EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ankkapurha

Ankkapurha, vanh. Ankapora eli Ankoper,, Tietosanakirja osa 1, palsta 414, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 (Projekt Runeberg) eli Anjalankoski on Kymijoen koski Kouvolan kaupungissa Anjalan ja Inkeroisten välissä. Vuosina 1975–2008 olemassa olleen Anjalankosken kaupungin nimi on peräisin kosken toissijaisesta nimestä. Nykyisin Ankkapurha on valjastettu sähköntuotantoon. Kemijoki Oy:n omistamien Anjalankosken (rak. 1983) ja Inkeroisten vesivoimalaitosten (rak. 1922, uudistettu 1994) teho on 22,7 MW ja 17,0 MW. Vuotuinen sähköntuotanto on 130 ja 80 GWh. Voimalaitosten pudotuskorkeus on 9,7 metriä. Kymenlaakson ensimmäinen puuhiomo perustettiin Ankkapurhan itärannalle vuonna 1872. Anjalan kosken rannalle rakennettiin vuonna 1887 A. M. Hedbäckin suunnittelema Tampellan kartonkitehdas. Kartonkitehdasta uusittiin 1921–1922. Samalla valmistui myös uusi vesivoimalaitos, jonka suunnittelijat olivat Sigurd Frosterus ja Ole Gripenberg. Ankkapurhan itärannalla on Stora Enson paperitehdas. Alueella sijaitsee myös Ankkapurhan teollisuusmuseo. Museo rakentuu vuodelta 1897 peräisin olevan Suomen ensimmäisen jatkuvatoimisen Füllner-merkkisen kartonkikoneen ympärille. Museossa on myös nähtävillä läheisen 1920-luvulla rakennetun vesivoimalan alkuperäiset generaattorit. 1800-luvun alkupuolella Ankkapurha oli tunnettu kalaisana lohikoskena, jonne lohi nousi merestä kutemaan. Sittemmin lohi katosi Kymijoesta alajuoksun patojen takia, mutta siirtoistutusten avulla lohi palautettiin Kymijokeen. Nykyään vaelluskalat pääsevät taas nousemaan aina Ankkapurhan padolle asti Koivukosken ja Korkeakosken (2016) kalateitä pitkin. Ankkapurhan alapuolinen alue kuuluu Keski-Kymen erityiskalastuslupa-alueeseen. Taidemaalari Ferdinand von Wright on ikuistanut Ankkapurhan maiseman Anjalankoski- öljyvärimaalaukseensa vuonna 1867. Ankkapurhan länsirannalla on Anjalan kartano, joka toimi museona vuoteen 2012 asti. Aikaisemmin kartano oli Wreden suvun hallinnassa. Ankkapurhan itärannalta on löydetty kivikautinen asuinpaikka, joka ajoittuu varhaiskampakeraamiselle ajalle. == Lähteet == Luokka:Kouvolan kosket Luokka:Kymijoki Luokka:Kymijoen alaosan alue Luokka:Anjala
Christer Boucht

Christer Boucht [bukt] (4. marraskuuta 1911 Vaasa – 21. toukokuuta 2009 Vaasa) oli vaasalainen asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen lisensiaatti.Vem och vad 1996, s. 60–61. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X Bouchtin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Harald Boucht ja Beda Irene Finnilä. Christer Boucht perusti vuonna 1941 Vaasaan Asianajotoimisto Christer Bouchtin. Toimiston nimeksi tuli vuonna 1961 Asianajotoimisto Boucht & Nikula kun lakitieteen lisensiaatti Martti Nikula tuli toimiston osakkaaksi. Christer Boucht oli mukana toimistossa aina tammikuuhun 2000 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.Toimiston historiaa. Asianajotoimisto Boucht & Nikula. Boucht osallistui kunnallispolitiikkaan Vaasan kaupunginvaltuustossa vuodesta 1947 vuoteen 1990 sekä ajoittain myös kaupunginhallituksessa. Boucht oli ensimmäisen suomalaisen Grönlannin halki hiihtäneen retkikunnan jäsen vuonna 1966. Tämän jälkeen hän liikkui 30 vuoden ajan tutustumassa muun muassa lähes kaikkiin arktisen alueen eskimokansoihin. Lisäksi hän hiihti myös Etelämantereella. Boucht osallistui aktiivisesti Suomen arktisen klubin toimintaan vuosikymmenien ajan ja hänet kutsuttiin klubin kunniajäseneksi vuonna 2002.Suomen arktinen klubi Bouchtin kolmesta lapsesta kaksi on juristeja: asianajaja Peter Boucht (s. 1941) ja käräjätuomari Gunilla Boucht (s. 1945).Laurila–Salo (2003), s. 78. == Teoksia == * Turkiska marschen. 1970. Holger Schlids Förlag. * Från hovrättsbacken till Klippiga bergen. 1975. Författarnas andelslag. * Färder och irrfärder. 1982. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag. * Nordlandets män. 1985. Ekenäs tryckeri aktiebolags förlag. * Island. 1987. * Frostbitet. 1988. Scriptum. * Lähdin etelämantereelle. 1993. Karisto. * Onnea etsimässä. 1973. (2. ja 3. painos ilmestyneet nimellä Karjala kutsui. Gummerus.) * Tuulta ja tuiskua. 1997, Gummerus. * Lähdin Etelämantereelle. 1993, Kirjayhtymä. * Hiihtäen halki Grönlannin. 1978, Gummerus. * Jäinen retki. 1977, Kirjayhtymä. * Jääteitä ja vuoripolkuja. 1976, Kirjayhtymä. * Kohti Klondiken kultaa, 1979. Kirjayhtymä. * Kullan kimpussa. 1982. Kirjayhtymä. * Paratiisista etulinjaan. 1995. Kirjayhtymä. * Vapengömmare: Inför occupationshotet 1944. 2001. Scriptum. * Med utsikt från Paradiset. 2004. Scriptum. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen arktinen klubi ry.: Suomalaista arktista retkeilyä 40 vuotta * Advokatbyrå/Asianajotoimisto Boucht & Nikula. * Luokka:Suomalaiset tutkimusmatkailijat Luokka:Grönlanti Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Etelämantereen tutkimusmatkailijat Luokka:Arktis Luokka:Naparetkeilijät Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Camargue

Camargue on Etelä-Ranskassa Arlesista etelään sijaitseva kosteikkoalue, jonka rajaavat Välimeri sekä Rhônejoen kaksi pääsuuhaaraa, itäinen Grand Rhône ja läntinen Petit Rhône. 930 km² laajuinen Camargue on läntisen Euroopan suurin suisto. Se muodostuu pääasiassa soista, järvistä ja lammikoista. Camargue on merkittävä lintualue, ja siellä esiintyy runsaasti flamingoja. Lintujen lisäksi kosteikot ovat suosiollisia runsaslukuisille hyttysille. Varsinainen Camargue kuuluu hallinnollisesti Bouches-du-Rhônen departementtiin. Departementin länsirajana on Petit-Rhône. Kosteikkoalue ulottuu kuitenkin myös Petit-Rhônen länsipuolelle, Gardin departementin alueelle. Camargue on suurelta osin asumatonta tai harvaan asuttua. Suurin osa siitä, 820 neliökilometrin laajuinen alue on vuonna 1972 muodostettu luonnonpuistoksi. Merkittäviä asutuskeskuksia ovat vain Arles alueen pohjoisrajalla Rhônen haarautumiskohdassa sekä Saintes-Maries-de-la-Mer ja Salin-de-Giraud Välimeren rannalla. Osa soista on patoamalla muutettu marskimaiksi, joissa viljellään laajalti muun muassa riisiä. Alue tuottaa nykyisin noin neljäsosan Ranskassa kulutetusta riisistä. Camarge tunnetaan valkoisista camarguenhevosistaan ja mustista naudoistaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Camargue - kaihomielisyyden maa, Helsingin Sanomat, 22.04.1928, nro 110, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Bouches-du-Rhône Luokka:suistot Luokka:Ramsar-alueet
Anjalan VPK

Anjalan VPK, Anjalan vapaaehtoinen palokunta ry, toimii sopimuspalokuntana Kouvolassa 2 000 asukkaan Anjalan taajamassa. Anjalan VPK on perustettu 7. lokakuuta 1894. Nykyisin Anjalan VPK:n hälytysosastossa toimii noin 50 jäsentä, nuoriso-osastossa 90 jäsentä ja harrastusosastossa yli 80 jäsentä. == Aiheesta muualla == * Anjalan VPK:n kotisivut Luokka:Kymenlaakson pelastuslaitoksen sopimuspalokunnat Luokka:Anjala
Inkeroinen (Kouvola)

Inkeroinen on taajama Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Inkeroinen sijaitsee nykyisen Kouvolan kaupungin eteläosassa Kymijoen itärannalla vastapäätä entisen Anjalan pitäjän kirkonkylää. Tilastokeskuksen mukaan Inkeroisten tilastollisessa taajamassa, joka käsittää myös Anjalan kirkonkylän, oli vuoden 2022 lopussa 4 441 asukasta. Inkeroisten taajamaa ympäröi Inkeroisten kaupunginosa sekä Inkeroisten tilastoalue, joista jälkimmäiseen kuuluu myös Anjala ja Marinkylä. ==Väestö== ===Väestönkehitys=== Vuosien 1980 ja 1985 väkiluvut sisältää silloisten Inkeroisten ja Anjalan taajamien yhteenlasketut väkiluvut. Taajamat kasvoivat yhteen 1980-luvun loppupuolella ja nimeksi tuli Inkeroinen. ==Historia== Inkeroinen kuului ennen teollisuustaajaman syntyä Sippolan pitäjän Mämmälän kylään. Nimi Inkeroinen tuli käyttöön kylään syntyneen puuhiomon ja paperitehtaan mukaan, jotka perustettiin sen nimisen maakirjatalon maille vuonna 1872. Taajama kuului Sippolaan Anjalankosken kauppalan perustamiseen saakka vuonna 1975 ja Anjalankoskeen vuoden 2009 Kouvolaan liittämiseen saakka. Sillä on myös epävirallinen ruotsinkielinen nimi Ingeroiskotus.fi, Svenska ortnamn i Finland . ==Liikenneyhteydet== thumb|Inkeroisten rautatieasema. Kotkan radan Inkeroisten rautatieasemalta on henkilöjunayhteys Kouvolaan ja Kotkaan. Inkeroisten linja-autoasemalta pääsee Anjalan ja Porvoon kautta Helsinkiin. ==Teollisuus== Inkeroisissa on Stora Enson Anjalankosken tehtaat. ==Palvelut== Inkeroisissa on tori, neljä kauppaa, Alko, kirjasto, partureita, uimahalli ja jäähalli, jossa kylän jääkiekkoseura Aakoo pelaa. Taajamassa sijaitsevat lisäksi mm. pizzeria. Inkeroisten vastaanottokeskus toimi Hotelli Kantrin entisissä tiloissa Inkeroisten keskustassa 2016-2018. Toimintaa ylläpiti Hoivapalvelu Metsätähti Oy. Inkeroisissa sijaitsee myös Kymenlaakson Opisto, joka on visuaalisiin aloihin erikoistunut kansanopisto sekä entisen Anjalankosken kaupungin alueella toimiva kansalaisopisto. ==Lähteet== *Mämmälän kylän talot ja suvut === Viitteet === Luokka:Kouvolan kaupunginosat Luokka:Kymenlaakson maakunnan taajamat Luokka:Sippola
Olkapääohjus

Olkapääohjus (, MANPADS tai MPADS) on maasta ilmaan laukaistava ilmatorjuntaohjus, jota pystyy käyttämään yksi henkilö. Maailmassa lasketaan olevan 500 000 olkapääohjusta, joista osa on vastarintaliikkeillä. Alun perin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät olkapääohjukset maahanlaskujoukkojen ja merijalkaväen suojaksi. Olkapääohjuksilla on ammuttu alas satoja helikoptereita Israelin ja arabien välisissä sodissa, Afganistanin sodassa ja Irakin sodassa. Yhdysvaltalaiset ovat menettäneet enemmän kuin sata helikopteria 2003–2008 Irakissa, josta suuri osa on pudotettu olkapääohjuksella. Olkapääohjusten torjumiseksi on yritetty kehittää helikoptereille ja sotilaskuljetuslentokoneille suojajärjestelmiä. Olkapääohjuksilla on viidessä tapauksessa uhattu tai aiottu uhata matkustajalentokoneita. Käsite Man-portable air-defense system on olkapäältä laukaistavaa ohjusta laajempi, koska osa yhden henkilön käytettävissä olevista lähi-ilmatorjuntaohjuksista laukaistaan istualtaan jalustalta, ei olkapäältä. ==Katso myös== *Blowpipe (ohjus) *Fliegerfaust *FIM-92 Stinger *Igla (SA-18) *Matra Mistral *RBS 70 *Strela-2 ==Aiheesta muualla== *GlobalSecurity *Fas.org luokka:Lähi-ilmatorjuntaohjukset
Ryszard Kukliński

Ryszard Jerzy Kukliński (13. kesäkuuta 1930 Varsova - 11\. helmikuuta 2004 Tampa, Florida) oli puolalainen eversti ja kylmän sodan aikainen vakooja, joka toimitti CIA:lle 35 000 sivua salaisia Varsovan liittoa koskevia tietoja vuosina 1971-1981.https://www.cia.gov/news-information/featured-story- archive/2010-featured-story-archive/colonel-ryszard-kuklinski.html Viitattu 5.2.2019. Hän toimi myös Puolan kriisin aikaan 1980-1981, aikana jolloin Solidaarisuus-liike nosti vahvasti päätään.https://www.wilsoncenter.org/blog- post/ryszard-kuklinski-cia-documents-available-happ-digital-archive Viitattu 5.2.2019. Eversti Kukliński sai kotimaassaan kuolemantuomion poissaolevana, vuonna 1984. Se kuitenkin kumottiin kommunistisen hallinnon kaaduttua. Kukliński vieraili vielä entisessä kotimaassaan vuonna 1998.https://www.nytimes.com/2004/02/12/world/ryszard-kuklinski-73-spy-in- poland-in-cold-war-dies.html Viitattu 5.2.2019. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Ryszard Kuklińskin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa vuonna 2004 Luokka:Puolalaiset sotilaat Luokka:Puolalaiset vakoojat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Lasse Laaksonen

Lasse Antero Laaksonen (s. 20. heinäkuuta 1968 Helsinki)Veli-Matti Autio: Suomen Historiallisen Seuran matrikkeli 1875–2007, s. 106. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2007. on suomalainen historiantutkija ja -opettaja. Hän on erikoistunut sotahistoriaan. Laaksonen on filosofian tohtori ja dosentti kolmessa eri yliopistossa. Hän ohjaa väitöskirjantekijöitä ja opettaa lähinnä Helsingin yliopistossa. Laaksonen on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1996, filosofian lisensiaatiksi 1998 ja filosofian tohtoriksi 1999. Hän on ollut vuodesta 2003 Maanpuolustuskorkeakoulussa Suomen sotahistorian dosentti. Samoin vuodesta 2003 hän on ollut Itä-Suomen yliopistossa sotahistorian dosentti ja Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian historian dosentti vuodesta 2005. Hän on opiskellut vuonna 2007 Yhdysvalloissa United States Military Academyssa West Pointissa. Laaksonen on tullut tunnetuksi sotahistorian kipupisteiden käsittelijänä, tabujen ja myyttien murtajana. Jo hänen väitöskirjansa talvisodasta herätti paljon keskustelua. Teos Mannerheimin ja kenraalien henkilösuhteista ja niiden vaikutuksesta johtamiseen pureutui sotilasylijohdon ristiriitoihin. Laaksonen sai teoksen ansiosta ensimmäisen Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön sotahistorian palkinnon vuonna 2006. Laaksosen teos Viina, hermot ja rangaistukset – sotilasylijohdon henkilökohtaiset ongelmat 1918–1945 oli vuonna 2017 ehdolla sekä vuoden tiedekirjaksi että vuoden historiateokseksi. Laaksonen on kirjoittanut lukuisia artikkeleita myös muista historian aihealueista, analysoinut henkilösuhteiden ja johtamisen vuorovaikutusta muun muassa yrityksissä ja poliittisessa elämässä sekä esiintynyt useissa kansainvälisissä seminaareissa. == Teoksia == * Ristiriidoista yhteistoimintaan – Suomen poliisijärjestöjen integroitumiseen johtanut historia. Kirjapaino Jaarli Oy 1998. ISBN 952-90-9692-5. * * Taivaan vartijat − Ilmasotakoulun historia 1918-2008. Minerva Kustannus Oy 2008. ISBN 978-952-492-163-3. * Mistä sotakenraalit tulivat? Tie Mannerheimin johtoon 1918-1939 (Helsinki-kirjat 2011, ISBN 978-952-5874-25-9) * Eripuraa ja arvovaltaa – Mannerheimin ja kenraalien henkilösuhteet ja johtaminen (Ajatus Kirjat 2004, ISBN 978-951-20-6659-9) (Teos on palkittu Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön ensimmäisellä sotahistorian palkinnolla 4.6.2006. Laajennettu juhlapainos Docendo 2014, ISBN 978-952-291-081-3. * Viina, hermot ja rangaistukset – sotilasylijohdon henkilökohtaiset ongelmat 1918–1945 (Docendo 2017, ISBN 978-952-291-408-8) * == Lähteet == *Laaksonen Helsingin yliopiston sivulla *Juha Kanerva. Tutkija Lasse Laaksonen lyö laudan­pätkiä säpäleiksi – näin käy hänen rystysilleen. Helsingin Sanomat, 31. lokakuuta 2022 === Viitteet === Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset sotahistorioitsijat Luokka:Suomalaiset taekwondoinit Luokka:Suomalaiset urheilijat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marko Tikka

Marko Tikka (s. 20. lokakuuta 1970 Joutseno) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija sekä Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Tikka on työskennellyt Tampereen yliopiston historiatieteen laitoksella vuodesta 2003 lähtien tutkimus- ja opetustehtävissä. Hän on tutkinut muun muassa vuoden 1918 sisällissodan ja sitä seuranneiden vuosien väkivaltaa sekä suomalaista populaarikulttuuria, kuten harmonikan soittaja Viljo Vesteristä sekä tanssiorkesteri Dallapéta. Tikan vuonna 2004 ilmestynyt väitöskirja Kenttäoikeudet käsitteli sisällissodan valkoista ja punaista terroria. Hän on julkaissut myös kaksi sisällissotaa käsittävää tietokirjaa. Valkoisen hämärän maa on ensimmäinen yleisesitys välittömästi sisällissotaa seuranneiden vuosien poliittisista väkivallanteoista. Terrorin aika paljastaa, että ”lentävien osastojen” puhdistustoimet olivat valkoisten esikunnan tiedossa. Tikka on kirjoittanut myös Viljo Vesterisen elämäkerran ja tutkinut suomalaisen populaarimusiikin kehitystä vuosien 1925–1955 välisenä aikana. Tikka sai vuoden 2017 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Oula Silvennoisen ja Aapo Roseliuksen kanssa suomalaista fasismia käsittelevästä vuonna 2016 julkaistusta teoksesta Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet.https://agricolaverkko.fi/keskustelu/viewtopic.php?t=6727 == Teokset== * Koston kevät. Lappeenrannan teloitukset 1918. Marko Tikka ja Antti O. Arponen, WSOY, 1999 ISBN 978-951-023-450-1 * Valkoisen hämärän maa? Suojeluskuntalaiset, virkavalta ja kansa 1918–1921. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006 ISBN 978-952-222-946-5 * Terrorin aika – Suomen levottomat vuodet 1917–1921. Ajatus Kirjat 2006, ISBN 951-20-7051-0 * Harmonikan kuningas Vili Vesterinen. Ajatus Kirjat 2007, ISBN 978-951-20-7356-6 * Tanssiorkesteri Dallape. Suomijatsin legenda 1925–2010. Marko Tikka ja Toivo Tamminen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011, ISBN 978-952-222-252-7 * Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet , kirj. Oula Silvennoinen, Marko Tikka ja Aapo Roselius. WSOY 2016 ISBN 978-951-040-132-3 * == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Väitöskirjatiedote Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Gal Costa

Gal Costa (26. syyskuuta 1945 – 9. marraskuuta 2022) oli brasilialainen laulaja, joka oli yksi tropicália-liikkeen tunnetuimmista jäsenistä. Gal Costa syntyi 1945 Salvadorin kaupungissa. Hän aloitti 1964 ammattilaislaulajana ja julkaisi 1967 ensimmäisen albuminsa, Domingon. Albumi edusti bossa novaa, joka oli tuolloin suosittu sekä Brasiliassa että muualla maailmassa. Costa oli jo nuoruudessaan tavannut tropicália-liikkeen johtohahmoihin kuuluneet Caetano Veloson ja Gilberto Gilin. Heidän musiikillinen yhteistyönsä alkoi vuonna 1964, ja Veloso oli mukana myös Costan debyyttialbumilla. Vuonna 1967 puolestaan julkaistiin Tropicália ou Panis et Circensis, jossa oli mukana Costan, Veloson ja Gilin lisäksi muun muassa Tom Zé ja Os Mutantes. Tropicália oli vastakulttuurinen liike, joka oli syntynyt vastustamaan Brasilian sotilasdiktatuuria. Costa oli itseoppinut laulaja ja kertoi laulaneensa tunteella. Hänen juuret olivat bossa novassa, mutta 1960-luvun lopulla hänen laulutyylinsä kehittyi entistä selvemmin omaperäiseen suuntana. Hän oli 1968 mukana Veloson levyllä ja julkaisi 1969 itse albumit Gal ja Gal Costa. Niissä Costan tyyli oli yhdistelmä brasilialaista popmusiikkia, psykedeelistä rockia ja avantgardea. Veloso ja Gil joutuivat pakenemaan Brasiliasta vuonna 1968. Costa jäi Brasiliaan, missä jatkoi Veloson ja Gilin kappaleiden esittämistä. Costa jatkoi uraansa 1970-luvulla erityisesti niin sanotun música popular brasileiran parissa. Hänen konserttitallennetta Gal a Todo Vapor (1971) ja studioalbumia Índia pidetään tyylin klassikkoina. Costan ura jatkui 2020-luvulle saakka, ja esimerkiksi vuonna 2021 hän julkaisi albumin, jossa hän lauloi duettoja muun muassa Rodrigo Amaranten, Seu Jorgen, Jorge Drexlerin ja Zeca Veloson kanssa. Costa joutui keskeyttämään syyskuussa 2022 kiertueen, kun häneltä leikattiin kyhmy nenäontelosta. Costa kuoli marraskuussa 2022. ==Diskografia== * Domingo (1967), mukana Caetano Veloso * Gal Costa (1968) * Gal Costa (1969) * Legal (1970) * Fa-Tal / Gal a Todo Vapor (1971) (live) * Índia (1973) * Cantar (1974) * Gal Canta Caymmi (1975) * Caras e Bocas (1977) * Água Viva (1978) * Gal Tropical (1979) * Aquarela do Brasil (1980) * Fantasia (1981) * Minha Voz (1982) * Baby Gal (1983) * Trilha Sonora do Filme 'Gabriela' (1983) * Profana (1984) * Bem Bom (1985) * Lua de Mel Como o Diabo Gosta (1987) * Plural (1990) * Gal (1992) * O Sorriso do Gato de Alice (1994) * Mina D'Agua do Meu Canto (1995) * Acústico MTv (1997) (live) * Aquele Frevo Axé (1998) * Gal Costa Canta Tom Jobim Ao Vivo (1999) (live) * Gal de Tantos Amores (2001) * Gal Bossa Tropical (2002) * Todas as Coisas e Eu (2004) * Hoje (2005) * Gal Costa Live at The Blue Note (2006) * Gal Costa Ao Vivo (2006) ==Filmografia== * The Mandarin (1995) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Official Gal Costa website (portugaliksi) * Gal Costan diskografia, uutisia yms. * Gal Costa on Yahoo! * Allmusic.com Gal Costa * VH1.com Gal Costa Luokka:Bossa nova -laulajat Luokka:Brasilialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Maria Bethânia

Maria Bethânia eli Maria Bethânia Vianna Telles Veloso (s. 18. kesäkuuta 1946 Santo Amaro, Purificação, Bahia, Brasilia) on brasilialainen laulaja. Hänen veljensä on Caetano Veloso. Hän aloitti uransa 1964 Rio de Janeirossa show’ssa "Opinião". Vahvan äänen ja dramaattisten tulkintojen ansiosta, häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä brasilialaisista laulajista, ja samalla hän on maan naislaulajista kaikkien aikojen toiseksi parhaiten myynyt yli 26 miljoonalla albumillaan. ==Diskografia== *Carcará/De manhã, Compact, 1965, RCA Victor *Carcará/No Carnaval/Mora na Filosofia/Só eu sei, Compact, 1965, RCA Victor *Maria Bethânia, 1965, RCA Victor *Maria Bethânia canta Noel Rosa, 1966, RCA *Edu e Bethânia, 1967, Elenco (mukana Edu Lobo) *Recital na Boite Barroco, 1968, EMI/Odeon (live) *Maria Bethânia, 1969, EMI/Odeon *Maria Bethânia Ao Vivo, 1970, EMI/Odeon *Vinícius + Bethânia + Toquinho, En La Fusa (Mar del Plata), 1971, RGE (live) *A Tua Presença, 1971, Philips *Rosa dos Ventos, 1971, Polygram (live) *Quando o Carnaval Chegar, Phonogram (soundtrack, mukana Chico Buarque ja Nara Leão) 1972 *Drama, 1972, Polygram *Drama 3º ato, 1973, Polygram (live) *A cena muda, 1974, Polygram (live) *Chico Buarque e Maria Bethânia, 1975, Polygram (live) *Pássaro Proibido, 1976, Polygram *Doces Bárbaros, 1976, Phonogram (live; mukana Caetano Veloso, Gal Costa ja Gilberto Gil) *Pássaro da Manhã, 1977, Polygram *Maria Bethânia e Caetano Veloso Ao Vivo, 1978, Polygram *Álibi, 1978, Polygram *Mel, 1979, Polygram *Talismã, 1980, Polygram *Alteza, 1981, Polygram *Nossos Momentos, 1982, Polygram (live) * Ciclo, 1983,Polygram *A Beira e O Mar, 1984, Polygram *Dezembros, 1987, RCA Victor *Maria, 1988, BMG Ariola *Memórias da Pele, 1989, Polygram *Maria Bethânia (25 anos), 1990, Polygram *Olho d'Água, 1992, Polygram *As canções que você fez pra mim, 1993, Polygram *Maria Bethânia Ao Vivo, 1995, Polygram *Âmbar, 1996, EMI/Odeon *Maria Bethânia, CD-single, 1996, EMI/Odeon *Imitação da Vida, 1997, EMI/Odeon (live) *A Força que nunca seca, 1999, BMG Brasil *1Diamante Verdadeiro, 999, BMG Brasil (live) *Cânticos, Preces e Súplicas à Senhora dos Jardins do Céu, 2001, Independent *Maricotinha, 2001, BMG Brasil *Maricotinha Ao Vivo, 2002, Biscoito Fino *Cânticos, Preces e Súplicas à Senhora dos Jardins do Céu, 2003, Biscoito Fino *Maricotinha Ao Vivo, 2003, DVD, Biscoito Fino *Brasileirinho, 2003, Quitanda/Biscoito Fino *Brasileirinho, 2004, DVD, Quitanda/Biscoito Fino *Que falta você me faz (músicas de Vinícius de Moraes), 2005, Biscoito Fino *Tempo Tempo Tempo Tempo, 2005, DVD, Biscoito Fino *Maria Bethânia, música é perfume, Georges Gachot'n elokuva 2005 Luokka:Brasilialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Renkomäki

thumb|right|300px|Renkomäen kaupunginosan Renkomäki lännestä itäänpäin kuvattuna Renkomäki on Lahden kaupunginosa noin 5–7 kilometriä keskikaupungin eteläpuolella. Alueen maisemaa leimaa korkea hiekkaharju, josta on otettu soraa. Kasvavan pientaloasutuksen ohella kaupunginosaan sijoittuu autoliikkeitä, bensiinin jakelupiste ja rautakauppa sekä tullin toimitilat. Renkomäki kuului aikaisemmin Orimattilaan, mutta se pakkoliitettiin Lahteen vuonna 1956. Helsinki-Lusi-moottoritien osuudella valtatie 4:stä erkanevat Renkomäessä eritasoliittymät Lahteen sekä seututie 167:n reitille Orimattilan keskustan ja Myrskylän kautta Loviisan Koskenkylään. Lisäksi Renkomäeltä lähtee seututie 296 Lahden Ala-Okeroisten kautta Hollolan Salpakankaalle. Renkomäen pikavuoropysäkiltä 88 kilometrin matka linja-autolla Helsingin Viikkiin kestää nopeimmillaan noin tunnin ja 98 kilometrin matka Helsingin Kamppiin noin tunnin ja 15 minuuttia. Yhdistystoimintaa edustaa Renkomäellä vapaaehtoinen palokunta, joka on perustettu 1947.Renkomäen VPK Lahden kaupunginkirjasto korjasi Renkomäen sivukirjaston ja järjesti kirjaston nimestä yleisökilpailun. Sen nimeksi tuli Renki.Renkomäki Bussiyhteydet: Renkomäen kautta kulkevat linjat 7 (Ämmälä - Karisto), 31 (Soltti - Myyntimiehenkatu) sekä 61 (Renkomäki) - (Orimattila) ja viikonloppuisin 69 (Renkomäki) - (Orimattila) linja-autot 61 ja 69 kulkevat (Renkomäen salaisen keulasuora) eli (Renkomäen väylä) läpi. Renkomäen aluetta on merkitty Päijät- Hämeen liiton 2014 maakuntakaavaan keskustatoimintojen alakeskukseksi ca7:nä. http://www.paijat-hame.fi/wp- content/uploads/2015/09/maakuntakaava2014-LIITEOSA_20170220_web.pdf ==Kaupungin palvelut== Renkomäellä toimii 90 päivähoitopaikan Renkomäen päiväkoti Lakkitehtaantie 3:ssa, jonne pääsee linja-autovuorolla 89. http://www.lahti.fi/www/cms.nsf/pages/4617A7413FCC5226C22572EB001EB416 Alueella on myös Renkomäen kirjasto. ==Kiinteät muinaisjäänteet== *Kangasmäen kivikautinen asuinpaikka *Mattilan kivikautinen asuinpaikka *Myllymäen kivikautinen asuinpaikka *Myllyojan kivikautinen asuinpaikka *Renkomäen kivikautinen asuinpaikka *Ristolan kivikautinen asuinpaikka *Simolan vesimylly *Uusitalon kivikautinen asuinpaikka *Ämmälän vesimylly ==Lähteet== Luokka:Lahden kaupunginosat Luokka:Päijät-Hämeen maakunnan entiset taajamat
Secret of the Runes

Secret of the Runes on sinfonista metallia soittavan Therionin musiikkialbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se käsittelee skandinaavista mytologiaa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # Kaikki kappaleet Johnsson-Karlsson paitsi ”Ginnungagap” Niemann-Johnsson-Karlsson. ===Digipak-julkaisu=== Tällä versiolla on kaksi lisäkappaletta: # # ===Rajoitettu painos=== Levyn rajoitetulla painonksella on niin ikään kaksi bonuskappaletta: # # ==Riimut== Kannessa ja vihossa esiintyvät riimut ovat skandinaavisia riimuja, vanhempaa Fuþark -aakkostoa. Takakannessa kullekin kappaleelle on annettu oma riimunsa: # ᚢ "Ginnungagap" # ᛃ "Midgård" # ᚷ "Asgård" # ᚾ "Jotunheim" # ᛇ "Schwarzalbenheim" # ᛞ "Ljusalfheim" # ᛋ "Muspelheim" # ᛁ "Nifelheim" # ᛜ "Vanaheim" # ᚺ "Helheim" # ᚠ "Secret of the Runes" Levyn nimi on kirjoitettu kanteen vanhemmalla Fuþark-kirjaimistolla seuraavasti: ᛇᛖᚲᚱᛖᛏ ᛟᚠ ᚦᛖ ᚱᚢᚾᛖᛇ ja se kuuluu translitteroituna ”sekret of þ(th)e runes”. ==Muusikot== __NOTOC__ ===Yhtye=== *Christoffer Johnsson - rytmikitara, koskettimet, lyömäsoittimet *Kristian Niemann - soolo- ja rytmikitara *Johan Niemann - basso *Sami Karppinen - rummut ja lyömäsoittimet ===Laulajat=== *Marika Schönberg - sopraano *Erika Andersson - altto *Carl Rahmqvist - tenori-baritoni *Thomas Karlsson - kuiskaava ääni Ljusalfheimillä ====Kuoro==== *Kristina Hansson - koloratuurisopraano *Anna-Maria Krawe - sopraano *Anna Artursson - altto *Henrik Holmberg - tenori *Patrik Forsman - tenori *Carl Rahmqvist - tenori- baritoni *Joakim Berg - bassobaritoni ===Jousisoittimet=== ====Soloistit==== *Anna Rodell - viulu *Åsa Åkerberg - sello ====Jousiensemble==== *Anna Rodell - ykkösviulu *Josef Cabrales-Alin - ykkösviulu *Malin Samuelsson - kakkosviulu *Johan Morén - kakkosviulu *Linda Svedrup - alttoviulu *Niklas Sjunnesson - alttoviulu *Åsa Åkerberg - sello *Monica Jönsson - sello ===Puupuhaltimet=== *Fareidah Hildebrand - huilu, alttohuilu ja piccolo *Erik Rodell - oboe ja englannintorvi *Henrik Blixt - fagotti ja kontrafagotti ===Vaskipuhaltimet=== *Mikael Sörensen - trumpetti ja flyygelitorvi *Ayman Al Fakir - käyrätorvi ja Wagner-tuuba *Kristina Borg - käyrätorvi *Rune Bodin - pasuuna ==Tuotanto== *Miksaus Mikko Karmila Finnvoxilla *Masterointi Mika Jussila ja Mikko Karmila Finnvoxilla *Orkestrointi Christian Johnsson *”Schwarzalbenheimin” saksannos Christian Rätsch == Arvostelut == * Soundi: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2001 albumit Luokka:Therionin albumit
Basse Santa Su

Basse Santa Su (joskus pelkkä Basse) on kaupunki Gambiassa. Se on Upper Riverin alueen pääkaupunki ja sijaitsee Fuladu Eastin alueella, Gambiajoen etelärannalla, 396 kilometrin päässä Banjulista. Asukasluku oli 9 265 vuonna 1993 ja 14 856 vuonna 2006. == Aiheesta muualla == Luokka:Gambian kaupungit
Carl Jungebrand

Carl Jungebrand (s. 1. lokakuuta 1964) on suomalainen koripalloerotuomari. Suomessa SM-koriksessa hänet on valittu vuoden tuomariksi viisi kertaa peräkkäin vuosina 1987–1991. Jungebrand on tuominnut kansainvälisiä otteluita MM- (1990, 1994, 2006, 2010), olympia- (1988, 1996, 2000, 2008, 2012) ja EM- tasolla (kuusi kertaa, kolmasti loppuottelussa). Hän tuomitsi vuoden 2006 MM- kilpailujen loppuottelun. Jungebrand on ollut tuomitsemassa viidessä Olympialaisten koripalloturnauksessa neljällä eri vuosikymmenellä. Pekingin Olympiaturnauksessa hän toimi päätuomarina Kiinan ja Yhdysvaltain välisessä alkusarjan ottelussa, joka oli ennakkoarvioiden mukaan noin miljardilla katsojalla kaikkien aikojen seuratuin koripallo-ottelu. Jungebrand oli myös yksi kolmesta tuomarista, joka pääsi tuomitsemaan Espanjan ja Yhdysvaltain välisen loppuottelun Pekingissä. Hän vihelsi Euroliigan pelejä vuoteen 2012 saakka. Jungebrand aloitti vuonna 2013 kansainvälisessä koripalloliitossa FIBA:ssa erotuomarijohtajana. Tammikuussa 2016 Jungebrand palkittiin Suomen Urheilugaalassa Vuoden Urheiluvaikuttajana.http://www.basket.fi/uutiset/kaikki_uutiset/?x122462=36666710 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset koripallotuomarit Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Once Caldas

Once Caldas on kolumbialainen jalkapalloseura joka on perustettu vuonna 1959 kahden Manizalesilaisen joukkueen yhdistyessä. Once Caldas voitti yllättäen Copa Libertadoresin vuonna 2004, kun se löi loppuottelussa argentiinalaisen Boca Juniorsin. Luokka:Kolumbialaiset jalkapalloseurat
Bach Alto Cantatas

Bach Alto Cantatas on mezzosopraano Monica Groopin resitaalilevy joka julkaistiin vuonna 1998. Yhdessä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin ja sen johtajan Juha Kankaan kanssa nauhoitettu levy sisältää kolme J.S. Bachin kantaattia, järjestysnumeroiltaan 35 (Geist und Seele wird verwirret), 169 (Gott soll allein mein Herze haben) ja 170 (Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust). Yleisradion musiikkiosasto valitsi sen vuoden levykseen 1998. ==Kappaleet== *Cantata BWW 170 Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust :1. Aaria Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust - 6.22 :2. Resitatiivi Die Welt, das Sündenhaus - 1.15 :3. Aaria Wie jammern mich doch die verkehrten Herzen - 6.56 :4. Resitatiivi Wer sollte sich demnach wohl hier zu leben wünschen - 1.04 :5. Aaria Mir ekelt mehr zu leben - 5.43 *Cantata BWW 35 Geist und Seele wird verwirret :6. Sinfonia - 5.33 :7. Aria - Geist und Seele wird verwirret - 7.30 :8. Resitatiivi - Ich wundre mich - 1.26 :9. Aaria - Gott hat alles wohlgemacht - 3.33 :10. Sinfonia - 3.36 :11. Resitatiivi Ach, starker Gott - 1.06 :12. Aaria Ich wünsche nur, bei Gott zu leben - 3.06 *Cantata BWW 169 Gott soll allein mein Herze haben :13. Sinfonia - 7.43 :14. Arioso ja resitatiivi Gott soll allein mein Herze haben - 2.28 :15. Aaria Gott soll allein mein Herze haben - 6.31 :16. Resitatiivi Was ist die Liebe Gottes? - 0.45 :17. Aaria Stirb in mir, Welt und alle deine Liebe - 5.08 :18. Resitatiivi Doch meint es auch dabei - 0.25 :19. Koraali Du süsse Liebe, schenk und deine Gunst - 0.48 ==Tuotanto== *Recording engineer - Matti Heinonen *Recording producer - Laura Heikinheimo *Digitaalinen editointi - Matti Heinonen ja Laura Heikinheimo *Masterointi - Pauli Saastamoinen *Kansikuvat - Riitta Sourander *Asemointi - Birgit Pulkkinen *Vastaava tuottaja - Jari Tiessalo ==Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin kokoonpano== *1. viulut: Reijo Tunkkari, Elar Kuiv, Liisa Lankila, Katri Niemelä ja Virpi Taskila. *2. viulut: Signe Steimane, Jukka Mäkelä, Maria Pulakka, Kristine Lilientale ja Denice Sjöbacka. *alttoviulut: Timo Kangas, Ari Hanhikoskwi ja Anna-Leena Kangas. *sellot: Lauri Pulakka, Niiles Outakoski ja Esa Laasanen. *kontrabassot: Ahti Lassila ja Timo Miettinen. *oboe / oboe d’amore I: Päivi Kärkäs *oboe / oboe d’amore II: Satu Ala *englannintorvi: Regina Hamarikivi *fagotti: Visa Jämsä *urut (obbligato): Håkan Wikman *urut (continuo): Kai Alestalqo *kuoro: Vaasan Kamarikuoro, johtajanaan Leif-Johan Höckert Luokka:Vuoden 1998 albumit Luokka:Suomalaiset albumit
COSATU

COSATU () on joulukuussa 1985 perustettu eteläafrikkalaisten rotujen tasa- arvoa ajaneiden ja apartheidia vastustaneiden ammattiliittojen keskusjärjestö. Järjestön perustamisen aikoihin siihen kuului 33 jäsenjärjestöä ja 500 000 jäsentä, mutta nykyään sen jäsenmäärä on jo yli 2 miljoonaa. COSATU toimi apartheidin aikana läheisessä yhteistyössä UDF:n kanssa ja kuuluu nykyisin ANC:n ja Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen liittoon, joka toimii maan hallituspuolueena. Luokka:Etelä-Afrikan politiikka Luokka:Ammattiliitot Luokka:Apartheidinvastaiset järjestöt
Õ

Õ (õ) on koltansaamessa, virossa, võrossa, portugalissa ja vietnamissa käytettävä kirjain. Virossa se ääntyy vokaaliäänteenä ja koltansaamessa melko samantyyppisenä vokaalina sekä portugalissa nasaalivokaalina ). Vietnamissa merkki viittaa äänteeseen narisevalla äänellä (. Äänteen tildellä merkittävä tooni on nouseva ja siinä esiintyy glottaalinen tauko, jonka jälkeen nouseva tooni jatkuu. Õ on viron kirjaimiston 27. kirjain. Aikaisemmin sitä merkittiin Ö-kirjaimella, mutta 1800-luvun alussa Otto Wilhelm Masing otti käyttöön Õ-kirjaimen estääkseen sekaannukset useiden homonyymien välillä ja osoittaakseen selvästi kuinka ääntää sana. O
Sormijatkaminen

Sormijatkamista käytetään sahatavaran jatkamisen sekä puusepänteollisuudessa esimerkiksi virheettömän sahatavaran valmistamiseen lyhyemmistä kappaleista. Sormijatkamiseen kehitettyjen linjojen pääosat: * sahatavaran katkaisu * sormien työstäminen tapahtuu pysty- tai vaakasuunnassa liikkuvalla jyrsinpäällä. On myös jyrsinpöytiä joissa kappaleita liikutetaan ja jyrsimet pysyvät paikoillaan. * liiman levitys sormiin * liitoksen puristus ja mahdollisesti liiman kovetus * sahatavaran katkaisu Sormijatkaminen tapahtuu jyrsinnän ja liimanlevityksen jälkeen, sahatavaramittainen raaka-aine liimataan yhteen puristamalla, ja valmis liimattu aihio katkaistaan tarvittavaan määräpituuteen vasta sen jälkeen. Liimauksessa käytetään yleensä polyuretaaniliimaa, joka on 1-komponenttinen läpikuultava liima. Rakennesahatavaran jatkamiseen käytetään fenoli-resorsinolihartsiliimaa, jolloin puristusolosuhteilla on vaikutusta sauman lujuuteen. Rakennetarkoituksiin käytettäessä valmistettava normien mukaan. Myös vaneria voidaan jatkaa sormiliitoksilla (yleensä vinoliitos). Luokka:Puunjalostusteollisuus
Djavan

Djavan (s. 27. tammikuuta 1949 Alagoas, Brasilia) on brasilialainen MPB- laulaja ja -sanoittaja. Djavan yhdistää perinteisiä eteläamerikkalaisia rytmejä populaarimusiikin kanssa. == Historia == Djavan syntyi köyhään perheeseen Maceióssa, Koillis-Brasiliassa. Hän muodosti Luz, Som, Dimensão -yhtyeen. 1973 Djavan muutti Rio de Janeiroon ja aloitti laulamisen paikallisissa yökerhoissa. Lukuisiin festivaaleihin osallistumisen jälkeen hän saavutti huomiota ja äänitti albumin "A Voz, o Violão e a Arte de Djavan" 1976. Albumi sisältää laulun "Flor de Lis", josta syntyi yksi hänen tunnetuimmista hiteistä. Myöhemmät albumit sisältävät muita musiikillisia vaikutteita, afrikkalaista musiikkia ja muita perinteisiä hittejä kuten "Açaí", "Sina" ja "Samurai". Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Meu Bem Querer", "Oceano", "Faltando um Pedaço", "Esquinas", "Seduzir", "Pétala", "Lilás", "A Ilha", "Fato Consumado", "Álibi", "Azul", "Cigano" ja "Serrado". == Diskografia == * 1976 A voz, o violão e a arte de Djavan Som Livre LP, CD * 1978 Djavan EMI/Odeon LP, CD * 1981 Seduzir EMI/Odeon LP, CD * 1982 Luz Sony Music LP, CD * 1983 Para viver um grande amor (soundtrack) CBS LP * 1984 Lilás CBS LP, CD * 1986 Meu lado CBS LP, CD * 1987 Não é azul mas é mar CBS LP, CD * 1988 Brazilian Knights and a Lady (mukana Ivan Lins ja Patti Austin) CD * 1989 Djavan CBS CD * 1989 Alumbramento EMI/Odeon LP, CD * 1992 Coisa de acender Sony Music CD * 1994 Novena Sony Music CD * 1996 Malásia Sony Music CD * 1997 Songbook Djavan Lumiar Discos CD * 1998 Bicho solto o XIII Sony Music CD * 1999 Djavan "ao vivo" (live) Epic/Sony Music CD, DVD * 2001 Milagreiro Epic/Sony Music CD * 2004 Vaidade Luanda Records CD * 2005 Djavan na Pista, etc. Luanda Records CD == Aiheesta muualla == * Virallinen kotisivu * Guardianin arvostelu Luokka:Bossa nova -laulajat Luokka:Brasilialaiset jazzlaulajat Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Klaus-Jürgen Wrede

Klaus-Jürgen Wrede (s. 1963) on saksalainen lautapelisuunnittelija, jonka tunnetuin luomus on muun muassa Spiel des Jahres -palkinnon voittanut Carcassonne vuodelta 2000. Wrede syntyi vuonna 1963 musiikinopettajien perheeseen Meschedessä. Hän on opiskellut Kölnin yliopistossa musiikkia ja teologiaa. Hän asuu lähellä Kölniä ja opettaa musiikkia ja teologiaa. == Aiheesta muualla == * Klaus-Jürgen Wreden kotisivut * Klaus-Jürgen Wrede BoardGameGeek-sivustolla. Luokka:Saksalaiset lautapelisuunnittelijat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vainikkala

Vainikkala on Lappeenrannan kylä. Siellä on Venäjälle suuntautuvan rautatieliikenteen Suomen puolella oleva viimeinen rautatieasema. Matkaa Lappeenrannan keskustasta Vainikkalaan on noin 30 kilometriä. Vainikkalassa asuu 529 asukasta. Kaupunginosassa on ollut muun muassa kauppa, asiamiesposti, kirjasto, terveysasema ja ravintola. Nykyisin näistä on jäljellä enää ravintola, johon lisätty kaupan lopettamisen jälkeen pieni puoti. Myös ravintolan toimintaa ollaan lopettamassa vähäisten asiakasmäärien vuoksi.Venäjän hyökkäys lähes tyhjensi monille tutun kylän Lappeenrannassa: Meidän kylällä ei ole enää mitään – Yle Uutiset, 29.10.2022. Vainikkalassa on myös Telkjärven alue, missä on havaittu 239 lintulajia. Harvinaisempia lintuja ruskosuohaukka, sääksi sekä kaulushaikara. Vainikkalan kylässä ilmestyi kerran kuussa oma lehti Uutis-Vainikkala, jota sai ostaa irtonumeroina tai tilata kotiin. Viimeinen numero ilmestyi 23.2.2018.Kaikkein pienimmistä asioista kertonut lehti lopettaa 30 vuoden jälkeen. Ylen uutiset 14.2.2018 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Etelä-Karjalan kylät ry. * Telkjärven lintulajit * Niskakoski, Mauri & Pohjonen, Kaija: Vainikkalan historiikki. Vainikkalan kylätoimikunta, 1991. ISBN 952-90-2697-8. Luokka:Lappeen kylät Luokka:Vuoden eteläkarjalaiset kylät Luokka:Etelä-Karjalan maakunnan entiset taajamat Luokka:Suomen entiset kuntakeskukset
Äripäev

Äripäev on johtava virolainen talouslehti. Sen omistaa Bonnier. Lehden levikki on noin 17 700 ja lukijoita sillä on noin 93 000. Äripäevin ensimmäinen numero ilmestyi 9. lokakuuta 1989. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Bonnier Luokka:Virolaiset sanomalehdet Luokka:Talouslehdet
Vuoden eteläkarjalainen kylä

Vuoden eteläkarjalainen kylä on KyläIdus-tapahtumassa vuosittain annettava kunnianimitys kylätoiminnassa aktiiviseksi osoittautuneelle Etelä-Karjalan kylälle. Tapahtuman järjestää Etelä-Karjalan kylät ry. Vuoden eteläkarjalaiseksi kyläksi valitut: * 1998 – Kinnarniemi, Parikkala * 1999 – Kuivasensaari, Savitaipale * 2000 – Vehkataipale, Taipalsaari * 2001 – Vainikkala, Lappeenranta * 2002 – Kirjavala–Kesusmaa, Saari (nykyinen Parikkala) * 2003 – * 2004 – Pohjalankila, Ruokolahti * 2005 – Asemanseutu, Rautjärvi * 2006 – Karkaus–Sydänmaa, Suomenniemi * 2007 – Kuivasenkylät, Savitaipale * 2008 – Punnanlahti–Pöyhiänniemi, Joutseno (nykyinen Lappeenranta) * 2009 – Koitsanlahti, Parikkala * 2010 – Tapavainola ja lähikylät, Lappeenranta * 2011 – Tarnala, Parikkala * 2012 – Tarkkolan seudun kylät, Ruokolahti * 2013 – Jänkäsalon kylä, Taipalsaari * 2014 – Asemanseutu, Rautjärvi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Etelä-Karjalan kylät ry *
Batista

Batista voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Adílson Batista (s. 1968), brasilialainen jalkapalloilija * Fulgencio Batista (1901–1973), Kuuban sotilasjohtaja ja presidentti 1940–1944 ja 1952–1959 * Dave Bautista eli Batista (s. 1969), yhdysvaltalainen showpainija ja näyttelijä * João Batista da Silva (s. 1955), brasilialainen jalkapalloilija * Marques Batista de Abreu (s. 1973), brasilialainen jalkapalloilija * Norkys Batista (s. 1977), venezuelalainen näyttelijä ja malli * Sergio Batista (s. 1962), argentiinalainen jalkapalloilija.
HOTOL

thumb|HOTOL HOTOL (Horizontal Take-off and Landing Satellite Launcher) oli englantilainen avaruussukkula-konsepti 1980-luvun puolivälissä. HOTOLin piti olla 62 m pitkä ja kärkiväliltään 19,7-metrinen. Sen paino oli 196 000 kg. Hyötykuorma matalalle kiertoradalle olisi ollut 7000 kg. Se oli Englannin tarjous eurooppalaiseksi sukkulaksi, mutta ESA valitsi Ranskan CNESin kehittämän Hermès-sukkulan kehitettäväksi, joka sekään ei edennyt koekappaleen rakennusvaiheeseen. Hotolilla oli vakausongelmia koska moottorit oli sijoitettu perään ja poltoainetankit eteen; Polttoainetankkien tyhjennyttyä painopiste oli aivan liian takana. == Katso myös == * Reaction Engines Skylon ==Aiheesta muualla== *HOTOLin läpileikkauskuva Hotol
Sonne

Sonne () on Rammsteinin yhdeksäs single. Sille on tehty myös musiikkivideo, joka on tehty Lumikin ja seitsemän kääpiön pohjalle. == Kappaleet == # "Sonne" # "Adios" # "Sonne" (Clawfinger K.O. Remix) # "Sonne" (Clawfinger T.K.O. Remix) # "Sonne" (Instrumental) Luokka:Rammsteinin kappaleet Luokka:Vuoden 2001 kappaleet
Coloris

Coloris on suomalaisen Signum Victoriaen kehittämä Columns-klooni, joka julkaistiin Amigalle vuonna 1990. Myöhemmin peli käännettiin Atari ST:lle. == Pelaaminen == Coloriksessa putoilee kolmen palan kokoisia palikoita kuiluun, ja pelaajan tehtävänä on yrittää välttää kuilun täyttyminen. Putoavaa palikkaa voi Tetriksen tapaan ohjata sivuttaissunnassa, mutta sitä ei voi kääntää, vaan ainoastaan palikan ruutujen värien järjestystä pystyy vaihtamaan. Värit määräytyvät sattumanvaraisesti viiden perusvärin valikoimasta. Palikkaa ohjaamalla ja värien järjestystä vaihtamalla on tarkoitus saada saman väriset ruudut kosketuksiin. Jos kolme saman väristä ruutua osuu vierekkäin, kyseiset ruudut poistuvat. Bonuspisteitä saa, jos onnistuu poistamaan kerralla enemmän palikoita, ja on myös mahdollista saada jokeri, jossa kaikki palikat ovat samanvärisiä. == Julkaisu == Pelin julkaisi enimmäkseen freeware-ohjelmien postimyyntiin keskittynyt yritys nimeltä Avesoft. Pelin hinta oli kaupassa halpapelin ja täyshintaisen väliltä. Myöhemmin sitä alettiin myydä halpapelinä Avesoftin postimyynnin kautta. Peliä ei yritetty myydä ulkomailla oikeustaistelun pelossa, koska Segan Columns-peli muistutti liikaa Colorista. == Kehitys == Alkumusiikista vastaa paremmin Walkman nimimerkillä tunnettu varsin nimekäs tuon ajan norjalainen demoskene-muusikko Tor Bernard Gausen. Myöhemmin samana vuonna kappaletta käytettiin lähes samassa muodossa Budbrain -ryhmän kuuluisassa Budbrain Megademossa. Demossa tuon kappaleen tekijäksi on ilmoitettu "unknown" (tuntematon). === Tekijät === Tekijätiimin nimeksi on mainittu Signum Victoriae *Ohjelmointi: Pertti Lehtinen ja Keijo Heljanko *Grafiikka: Harri Granholm, Mika Meriläinen ja Jyrki Kummola *Alkumusiikki: Tor Bernard Gausen *Pelimusiikki: Jean-Pierre Jandrain *Atari ST käännös: M. Pellinen ja V. Poikonen == Vastaanotto == Jukka Tapanimäki antoi MikroBitissä Coloriksen Amiga-versiolle täydet viisi tähteä.Mikrobitti 12/1989, sivu 40 Ruotsalainen Datormagazin -lehti antoi pelille 8/10 arvostelussaan (huom: kuva on pelistä Wild Streets). Saksankielinen Amiga Joker -lehti antoi pelille 80% arvostelussaan. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * *Coloris LemonAmiga -sivustolla *Pelin musiikki alkuperäisformaatissa Unexotica kokoelmassa (vaatii ilmaisen Deliplayer (Windows) tai UADE (Linux) soitto-ohjelman) Luokka:Vuoden 1990 videopelit Luokka:Amiga-pelit Luokka:Atari ST -pelit Luokka:Yhdistä kolme -pelit Luokka:Suomessa kehitetyt videopelit
Joe Slovo

Joe Slovo (alun perin Yossel Mashel Slovo, 23. maaliskuuta 1926 Obeliai, Liettua – 6. tammikuuta 1995) oli eteläafrikkalainen poliitikko ja apartheidia vastustanut aktivisti. Slovo toimi pitkään Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen johtajana ja Umkhonto we Sizwen esikuntapäällikkönä. Slovon vaimo Ruth First oli apartheidin vaistaisen taistelun pääideologeja. Slovo syntyi Obeliain kaupungissa Liettuassa ja muutti Etelä-Afrikkaan kahdeksanvuotiaana juutalaisten vanhempiensa kanssa. Luokka:Eteläafrikkalaiset ihmisoikeusaktivistit Luokka:Eteläafrikkalaiset poliitikot Luokka:Apartheidinvastaiset aktivistit Luokka:Eteläafrikkalaiset kommunistit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Slættaratindur

Slættaratindur on vuori Eysturoylla, Färsaarilla. Se kohoaa 880 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolella ja on siten Färsaarten korkein kohta. Slættaratindur sijaitsee Eiðin, Gjógvin ja Funningurin kylien välissä. Se on yksi Färsaarten kymmenestä yli 800 metriä korkeasta vuoresta, ja saarten toiseksi korkein huippu, Gráfelli (856 m) sijaitsee aivan sen koillispuolella. == Lähteet == Luokka:Färsaarten maantiede Luokka:Euroopan vuoret
Brendan

Pyhä Brendan (noin 484 – noin 577) oli irlantilainen apotti. Hän on yksi ”Irlannin kahtenatoista apostolina” tunnetuista 500-luvulla eläneistä luostaripyhimyksistä. Navigatio Sancti Brendani Abbatis -nimisen latinankielisen matkakuvauksen mukaan Brendan harrasti innokkaasti merenkulkua Atlantilla ja löysi lännestä ”siunattujen saaret”, iiriksi Tír na nÓg. Navigatio Sancti Brendani Abbatis on useimpien tutkijoiden mukaan uskonnollinen allegoria. Kiistellyn teorian mukaan kuvaus matkasta ”siunattujen saarille” pohjautuisi kuitenkin Pohjois-Amerikkaan tehtyyn löytöretkeen. Tämän teorian mukaan Brendan olisi päätynyt Newfoundlandiin kulkiessaan Färsaarten, Islannin ja Grönlannin kautta – siis samoja reittejä pitkin, joita viikingit purjehtivat vuosisatoja myöhemmin. Teorian mukaan matkakertomuksessa kuvatut ihmeelliset näyt viittaisivat Pohjois-Atlantin luonnonilmiöihin, kuten jäävuoriin ja islantilaisen tulivuoren purkautumiseen. Vuosina 1976–1977 purjehtija Tim Severin todisti, että Pohjois-Atlantti on teoriassa mahdollista ylittää muinaisirlantilaisella curragh-nahkaveneellä. Mitään konkreettisia todisteita Brendanin käynnistä Amerikassa ei kuitenkaan ole. == Kirjallisuutta == * Severin, Tim: Nahkaveneellä yli Atlantin. Helsinki; Kirjavaliot 1979. Luokka:Irlannin historia Luokka:Apotit Luokka:Amerikan löytäminen Luokka:Irlantilaiset pyhimykset Luokka:Uskonto Irlannissa Luokka:Vuonna 484 syntyneet Luokka:Vuonna 577 kuolleet Luokka:Irlantilaiset tutkimusmatkailijat
Adriaan Vlok

Adriaan Johannes Vlok (11. joulukuuta 1937 Kapkaupunki – 8. tammikuuta 2023 Pretoria) oli eteläafrikkalainen kansallispuolueen poliitikko ja lain ja järjestyksen (1986–1991) sekä vankeinhoitoasioiden (1991–1994) ministeri. Lain ja järjestyksen ministerinä toimiessaan Vlokin tehtäviin kuului apartheidin vastaisen vastarinnan kukistaminen ja hän vastasi arviolta 30 000 poliittisen aktivistin pidättämisestä. Vuonna 1988 hän rajoitti 17 kansalaisjärjestön, muun muassa UDF:n ja Vapauttakaa Mandela -kampanjan toimintaa. Vlok toimi vuonna 1990 hallituksen ANC:n kanssa neuvotellessa lähetystössä ja myöhemmin neuvotteli myös Afrikaner Weerstandsbewegingin kanssa maan kiristyvästä poliittisesta tilanteesta yrittäen estää maan äärioikeiston aseellisen kapinan. Vuonna 1998 Vlok todisti Etelä-Afrikan totuuskomissiossa, että presidentti Frederik de Klerk tiesi maanlaajuisesta pommikampanjasta, jonka tarkoituksena oli ANC:n aseman horjuttaminen, ja anoi armahdusta. == Lähteet == * Adriaan Johannes Vlok === Viitteet === Luokka:Eteläafrikkalaiset poliitikot Luokka:Ministerit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Irene Grandi

thumb|Irene Grandi (2020) Irene Grandi (s. 6. joulukuuta 1969, Firenze) on italialainen laulaja. Grandi syntyi Firenzessä ja osallistui vuoden 1994 San Remon musiikkifestivaaliin kappaleella "Fuori". Hänen ensimmäinen albuminsa oli Irene Grandi, jonka materiaalia olivat hänen lisäkseen työstäneet Eros Ramazzotti ja Jovanotti. Hänen toinen albuminsa ilmestyi vuonna 1995. Irene Grandi esiintyi Rooman Live 8 -konsertissa heinäkuussa 2005. Hän osallistui myös San Remon musiikkifestivaaliin 2000 ja lauloi Hector Zazoun levyllä Strong Currents (2003). == Diskografia == * Irene Grandi (1994) * In vacanza da una vita (1995) * Per fortuna purtroppo (1997) * Irene Grandi (Versione Spagnola) (1998) * Verde rosso e blu (1999) * Irek (2000) * Prima di partire (2003) * Indelebile (2005) * Irene Grandi.hits (2007) * Canzoni per Natale (2008) * Alle porte del sogno (2010) * Irene Grandi & Stefano Bollani (2012) Luokka:Italialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt