EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kenttäkiitäjäinen

Kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris) on sukunsa yleisin laji Suomessa. == Tuntomerkit == Helppo tuntea vihreästä väristään ja siitä, että peitinsiivissä ei ole poikkivyötä. Sinertävät, jopa melkein mustat yksilöt ovat harvinaisia. Ylähuuli ja leukarihmojen tyvi ovat vaaleankeltaiset, huulirihmat ovat sen sijaan metallinkiiltoiset (vrt. hietikkokiitäjäinen C. hybrida ja rantakiitäjäinen C. maritima).Lindroth, C. H. 1961. Sandjägare och jordlöpare. Svensk Insektfauna 35. Stockholm. Kenttäkiitäjäinen on kooltaan noin 15 mm. == Elintavat == Vähemmän riippuvainen hiekkaisista ja kuivista maista kuin suvun muut lajit, eikä myöskään vaadi niin lämpimiä paikkoja. Selväpiirteinen kevätlaji, joka jo ensimmäisinä lämpiminä päivinä näyttäytyy kaikenlaisilla avomailla, erityisen mielellään poluilla ja muilla kiinteillä mailla. == Esiintymisaika == Aikuiset Suomessa huhtikuun lopulta heinäkuun alkuun. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris) *Ötökkätieto: Kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris) *iNaturalist: Kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris) *Insects.fi: Kuvia kenttäkiitäjäisestä *UPM-Kymmene, Kari Heliövaara: Metsiemme kovakuoriaisia, Kenttäkiitäjäinen (Cicindela campestris) sivu 11 (pdf) *UniProt: Taxonomy - Cicindela campestris (Green tiger beetle) *Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cicindela campestris *Ground Beetles of Ireland Luokka:Petokuoriaiset
George Nissen

George P. Nissen (1. helmikuuta 1914 – 7. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen voimistelija ja keksijä, jota pidetään nykyaikaisen trampoliinin kehittäjänä. Hän syntyi Blairstownissa, Iowassa, ja opiskeli Iowan yliopistossa. Hänen valmentajanaan toimi Larry Griswold. Hän perusti yhdessä Griswoldin kanssa yrityksen Griswold-Nissen Trampoline & Tumbling Company valmistamaan trampoliineja ja rekisteröi sanan trampoline, mutta siitä on sittemmin tullut yleisesti käytössä oleva nimitys kyseiselle laitteelle, valmistipa niitä kuka tahansa. Yritys lopetti toimintansa 1980-luvulla. Nissenin kunniaksi on nimetty Nissen-Emery Award, joka myönnetään college- järjestelmän piirissä parhaalle miesvoimistelijalle. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset keksijät Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Paul Potts

Paul Potts (s. 13. lokakuuta 1970 Bristol, Iso-Britannia) on englantilainen tenori. Potts voitti vuonna 2007 brittiläisen Britain’s Got Talent -kykyjenetsintäkilpailun ja aloitti tällöin uransa ammattilaulajana. Potts oli nuoruudessaan koulukiusattu, mikä vaikutti kielteisesti hänen itsetuntoonsa. Hän harjoitteli pienestä pitäen laulamista ja rakastui oopperaan 16-vuotiaana kuultuaan ensimmäisen kerran La Boheme -oopperaa. Ennen kuuluisuuttaan hän lauloi useissa amatööriproduktioissa, muttei koskaan uskaltanut pyrkiä ammattilaiseksi, sillä hän pelkäsi torjutuksi tulemista. Potts työskenteli ennen Talent-kilpailuun osallistumistaan muun muassa supermarketissa ja myyjänä matkapuhelinmyymälässä. Vuonna 2000 hän lähti säästämillään rahoilla kolmen kuukauden laulukurssille Italiaan, missä hänen kykyjään kehuttiin ja hän sai lopuksi esiintyä kurssinsa priimusten kanssa ihailemalleen Luciano Pavarottille. Vuonna 2003 laulajanhaaveet kokivat kuitenkin kovan takaiskun, kun hänen umpisuolensa puhkesi ja hänen lisämunuaisestaan löydettiin kasvain. Leikkauksesta toipuessaan hän kaatui ajaessaan pyörällä ja mursi solisluunsa. Näistä onnettomuuksista parantuminen kesti kuukausia. Vuonna 2007 Potts päätti kokeilla onneaan ja otti osaa Britannian ensimmäiseen Talent-kilpailuun. Ujo ja lahjakas mies nousi alusta alkaen niin tuomariston kuin yleisönkin suosikiksi, ja Potts voitti kilpailun 17. kesäkuuta 2007 laulamalla Giacomo Puccinin Turandot-oopperasta aarian ”Nessun dorma”. Hänen on sanottu vedonneen katsojiin laululahjojensa lisäksi vaatimattomuudellaan ja elämäntarinallaan. Voittonsa jälkeen Potts julkaisi ensimmäisen albuminsa One Chance. Potts on naimisissa internetin chattipalstalla tapaamansa Julie-Annen kanssa, ja pariskunta asuu Etelä-Walesissa. Pottsin elämästä kertova elokuva One Chance sai ensi-iltansa lokakuussa 2014. Elokuvassa Pottsia näytteli James Corden. == Diskografia == * One Chance (2007) **Listaykkönen Isossa-Britanniassa, Australiassa, Norjassa, Uudessa-Seelannissa, Tanskassa ja Ruotsissa. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Peter Rogers

Peter Rogers (20. helmikuuta 1914 Rochester, Kent, Englanti – 14. huhtikuuta 2009) oli brittiläinen elokuvatuottaja. Rogersin tunnetuimpia tuotantoja ovat Carry On -sarjan osat, joita on kaikkiaan yli kolmekymmentä. Niistä ensimmäinen oli Veijareita asetakissa (Carry On Sergeant, 1958). Kaikkiaan Rogersin tuotantoon kuuluu toistasataa elokuvaa. Hän oli naimisissa Betty E. Boxin kanssa vuodesta 1949 tämän kuolemaan saakka 15. tammikuuta 1999. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Brittiläiset elokuvatuottajat Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Parhaat (Vicky Rosti)

Parhaat on suomalaisen iskelmälaulaja Virve "Vicky" Rostin ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1989. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1989 kokoelma-albumit Luokka:Vicky Rostin albumit
Kun Chicago kuoli

Kun Chicago kuoli on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1995. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmasarjaa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # Vicky ja Menneisyyden vangit # # # # # # # Vicky ja Menneisyyden vangit # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1995 kokoelma-albumit Luokka:Vicky Rostin albumit
1–2–3–4–5 Tulta!

20 suosikkia — 1–2–3–4–5 Tulta! on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin kolmas kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2000. Levy on Vickyltä jo toinen osa 20 suosikkia -kokoelmasarjaa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2000 kokoelma-albumit Luokka:Vicky Rostin albumit
Peter Laird

Peter Alan Laird (s. 27. tammikuuta 1954 North Adams, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka on tehnyt yhdessä Kevin Eastmanin kanssa sarjakuvan Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. ==Elämäkerta== Peter Laird syntyi Massachusettsin osavaltiossa vuonna 1954. Hän oli kiinnostunut piirtämisestä jo hyvin nuorena. Piirtämiseen muuttui vakavemmaksi high schoolissa, kun Laird kiinnostui Jack Kirbyn The New Gods ja The Demon -sarjakuvista. Valmistuttuaan Massachusettsin yliopistosta Laird aloitti sarjakuvauransa aluksi freelancer-kuvittajana ja sarjakuvanpiirtäjänä. Lairdin yritettyä viisi vuotta turhaan onnistua sarjakuvien parissa menestystä alkoi syntyä vasta, kun hän ensiksi tapasi tulevan työparinsa Kevin Eastmanin ja myöhemmin tulevan vaimonsa Jeanninen. Laird muutti Jeanninen kanssa New Hampshireen Doveriin, joka sattui olemaan 32 kilometrin päässä Mainen Ogunquitista, jossa Eastman työskenteli hummeriravintolassa. ===Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat=== Kun Laird ja Eastman perustivat Mirage Studiosin kesällä 1983, kaksikko loi marraskuussa tunnetuimman sarjakuvansa Teini- ikäiset mutanttininjakilpikonnat. Laird on kertonut, että sarjan hahmoista hänen suosikkihahmonsa on Donatello.EXCLUSIVE: Kevin Eastman Breaks Out of His Shell with Teenage Mutant Ninja Turtles MovieWeb 12.5.2009. Viitattu 24.8.2009 Sarjakuva sai erityistä suosiota 1990-luvulla sarjan päädyttyä vuonna 1987 televisioanimaatioksi. Sittemmin 1990-luvun alussa tuotettiin kolme elokuvaa, jotka auttoivat suuresti Turtlesien tunnettavuutta. Myös sarjakuvien myynti kasvoi, mutta vuoden 1994 jälkeen sarjakuvien suosio ja myynti laski rajusti, ja sarjakuvan toista osaa tehtiin vain 13 numeroa. Laird päätti yhdessä Eastmanin kanssa antaa Image Comicsille oikeudet alkuperäisen sarjakuvan kolmanteen osaan, jota tehtiin vuosina 1996–1999. Kaksikko ei tehnyt yhtään Turtles-sarjakuvaa neljään vuoteen. Myöhemmin Laird toi alkuperäisen sarjakuvan takaisin aloittamalla vuonna 2001 neljännen osan julkaisemaan, ja suosio alkoi taas kasvaa. Laird ilmoitti 21. lokakuuta 2009 myyneensä kaikki omistusoikeutensa Turtleseihin Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille.The Mirage Group Sells Teenage Mutant Ninja Turtles(TM) to Nickelodeon Viacom 21.10.2009 Viitattu 24.10.2009 Hän kuitenkin saa jatkaa sarjakuvien parissa julkaisemalla vuodessa 18 numeroa, jotka eivät saa olla yli 48 sivuisia. Sittemmin Turtlesien julkaisemisen otti haltuunsa IDW, jossa hänen entinen työparinsa Eastman jatkoi Turtlesien tekemistä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Mirage Studios Luokka:Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
George Ștefănescu

George Ștefănescu (20. huhtikuuta 1914 – 29. lokakuuta 2007) oli romanialainen taidemaalari. Ștefănescun ensimmäinen täysin oma näyttely pidettiin Bukarestissa vuonna 1936. Nykyään hänen töitään on yksityiskokoelmissa Australiassa, Belgiassa, Brasiliassa, Saksassa, Ranskassa, Kreikassa, Unkarissa, Italiassa, Israelissa, Japanissa, Kanadassa, Kuubassa, Libanonissa, Meksikossa, Itävallassa, Romaniassa, Singaporessa, Espanjassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa. Ștefănescu muutti vuonna 1989 Saksaan, missä hän asui kuolemaansa saakka. Hän jatkoi siellä uraansa menestyksellä 2000-luvulle saakka. == Lähteet == Luokka:Romanialaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Oon voimissain – Kaikki parhaat

Oon voimissain – Kaikki parhaat on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin neljäs ja tähän mennessä kattavin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2004. == Kappaleet == ===CD 1=== # # # # # # # # # # # # # # # # ===CD 2=== # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2004 kokoelma-albumit Luokka:Vicky Rostin albumit
Michel Mohrt

Michel Mohrt (28. huhtikuuta 1914 – 17. elokuuta 2011) oli ranskalainen kirjailija ja kirjallisuushistorioitsija. Hän täytti Ranskan akatemian 33. paikan vuodesta 1985. Morlaix'ssa syntyneelle Michel Mohrtille myönnettiin vuonna 1962 Akatemian Grand Prix romaanista La Prison maritime. Hänen myöhempien teostensa joukkoon lukeutuvat La Guerre civile (1986) ja Jessica ou l'amour affranchi (2002). == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Kirjallisuushistorioitsijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Augustuksen mausoleumi

Augustuksen mausoleumi on Rooman valtakunnan aikana Rooman Campus Martiukselle rakennettu mausoleumi, joka on nimetty rakennuttajansa, ensimmäisen Rooman keisarin Augustuksen mukaan. Perimätiedon mukaan keisari Augustus käynnisti mausoleumin rakennustyöt vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen. Mausoleumin oviaukon takana on käytävä, joka päättyy suureen hautakammioon. Kammioon oli haudattuina Rooman keisareista Augustus, Tiberius, Caligula, Claudius ja Nerva sekä Marcus Claudius Marcellus, Augustuksen puoliso Livia, poliitikko Marcus Vipsanius Agrippa, sotapäällikkö Germanicus Julius Caesar Claudianus, Germanicusin puoliso Agrippa vanhempi ja Claudiuksen poika Britannicus. Mausoleumiin haudattujen vainajien ruumiit oli polttohaudattu, ja heidän maalliset jäännöksensä olivat kullatuissa tuhkauurnissa. Kun vuonna 410 Alarik poltti Rooman, joukkio visigootteja murtautui mausoleumiin ja varasti vainajien tuhkauurnat sisältöineen. Keskiajalla mausoleumi linnoitettiin ja muutettiin varuskunnaksi, kunnes vuonna 1167 linnoitus hylättiin. Ilman kunnostusta rakennus raunioitui, ja 1900-luvun alussa mausoleumissa järjestettiin härkätaisteluita. Augustuksen mausoleumia käytettiin vuosisatojen kuluessa kivilouhoksena, puutarhana, härkätaisteluareenana ja konserttisalina, ja rakennus raunioitui pahoin. Rooman valtakuntaa syvästi ihaillut Italian diktaattori Benito Mussolini päätti lopulta kunnostaa sen kansalliseksi muistomerkiksi. Tarkoituksena oli rinnastaa Mussolinin omat saavutukset keisari Augustukseen ja mahdollisesti valmistella mausoleumista myös Mussolinin omaa tulevaa hautapaikkaa. Mussolinin päätöksestä mausoleumin ympäriltä purettiin vuosina 1934–1937 joukko keskiajalla rakennettuja kortteleita, ja tilalle luotiin uusi aukio Piazza Augusto Imperatore. Lisäksi Augustuksen aikana rakennettu rauhan alttari Ara Pacis Augustae kaivettiin esiin ja pystytettiin vuonna 1938 mausoleumin viereen, joka tosin ei ole sen alkuperäinen sijainti. Itse mausoleumin restaurointi oli vielä kesken Mussolinin kukistuessa ja sitä pidettiin sodan jälkeen pitkään yleisöltä suljettuna.Paavo Castrén: ”Benito Mussolini ja Rooman rakennusohjelma 1922–1943”, s. 400–402 teoksessa Kivettyneet ihanteet? Klassismin nousu maailmansotien välisessä Euroopassa (toim. Marja Härmänmaa & Timo Vihavainen). Atena, Jyväskylä 2000. Nykyisin se on julkisesti avoin turistikohde. ==Lähteet== Luokka:Antiikin Rooman kaupungin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Campus Martius Luokka:Mausoleumit
Martín de Riquer

Martín de Riquer Morera, Casa Dávalosin kreivi ja Grande de España (3. toukokuuta 1914 Barcelona – 17. syyskuuta 2013 Barcelona) oli espanjalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän oli Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen vuodesta 1965. Riquer palkittiin Asturian ruhtinaan palkinnolla 1997 ja Espanjan kansallisella kirjapalkinnolla 2000. Hän oli Barcelonan yliopiston romaanisen kirjallisuuden professori. Riquer oli Rooman ja Liejan yliopistojen kunniatohtori. Hän julkaisi tutkijana muun muassa Miguel de Cervantesia ja katalaaninkielisen kirjallisuuden historiaa koskevia teoksia. ==Lähteet== Luokka:Espanjalaiset kirjailijat Luokka:Kirjallisuudentutkijat Luokka:Espanjan akatemian jäsenet Luokka:Espanjalaiset aateliset Luokka:Kreivit Luokka:Espanjalaiset professorit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Gisèle Casadesus

Gisèle Tatiana Casadesus (14. kesäkuuta 1914 Pariisi – 24. syyskuuta 2017 Pariisi) oli pitkän uran tehnyt ranskalainen näyttelijä. Casadesus esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1934. Hän jatkoi uraansa aina 2000-luvulle saakka, ja hänelle myönnettiin vuonna 2003 teatterialan Molière-palkinto. Hänellä ja hänen miehellään Lucien Pascalilla oli neljä lasta, jotka työskentelevät taiteen eri aloilla. Hänen isänsä oli säveltäjä Henri Casadesus. ==Filmografia== * L'aventurier, 1934 – Geneviève (Gisèle Casadesus, de la Comédie Française) * Vautrin, 1943 – Clotilde de Grandlieu * Graine au vent, 1944 – Germaine * Coup de tête, 1944 – Nadine * Paméla, 1945 – Joséphine de Beauharnais * L'homme au chapeau rond, 1946 – Marie * Casanova rakkauden kiirastulessa, 1947 – Geneviève de Cerlin * Route sans issue, 1948 – Simone Fournier * Ennen keskiyötä, 1949 – Florence (Gisele Casadesus sociétaire de la Comédie Française) * Julma tie, 1949 – Jeanne, kreivitär de Penthièvre * Menestyksen maku, 1974 * Katkera voitto, 1974 – Nicole Leguen - la femme diabétique du président de la cour (Gisèle Casadessus) * Une femme fidèle, 1976 – Marquise de Lapalmmes * Un mari, c'est un mari, 1976 – Le sénateur * Un oursin dans la poche, 1977 – Benjaminin äiti * Valheiden paratiisi, 1988 – Nemo * Un été d'orages, 1989 – isoäiti * Roulez jeunesse!, 1993 – Bernadette * Hommes, femmes, mode d'emploi, 1996 – Clara Blanc, Benoit'n äiti * Parittelun jälkeen peto on uupunut, 1997 * Riches, belles, etc., 1998 * Elämäni rakkaat ihmiset, 1999 – Madame Mercier * La dilettante, 1999 – Bénévole de la mission * Aïe, 2000 – Robertin äiti * C'est le bouquet!, 2002 – nainen * Le promeneur du champ de Mars, 2005 – Simone Picard sisar (kreditoimaton) * Palais royal!, 2005 – Reine äiti Alma * Tupaantuliaiset, 2005 * Le grand appartement, 2006 – Marie-Antoinette * Le quatrième morceau de la femme coupée en trois, 2007 – Vanha nainen * Le premier cercle, 2009 – rouva Malakian * Le hérisson, 2009 – rouva de Broglie * Päiväni Margueritten kanssa, 2010 – Margueritte * Ces amours-là, 2010 – Ilva vuonna, 2010 * Sarah’s Key, 2010 – Mamé Tézac ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet ranskalaiset
Seppo Sariola

Seppo Sariola (27. heinäkuuta 1913 Turku - 2\. toukokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Seppo Sariola kävi Suomen Näyttämöopiston 1936–1938 ja kiinnitettiin heti Helsingin Kansanteatteriin. Sotavuosina hän työskenteli Aunuksen Teatterissa. Hän näytteli pitkään Turun Teatterissa sekä Suomen Työväen Teatterissa vuodesta 1949, vuoden verran Kemin kaupunginteatterissa ja 1957–1963 Teatteri Jurkassa. Hänen pitkäaikaisin työpaikkansa oli Ylen Radioteatteri vuodesta 1963. 1980-luvun alussa hän työskenteli Suomen Kansallisteatterissa. Sariola näytteli noin 25 elokuvassa, lähinnä pienissä vinjeteissä. Hänen suurin elokuvaroolinsa oli Riepuniemen Matti kurjalistokuvauksessa Ryysyrannan Jooseppi (1955). == Filmografia == *Aktivistit (1939) *Helmikuun manifesti (1939) *Hätävara (1939) *Poikani pääkonsuli (1940) *Runon kuningas ja muuttolintu (1940) *Jos oisi valtaa... (1941) *Kaivopuiston kaunis Regina (1941) *Kulkurin valssi (1941) *Ylijäämänainen (1951) *Niskavuoren Heta (1952) *Radio tulee hulluksi (1952) *Yhden yön hinta (1952) *Lentävä kalakukko (1953) *Varsovan laulu (1953) *Helunan häämatka (1955) *Neiti talonmies (1955) *Ryysyrannan Jooseppi (1955) *Juha (1956) *Lain mukaan (1956) *Ratkaisun päivät (1956) *Rakas varkaani (1957) *Paksunahka (1958) *Pekka ja Pätkä Suezilla (1958) *Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959) *Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962) *Transvetjan tarinoita (1975) *Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Béatrix Beck

Béatrix Beck (14. heinäkuuta 1914 - 30\. marraskuuta 2008) oli belgialainen kirjailija. Hänen ranskankielisen tuotantonsa tunnetuimpiin teoksiin lukeutuu Léon Morin, prêtre (1952), joka toi kirjoittajalleen Goncourt-palkinnon. Beck syntyi Villars-sur-Ollonissa, Sveitsissä, ja hänen isänsä oli runoilija Christian Beck, joka kuoli jo vuonna 1916. Hänestä tuli nuorena André Giden sihteeri. Hän sai tältä rohkaisua menneisyyden kokemusten purkamisesta sanoiksi; Béatrixin varhaista elämää varjostivat sellaiset seikat kuin sota, köyhyys ja äidin itsemurha. Beckin ensimmäinen romaani Barny on vuodelta 1948. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1955 ja vietti vuodet 1966–1977 Yhdysvalloissa. Hän palasi Ranskaan, ja hänelle myönnettiin Goncourt'n ohella muun muassa Prix du Livre Inter ja Prix littéraire Prince Pierre de Monaco. Lukuisien romaaniensa ohella Béatrix Beck julkaisi lyhyttä proosaa ja runoutta. Luokka:Belgialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Lydia Lamaison

Lydia Lamaison (5. elokuuta 1914 – 20. helmikuuta 2012) oli argentiinalainen näyttelijä. Lamaison oli naimisissa Oscar Soldatin kanssa vuodesta 1947 tämän kuolemaan vuonna 1982. Hänestä tehtiin vuonna 1997 Buenos Airesin kunniakansalainen. Lamaisonilla oli varhaisia rooleja muiden muassa elokuvissa Alas de mi patria (1939), La caída (1959), Fin de fiesta (1960) ja El ayudante (1971). Hän esiintyi vielä vanhoilla päivillään vuosina 1998–1999 telenovelassa Muñeca brava. Vuonna 2004 hänet nähtiin elokuvassa La puta y la ballena. Lamaison kuoli 97-vuotiaana Buenos Airesissa luonnollisista syistä.Buenos Aires Herald: Actress Lydia Lamaison dies at 97 == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Heidi Kabel

Heidi Bertha Auguste Kabel (27. elokuuta 1914 – 15. kesäkuuta 2010Heidi Kabel ist tot T-Online.de (15. kesäkuu 2010)) oli saksalainen näyttelijä. Kabel loi pitkän, runsaasti yli puolivuosisataisen uran synnyinkaupunkinsa Hampurin Ohnsorg-Theaterissa, mutta tuli tunnetuksi myös elokuvista ja suosituista televisio-ohjelmista. Hän oli vuosina 1937 – 1970 naimisissa Hans Mahlerin kanssa, ja myös hänen vuonna 1944 syntynyt tyttärensä Heidi Mahler on näyttelijätär. Kabel oli lisäksi laulaja. Hänet palkittiin kolmella "Bambi"-palkinnolla vuosina 1989, 1990 ja 2004 sekä Goldene Europalla vuonna 1975. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Marjorie Scardino

Marjorie Morris Scardino (s. 25. tammikuuta 1947 Flagstaff, Arizona) on Pearson PLC:n entinen toimitusjohtaja. Hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen FTSE 100 -yhtiön toimitusjohtaja, kun hänet nimitettiin Pearsonin toimitusjohtajaksi vuonna 1997. Scardino on ollut myös Nokian hallituksen varapuheenjohtaja ja aikaisemmin Economist Groupin toimitusjohtaja. ==Perhe== Scardinolla ja hänen puolisollaan Albertilla on kolme lasta. Scardino asuu perheensä kanssa Lontoossa. ==Opinnot== Marjorie Scardino valmistui Baylor Universitystä ja University of San Francisco School of Law’sta ja on vuoden 2002 Benjamin Franklin -mitalin voittaja. Ennen vuotta 1985 oli hän The Georgia Gazette -sanomalehden kustantajana. Hän on myös Victoria and Albert Museumin edunvalvoja, on MacArthur Foundationin ja Carter Centerin hallitusten jäsen sekä Royal Society of Artsin kunniajäsen. ==Kansalaisuus== Scardino on syntyjään yhdysvaltalainen, mutta hän on hakenut myös Britannian kansalaisuuden, jotta voisi vastaanottaa Dame Commander of the British Empire -arvonimen.http://www.telegraph.co.uk/news/main.jhtml?xml=/news/2002/02/14/ngiul114.xml ==Lähteet== * http://www.bbc.co.uk/radio4/womanshour/timeline/keyevents_print.shtml?1990 BBC:n naisten saavutusten aikajana *http://www.nokia.fi/A4314032 *http://www.businessweek.com/2001/01_04/b3716005.htm === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * http://www.pearson.com/index.cfm?pageid=105 * http://www.infoplease.com/ipa/A0880013.html * http://www.nokia.fi/A4314032 Luokka:Nokian henkilöstö Luokka:Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ken Hechler

Ken Hechler (20. syyskuuta 1914 Roslyn, New York – 10. joulukuuta 2016) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hechler syntyi Roslynissä, New Yorkin osavaltiossa. Hän valmistui Swarthmore Collegesta ja Columbian yliopistosta. Hän julkaisi vuonna 1957 toiseen maailmansotaan sijoittuvan kirjan The Bridge at Remagen, josta tehtiin vuonna 1969 samanniminen menestyselokuva (suomeksi Viimeinen silta yli Reinin). Hechler istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Länsi-Virginian neljännestä vaalipiiristä vuosina 1959–1977 ja tuli tänä aikana tunnetuksi liberaalisilla näkökannoillaan. Hän oli vuonna 1965 ainoa Martin Luther Kingin marssiin Selmassa, Alabamassa osallistunut kongressin jäsen. Hechlerillä oli 1970-luvun loppupuolella epäonnistunut pyrkimys päästä ehdolle Länsi-Virginian kuvernööriksi. Hän kuitenkin toimi vuosina 1985–2001 osavaltion ulkoministerinä ja oli jälleen ehdolla vuonna 2004, mutta hävisi republikaaniehdokas Betty Irelandille. Hän vietti samana vuonna 90-vuotispäiväänsä. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Emergency on Planet Earth

Emergency on Planet Earth on brittiläisen musiikkiyhtye Jamiroquain ensimmäinen albumi. Se julkaistiin toukokuussa 1993 Britanniassa ja elokuussa 1993 Yhdysvalloissa. Emergency On Planet Earth sisältää voimakkaita vaikutteita funkista ja acid jazzista. Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. == Kappaleet == # # # # # # # # # # "When You Gonna Learn" ja "Didgin' Out" -kappaleissa käytetään useasti Australian aboriginaalien soitinta, didgeridoota. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1993 esikoisalbumit Luokka:Jamiroquain albumit
Adapazarı

Adapazarı on Sakaryan maakunnan pääkaupunki Turkin luoteisosassa. Vuonna 2006 kaupungissa arvioitiin asuvan 286 924 asukasta,IranTour.org ja vuonna 2008 391 102 asukasta. Adapazarı sijaitsee vanhan Silkkitien varrella ja on risteyspaikka Istanbulista Anatoliaan kulkevalla tiellä.History of Adapazarı Adapazarissa on suuri Toyotan autotehdas. Tekstiiliteollisuus ja Istanbuliin vietävät maataloustuotteet ovat myös merkittäviä tulonlähteitä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kaupungin verkkosivut Adapazari Luokka:Sakaryan maakunta
Kim Weckström

Kim Weckström (s. 13. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomenruotsalainen media- alan vaikuttaja ja kirjailija. ==Elämä== Weckström perusti City-lehden vuonna 1985 yhdessä Eero-Pekka Rislakin kanssa. Vuonna 1994 hän perusti Markkinointi & Mainonta -lehden Talentumin toimeksiannosta. Vuonna 1996 Weckström ja Aleksi Nieminen perustivat yhden Suomen ensimmäisistä Internet-konsulttiyrityksistä The Works Finlandin. Talentumin ja Harri Roschierin toimeksiannosta hän oli käynnistämässä Satama Interactiven vuonna 1997. Talentum myi omistuksensa yhtiössä vuonna 2005. (Yritys sulautui vuonna 2007 Trainer's Housen kanssa.) Vuosina 1999–2004 Weckström toimi e-Strategy Advisorsin konsulttina Lontoossa. Media- ja internetyrittäjäuran alkuvaiheessa Weckström hoiti ensin Helsingin yliopiston ja myöhemmin Åbo Akademin tiedotus- ja valtio-opin apulaisprofessorin virkoja vuoteen 1992 saakka. Weckström on lisäksi toiminut toimittajana ja kirjailijana. Koulutukseltaan Weckström on yhteiskuntatieteilijä, pääaineenaan tiedotusoppi. Weckström valmistui Tampereen yliopiston tiedotusopin laitokselta (nyk. informaatiotieteiden laitos) vuonna 1981 yhteiskuntatieteen lisensiaatiksi. Weckström on opiskellut stipendiaattina Sorbonnessa 1978–1979 ja World Press Institutessa vuosina 1983–1984. Weckström harrastaa kilpapurjehdusta veneellään Vågspel (FIN-6), joka on Birger Slotten 1941 suunnittelema ja Wilenius Båtvarvin vuonna 1943 rakentama 8mR-vene. Weckström toimi Helsingfors Segelsällskapetin HSS:n kommodorina vuodesta 2009-2012. Weckström toimi perustamansa Avauksen partnerina 2005-2021. == Kirjat == * * * == Elokuva == * Ursula, 1986 (Puuluolan filmatisointi, ohjaus Jaakko Pyhälä) == Aiheesta muualla == * Vågspel * LinkedIn * Conversational Media * Magnus Londénin haastattelu (ruotsiksi) Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sakaryan maakunta

Sakaryan maakunta sijaitsee Turkin pohjoisrannikolla Marmaran alueella. Maakunnan pääkaupunki on Adapazarı. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 953 000. Se on saanut nimensä alueella virtaavasta Sakarya-joesta, jota kutsuttiin antiikin aikaan Sangariaksi. Sakarya-joki virta suomaiden läpi ja siten vesistöön liittyy useita järviä. Maakunnan eteläosassa on vuoria, jotka kohoavat 1600 metrin korkeuteen. Sakarya sijaitsee maanjäristyksille alttiilla alueella. Erityisen tuhoisia ovat olleet vuosien 1967 ja 1999 maanjäristykset.NOAA Osmanien valtakunta syntyi Sakaryassa vaikuttaneen heimojohtaja Osman I:n aloittamista valloituksista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Maakunnan viralliset verkkosivut
Suomen kansallisfilmografia

Suomen kansallisfilmografia on 1980-luvun loppupuolelta alkaen julkaistu teossarja, joka esittelee kaikki suomalaiset kokoillan elokuvat taustatietoineen vuodesta 1907 vuoteen 2000. Editan ja Suomen elokuva-arkiston julkaisemassa kirjasarjassa on ilmestynyt 12 osaa. Vuonna 2005 valmistuneen sarjan päätoimittajina ovat toimineet Kari Uusitalo kahdeksan ensimmäisen osan ajan ja hänen eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Sakari Toiviainen. Näillä näkymin sarjan jatko-osat julkaistaan internetissä sähköisessä muodossa. == Julkaisutiedot == * koko sarja 1–12, ISBN 951-37-3832-9 ja ISBN 951-860-973-X # (1907–1935), 1996, 690 sivua, ISBN 951-37-1901-4 # (1936–1941), 1995, 799 sivua, ISBN 951-37-1582-5 # (1942–1947), 1993, 735 sivua, ISBN 951-37-1019-X # (1948–1952), 1992, 654 sivua, ISBN 951-37-0575-7 # (1953–1956), 1989, 574 sivua, ISBN 951-861-206-4 # (1957–1961), 1991, 674 sivua, ISBN 951-37-0116-6 # (1962–1970), 1998, 797 sivua, ISBN 951-37-2218-X # (1971–1980), 1999, 664 sivua, ISBN 951-37-2676-2 # (1981–1985), 2000, 627 sivua, ISBN 951-37-2677-0 # (1986–1990), 2002, 715 sivua, ISBN 951-37-2678-9 # (1991–1995), 2004, 781 sivua, ISBN 951-37-3969-4 # (1996–2000), 2005, 868 sivua, ISBN 951-37-3970-8 ==Aiheesta muualla== * Suomen Kansallisfilmografia Luokka:Suomen elokuva Luokka:Kirjat elokuvataiteesta
Marxilainen uskontokritiikki (kirja)

Marxilainen uskontokritiikki (1979) on Vesa Oittisen kirja, jonka on kustantanut vasemmistolainen kustantaja Kansankulttuuri. Teoksessa käsitellään marxilaisen uskontokritiikin lähtökohtia. Tekijä sanoo saatesanoissaan sen pyrkivän olemaan myös käsiteselvitys siitä, mitä uskonto marxilaisen ajattelun mukaan on, miten se syntyy, millaisia historiallisia muotoja sillä on (tekijä toteaa esityksen tosin rajoittuvan tässä vain kristinuskoon) sekä miten kommunistien tulisi arvioida uskontoa. Teoksen rungon muodostavat marxilaisuuden klassikkojen keskeiset uskontoa käsittelevät lainaukset, jotka on sijoitettu tiettyyn järjestykseen. Muu teksti on selityksiä näihin lainauksiin. Tekijä toteaa, että moni asia on jäänyt tarkemmin selvittämättä ja lukija saattaa ajatella, että havainnollista yhteiskuntatutkimuksen tai historiantutkimuksen aineistoa on liian vähän. Ainakin sitä on kirjoittajan mukaan pidettävä puutteena, että uskonnollisia laitoksia – kuten kirkkoa, papistoa ja niin edelleen – on käsitelty vain ohimennen. Ne ainoastaan mainitaan ensimmäisessä luvussa siinä, missä puhutaan ylärakenteesta, mutta yksityiskohtaisempaa aineistoa ei ole esitetty. Näistä asioista kiinnostunutta lukijaa tekijä kehottaa kääntymään muun kirjallisuuden puoleen. == Sisällysluettelo == *Lähtökohtia **Nuoren Marxin uskontokritiikki **Kysymys uskontokritiikin metodista *Miten uskonto on mahdollinen **Ajattelu ja toiminta **Työnjako ja vieraantuminen **Idealistisen ajattelutavan synty *Uskonnon esihistoriasta **Magia ja idealismi **Myytti ja rituaali **Mytologisen ajattelun kehitysvaiheista **Magiasta uskontoon **Uskonnon luokkafunktio antiikin kirjallisuudessa **Uskonto, taide ja filosofia **Antiikin materialismi **Yhteenvetoa: uskonnon olennaiset piirteet *Uskonnosta esikapitalistisena aikana **Kristinuskon synty **Teologia **Alkukristillisyyden sosiaalisesta pohjasta **Kristinusko ja feodalismi **Keskiajan ateismi ja vapa-ajattelu *Uskonto kapitalismin kaudella **Kristinusko ja porvariston nousu **Uskonpuhdistus ja Saksan talonpoikaissota **Deismi ja porvarillinen vapaa-ajattelu **Materialismin näköalat **Uskonnon modernisoimispyrkimykset **Uskonto ja työväenliikkeen haaste *Tieteellisestä ateismista **Marxilainen ateismi **Ateistinen valistustyö Neuvostoliitossa **Ateismin maailmankatsomuksellisesta merkityksestä **Ateismi ja moraali **Ateismi ja politiikka == Lähteet == Luokka:Kirjat ateismista Luokka:Kirjat uskontokritiikistä Luokka:Marxilainen filosofia Luokka:Vuoden 1979 kirjat
Amplifire

Amplifire on oululainen modernia rockia soittava yhtye. Yhtyeen ensimmäinen levy Killing The Sound julkistettiin vuoden 2005 toukokuussa. Tunnetuimpia kappaleita ovat "Drown Together" ja "Relieving". Yhtye on tehnyt kappaleita muun muassa FlatOut-peliin sekä Postal-videopelisarjan neljänteen osaan. == Jäsenet == * Kakke Vähäkuopus – laulu * Jukka Järvinen – kitara * Janne Kauppi – kitara * Tuomas Hiltunen – basso * Soiva Johannes – kosketinsoittimet * Anssi Vetämäjärvi – rummut == Julkaisut == * Amplifire, albumi 2010 * Killing the Sound, albumi 2005 UHO Production * Relieving, single 2005 UHO Production * Mastervox Metalsingle II, single 2004 Mastervox == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Amplifire MySpace * Amplifire Facebook * Amplifire ReverbNation * Noise.fi: Amplifire - Tervetullutta raskautta * Imperium.net, bändihaastattelu Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet
Mirage Studios

Mirage Studios oli yhdysvaltalainen sarjakuvayhtiö, jonka perustivat Kevin Eastman ja Peter Laird vuonna 1983. Se sijaitsi Northamptonissa, Massachusettsissa. Yhtiön tunnetuimpia hahmoja olivat Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. == Historia == Eastman ja Laird perustivat yhdessä Mirage Studiosin kesällä 1983, jonka jälkeen kaksikko loi tunnetuimman sarjakuvansa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. Turtlesin menestyksen myötä Eastman ja Laird palkkasivat pääryhmän sarjakuvapiirtäjiä auttaakseen heitä kasvussa olleen työmäärän vuoksi. Yhtiö palkkasi ensimmäisenä Eastmanin vanhan ystävän Steve Lavignen vuonna 1984 tekstaajaksi. Vuotta myöhemmin he palkkasivat Clevelandista kotoisin olevan Ryan Brownin auttamaan Eastmania ja Lairdia värittämisessä. Brownista tuli samalla ensimmäinen taiteilija, joka työskenteli pitkään Turtlesien parissa. Vuonna 1986 yhtiöön tuli kaksi uutta henkilöä, piirtäjä Jim Lawson Connecticutista ja kansikuvien värittäjä Michael Dooney New Jerseystä. Vuosia myöhemmin Mirage Studios palkkasi Eric Talbotin, joka oli myös Eastmanin vanha koulukaveri, sekä Brownin ystävä käsikirjoittaja Stephen Murphy ja Dan Berger tuli Ohiosta. 1\. kesäkuuta 2000 Laird ja Mirage Studios ostivat Eastmanin omistusoikeudet Turtleseihin, lukuun ottamatta taloudellisesti saatuja tuloja. Laird uskoi Eastmanin kyllästyneen ja haluten näin kokea uusia haasteita. Vuosia myöhemmin 1. maaliskuuta 2008 Laird ja Mirage ostivat hänen loput omistusoikeudet. Siitä huolimatta Eastman on seurannut luomuksensa uusia tuotoksia. Peter Laird ilmoitti 21. lokakuuta 2009 myyneensä Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille kaikki omistusoikeutensa Turtleseihin.The Mirage Group Sells Teenage Mutant Ninja Turtles(TM) to Nickelodeon Viacom 21.10.2009 Viitattu 24.10.2009 Mirage saisi kuitenkin myynnistä huolimatta julkaista 18 numeroa vuodessa. == Miragen sarjakuvia == Sarjakuva Luojat Julkaistu Määrä Teenage Mutant Ninja Turtles Kevin Eastman ja Peter Laird 1984–2009 105 Bade Biker & Orson Amuck Jim Lawson 1986–1987 4 Barabbas Bioneers A. C. Farley 1994 1 Casey Jones Kevin Eastman 1994 2 Casey Jones & Raphael Kevin Eastman 1994 1 Commandosaurs Peter Laird Dino Island Jim Lawson 1993 2 Gizmo Michael Dooney 1986–1987 6 Gizmo and the Fugitoid Michael Dooney 1989 2 Gobbledygook 1984 2 Gobbledygook 1986 1 Green- Grey Sponge-Suit Sushi Turtles Mark Martin 1990 1 Grunts Peter Laird 1987 1 Hallowieners Ryan Brown Hero Sandwich Melting Pot Kevin Eastman ja Eric Talbot Michelangelo the Third Kind Jim Lawson 2008 4 Mirage Mini-Comics Paleo Jim Lawson Plastron Café Jim Lawson 1992–1993 4 Prime Slime Tails 1986–1987 4 The Puma Blues Stephen Murphy ja Michael Zulli 1989 3 Raphael: Bad Moon Rising Bill Moulage ja Jim Lawson 2007 4 Rockola Ryan Brown 1986 1 Stupid Heroes Peter Laird 1993–1994 3 Tales of Leonardo: Blind Sight Jim Lawson 2006 4 Tales of the TMNT Kevin Eastman ja Peter Laird 1987–1989 2004– 77 Usagi Yojimbo Stan Sakai 1993–1995 16 Xenotech Michael Dooney 1993 1 Mirage Publishing Comic Book DB Viitattu 13.7.2009 ==Lähteet== *
Katharine Kerr

Katharine Kerr (s. 1944 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kelttiläisvaikutteisista fantasiaromaaneistaan, joiden tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Deverryn maahan. Deverryn taru -sarjasta on suomennettu vain kaksi ensimmäistä kirjaa, Hopeatikari (1986) ja Lumottu sormus (1987). == Teokset == === Deverryn taru === * Ensimmäinen näytös: Deverry (suom. Deverryn taru) # ) # # The Bristling Wood / UK: Dawnspell: The Bristling Wood (1989) # The Dragon Revenant / UK: Dragonspell: The Southern Sea (1990) * Toinen näytös: The Westlands # A Time of Exile (1991) # A Time of Omens (1992) # Days of Blood and Fire / UK: A Time of War (1993) # Days of Air and Darkness / UK: A Time of Justice (1994) * Kolmas näytös: The Dragon Mage # The Red Wyvern (1997) # The Black Raven (1999) # The Fire Dragon (2000) * Neljäs näytös: The Silver Wyrm # The Gold Falcon (2006) # The Spirit Stone (2007) # The Shadow Isle (2008) # The Silver Mage (2009) * Viides näytös: The Justice War # Sword of Fire (2020) Osa kirjoista on julkaistu kahdella eri nimellä. Ensimmäinen on amerikkalainen, jälkimmäinen brittiläinen. Lisäksi brittikustantaja määrittelee myös The Silver Wyrm -sarjan kirjat The Dragon Mage -sarjan osiksi. === Polar City === # Polar City Blues (1990) # Polar City Nightmare (2000) – yhdessä Kate Danielin kanssa === Muita tieteisromaaneja === * Palace (1996) – yhdessä Mark Kreighbaumin kanssa * Resurrection (1992) * Freeze Frames (1995) * Snare (2003) == Lähteet == * == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * Kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kristuksen kirkko (parrishiitit)

Kristuksen kirkko (parrishiitit) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut lyhytikäinen uskonnollinen yhteisö. Kirkon perusti Warren Parrish (sukunimi voidaan kirjoittaa myös muodossa "Parish") vuonna 1837. Yhteisön perustaminen oli seurausta Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tuolloisessa keskuspaikassa Kirtlandissa, Ohiossa syntyneistä taloudellisista levottomuuksista. Kirkko oli vuonna 1836 perustanut Kirtlandiin oman rahoituslaitoksen, "Kirtland Safety Societyn" (KSS) ja kehottanut myöhempien aikojen pyhiä sijoittamaan rahansa pankkiin. Pankki kuitenkin teki konkurssin jo maaliskuussa 1837. Osin tämä oli syytä pankin huonosta johtamisesta, mutta on myös arveltu, että osa pyhistä kavalsi pankkiin sijoitettuja varoja. Parrish mainitaan usein heidän joukossaan. Yhtä kaikki Parrish asettui monien muiden kanssa kirkon johtajaa, profeetta Joseph Smithiä vastaan syyttäen häntä katastrofista. Tämän seurauksena Parrish erotettiin kirkosta. Parrish ryhtyi avoimeen vastarintaan Smithiä vastaan ja perusti oman kirkon, joka otti nimekseen "Kristuksen kirkko" (engl. Church of Christ). Tämä oli sama nimi kuin Smithin perustamalla kirkolla oli sen alkuvaiheessa. Erotukseksi tästä Kristuksen kirkosta Parrishin kirkosta käytetään nimitystä "parrishiitit". Joseph Smithin siirtyessä seuraajineen Far Westiin, Missouriin Parrishin seuraajat jäivät Kirtlandiin. He saivat kaupungin hallintaansa ja ottivat haltuunsa myös Kirtlandin temppelin. Parrish alkoi opettaa Joseph Smithin olevan "langennut profeetta". Ainakin osa kirkon jäsenistä selitti sekä Smithin ilmoitukset että Mormonin kirjan väärennöksiksi. Virallisesti Parrish selitti kirkkonsa olevan viimeisten päivien pyhien yhteisö, joka halusi yhdistää koko kristinuskon. Käytännössä ainakin jotkut kirkon jäsenistä kiistivät kristinuskon totuuden kokonaan väittäen uskontoa huijaukseksi. Parrishin perustama yhteisö hajosi muutamassa kuukaudessa. Parrish itse kääntyi baptistiksi ja ryhtyi baptistikirkon saarnaajaksi. Luokka:Mormonistiset kirkkokunnat
Rohtoimikkä

Rohtoimikkä (Pulmonaria officinalis) on imiköiden sukuun kuuluva laji, jota Suomessa viljellään ainoastaan puutarhakasvina. Luonnonvaraisena sitä esiintyy lähinnä eteläisimmässä Ruotsissa (Skånessa) ja Tanskassa. Lehtoimikkää pidettiin aikaisemmin rohtoimikän alalajina, mutta sittemmin lehtoimikkä on saanut statuksen erillisenä lajina. == Tuntomerkit == Ulkonäöltään rohtoimikkä hieman muistuttaa Suomessa luonnonvaraisena esiintyvää lehtoimikkää, mutta poikkeaa siitä muun muassa valkolaikkuisten lehtiensä perusteella. Muitakin, pienempiä eroja lajien välillä on, esimerkiksi karvoituksessa. == Lajikkeita == * Pulmonaria officinalis 'Sissinghurst White' == Lähteet == Luokka:Imikät Luokka:Viljelyskasvit
M/S Breant

M/S Breant () on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 1979 Karlskrona Varvet AB:n telakalla Karlskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa aluksella on 3 328 tonnia. Breant on rekisteröity Suomen lipun alle. Nykyisin laiva on aikarahdattu Stella Linesin liikenteeseen. Aluksella on skandinaavinen päällikkö ja puolalainen miehistö. Breantin sisaraluksia ovat M/S Ipswich Way, M/S Baltic Print, M/S Baltic Press ja M/S Ostend Way. == Käyttöhistoria == Marraskuussa 1979 alus luovutettiin Ivar Lundh & Co AB:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tukholma. Tämän jälkeen Iggesund Product aloitti liikennöinnin Breantilla Alankomaiden ja Ruotsin välillä. Vuonna 1996 alus aikarahdattiin suomalaisen Transfennican liikenteeseen, reitille Suomi–Lyypekki–Englanti. Syksyllä 1997 laiva vaihtoi kaksi kertaa reittiä; ensin Rauma–Kotka–Hanko–Lyypekki ja sitten Rauma–Rostock–Lyypekki. Myöhemmin Brax Shipholding Rederi AB osti Breantin. Tammikuussa 2001 alus aikarahdattiin Bow Marine Oy:n liikenteeseen linjalle Helsinki–Hamina–Tallinna–Bremerhaven–Bremen. Jonkin ajan kuluttua laivan kotisatamaksi vaihdettiin Lontoo. Lokakuussa 2002 Breant aikarahdattiin SCF Viborg Linen liikenteeseen välille Kiel–Viipuri. === Suomalaiseen omistukseen === Vuonna 2004 suomalainen Rederi Ab Lillgaard osti Breantin. Omistajan suomalaisuudesta huolimatta alus rekisteröitiin Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Vuonna 2005 laiva aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen Pietarin ja Kielin välille. Syyskuussa Breantin rahtaussopimus DFDS Tor Linen kanssa päättyi ja uusi solmittiin SeaMaltan kanssa. SeaMalta meni kuitenkin jo joulukuussa konkurssiin. Maaliskuussa 2006 alus aikarahdattiin espanjalaisen Balearian liikenteeseen. 11\. kesäkuuta 2007 alus hinattiin telakalle Ruotsiin konehuoneessa sattuneen tulipalon vuoksi. Myöhemmin samana vuonna Breant aikarahdattiin Stella Linesin liikenteeseen. Vuonna 2008 alus rekisteröitiin Suomen lipun alle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Fakta om Fartyg – M/S Breant *Rederi Ab Lillgaard: MS Breant Breant Luokka:Ruotsissa valmistetut alukset
David Live

David Live on lokakuussa 1974 julkaistu David Bowien livealbumi. Levyn materiaali äänitettiin Bowien Yhdysvaltain-kiertueella Philadelphian Tower Theaterissa järjestetyissä konserteissa. Albumi sisälsi soul-vaikutteita puhaltimien ja taustalaulajien muodossa, joita kuultiin myös Bowien seuraavalla studioalbumilla Young Americans (1975). ==Kappaleet== ===Alkuperäinen LP-versio (RCA 1974)=== *Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie, ellei toisin mainita. ====LP 1==== A-puoli # # # # B-puoli # * # # # # ====LP 2==== A-puoli # # # # B-puoli # * # # # Vuoden 1990 CD-version bonuskappaleet (Rykodisc) * * ===Remasteroitu CD-versio (EMI 2005)=== *Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie, ellei toisin mainita. ====CD 1==== # # # # # # # # # # # ====CD 2==== # # # # # # # # # # ==Kokoonpano== *David Bowie – laulu *Earl Slick – kitara *Herbie Flowers – bassokitara *Gui Andrisano – taustalaulu *Warren Peace – taustalaulu *Michael Kamen – musiikin ohjaaja, sähköpiano, moog, oboe *Tony Newman – rummut *Pablo Rosario – lyömäsoittimet *David Sanborn – alttosaksofoni, huilu *Richard Grando – baritonisaksofoni, huilu *Mike Garson – piano, mellotron ==Lähteet== Luokka:David Bowien albumit Luokka:Vuoden 1974 konserttitallenteet
Robin McKinley

Robin McKinley (oik. Jennifer Carolyn Robin McKinley, s. 1952 Warren, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija. McKinleyn isä oli töissä laivastossa. Isän työn perässä perhe muutti Japaniin, jossa McKinley aloitti koulun. Aikuisiässä hän muutti Yhdysvalloista Hampshireen, Britanniaan mennäkseen naimisiin nykyisen miehensä, kirjailija Peter Dickinsonin kanssa. == Teokset == === Romaanit === * Beauty: A Retelling of the Story of Beauty and the Beast (1978) * The Blue Sword (1982) * The Hero and the Crown (1984) * The Outlaws of Sherwood (1988, suom. Robin Hood, Sherwoodin sankari) * Deerskin (1993) * Rose Daughter (1997) * Spindle's End (2000) * Sunshine (2003) * Dragonhaven (2007) === Novellikokoelmat === * The Door in the Hedge (1981) * The Knot in the Grain and Other Stories (1994) * Water: Tales of Elemental Spirits (2002, yhdessä Peter Dickinsonin kanssa) === Kuvakirjat === * My Father Is in the Navy (1992), kuvittanut Martine Gourbault * Rowan (1992), kuvittanut Donna Ruff * The Stone Fey (1998), kuvittanut John Clapp === Suomennettu teos === * ==Palkinnot== * Newbery-mitali 1985Kirjasampo.fi: Newbery-mitali Viitteet 2.7.2024. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gaston Doumergue

Pierre Paul Henri Gaston Doumergue (1. elokuuta 1863 Aigues-Vives, Gard – 18. kesäkuuta 1937 Aigues-Vives, Gard) oli kolmannen tasavallan aikainen ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1913–1914 ja myöhemmin 1934–1935 sekä presidenttinä vuosina 1924–1931. Hänen puoluetaustansa oli keskustaliberaali radikaalipuolue. Doumergue tuli eteläranskalaisesta protestanttisesta perheestä, ja hän oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa protestanttinen Ranskan presidentti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan presidentit Luokka:Ranskan pääministerit Luokka:Vuonna 1863 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet Luokka:Andorran ruhtinaskumppanit
Slovakiancuvac

Slovakiancuvac () on slovakialainen alkujaan Tatralta Karpaattien vuoristoseudulta kotoisin oleva paimen- ja vahtikoira. Cuvac on iso valkoinen vahtikoira, joka erinomaisten vahdin ominaisuuksiensa ansiosta on levinnyt useisiin maihin. Ensimmäiset cuvacit Suomeen toi metsänhoitaja Erkki Kettunen 1960-luvun puolessa välissä Koirat.com. == Ulkonäkö == Tunnusomainen piirre rodulle on valkoinen, tiivis ja tiheä karvapeite. Sillä on voimakas luusto, runko on hieman korkeuttaan pidempi ja sillä on vahvat melko korkeat raajat. Uroksen säkäkorkeus on 62–70 cm, nartun 59–65 cm. == Luonne ja käyttäytyminen == Luonteeltaan rotu on lempeä, älykäs ja uskollinen. Vaikka cuvacia pidetään ystävällisenä, useat slovakiancuvacit ovat edelleen epäluuloisia vieraita kohtaan, ja joskus jopa aggressiivisia. Omaan väkeen se suhtautuu suojelevasti ja avoimesti. Cuvac on valpas, rohkea ja vahtimisvaistoinen. Vahtikoiran ominaisuudeltaan cuvac tarkkailee ympäristöään ja ääniä, sekä mahdollisia vieraita. Kun slovakiancuvacia koulutetaan, kannattaa käyttää hyvin palkitsevia opetustapoja. Koiraa ei tule pakottaa mihinkään. Rotu on hyvä totuttaa sosiaaliseen seuraan jo pienestä lähtien, sillä tavoin koira oppii olemaan niin pienien kun isojenkin ihmisten kanssa. Nopeus on yksi rodun vahvuuksista. == Alkuperä == Valkoturkkiset vuoristokoirat ovat kuuluneet Karpaattien vuoriston paimentolaisperinteeseen jo yli parituhatta vuotta, ja ne polveutuvat jääkauden ja sitä edeltäneiden aikojen arktisesta sudesta. Näiden susien jälkeläisiä eli niin Balkanilla, Karpaateilla, Pohjois- Kaukasuksella, Tatralla, Alpeilla, Pohjois-Abruzzossa kuin Pyreneilläkin. Slovakiancuvac on tätä kautta sukua mm. pommerinpaimenkoiralle.Slovakiancuvac. Suomen Kennelliitto, 2.9.1993. Viitattu 3.2.2020. Kotiseudullaan cuvacit ovat vartioineet lampaita, talouksia ja karjalaumoja. Paikalliset tatralaiset vahtikoirat olivat hyviä vartio-, suojelus-, paimen- ja seurakoiria. Lampaiden lisäksi ne paimensivat nautoja, kalkkunoita ja muita kotieläimiä. Karjamajoilla poikenneet turistit panivat merkille nämä kauniit valkoiset koirat, joita he sitten veivät mukanaan palatessaan kotialueilleen. Vuosina 1930-1960 professori Antonin Hruza piti kantakirjaa rodusta. Jalostusyksilöt haettiin Kokavan, Liptovska Luznan ja Vychodna V Tatrach'n alueilta sekä Karpaattien Rachovosta. Myöhemmin jalostusmateriaalia on saatu mm. Liptovské Holesta, Velky Chocista, Zakopanésta, Martinista, Jedlovasta ja Jesenikystä. Yleisimpiä linjoja ovat Bojar, Bundas, Cuvo, Dinar, Hrdos, Ibro, Olaf, Samko, Topas ja Uran Simba. Tšekkoslovakian aikana ensimmäinen kennel, Ze zlate studny ("Kultakaivon"), sijaitsi Svitavyssä Tšekin puolella. Z Hoverly oli puolestaan Karpaattien ensimmäinen kennel. === Etymologia === Nimi cuvac tulee slovakian valppaana olemista kuvaavasta sanasta cuvat. Slovakiancuvacin luonteeseen kuuluukin ympäristön rauhallinen ja valpas seuraaminen.Slovakiancuvac.net - Slovakianpaimenkoirayhdistys ry == Lähteet == *Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen. WSOY 2004. === Viitteet === Luokka:FCI 1 Lammas- ja karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat) Luokka:Paimenkoirat Luokka:Slovakialaiset koirarodut