mainitaan paikallisten naisten kanssa naimisiin menneitä Kazanin tataareja. 1700-luvun lopulla Volgan ja Uralin tataareja alkoi muuttaa maaseudulle, missä he perustivat uusia kyliä tai asettuivat paikallisten tataarien kanssa samoihin kyliin. 1900-luvun alkuun mennessä lähinnä Jurtovin tataarien kanssa sekoittuneet uudisasukkaat muodostivat jo yli kolmasosan paikallisesta tataariväestöstä. Tunnetuimpia Astrahanin tataareja on jalkapalloilija Rinat Dasajev. ==Katso myös== * Argzhanit ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Astrahanin tataarien sivusto Luokka:Astrahanin alue Luokka:Keski- ja Etelä-Venäjän etniset ryhmät Luokka:Tataarit
Krook

Krook on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Aapo Krook (s. 2004), suomalainen jääkiekkoilija * Anna Krook (1850–1926), suomalainen kirjailija ja oppikirjojen tekijä, Carl August Krookin tytär * August Krook (1860–1935), suomalainen arkkitehti, Bengt Joakim Krookin poika * Augusta Krook (1853–1941), suomalainen koulunjohtaja ja kansanedustaja, Carl August Krookin tytär * Bengt Krook (1720–1770), suomalainen kirkkoherra, rehtori ja professorin arvonimi * Bengt Detlof Krook (1783–1846), suomalainen senaattori, lääninsihteeri ja kihlakunnantuomari * Bengt Joakim Krook (1816–1886), suomalainen kenraalimajuri, Carl August Krookin veli * Bruno Krook (1883–1954), suomalainen yritysjohtaja, diplomi-insinööri ja vuorineuvos * Carl August Krook (1811–1868), suomalainen kenraalimajuri * Carl Edvard Krook (1823–1887), suomalainen kenraalimajuri * Caroline Krook (s. 1944), Tukholman hiippakunnan piispa * Christina Krook (1742–1806), suomalainen yksityiskoulun johtaja * Elias Krook (1813–1868), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies * Hannu Krook (s. 1965), suomalainen yritysjohtaja, kauppaneuvos * Heikki Krook (1846–1891), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies, Elias Krookin poika * Hilda Ekqvist-Krook (1865–1938), suomalainen posliinimaalaaja ja posliinimaalauksen opettaja * Ida Krook (1871–1921), suomenruotsalainen lastenkirjailija * Ingvar Krook (1941–2018), suomalainen juristi, korkeimman oikeuden jäsen * Johan Magnus Krook (1760–1828), suomalainen laamanni, hovioikeudenneuvos ja senaattori * Kajsa Krook (1910–1987), suomalainen kirjallisuuden kääntäjä * Karl August Krook (1826–1894), suomalainen filosofian tohtori ja kirjailija, Bengt Detlof Krookin poika * Kevin Krook (s. 1958), kanadalainen jääkiekkoilija * Klemetti Krook (k. ennen 1556) Savonlinnan isäntä * Margaretha Krook (1925–2001), ruotsalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä * Marika Krook (s. 1972), suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä * Max Krook (1860–1931), suomalainen säveltäjä ja kirjailija * Tor Krook (1893–1970), suomalainen kirkkoherra, dosentti ja kirkkohistorioitsija
Karagašit

Karagašit ovat yksi Astrahanin tataarien etnisistä alaryhmistä. He asuvat Venäjällä Astrahanin alueen Krasnyi Jarin ja Harabalin piireissä. Vuonna 1973 maaseudulla asuvia karagašeja arvioitiin olleen noin 5000 henkeä. Alkuperältään karagašit ovat Pienestä Nogain ordasta 1700-luvun alkupuolella irtautunut nogairyhmä, jolla on myöhemmin ollut yhteyksiä Jurtovin tataareihin ja kazakeihin. Astrahanin alueen muihin nogailaisperäisiin ryhmiin verrattuna karagašit ovat säilyttäneet suhteellisen hyvin alkuperäisen kielensä ja kulttuurinsa. Tieteellisessä kirjallisuudessa heitä on nimitetty Kundrovin tataareiksi. Nykyään tätä nimitystä käytetään Volodarskin piirin Tuluganovkan kylässä asuvasta Jurtovin tataariryhmästä. Karagašien omakielinen nimitys on karagač-nugai. Karagašin kieli on nogaita, jossa on kazakkilaista vaikutusta. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Vuoteen 1962 saakka kouluopetuksen välineenä oli tataarin kieli. Nykyään karagašit käyttävät kirjakielenään venäjää. 1980-luvun lopussa kouluissa alettiin opettaa nogaita. ==Lähteet== Luokka:Astrahanin alue Luokka:Keski- ja Etelä-Venäjän etniset ryhmät
Aleksandre Tšeišvili

Aleksandre Tšeišvili (, ; 17. maaliskuuta (J: 4 maaliskuuta) 1903 nykyisen Ozurgetin piirikunnan Askanan kylä – 6. syyskuuta 1962 Alsfeld, Hessen) oli georgialainen neuvostokirjailija, joka vuonna 1958 loikkasi Länsi-Saksaan. Aleksandre Tšeišvili syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän kävi Kutaisin reaalikoulun ja opiskeli vuosina 1922–1926 Tbilisin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Sen jälkeen hän työskenteli yliopistossa ja muissa korkeakouluissa historiallisen ja dialektisen materialismin sekä myöhemmin venäläisen ja länsieurooppalaisen kirjallisuuden opettajana. Vuonna 1928 hän liittyi NKP(b):n jäseneksi. Vuosina 1930–1932 hän vietti kaksi vuotta Berliinissä. Tšeišvilin ensimmäinen proosateos ”Svanetia satulasta nähtynä” ilmestyi vuonna 1929. Seuraavana vuonna häneltä julkaistiin kokoelma maatalouden kollektivisoinnista kertovia kirjoituksia ”Prikatiirin muistiinpanoja”. Vuonna 1934 Tšeišvili osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen. Samana vuonna hän meni naimisiin lääkäri Ketevan Tšeišvilin kanssa. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa. Vuonna 1936 Tšeišvili alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan nimeltä Lelo. Länsigeorgialaisen teekolhoosin elämästä kertovan romaanin ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1938. Toisen maailmansodan aikana kirjailija laati joukon isänmaallisia kertomuksia, jotka vuonna 1943 julkaistiin erillisenä kirjasena ”Kotoinen ääni”. Samana vuonna hän väitteli kandidaatiksi Važa-Pšavelan runoudesta. Vuonna 1948 Tšeišvili muokkasi uudelleen Lelon ensimmäisen osan ja kirjoitti sille jatko-osan, jotka ilmestyivät seuraavana vuonna yhtenä kirjana. Vuonna 1951 teos sai Stalin-palkinnon. Romaania pidettiin aikanaan yhtenä georgialaisen neuvostokirjallisuuden parhaista saavutuksista. 1950-luvulla Tšeišvili jatkoi opetus- ja tieteellistä työtään yliopistossa ja Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutissa. Hän toimi myös venäläisen ja länsieurooppalaisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Samaan aikaan ilmestyivät sivistyneistön elämää kuvaavat romaanit ”Korkea aalto” ja ”Kultainen hämähäkinseitti”. Kirjailija toimi Neuvostoliiton vastavakoilun agenttina vuodesta 1936 lähtien. Vuosina 1957–1958 hän kävi kahdesti Itä- Saksassa. Toisella kerralla marraskuussa 1958 hän hakeutui Itä-Saksan kirjamessujen aikana Länsi-Berliiniin ja haki turvapaikkaa Länsi-Saksasta. Tšeišviliä epäiltiin aluksi vakoilijaksi, mutta vuonna 1961 Ansbachin hallinto-oikeus myönsi hänelle turvapaikkaoikeuden. Kirjailija kuoli seuraavana vuonna nopeasti edenneen sairauden aiheuttamaan sydänveritulppaan. ==Suomennettu teos== * Lelo. Suom. M. Hynninen. Petroskoi: Karjalais- suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955. ==Lähteet== Luokka:Georgialaiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Zhou Libo

Zhou Libo (oikealta nimeltään Zhou Shaoyi, 9. elokuuta 1908 Yiyang, Hunan – 25. syyskuuta 1979) oli kiinalainen kirjailija. Keskikoulun jälkeen Zhou Libo opetti alkeiskoulussa laskentoa, kunnes hän vuonna 1928 matkusti opiskelemaan Shanghain yliopistoon. Pian hänet erotettiin yliopistosta poliittisen toimintansa vuoksi. Vuonna 1933 Zhou vangittiin lakkoon osallistumisen takia. Vapauduttuaan elokuussa 1934 hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen. Vuodesta 1934 lähtien Zhou toimi vasemmistokirjailijoiden liitossa, käänsi kiinaksi venäläistä kirjallisuutta ja matkusteli eri puolilla Kiinaa. Vuonna 1939 Zhou siirtyi Yan’aniin, jossa hän asui sotavuosien ajan. Hänen ensimmäinen kertomuksensa ilmestyi vuonna 1941. Vuonna 1944 hänestä tuli ”Vapautuksen päivälehden” kirjallisuusliitteen toimittaja. Vuonna 1946 Zhou osallistui maareformin toteuttamiseen koillis-Kiinassa. Tämän ajan kokemuksia kuvaa kaksiosainen romaani ”Rajumyrsky” (1948–1949), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Toinen romaani ”Teräsvirta” (1955) herätti vähemmän huomiota. Zhoun pääteoksena pidetään vuosina 1958 ja 1960 ilmestynyttä romaania ”Suuria muutoksia vuoristokylässä”. Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana kirjailija oli jonkin aikaa vankilassa. Hän pääsi palaamaan Pekingiin 1970-luvun lopulla. Zhoun viimeinen teos oli vuoden 1945 taisteluja kuvaava kertomus ”Yö Xiangjoella” (1978). ==Suomennettu teos== * (Tšžou Li-bo). Rajumyrsky: romaani. Venäjän kielestä suomentaneet Sylvi Nokelainen ja Veikko Taipale. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956. ==Lähteet== Luokka:Kiinalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – miesten 10 metrin olympiakivääri

Miesten 10 m olympiakivääri ammuttiin Ateenan kesäolympialaisissa 18. elokuuta. Kultaa vei Saksan Manfred Kurzer tuloksella 682,4 (590+92,4). Kultaa Manfred Kurzer Saksa (GER) Hopeaa Aleksandr Blinov Venäjä (RUS) Pronssia Dmitri Lykin Venäjä (RUS) == Peruskilpailu == Urheilija Maa 1 2 3 Hitaat 1 2 3 Nopeat Yhteensä Muuta 1 Manfred Kurzer 98 99 99 296 97 99 98 294 590 ME 2 Dmitri Lykin 99 99 95 293 98 94 99 291 584 3 Li Jie 95 94 99 288 98 94 99 291 579 4 Emil Andersson 95 100 97 292 94 96 96 286 578 5 Aleksandr Blinov 97 100 96 293 95 94 96 285 578 6 Michael Jakosits 97 99 98 294 95 94 95 284 578 7 Vladyslav Prjanyšnikov 97 97 99 293 93 93 96 282 575 8 Adam Saathoff 99 98 97 294 96 90 95 281 575 9 Andrei Kazak 97 96 99 292 96 94 93 283 575 10 Attila Solti 96 94 94 284 93 97 99 289 573 11 Geng Hongbin 95 97 97 289 93 96 94 283 572 12 Niklas Bergström 92 95 99 286 99 96 90 285 571 13 Andrei Vasilyeu 95 95 97 287 91 94 97 282 569 14 Oleg Moldovan 96 98 96 290 90 97 91 278 569 15 Miroslav Januš 95 97 91 283 95 96 90 281 564 16 Andrei Gurov 94 95 94 283 94 94 91 279 562 17 Tomáš Caknakis 88 96 100 284 90 92 94 276 560 18 Koby Holland 97 93 91 281 86 93 91 270 551 19 Bryan Wilson 93 87 95 275 92 86 91 269 544 ==Finaali== Ampuja Maa Perus- kilpailu 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Finaali Yhteensä 1 Manfred Kurzer 590 10.2 9.5 9.7 10.1 6.5 10.6 5.4 9.7 9.7 10.0 92.4 682.4 2 Aleksandr Blinov 578 10.6 10.6 10.0 10.1 9.7 10.0 9.0 10.5 9.2 10.3 100.0 678.0 3 Dmitri Lykin 584 10.7 9.5 8.6 10.4 9.6 9.7 9.7 7.7 6.9 10.3 93.1 677.1 4 Emil Andersson 578 9.6 10.0 10.3 10.7 9.9 10.3 10.5 9.1 10.0 8.4 98.8 676.8 5 Michael Jakosits 578 10.1 10.3 10.1 10.1 10.7 8.9 10.5 10.3 7.9 9.8 98.7 676.7 6 Li Jie 579 8.9 10.0 7.5 9.9 10.3 10.1 10.5 8.9 10.5 10.2 96.8 675.8 Luokka:Ammunta kesäolympialaisissa 2004
Koisu

Koisu () on useiden Venäjän Dagestanin vuoristoseudulla virtaavien jokien nimitys. Niistä tärkeimmät ovat Sulakin alkujoet Andijskoje Koisu ja Avarskoje Koisu. Andijskoje Koisu (Андийское Койсу) saa alkunsa kahdesta Georgian puolelta virtaavasta joesta. Sen pituus on 144 kilometriä (pisin alkujoki mukaan laskettuna 192 kilometriä), valuma-alueen laajuus 4810 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 69,6 kuutiometriä sekunnissa. Avarskoje Koisu (Аварское Койсу, yläjuoksulla Džurmut, Джурмут) saa alkunsa Guton-vuoren rinteeltä ja virtaa Nukatl-harjanteen ohi kapeassa laaksossa, joka usein syvenee kanjoniksi. Sen pituus on 178 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7660 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 95 kuutiometriä sekunnissa. Karakoisu (Каракойсу) on Avarskoje Koisun 93 kilometriä pitkä sivujoki, johon yhtyy 81 kilometrin pituinen Kazikumuhskoje Koisu (Казикумухское Койсу). Karakoisun varrella sijaitsee Gergebilin vesivoimalaitos. ==Lähteet== Luokka:Dagestanin joet Luokka:Sulakin vesistö
Dustin Brown (tennispelaaja)

Dustin Brown (s. 8. joulukuuta 1984 Celle, Saksa) on saksalais-jamaikalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 64 tammikuussa 2016 ja nelinpelissä sijalle 43 toukokuussa 2012. Hän on voittanut neljä ATP-haastajaturnausta kaksinpelissä ja 12 nelinpelissä. Lisäksi nelinpelissä hänellä on kaksi ATP-turnausvoittoa. Alkuvuodesta 2010 hän oli korkeimmalle koskaan sijoitettu jamaikalainen tennispelaaja. == Ura == Heinäkuussa 2003 Brown pääsi karsintojen kautta ensimmäiseen ATP-turnaukseensa Newportissa. Hän hävisi avauskierroksella Bob Bryanille. Elokuussa 2009 hän voitti Samarkandin ATP-haastajaturnauksen. Johannesburgin ATP-turnauksessa helmikuussa 2010 hän voitti avauskierroksella turnauksen neljänneksi sijoitetun Marco Chiudinellin, toisella kierroksella Laurent Recoudercin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Stéphane Robertille. Huhtikuussa hän voitti Johannesburgin ATP-haastajaturnauksen. Newportin ATP-turnauksessa heinäkuussa hän voitti Björn Phaun sekä maailmanlistan 19:nneksi sijoitetun Sam Querreyn, mutta hävisi puolivälierissä Brian Dabulille. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Jamaikalaiset tennispelaajat Luokka:Saksalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Moskovan–Petrogradin linja

Moskovan–Petrogradin linja () on yksi Pietarin metron linjoista. Se avattiin vuonna 1961. Linja merkitään karttoihin numerolla 2 ja sinisellä värillä. Linja leikkaa Pietarin pohjois–eteläsuunnassa, ja se on Pietarin metron pisin linja. == Historia == * 29. huhtikuuta 1961 linja avataan osuudelle Tehnologitšeski institut–Park Pobedy (5 asemaa). * 1. heinäkuuta 1963 linjaa jatkettiin osuudella Tehnologitšeski institut–Petrogradskaja (4 asemaa). * 25. joulukuuta 1969 linjaa jatkettiin osuudella Park Pobedy–Moskovskaja (1 asema). * 25. joulukuuta 1972 linjaa jatkettiin osuudella Moskovskaja–Kuptšino (2 asemaa). * 6. marraskuuta 1982 linjaa jatkettiin osuudella Petrogradskaja–Udelnaja (3 asemaa). * 19. elokuuta 1988 linjaa jatkettiin osuudella Udelnaja–Prospekt Prosveštšenija (2 asemaa) * 22. joulukuuta 2006 avattiin linjan uusi pääteasema, Parnas Prospekt Prosveštšenijan pohjoispuolelle. == Asemat == * Parnas * Prospekt Prosveštšenija (Valistustie) * Ozerki (Ozerki) * Udelnaja * Pionerskaja * Tšornaja retška (Mustajoki) * Petrogradskaja * Gorkovskaja * Nevski prospekt (Yhteys Nevan–Vasilinsaaren linjalle) * Sennaja ploštšad (Heinätori, Yhteys Frunzen–Primorjen linjalle ja Pravoberežnajan linjalle) * Tehnologitšeski institut (Yhteys Kirovin–Viipurin linjalle) * Frunzenskaja * Moskovskije vorota (Moskovan riemukaari) * Elektrosila * Park Pobedy (Voitonpuisto) * Moskovskaja * Zvjozdnaja (Tähtikatu) * Kuptšino ==Lähteet== Luokka:Pietarin metro
Bežtan osa-alue

Bežtan osa-alue () on muodollisesti Tsuntan piiriin kuuluva kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Käytännössä piirin oikeudet omaava alue muodostettiin vuonna 1991, kun Tsuntan piirikeskus siirrettiin Bežtan kylästä Kideroon. Asukkaita osa-alueella on 9800 henkeä (vuonna 2009). Bežtan osa-alue sijaitsee Dagestanin lounaisosan vuoristoseudulla. Lännessä se rajoittuu Tsuntan ja idässä Untsukulin piireihin sekä etelässä Georgiaan. Osa- alue kuuluu Avarskoje Koisun ja muu osa Tsuntan piiristä Andijskoje Koisun jokilaaksoon. Niitä yhdistävä Genuhin sola on talvella usein suljettuna voimakkaan lumentulon takia. Osa-alueeseen kuuluu viisi maalaiskuntaa: Bežta, Gunzib, Hašarhota, Katšalai ja Tljadal. Katšalain kunta sijaitsee Babajurtin piirin alueella. Hallinnollinen keskus on Bežtan kylä, josta on 274 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asukkaista 84,6 % on bežtalaisia, 10,6 % gunzibejä ja 4,8 % tsezejä. Heidän puhumansa kielet kuuluvat dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän tseziläiseen alaryhmään. Sivistyskielinään asukkaat käyttävät avaaria ja venäjää. Alueen pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Teollisuutta seudulla ei ole. Suuri osa väestöstä saa toimeentulonsa eläkkeistä ja sosiaaliavustuksista. Tulevaisuudessa pyritään kehittämään erityisesti matkailuelinkeinoa. Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen Tsijab gumru (”Uusi elämä”). ==Aiheesta muualla== * Bežtan osa-alue Dagestanin presidentin sivustolla Luokka:Dagestanin piirit
Luettelo elossa olevista yli 110-vuotiaista

Ohessa on luetteloituna maailman 10 vanhinta elossa olevaa henkilöä, joiden ikä on todistettu. Kaikki ovat yli 110-vuotiaita. Lisäksi myös ohessa listattu erikseen viisi maailman vanhinta elossa olevaa miestä. Mies Sijoitus vanhimpien elävien listalla Nimi sukupuoli syntynyt ikä maa 1 Inah Canabarro Lucas N 8. kesäkuuta 1908 Brasilia 2 Ethel Caterham N 21. elokuuta 1909 Iso-Britannia 3 Okagi Hayashi N 2. syyskuuta 1909 Japani 4 Marie-Rose Tessier N 21. toukokuuta 1910 Ranska 5 Mine Kondō N 1. syyskuuta 1910 Japani 6 Naomi Whitehead N 26. syyskuuta 1910 Yhdysvallat 7 Izabel Rosa Pereira N 13. lokakuuta 1910 Brasilia 8 Lucia Laura Sangenito N 22. marraskuuta 1910 Italia 9 Klavdija Gadjutškina N 5. joulukuuta 1910 Venäjä 10 Masu Usui N 18. joulukuuta 1910 Japani ==Miehet== Sijoitus vanhimpien elävien listalla Nimi syntynyt ikä maa 48 João Marinho Neto 5. lokakuuta 1912 Brasilia 78 Josino Levino Ferreira 3. huhtikuuta 1913 Brasilia 89 Ilie Ciocan 10. kesäkuuta 1913 Romania 113 Ken Weeks 5. lokakuuta 1913 Australia 121 Hilario Orozco Lemus 3. marraskuuta 1913 Meksiko ==Lähteet== Elossa olevat yli 110-vuotiaat Luokka:Yli 110-vuotiaiksi eläneet
Joni Harjula

Joni Harjula (s. 16. toukokuuta 1983 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pääasiassa pelintekijähttp://www.urheilulehti.fi/lisaa-lajeja/pyrinnolla-ja-puhulla- uskoa. == Urheilu-ura == Harjula aloitti pääsarjauransa vuonna 2001 KTP:ssä. Seuran paidassa hän voitti vuonna 2004 Suomen cupin ja SM-pronssia. Kaudeksi 2005–2006 Harjula siirtyi Tampereen Pyrintöön. Harjula ehti jo harkita uransa lopettamista kesällä 2009 voitettuaan Pyrinnössä SM-pronssia ja cup-hopeaa, mutta teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen. Kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 Harjula ja Pyrintö voittivat Suomen mestaruuden. Kaudella 2011-2012 Harjula pelasi maaliskuuhun asti seuran II-joukkueessa I-divisioonassa, jossa hän oli sarjatason paras suomalainen pisteidentekijä 18,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Maaliskuussa hän palasi Pyrinnön edustusjoukkueeseen. Kauden 2012–2013 päätteeksi Harjula valittiin Divari A:n vuoden pelaajaksi. Syksyllä 2013 Harjula teki pelaajasopimuksen I-divisioona A:ssa pelaavan BC Nokian kanssa. Harjula päätti kilpauransa BC Nokian paidassa keväällä 2017.https://www.aamulehti.fi/urheilu/bc-nokian-takamiehen-ura-paattyi- tunteikkaasti-kataja-pelissa-takaporttia-kentille-ei-ole-24404296/ Harjula työskentelee liikunnanohjaajana Varalan urheiluopistolla.https://www.aamulehti.fi/kotimaa/miksi-aktivoida-syvia- vatsalihaksia-23837453/ == Saavutukset == === Henkilökohtaiset saavutukset === * Vuoden I-divisioonapelaaja 2013 ja 2014 === Joukkuesaavutukset === * Suomen mestaruus 2010 ja 2011 ** SM-pronssia 2004, 2009 ja 2016 * Suomen cup -mestaruus 2004 ** Suomen cupin hopeaa 2009 == Lähteet == * Joni Harjula Suomen Koripalloliitto === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Joni Harjula Basketball Profile eurobasket.com Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris

Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris on Pariisissa sijaitseva modernin taiteen museo, joka avattiin vuonna 1961. Museo sijaitsee osoitteessa 11 Avenue du Président Wilson Palais de Tokyon tiloissa 16. arrondissementissa. == Taidevarkaus 2010 == Musée d'Art Moderne de la Ville de Parisiin murtauduttiin 20. toukokuuta 2010. Tekijä, joka pääsi sisään ilmeisesti ikkunasta, vei museosta noin sadan miljoonan euron edestä tauluja. Alun perin varastettujen taulujen arvoksi arvioitiin huomattavasti enemmän, mutta viranomaiset korjasivat arviota myöhemmin. Varastetut taulut olivat Pablo Picasson La Pigeon aux petits pois, Henri Matissen La Pastorale, Georges Braquen L'Olivier prés de l'Estaque, Amedeo Modiglianin La Femme à l'éventail ja Fernand Légerin Nature morte aux chandeliers.http://www.iltalehti.fi/ulkomaat/2010052011700327_ul.shtml == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Museon kotisivut Luokka:Pariisin museot Luokka:Ranskan taidemuseot