EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Antonio Leonviola

Antonio Leonviola (oikealta nimeltään Antonio Leone Viola, 13. toukokuuta 1913 Montagnana – 4. elokuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Leonviola keskeytti opintonsa Padovan yliopistossa omistautuakseen elokuva-alalle. Hän työskenteli aluksi sotakuvaajana ja dokumentintekijänä Italian–Etiopian sodan aikana. Leonviolan kokeellinen keskipitkä elokuva Fiera di tipi voitti palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1934. Hän työskenteli sen jälkeen käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa, Elena Zareschin tähdittämän pyhimyselämäkerran Rita da Cascia vuonna 1943. 1950-luvulla Leonviola ohjasi muutamia neorealistissävyisiä ja kokeellisia elokuvia kuten Vain 17-vuotias (Le due verità, 1951), Noi cannibali (1953) ja Tehtävä ilman paluuta (Siluri umani, 1954) sekä Rita da Cascian uudelleenfilmatisoinnin Il suo più grande amore (1956). 1960-luvun alussa hän teki muutamia peplum-elokuvia, joista merkittävimpiä ovat Maciste kauhujen maassa ja Maciste ja manalan valtiatar (molemmat 1961). Leonviolan viimeinen ohjaustyö oli hänen romaaniinsa perustuva I giovani tigri (1968). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Antonio Leonviola * Elonet: Antonio Leonviola Luokka:Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat‎ Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Kruununhaan linna

Kruununhaan linna (myös Gripenbergien talo) oli Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Meritullinkatu 33 sijainnut rakennus. Sen suunnitteli arkkitehti Bruno F. Granholm vuonna 1899 ja rakennutti valtioneuvos Claes Gripenberg.HS.fi kaupunki: Kruununhaan linna menetti torninsa Kulmakoulun korotuksessa Vuonna 1900 valmistunut alkuperäinen kaksikerroksinen rakennus poikkesi tuolloin vallalla olleista kansallisromanttisista ja jugend- tyylisistä rakennuksista. Vuodesta 1914 rakennuksessa asui Ranskan Suomen- konsuli. Gripenbergin perikunta myi rakennuksen vuonna 1927 Kulmakoululle ja Ruusu-Ristille. Rakennusta päätettiin laajentaa sekä korottaa kahdella kerroksella. Suunnitelmat työhön tilattiin arkkitehtiveljekset Jussi ja Toivo Paatelalta. Korotuksen yhteydessä purettiin yläosa talon julkisivua dominoineesta pyöreästä tornista sekä valtaosa julkisivujen koristeaiheista. Koulutoiminta päättyi vuonna 1981 ja rakennuksessa toimii nykyisin useita teatterijärjestöjä. Lease Deal Oyj osti Kiinteistö Oy Teatterikulman koko osakekannan vuonna 2019. ==Lähteet== Luokka:Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset Luokka:Kruununhaka Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat
John Wesley Hyatt

John Wesley Hyatt (28. marraskuuta 1837 – 10. toukokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa. ==Elämäkerta== Hyatt syntyi Strakeyssä, New Yorkin osavaltiossa, jossa hän aloitti työelämän kirjanpainajana 16-vuotiaana. Myöhemmin siirryttyään keksijäksi, hän sai satoja patentteja. Veljensä Isaiahin kanssa hän alkoi tehdä kokeita Alexander Parkesin kehittämällä parkesiiniksi kutsutulla muovilla. Tavoitteena eri keksijöillä oli löytää materiaali korvaamaan norsunluu, koska siitä alkoi tulla pula. Biljardipallovalmistaja Phelan & Colander oli luvannut 10 000 dollarin palkinnon uuden materiaalin kehittäjälle. Vuonna 1870 Hyattin veljekset onnistuivat kehittämään uuden Nitroselluloosan ja kamferin yhdisteestä valmistetun muovin. Tämä ensimmäinen kaupallisesti menestynyt muovi sai veljeksiltä nimen selluloidi. Vuonna 1872 Hyatt patentoi ruiskuvalukoneen. Siinä lähtökohtana oli painevalukone, jota parannettiin lämmönjohtavuuden suhteen, jotta selluloidi olisi sulanut. Sula selluloidi ruiskutettiin männän voimalla vesijäähdytteiseen muotiin. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset keksijät Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1920 kuolleet
Relaatioestetiikka

Relaatioestetiikan tai relaatiotaiteen () lähtökohtina ovat ihmissuhteet tai ihmissuhteiden kokonaisuus ja niiden sosiaalinen konteksti. Ranskalainen taidekriitikko ja kuraattori Nicolas Bourriaud määritteli relaatioestetiikan kartoittaessaan 1990-luvun taidetta esseekokoelmassaan Esthétique Rélationnel (1997). Bourriaud väittää relaatioestetiikan saavan teoreettisen horisontin "ihmisten vuorovaikutusten piiristä ja sen sosiaalisesta kontekstista, pikemminkin kuin oletuksen itsenäisestä ja yksityisestä symbolisesta tilasta". Relationaaliset taideteokset pyrkivät perustumaan subjektien välisiin kohtaamisiin (ovatpa ne sananmukaisia tai potentiaalisia), joissa merkitys käsitellään kollektiivisesti, pikemminkin kuin yksilöllisen kulutuksen privatisoidussa tilassa. Relaatiotaiteen käytännöille on tyypillistä päättämättömyys, ne ovat tekemisissä ihmissuhteiden verkostojen ja niiden sosiaalisten kontekstien kanssa joista sellaiset suhteet saavat alkunsa. Relaatiotaide on korostanut myös teosten osuutta lahjoina ja monissa muodoissa, kuten aterioina, juhlina, julisteina, roolienhakutilanteina, peleinä, keskusteluina ja muina sosiaalisten tapahtumien tyyppeinä ja yhteistöinä. Tässä yhteydessä korostuu taideteoksen käyttö. Taide on taiteilijan ja katsojan välillä vaihdettavaa informaatiota, jonka suhdevaikutus perustuu sen herättämään vastaanottoon. Relaatioestetiikan tarkoituksina on kääntää taidemuseo ylösalaisin, aiheuttaa sekasortoa sen perinnäisissä tavoissa ja museokävijän odotuksissa kunnioitusta herättäviä, arvostettujen taiteilijoiden tekemiä teoksia kohtaan. Laajemmassa mielessä se herkistää uudelleen ihmiset jokapäiväiselle ympäristölleen ja jopa toisilleen. Esimerkkinä relaatioestetiikasta on pidetty Guggenheim-museossa New Yorkissa vuonna 2008 järjestettyä kymmenen taiteilijan näyttelyä theanyspacewhatever, jossa kymmenen taiteilijaa (Angela Bulloch, Maurizio Cattelan, Liam Gillick, Douglas Gordon, Pierre Huyghe, Jorge Pardo, Philippe Parreno, Rirkrit Tiravanija, Dominique Gonzalez-Foerster ja Carsten Höller) esittivät teoksiaan. Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Estetiikka Luokka:Kuvataiteen uudet alueet Luokka:Nykytaide
Markku Keränen

Markku Tapani Keränen (s. 7. tammikuuta 1945 SallaMitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1977, s. 393. Helsinki: Otava, 1976. ISBN 951-1-04061-8.) on suomalainen taidemaalari. Hän on tehnyt suurikokoisia henkilömaalauksia, jotka kuvastelevat lähimenneisyyden tunnelmia. Niiden väritys on rohkeaa ja pelkistettyä.Facta2001, WSOY 1981, 8. osa, palsta 280 Figuratiivisuus on vuosien mittaan vähentynyt maalauksissa, vaikka ihminen onkin aina mukana. Teoksilla on näyttelyssä aina vain yksi nimi, kuten oli Aineen näyttelyssä 2007 Sinitakkinen mies nousi autoon, joita oli 27 maalausta. Keränen valmistui kuvaamataidonopettajaksi vuonna 1971. Hän asuu Espoossa.Katriina Pietilä-Juntura, Taidemaalari maalaa aina valoa, Tornio.fi Markku Keräsen entinen puoliso on kuvataiteilija Marjatta Hanhijoki, ja heillä on yksi poika. Keränen ja Hanhijoki tutustuivat opiskellessaan samalla kurssilla Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1967–1971, ja he asuivat ja työskentelivät useiden vuosien ajan Hailuodossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Markku Keränen Kansallisgallerian kokoelmissa Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mer

Mer tai MER voi tarkoittaa: *Mer (käyttöjärjestelmä) - Linux-käyttöjärjestelmä *Mars Exploration Rover - Nasan Mars kulkija-ohjelma == Maantiede == * Mer, kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa
Thrinaxodontidae

Thrinaxodontidae on sukupuuttoon kuollut terapsidien heimo. Se kuuluu kynodontteihin, ja sen jäsenet elivät myöhäisen permikauden ja varhaistriaskauden aikana. Heimon tyyppisuku on Thrinaxodon. Thrinaxodontidae on läheisempää sukua nisäkkäille kuin "primitiivisempi" Galesauridae-heimo.The postcranial skeleton of the early triassic non-mammalian cynodont Galesaurus planiceps: implications for biology and lifestyle (Sivu 667) (Sivu 223) ==Fylogenia== Muokattu Botha et al. 2007:By Group‎ > ‎Cynodontia Palaeocritti - a guide to prehistoric animals (viitattu: 28. 12. 2013) == Lähteet == Luokka:Kynodontit
Skohan talo

Skohan talo oli Helsingin keskustassa, päärautatieasemaa vastapäätä, Kaivokadun ja Keskuskadun kulmauksessa sijainnut rakennus. Sen suunnittelivat arkkitehdit Theodor Höijer ja F. A. Sjöström 1870-luvulla. Nelikerroksinen asuin- ja liikerakennus edusti uusrenessanssista tyylisuuntaa. Talon rakennutti Suomen Valtionrautatiet (SVR) rautatieläisten asuintaloksi. Rakennus purettiin vuonna 1965, kun sen tilalle haluttiin pystyttää tehokkaampi liikerakennus. Tilalle nousi 1967 Viljo Revellin ja Heikki Castrénin suunnittelema yhdeksänkerroksinen rakennus osana City-Center- suunnitelmaa. Rakennus tunnetaan paremmin nimellä Makkaratalo. Skohan talo sai epävirallisen nimensä suojeluskuntajärjestön perustamasta Oy Skoha Ab:sta, joka piti talossa päämyymäläänsä vuodesta 1930 asti. Talo tunnettiin myös rautatieläisten asuintalona. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Helsingin liikerakennukset Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kluuvi Luokka:Theodor Höijerin suunnittelemat rakennukset Luokka:Frans Sjöströmin suunnittelemat rakennukset Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Tuoppi (ravikilpailu)

Tuoppi-ajot olivat Forssassa Pilvenmäen raviradalla vuosina 1972–1998 järjestettyjä suomenhevosten ja lämminveristen suurkilpailuja. Erityisen tunnettu oli lämminveristen Kansainvälinen Tuoppi, joka oli Suomen ensimmäinen kansainvälinen ravikilpailu. Se oli 1970-luvulla maan merkittävin ravikilpailu, joka houkutteli mukaan kotimaisten lisäksi myös useita ruotsalaisia huippuhevosia. 1980- ja 1990-lukujen vaihteen jälkeen Tuopit menettivät merkitystään useiden muiden suurkilpailuiden paineessa, muun muassa paikallaan pysyneen palkintotason vuoksi ja lopulta molemmat lakkautettiin vuoden 1998 jälkeen. Pilvenmäki on myöhemminkin järjestänyt joitakin ravilähtöjä Tuoppi-nimellä, mutta kuitenkin ilman aikaisempaa suurkilpailu- statusta. == Kansainvälinen Tuoppi 1972–1998 == Vuosi Voittaja Ohjastaja Voittoaika 1972 Unikalnaja Lauri Malinen 18,4a 1973 Shatter Ribb Berndt Lindstedt 17,2a 1974 Colonel Rodney Ulf Nordin 16,0a 1975 Mynttorg Tuomo Mäkelä 16,0a 1976 Adrian Olle Lindqvist 18,3a 1977 Wiretapper Sören Nordin 14,9a 1978 Wiretapper Sören Nordin 16,8a 1979 Express Gaxe Gunnar Axelryd 16,4a 1980 Ex Lee Dan Wegebrand 15,1a 1981 Norine Hanover Bo W. Takter 14,8a 1982 Zorrino Tommy Hanné 13,5a 1983 Nevele Fever Ilkka Korpi 14,1a 1984 Keystone Patriot Veijo Heiskanen 14,9a 1985 Viroid Anders Lindqvist 15,7a 1986 Glenn Kosmos Pekka Korpi 14,8a 1987 Lucky Number Pertti Puikkonen 15,3a 1988 Nick Lobell Pekka Korpi 14,7a 1989 Columbus Laukko Ari Hartikainen 14,7a 1990 Somollison Torbjörn Jansson 14,5a 1991 Newstime Star Aki Antti-Roiko 13,8a 1992 To The Gate Antti Teivainen 13,7a 1993 Smooth Blend Antti Teivainen 15,3a 1994 Houston Laukko Jorma Kontio 12,8a 1995 Dash And Cash Antti Teivainen 14,7a 1996 Duran Forbes Antti Teivainen 14,6a 1997 Bosse Von Seth Pekka Korpi 13,4a 1998 Josef Dahlia Jukka-Pekka Kauhanen 14,0a == OP-Tuoppi 1972–1998 == Vuosi Voittaja Ohjastaja Voittoaika 1972 Vonkaus Evert Ryyttäri 28,7a 1973 Vieteri Kaarlo Partanen 27,6a 1974 Vonkaus Evert Ryyttäri 27,4a 1975 Olle Timo Takkinen 28,1a 1976 Vieteri Kaarlo Partanen 26,8a 1977 Vieteri Kaarlo Partanen 26,2a 1978 Vieteri Kaarlo Partanen 27,3a 1979 Vieteri Kaarlo Partanen 26,0a 1980 Vokker Antero Vesterinen 26,7a 1981 Vokker Antero Vesterinen 27,4a 1982 Vekseli Pentti Savolainen 26,1a 1983 Paavin-Poika Paavo Lahti 26,8a 1984 Ruutu-Poika Raineri Puikkonen 25,6a 1985 Vireeni Allan Korpit 25,5a 1986 Vireeni Allan Korpi 26,1a 1987 Pajatso Pertti Ikävalko 26,9a 1988 Patrik Risto Lanki 25,3a 1989 Patrik Risto Lanki 27,0a 1990 ei kilpailtu 1991 Jäävin-Poika Jorma Kontio 26,3a 1992 Uno Arto Hammar 27,0a 1993 Turo Seppo Sarkola 26,4a 1994 Pette Harri Koivunen 26,0a 1995 Viesker Kaarlo Ahokas 25,7a 1996 Ponsi- Tähti Ari Moilanen 28,3a 1997 Pette Harri Koivunen 25,8a 1998 Viltterin Vile Ari Moilanen 24,7a == Lähteet == *Forssan ravien käsiohjelma, Tuoppi-ravit -98, 13.6.1998. Forssan seudun Hippos ry. ===Viitteet=== Luokka:Suomen ravikilpailut Luokka:Forssan urheilu
Versoul

Versoul Oy on Kari Niemisen vuonna 1994 perustama yritys, joka tekee Versoul- merkkisiä kitaroita. Kitarat valmistaa Nieminen itse, ja vuonna 2008 Nieminen kertoi niitä valmistuvan noin neljäkymmentä vuodessa. Versoul-kitarat ovat maailmalla arvostettuja ja niitä käyttävät useat tunnetut kitaristit. == Historia == Nieminen teki ensimmäisen kitaransa 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen teki messumatkan Yhdysvaltoihin vuonna 1995 saadakseen kontakteja ja saikin Versoul-kitaroille jälleenmyyjäksi kalifornialaisen Westwood Musicin. Kyseisessä kaupassa kävi The Who -yhtyeen laulaja-kitaristi Roger Daltrey, joka mieltyi Versoulin akustiseen kitaraan ja hankki Niemiselle lisää kontakteja. Nieminen suuntasi jo alussa ulkomaan kitaramarkkinoille, ja sai merkilleen uskottavuutta Yhdysvalloissa ja Englannissa. == Kitarat == Nieminen käyttää kitaroissaan paljon suomalaisia puulajeja. Runkopuu on tervalepästä, kaulat ja rungot haavasta. Hän käyttää myös kuusta sekä visa- ja loimukoivua. Vuonna 2008 Versoul-kitarat maksoivat vähimmillään kolmetuhatta euroa ja valikoimaan kuuluivat akustiset-, sähkö- ja baritonikitarat sekä sitarin ja kitaran välimuodot. Sittemmin valikoimaan ovat tulleet myös elektroakustiset kitarat, resonaattorikitarat sekä akustiset- ja sähköbassot. Vuoden 2008 uutisessa Nieminen kertoi tekevänsä noin neljäkymmentä kitaraa vuodessa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä, eikä tarkoitus ollut siirtää tuotantoa teolliseksi sarjatuotannoksi. Versoulin kitaroita ostavat kitaristien lisäksi myös keräilijät ja pankkiirit sijoituksina. International Herald Tribune -sanomalehdessä oli artikkeli arvokitaroista sijoituskohteena, jossa esimerkkinä käytettiin Versoulia. Versoul-kitaroista on arvioita alan lehdissä, ja niissä niitä kiitetään täyteläisestä soinnista ja äänen puhtaudesta. == Tunnettuja Versoul-kitaroiden käyttäjiä == Versoul-kitaroita käyttävät muun muassa The Who -yhtyeen Roger Daltrey ja Pete Townshend, The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood ja Keith Richards sekä ZZ Top -yhtyeestä Billy Gibbons. Myös John Fogerty, Eric Clapton, Kenny Burrell ja Allan Holdsworth käyttävät Versoul-kitaroita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Versoulin kotisivut * * * Versoul Guitars / Vintage & RareTv / Holy Grail Guitar Show (7.12.2014) (youtube.com) Luokka:Kitaravalmistajat Luokka:Suomalaiset teollisuusyritykset
Kari Nieminen

Kari Nieminen on suomalainen teollinen muotoilija ja kitaravalmistaja, joka perusti tunnetun kitarayritys Versoul Oy:n vuonna 1994. Nieminen valittiin Vuoden teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1998. Nieminen on oululaislähtöinen ja kävi Oulunsalon kansakoulua ja Nuottasaaren koulua. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Oulun Lyseon lukiosta. Ensimmäisen kitaransa Nieminen teki 12-vuotiaana ja ensimmäisen hän myi luokkatoveri Riku Mattilalle. Nieminen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1989 ja oli sen jälkeen samassa korkeakoulussa tuntiopettajana. Opettajan työ jäi vuonna 1994, kun hän perusti kitaroita valmistavan Versoulin. Nieminen tekee kitaransa työhuoneessaan Helsingin Pitäjänmäessä. Hänen tekemiään kitaroita soittaa mm. The Rolling Stones -yhtyeen Ronnie Wood. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Versoul Guitars / Vintage & RareTv / Holy Grail Guitar Show (7.12.2014) (youtube.com) Luokka:Suomalaiset soitinrakentajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Kitaravalmistajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Progalesaurus

Progalesaurus (nimen merkitys: ”ennen kärppäliskoa”) on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku. Se eli varhaistriaskaudella ja kuuluu kynodonttien alalahkoon ja heimoon Galesauridae. Sukuun luetaan yksi laji, Progalesaurus lootsbergensis.A New galesaurid (Therapsida: Cynodontia) from the lowermost Triassic of South Africa The postcranial skeleton of the early triassic non- mammalian cynodont Galesaurus planiceps: implications for biology and lifestyle (Sivu 223) ==Fylogenia== Muokattu Botha et al. 2007:By Group‎ > ‎Cynodontia Palaeocritti - a guide to prehistoric animals (viitattu: 28. 12. 2013) Sidor & Smith, 2004:A New galesaurid (Therapsida: Cynodontia) from the lowermost Triassic of South Africa Theriodontia: Introduction == Lähteet == Luokka:Kynodontit
Alfred von Hedenström

Robert Matthias Alfred von Hedenström (21. elokuuta 1869 Riika – 13. huhtikuuta 1927 Riika, Latvia)Hedenström, Robert Matthias Alfred BBLD - Baltisches biografisches Lexikon, viitattu 11.8.2022 oli Baltian ruotsalainen poliittinen historioitsija. Hän vietti elämänsä pääosin Venäjän keisarikunnassa ja Baltian maissa tutkien taloudellisia ja poliittisia oloja ja kirjoittaen niistä saksaksi. Vuonna 1900 hänestä tuli dosentti Riian polyteknilliseen opistoon. Vuodesta 1919 hän toimi itsenäisessä Latviassa Riian yliopiston dosenttina. ==Teoksia== * Die Beziehungen zwischen Russland und Brandenburg 1655–60 (1896) * Zur Baltischen Geschichte des 19. Jahrhunderts (1912) * Geschichte Russlands 1878–1918 (1922) ** Venäjän historia 1878–1918, suomentanut V. Malinen Otava 1922 (Malisen suomennos digitoituna Project Gutenbergissä) *Rigaer Kriegskronik 1914–1917 (1922) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Alfred von Hedenström: Luokka:Latvialaiset historioitsijat Luokka:Ruotsalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1927 kuolleet
Liitto–Lehdistö-ottelu

Liitto–Lehdistö-ottelu on perinteinen pesäpallo-ottelu, jota pelattiin aikanaan Itä–Länsi-arvo-ottelun rinnalla. Myöhemmin tapahtuma lopetettiin, koska se ei innostanut yleisöä. == Historia == Pesäpalloliiton (PPL) ja TUL:n keskinäiset ottelut tulivat tiensä päähän vuonna 1955 liittojen välikin kautta. Kyseisiä otteluita korvaamaan pesäpalloliitto suunnitteli Liitto–Lehdistö-ottelun. Ensimmäinen ottelu pelattiin Turussa 1956. Joitakin otteluita pelattiin jo 1940-luvulla. Jokavuotiseksi perinteeksi Liitto–Lehdistö-ottelut vakiintuivat kuitenkin vasta vuosina 1956–1992. Tuona aikana pelattiin 40 ottelua, joista Liitto voitti 22, Lehdistö 16 ja kahdesti päädyttiin tasatulokseen. Joukkueiden kokoamisen aloitti PPL, joka nimesi ensin mielestään parhaat pelaajat omaan yhdistelmäänsä. Sen jälkeen lehdistön edustajat valitsivat omansa. Liiton etuoikeudesta huolimatta ottelut ovat olleet aikojen kuluessa tasaisia. Naisten Liitto–Lehdistö-ottelu otettiin arvo-otteluksi Itä–Lännen rinnalle vasta Pihtiputaalla kaudella 1983. Vuonna 2011 Liitto–Lehdistö-ottelu heräsi henkiin uudelleen 19 vuoden tauon jälkeen. Suomen parhaista pesäpalloilijoista kootaan joukkueet, joiden kokoonpanoista vastaavat Pesäpalloliiton ja tiedotusvälineiden valitsijat. == Tilastoja == ==== Eniten Liitto–Lehdistö-otteluita pelanneet miespelaajat ==== # Pekka Peltomäki AA 14 ottelua # Mauri Pyhälahti IK, HoNsU, SMJ 12 ottelua # Kari Kuusiniemi HoNsU, Jyväskylän Kiri, Tahko 12 ottelua # Elmer Meilahti HP, TP 12 ottelua # Jarmo Rönkä KiU, KPL, KiPa 11 ottelua # Risto Tuominen Kiri, KaMa 11 ottelua # Asko Laine Tahko 10 ottelua # Ilpo Kytösalmi IPV 9 ottelua # Jussi Kiikeri IK, KPL 9 ottelua # Hannu Litmanen SiiPe, SiiPo 9 ottelua === Miehet === Vuosi Lopputulos Pelipaikka Katsojia 1945 19–11 Lahti 800 1946 5–0 Kouvola 1200 1948 15–10 Lahti 1300 1956 5–1 Turku 2500 1957 4–8 Muhos 1503 1958 7–11 Jyväskylä 2000 1959 10–5 Riihimäki 1110 1960 5–6 Kouvola 1598 1961 12–1 Tainionkoski 2677 1962 17–16 Jyväskylä 1935 1963 1–4 Imatra 2300 1964 5–6 Varkaus 1639 1965 6–2 Joensuu 2200 1966 15–12 Kankaanpää 1242 1967 3–7 Heinola 2000 1968 5–7 Seinäjoki 1969 9–10 Hamina 2197 1970 9–1 Imatra 3000 1971 10–6 Ulvila 1600 1972 7–7 Joensuu 1910 1973 1–7 Alajärvi 1244 1974 10–0 Riihimäki 1975 3–5 Jyväskylä 1976 18–6 Vimpeli 1500 1977 5–4 Hyvinkää 1824 1978 6–5 Kouvola 1056 1979 6–2 Outokumpu 1340 1980 12–3 Tampere 10000 1981 7–6 Kitee 2177 1982 8–10 Siilinjärvi 1556 1983 0–5 Loimaa 1547 1984 6–5 Mikkeli 2450 1985 13–4 Sotkamo 1600 1986 5–5 Lahti 1987 21–9 Jyväskylä 1620 1988 10–22 Pihtipudas 1506 1989 4–6 Tampere 1110 1990 8–14 Hyvinkää 1480 1991 7–6 Haaparanta 1900 1992 3–11 Juva 1050 TAUKO 2011 2–0 Alajärvi 1700 === Naiset === Vuosi Lopputulos Pelipaikka Katsojia 1983 17–8 Pihtipudas 1984 9–6 Tampere 1985 21–4 Kankaanpää 1986 4–3 Viinijärvi 1987 5–2 Joutsa 1988 11–1 Vähäkyrö 1989 7–13 Vimpeli 1990 1–2 Ikaalinen 1991 12–1 Vihti TAUKO 2012 0–2 Turku 755 2014 1–2 Viinijärvi 627 2016 1–0 Pori 2017 0–1 Lapua 804 Pesistulokset.fi − Liitto - Lehdistö 2017 Pesis.fi − Liitto-Lehdistö-ottelu tuo naispesäpallon tähdet Lapualle ==Lähteet== Luokka:Pesäpallon arvo-ottelut
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo

Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo tai lyhyemmin (Helsingin) VPK:n talo oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Vuonna 1887 VPK:n johtokunta perusti aiottua rakennusta varten rakennustoimikunnan, jonka jäseniksi valittiin herrat F. W. Grönqvist, V. Öhberg, K. V. Bergman ja Th. Höijer. Talo valmistui vuonna 1889 ja sen rakennuskustannukset olivat 336 000 markkaa. VPK:n talossa oli monenlaista toimintaa: tiloja vuokrattiin näyttelyiden, kokousten ja konserttien pitoon. Siellä esitettiin myös varhaisimpia Suomessa esitettyjä elokuvanäytäntöjä. Parvin ja kaksikerroksisin arkadein varustetussa juhlasalissa kokoontui myös Suomen yksikamarinen eduskunta vuosina 1907–1910. Rakennuksen julkisivua muokattiin rajusti, kun siitä 1920-luvulla tuli Suomen Liittopankin talo. 1930-luvulla Isänmaallinen kansanliike piti talossa Musta Karhu -ravintolaa. Sodan jälkeen Kalevalaiset naiset pitivät rakennuksessa Kestikartano-ravintolaa. VPK:n talo purettiin vuonna 1967. Paikalle rakennettiin arkkitehti Heikki Castrénin suunnittelema toimistorakennus vuonna 1969. Helsingfors FBK.jpg|Helsingin VPK:n talon julkisivu Hakasalmenkadulta nähtynä. Keskuskatu 7 Helsinki 1931 HKMS000005.jpg|Entinen Helsingin VPK:n talo vuonna 1931, jolloin se oli Helsingin Osakepankin omistama. ==Lähteet== Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kluuvi Luokka:Theodor Höijerin suunnittelemat rakennukset
John Casken

John Arthur Casken (s. 15. heinäkuuta 1949 Barnsley, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen säveltäjä.AllMusic: John Casken Hänen tuotantoonsa kuuluu ooppera Golem (1986/1988; kantaesitys Lontoossa 28. kesäkuuta 1989).Operone: John Casken Casken opiskeli Birminghamin yliopistossa ja sai Puolan hallituksen stipendin, jonka turvin hän opiskeli Varsovassa vuonna 1971 opettajanaan Andrzej Dobrowolski. Näihin aikoihin sai alkunsa Caskenin pitkäaikainen yhteys Witold Lutosławskiin ja hänen musiikkiinsa. Casken luennoi Birminghamin ja Durhamin yliopistoissa ennen pääsyään Manchesterin yliopiston musiikin professoriksi vuonna 1992.The University of Manchester: Prof John Casken - personal details Caskenin varhaisessa tuotannossa on kuultavissa ajan puolalaissäveltäjien vaikutus. Jo 1970-luvulla hän kuitenkin kehitti yksilöllisemmän tyylinsä, joka edustaa joustavasti sarjallisuutta. Esimerkkinä tästä uudesta tyylistä on teos Music for the Crabbing Sun (1974). == Lähteet == Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Englantilaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viidakkohaukat

Viidakkohaukat (Leucopternis) on haukkojen (Accipitridae) heimoon kuuluva lintusuku. == Viidakkohaukkoihin kuuluvat lajit == * Leucopternis albicollis valkohaukka * Leucopternis kuhli amazonianviidakkohaukka * Leucopternis lacernulatus brasilianviidakkohaukka * Leucopternis melanops helmiselkähaukka * Leucopternis occidentalis ecuadorinviidakkohaukka * Leucopternis plumbeus tummaviidakkohaukka * Leucopternis polionotus argentiinanviidakkohaukka * Leucopternis princeps vuoriviidakkohaukka * Leucopternis schistaceus siniviidakkohaukka * Leucopternis semiplumbeus pikkuviidakkohaukka == Lähteet == == Aiheesta muualla == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Leucopternis *
Valkohaukka

Valkohaukka (Leucopternis albicollis) on haukkojen heimon viidakkohaukkojen sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Keski-Amerikan maista Belizessä, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guayanassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa sekä Venezuelassa. Sen tärkeintä elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, mutta myös kuivat metsät ja kosteat vuoristometsät 1 500 metrin korkeuteen sekä viljellyt alueet. Populaation suuruudeksi arvioidaan 20 000–50 000 yksilöä. Amazonin alueen metsien hakkuun vuoksi populaation arvioidaan kuitenkin pienevän kolmessa sukupolvessa 25 prosenttia.Birdlife.org viitattu 29.12.2013 ==Lähteet== Luokka:Viidakkohaukat Luokka:Elinvoimaiset lajit
Jussi Ketola

Jussi Israel Ketola (16. huhtikuuta 1908 Lapua – 25. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän oli Jussi Ketola & Co ja sen edeltäjän Rakennustoimisto Jussi Ketolan toimitusjohtaja 1947–1986. Hän toimi myös elokuva-alalla Suomen Elokuvateatteriomistajien liiton johtokunnan puheenjohtajana 1952–1963 ja Suomen filmikamarin hallituksen jäsenenä 1952–1963 sekä laivanvarustamotoiminnassa 1970-luvulla neljällä aluksella. Ketola valmistui rakennusmestariksi Turun teknillisestä oppilaitoksesta 1934. == Lähteet == Luokka:Vuorineuvokset Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset rakennusmestarit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
No Goodbyes

No Goodbyes on vuonna 1977 julkaistu kokoelma-albumi yhdysvaltalaisduo Daryl Hall ja John Oatesin tuotannosta. Levyllä on kolme aikaisemmin julkaisematonta, mutta jo vuonna 1973 levytettyä kappaletta. Levy-yhtiö on Atlantic Recording Corporation, 75 Rockefeller Plaza, New York, N.Y. Emoyhtiö on Warner Communications Company. Albumin on koonnut ja sen julkaisusta on vastannut John David Kalodner. Valokuvaaja on Benno Friedman ja taidesuunnittelusta on vastannut Bob Defrin. Daryl Hallin ja John Oatesin managerina on toiminut Tommy Mottola, Champion Entertainment Organization Inc., 105 West 55th Street, Suite 7A, N.Y., N.Y. 10019. == Kappaleet == ; Sivu 1 # It’s Uncanny – 3:43 (Daryl Hall) # I Want to Know You for a Long Time – 3:17 (Daryl Hall) # Can’t Stop the Music (He Played It Much Too Long) – 2:49 (John Oates) # Love You Like a Brother – 3:20 (Daryl Hall – John Oates) # Las Vegas Turnaround (the stewardess song) – 2:57 (John Oates) ; Sivu 2 # She’s Gone – 5:15 (Daryl Hall – John Oates) # Lilly (Are You Happy) – 4:10 (Daryl Hall – John Oates) # When the Morning Comes – 3:12 (Daryl Hall) # Beanie G. and the Rose Tattoo – 3:00 (Daryl Hall) # 70’s Scenario – 3:57 (Daryl Hall) "Lilly (Are You Happy)" on vuoden 1972 albumilta Whole Oates (Atlantic SD 7242), jonka on tuottanut Arif Mardin, ja tässä se on julkaistu Clean Records, Inc:n myötävaikutuksella. "It's Uncanny", "I Want to Know You for a Long Time" ja "Love You Like a Brother" ovat aikaisemmin julkaisemattomia ja vuonna 1973 levytettyjä. Tuottajat ovat Arif Mardin, Daryl Hall & John Oates. "Las Vegas Turnaround (the stewardess song)", "She's Gone" ja "When the Morning Comes" ovat vuoden 1973 albumilta Abandoned Luncheonette (Atlantic SD 7269), jonka on tuottanut Arif Mardin apulaisenaan Chris Bond. "Can't Stop the Music (He Played It Much Too Long)" ja "Beanie G. and the Rose Tattoo" ovat vuoden 1974 albumilta War Babies (Atlantic SD 18109), jonka on tuottanut ja äänittänyt Todd Rundgren. Kappaleiden musiikkikustantaja on Unichappel Music Co, Inc., BMI paitsi laulun "Lilly (Are You Happy)" osalta Young Ideas, ASCAP. Äänittäjinä ja heidän apulaisinaan ovat toimineet Gene Paul, Lew Hahn, Jimmy Douglass, Joel Kerr, Alan Ade, Gene Perly ja David LaSage. == Lähteet == * Daryl Hall ja John Oates: LP No Goodbyes (Atlantic Records SD 18213) 1977 Luokka:Vuoden 1977 kokoelma-albumit Luokka:Yhdysvaltalaiset popalbumit Luokka:Yhdysvaltalaiset soulalbumit
Lätäkkökatka

Lätäkkökatka (Gammarus duebeni) on 1–2 cm pitkä katkojen lahkoon kuuluva äyriäinen, joka elää Itämeren rantavesissä, Suomessa erityisesti saariston kalliolammikoissa. Sitä tavataan myös muualla Pohjois-Atlantin rannikoilla ja Länsi-Euroopassa myös sisävesissä. == Lähteet == Luokka:Katkat
Animals (Martin Garrixin kappale)

Animals on hollantilaisen DJ Martin Garrixin kappale. Sen julkaisi Spinnin' Records 17. kesäkuuta 2013. Kappaleesta tuli artistin ensimmäinen kansainvälinen menestys ja se teki hänestä kaikista nuorimman DJ:n, joka on saavuttanut Beatportin listalla ensimmäisen sijan. Se on myös ensimmäinen instrumentaalikappale, joka saavutti Britannian singlelistan kärkisijan sitten Mr. Oizon "Flat Beatin" huhtikuulta 1999. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2013 kappaleet Luokka:Martin Garrixin kappaleet
Hydrolaasit

Hydrolaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat hydrolyysiä eli kovalenttisen sidoksen katkaisemista veden additioreaktiolla. Hydrolaasit ovat yksi kansainvälisen biokemian ja molekyylibiologian järjestön IUBMB:n (International Union of Biochemistry and Molecular Biology) määrittelemistä entsyymiluokista. Hydrolaasit osallistuvat muun muassa proteiinien, rasvojen, hiilihydraattien ja nukleiinihappojen aineenvaihduntaan. Monet hydrolaasit eivät ole kovinkaan substraattispesifisiä vaan hydrolysoivat useita kemiallisesta rakenteeltaan samankaltaisia yhdisteitä. Hydrolaasit nimetään systemaattisesti muodossa substraatti + hydrolaasi. Kaikkilla hydrolaasien luokkaan kuuluvilla entsyymeillä on EC-numeron ensimmäinen numero 3. ==Hydrolaasien luokittelu== Hydrolaasit jaetaan luokkiin niiden katalysoimien hydrolyysireaktioiden perusteella. Luokittelu on seuraava: *EC 3.1.x.x - Esteraasit katalysoivat esterisidosten hydrolyysiä. Luokkaan kuuluvat niin karboksyylihappojen estereitä, kuin tioestereitä tai fosfaattiestereitä hajottavat hydrolaasit. *EC 3.2.x.x - Glykosylaasit hydrolysoivat glykosidisidoksilla muodostuneita polysakkarideja. Tähän ryhmään kuuluvat niin O-, S- kuin N-glykosidisidoksia hydrolysoivat hydrolaasit. *EC 3.3.x.x - Eetterisidoksia hajottavat hydrolaasit. *EC 3.4.x.x - Peptidaasit ja proteaasit hydrolysoivat peptidisidoksia sisältäviä molekyylejä. *EC 3.5.x.x - Muita hiili-typpi-sidoksen sisältäviä yhdisteitä kuin peptidejä hajottavat hydrolaasit. Tähän ryhmään kuuluvat muun muassa amidaasit. *EC 3.6.x.x - Anhydridejä hydrolysoivat happoanhydridihydrolaasit. Ryhmään kuuluvat niin karboksyylihappojen anhydridejä kuin fosforihapon anhyridejä hydrolysoivat entsyymit. *EC 3.7.x.x - Kahden hiiliatomin välisen kovalenttisen sidoksen hajottavat hydrolaasit. *EC 3.8.x.x - Organohalogeeneja hajottavat hydrolaasit. *EC 3.9.x.x - Fosforin ja typen välisen sidoksen hajottavat hydrolaasit esimerkiksi fosfoamidaasit *EC 3.10.x.x - Rikin ja typen välisen sidoksen hajottavat hydrolaasit. *EC 3.11.x.x - Hiilen ja fosforin välisen sidoksen hajottavat hydrolaasit. *EC 3.12.x.x - Kahden rikkiatomin välisen kovalenttisen sidoksen hajottavat hydrolaasit. *EC 3.13.x.x - Hiilen ja rikin välisen sidoksen hajottavat hydrolaasit. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Hydrolaasit
Chemins de fer du Jura

Chemins de fer du Jura (virallisesti Compagnie des chemins de fer du Jura (C.J.), lyhenne CJ) on sveitsiläinen liikenneyhtiö. Yhtiö toimii Luoteis- Sveitsissä, Juran, Neuchâtelin, ja Bernin kantonien alueella. Yhtiön kotipaikka on Tavannes. CJ harjoittaa rautatie-, linja-auto- ja tavaraliikennettä Juravuoristossa, La Chaux-de- Fonds’n–Tavannesin–Delémont’n–Porrentruyn alueella. == Historiaa == Chemins de fer du Jura aloitti toimintansa vuonna 1945 neljän rautatieyhtiön (CTN, RPB, RSC ja SC) yhdistyessä. CTN harjoitti junaliikennettä Tavannes – Tramelan – Le Noirmont -radalla. RPB:llä oli hallussaan Porrentruy–Bonfol-radan liikenne. Saignelégier–Glovelier-radalla oli RSG:n liikennettä. SC-yhtiön Saignelégier – La Chaux-de-Fonds -rata tuli fuusiossa CJ:n osaksi. Sittemmin CJ:hin on liitetty muun muassa saintimier'läinen Auto-Transports de l'Erguel -linja- autoyhtiö vuonna 2005. == Toiminta == CJ:n liikevaihto oli vuonna 2012 30 milj. CHF. Myyntituotot olivat noin 12 milj. CHF eli ne kattoivat noin 40 % kaikista kuluista. Rautatieliikenteen muuttuvat kulut olivat 13,4 milj. CHF. Rautatieverkon ylläpitoon kului 10,5 milj. CHF. Kannattavin liiketoiminta-alue oli meijeriautoliikenne. Henkilöstön määrä oli 151. CJ:n junilla tehtiin vuonna 2012 1,4 miljoonaa matkaa ja henkilöliikenteen suorite oli 19 milj. henkilökilometriä. Ajetut reitit olivat vuoden 2012 aikana 1,0 milj. kilometriä. Linja-autoliikenteessä matkustajia oli 0,2 miljoonaa. == Rataverkko == CJ:n rataverkon pituus on 85 kilometriä. CJ:n rata liittyy teknisesti Transports régionaux neuchâtelois’n (TRN) rataverkkoon La Chaux-de- Fonds’ssa sekä SBB:n rataverkkoon Porrentruyssa. Vaihtoyhteys muiden rautatieyhtiöiden juniin on lisäksi La Chaux-de-Fonds’ssa, Tavannesissa ja Glovelierissä (SBB). Rataverkko on pääosin kapearaiteinen (1 000 mm) ja käyttöjännite on 1,5 kV tasavirtaa. Rataosuus Pituus, km Raideleveys, mm Käyttöjännite Käyttöönotto Tavannes – Tramelan 8,7 1 000 1 500 VDC 1884 La Chaux-de-Fonds – Le Noirmont – Saignelégier 26,4 1 000 1 500 VDC 1892–93 Saignelégier–Glovelier 24,9 1 000 1 500 VDC 1904 Tramelan – Le Noirmont 14,3 1 000 1 500 VDC 1913 Porrentruy–Bonfol 10,9 1 435 15 kV, 16,7 Hz AC 1901 Yhteensä 85,2 == Lähteet == * * * * == Aiheesta muualla == Luokka:Sveitsiläiset rautatieyhtiöt Luokka:Juran kantoni Luokka:Bernin kantoni
Juhani Tapaninen

Juhani Tapaninen on suomalainen muusikko ja fagottipedagogi. Tapaninen aloitti Radion sinfoniaorkesterin fagotistina vuonna 1960. Hän toimi orkesterin varaäänenjohtajana vuosina 1967-1979, ja vuodesta 1979 alkaen fagottiryhmän äänenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1995. Hän toimi myös Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa varaäänenjohtajana ja äänenjohtajana yli 30 vuoden ajan, juhlien perustamisesta aina vuoteen 1997 asti. Tapaninen on syntynyt Oulussa ja aloittanut muusikonuransa Oulun varuskuntasoittokunnassa trumpetilla ja tuuballa. Fagotistinura alkoi ranskalaisella fagotilla Aarne Viljavan johdolla, mutta soittimeksi vaihtui varsin pian saksalainen fagotti ja opettajaksi Emanuel Elola. Juhani Tapaninen jatkoi opintoja Wienissä professori Karl Öhlbergerin johdolla. Hän jatkoi vierailujaan Öhlbergerin alaisuudessa aina aktiivityöuransa loppuun saakka. Tapaninen opetti mm. Sibelius-akatemiassa, Helsingin konservatoriossa, Vantaan musiikkiopistossa ja useilla musiikkileireillä. Juhani Tapaninen on levyttänyt hänelle itselleen omistetun Kalevi Ahon Fagottikvinteton ja esittänyt teoksen muun muassa IDRS:n konferenssissa Edinburghissa 1980. Hän esiintyi IDRS:n konferenssissa myös vuonna 1984, jolloin hän soitti Paavo Heinisen teoksen Gymel opus 29 fagotille ja ääninauhalle. Hän on myös tehnyt konserttikiertueen Japanissa vuonna 1991. RSO:n levytysten lisäksi Tapaninen on soittanut fagottia esimerkiksi Wigwamin Being-albumilla, Marjatta Meritähden lastenlevyillä ja Topi Sorsakosken levytyksessä Hurmio-tangosta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset fagotistit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Naisen muotokuva

Naisen muotokuva on seuraavien teosten nimi: * Naisen muotokuva (The Portrait of a Lady), Henry Jamesin romaani vuodelta 1881 * Naisen muotokuva (Elviira Ruokokoski), Jalmari Ruokokosken viivasyövytystyö vuodelta 1913 * Naisen muotokuva, Alwar Cawénin öljyvärimaalaus vuodelta 1915 * Naisen muotokuva, Kazimir Malevitšin maalaus vuodelta 1930 * Naisen muotokuva (The Portrait of a Lady), Jane Campionin elokuva vuodelta 1996.
Rouva presidentti

Rouva presidentti tai Rouva Presidentti voi tarkoittaa seuraavia: * Rouva presidentti (Commander in Chief), yhdysvaltalainen televisiosarja, jota on esitetty ABC-kanavalla vuosina 2005–2006 * Iron Ladies of Liberia (esitetty Docventures: Nainen -sarjassa nimellä Rouva presidentti), Daniel Jungen ja Siatta Scott Johnsonin ohjaama independent-dokumenttielokuva vuodelta 2007 * Rouva Presidentti, Aleksi Bardyn ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012 == Katso myös == * Hyvää syntymäpäivää rouva presidentti
Suomen jalkapallomaajoukkue kesäolympialaisissa 1912

thumb|Suomen joukkue Suomen jalkapallomaajoukkue edusti Suomea vuoden 1912 olympialaisissa. Suomi oli taistellut talven 1911–1912 ajan oikeudesta edustaa omaa maataan olympialaisissa ja lopulta siihen oli annettu oikeus. Joukkue aloitti olympiaturnauksen 3–2 jatkoaikavoitolla Italiasta. Seuraavassa ottelussa Suomi kohtasi Venäjän. Ottelu päättyi Suomen 2–1 -voittoon, jonka myötä joukkue eteni välieriin. Välierissä Suomi kohtasi Ison-Britannian, joka oli hallitseva olympiamestari. Iso-Britannia lepuutti ottelussa joitakin pelaajiaan ja pelaajat varoivat ylimääräistä kontaktia suomalaispelaajien kanssa. Iso-Britannia pyrkikin syöttelypelillä minimoimaan ylimääräisen liikkumisen. Ottelun toisella puolikkaalla Suomi onnistui muutamiin hyviin maalitilanteisiin erityisesti Artturi Nyyssösen ratkaisujen ansiosta.The Swedish Olympic Committee s. 491. == Suomen ottelut == === 1. kierros === === 2. kierros === === Välierä === === Pronssiottelu === == Suomen joukkue == Pelaaja Peli- paikka Ikä Seura Ottelut Maalit Gustaf Holmström MV 23 HIFK 0 0 August Syrjäläinen MV 20 Viipurin Reipas 4 0 Jalmari Holopainen P 30 HJK 4 0 Gösta Löfgren P 20 HIFK 4 0 Viljo Lietola K 23 HJK 3 0 Knut Lund K 20 HIFK 4 0 Eino Soinio K 17 HJK 4 1 Kaarlo Soinio K 24 HJK 1 0 Algoth Niska H 23 HIFK 4 0 Artturi Nyyssönen H 20 HJK 4 0 Jarl Öhman H 20 HIFK 4 2 Lars Schybergson H 17 KIF 0 0 Lauri Tanner H 21 HJK 1 0 Bror Wiberg H 22 HIFK 4 2 Ragnar Wickström H 19 KIF 3 0 == Lähteet == * The Swedish Olympic Committee: The Olympic Games of Stockholm - Official Report , 1913 === Viitteet === Kesäolympialaiset 1912 Luokka:Kesäolympialaiset 1912 Luokka:Suomi olympialaisissa
Fulham

Fulham on kaupunginosa Lontoon Hammersmith and Fulhamin piirissä. Sitä rajoittaa pohjoisessa Chelsea ja etelässä Thamesjoki. Fulham on Lontoon suosituimpia asuinalueita, ja siellä on Lontoon kalliimpia asuinrakennuksia, vaikka vielä 1700-luvulla kaupunginosa oli tunnettu paikkana, jossa kauppiaat tulivat juomaan, uhkapelaamaan ja asioimaan prostituoiduilla. Fulhamin alueella pelaa kaksi Englannin pääsarjan jalkapallojoukkuetta, Fulham FC ja Chelsea FC. Siellä on myös monia puistoja ja monia tunnettuja ravintoloita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
100 Greatest Beatles Songs

100 Greatest Beatles Songs on musiikkijulkaisu Rolling Stonen vuonna 2010 julkaisema lista, jossa lehden toimitus listasi mielestään maailman menestyneimmän rock-yhtyeen, The Beatlesin 100 parasta kappaletta. == Lista == Kappaleen sijoituksen ja nimen perässä mainitaan sulkeissa kappaleen pääasiallinen tekijä ja laulaja, albumi jolla kappale on alun perin julkaistu ja kappaleen julkaisuvuosi. === Sijat 1-20 === # A Day in the Life (John Lennon, sekä Paul McCartney) (Lennon, sekä McCartney) (Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band) (1967) # I Want to Hold Your Hand (Lennon-McCartney) (Lennon, sekä McCartney) (julkaistu vain singlenä) (1963) # Strawberry Fields Forever (Lennon) (Lennon) (Magical Mystery Tour) (1967) # Yesterday (McCartney) (McCartney) (Help!) (1965) # In My Life (Lennon, sekä McCartney) (Lennon) (Rubber Soul) (1965) # Something (George Harrison) (Harrison) (Abbey Road) (1969) # Hey Jude (McCartney) (McCartney) (julkaistu vain singlenä) (1968) # Let It Be (McCartney) (McCartney) (Let It Be) (1970) # Come Together (Lennon) (Lennon) (Abbey Road) (1969) # While My Guitar Gently Weeps (Harrison) (Harrison) (The Beatles) (1968) # A Hard Day's Night (Lennon) (Lennon, sekä McCartney) (A Hard Day's Night) (1964) # Norwegian Wood (This Bird Has Flown) (Lennon) (Lennon) (Rubber Soul) (1965) # Revolution (Lennon) (Lennon) (julkaistu vain singlenä) (1968) # She Loves You (Lennon-McCartney) (Lennon, sekä McCartney) (julkaistu vain singlenä) (1963) # Help! (Lennon) (Lennon) (Help!) (1965) # I Saw Her Standing There (McCartney, sekä Lennon) (McCartney) (Please Please Me) (1963) # Ticket to Ride (Lennon) (Lennon) (Help!) (1965) # Tomorrow Never Knows (Lennon) (Lennon) (Revolver) (1966) # Lucy in the Sky with Diamonds (Lennon) (Lennon) (Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band) (1967) # Please Please Me (Lennon) (Lennon) (Please Please Me) (1963) == Lähteet== Luokka:The Beatles
Grammen kone

Grammen kone, Grammen kehä, Grammen magneetto, tai Grammen dynamo on ensimmäinen teollisuudessa laajemmin käytetty tasavirtageneraattori, joka on nimetty belgialaisen keksijänsä Zénobe Grammen mukaan. Grammen kone voi toimia sekä tasavirtaa kehittävänä generaattorina että sähkömoottorina. thumb|Grammen kone Musée de l'électricité de Bourgognessa. Michael Faradayn esiteltyä sähköilmiöitä koskevat lakinsa sähkögeneraattoreiden kehitystä tehtiin monella taholla. Tulokset olivat hyötysuhteen osalta niin heikkoja, että taloudellista toimintaa ei juuri syntynyt. Vuonna 1860 A. Pacinott esitteli rengasankkurin, jota Gramme sitten paransi. Grammen generaattori esiteltiin 1871 Pariisissa. Tätä tehokkaaksi osoittautunutta generaattoria alettiin heti valmistaa. Vuonna 1872 Siemens julkisti oman generaattorinsa, jota kutsuttiin rumpugeneraattoriksi. Rumpurakenteella saatiin käämivyyhtien molemmat sivut hyötykäyttöön. Vuonna 1873 Gramme esitteli dynamoitaan teollisuusnäyttelyssä Wienissä. Hänen apulaisensa H. Fontaine yhdisti vahingossa kahden dynamon johdot toisiinsa. Kun höyrykone alkoi pyörittää toista dynamoa, toinenkin lähti pyörimään. Gramme ymmärsi tämän vahingon seurausten merkityksen: dynamosta oli tullut moottori, joka oli silloisia moottoreita tehokkaampi. Jo samassa näyttelyssä hän hyödynsi tätä esittelemällä dynamo-moottoriparia siten, että dynamo oli kahden kilometrin päässä pientä vesiputousta pyörittävästä moottorista. Gramme pystyi esittelemään sekä tehokkaan sähkömoottorin että sähkönsiirron kauempaa. Tätä pidetään käytännöllisen sähkötekniikan alkuna. == Lähteet == ==Asiasta muualla== * Electricity museum: early motors Luokka:Generaattorit Luokka:Sähkömoottorit
Luvattu maa (täsmennyssivu)

Luvattu maa on nimitys Kanaaninmaalle, jonka Jumala Raamatun mukaan lupasi Abrahamille ja tämän jälkeläisille. Alempana on luetteloitu sanan muita merkityksiä. == Kirjoja == * Luvattu maa, Hilja Haahden romaani vuodelta 1925 * Luvattu maa (), Paul Bourget’n romaani vuodelta 1892 * Luvattu maa (), Władysław Reymontin romaani vuodelta 1898 * Luvattu maa (), Alvilde Prydzin romaani vuodelta 1902 * Luvattu maa (), Einar Kárasonin romaani vuodelta 1991 *Luvattu maa (), Barack Obaman muistelmateos vuodelta 2020. == Esittävät taiteet ja elokuvataide == * Luvattu maa, Immi Hellénin kristillisaiheinen näytelmä, johon Armas Järnefelt sävelsi musiikin * Luvattu maa (), Reymontin romaaniin perustuva Andrzej Wajdan elokuva vuodelta 1974 * Luvattu maa (), yhdysvaltalaisen Enkelin kosketus -televisiosarjan spin-off-sarja vuosilta 1996–1999 * Luvattu maa (), brittiläinen minitelevisiosarja vuodelta 2011. == Musiikki == * Lupang Hinirang (), Filippiinien kansallislaulu. == Katso myös == * Promised Land (täsmennyssivu)
Franco Maria Malfatti

Franco Maria Malfatti di Monte Tretto (13. kesäkuuta 1927 Rooma – 10. joulukuuta 1991 Rooma) oli italialainen poliitikko ja toimittaja, joka oli useita kertoja maansa hallituksen jäsenenä sekä toimi myös Euroopan komission puheenjohtajana. == Taustat == Malfatti oli Ranskan kuninkaan Filip IV:n ja hänen puolisonsa Johanna Navarralaisen jälkeläinen. Hän oli keskeinen jäsen Italian kristillisdemokraattisen puolueen johdossa, jossa hän toimi mm. poliittisen toimiston päällikkönä sekä muissa merkittävissä tehtävissä.http://www.princeton.edu/~achaney/tmve/wiki100k/docs/Franco_Maria_Malfatti.html Poliittisen toiminnan ohessa hän toimi mm. kustannusyhtiö 5 Lunen johdossa sekä Popolo- ja Discussione-lehtien päätoimittajana. Lisäksi hän kirjoitti kristillisdemokraattisen puolueen muihinkin lehtiin kuten Per l'Azione, Cronache Sociali ja Nuove Cronache. == Poliittinen ura == Malfatti valittiin ensimmäisen kerran Italian parlamenttiin Perugia-Terni-Rietin vaalipiiristä vuonna 1958. Hänen valittiin uudelleen vuosien 1963, 1968, 1972, 1976, 1979, 1983 ja 1987 vaaleissa, joten hän oli vielä kuollessaan edustajainhuoneen jäsen. Malfatti toimi Italian opetusministerinä (1973–1978), valtiovarainministerinä (1978–1979) ja ulkoasiainministerinä (1979–1980). Hän oli myöskin Euroopan komission kolmas presidentti vuosina 1970–1972, jolloin hän erosi virastaan noustuaan ministerin virkaan Italiassa. Vuonna 1980 hän oli Italian valtuuskunnan johtajana Euroopan parlamentissa. Poliittisesti Malfatti oli ajatuksissaan ja toimissaan lähellä Aldo Moron ryhmittymää. Malfatti oli eräs Bilderberg-ryhmän kokouksiin osallistujista. == Perhe == Malfatti oli naimisissa markiisitar Franca Spinolan kanssa. Hänen perheensä lahjoitti hänen laajan ja merkittävän kirjastonsa Perugian yliopistolle. Malfattin muistoksi on perustettu tiedekeskus Cintro Studi Politici e Sociali F. M. Malfatti.http://www.centrostudimalfatti.org/ Centro Studi Politici e Sociali F. M. Malfatti ==Lähteet== Luokka:Euroopan komission puheenjohtajat Luokka:Italialaiset EU-komissaarit Luokka:Italian ulkoministerit Luokka:Italian valtiovarainministerit Luokka:Opetusministerit Luokka:Italialaiset kristillisdemokraattiset poliitikot Luokka:Italialaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Kymmenottelun Suomen-mestaruuskilpailut 1915

Kymmenottelun Suomen mestaruudesta kilpailtiin Kuopiossa 28. - 29. elokuuta 1915. Samassa yhteydessä ratkaistiin mestaruus myös tunninjuoksussa ja köydenvedossa. Otteluun ilmoittautui vain 7 urheilijaa ja näistäkin kolme jäi pois. Kilpailut alkoivat lauantai-iltana klo 18 sateisen ja kylmän sään merkeissä, sunnuntaina oli jo selkeää ja kohtalaisen lämmintä. == Kymmenottelun lopputulokset == Lajit taulukoitu järjestyksessä: 100 metriä, 110 m aidat, 400 metriä, 1 500 m, pituus, korkeus, seiväs, kuula, keihäs, kiekko. Sija Nimi Seura 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Tulos Waldemar Wickholm HIFK 11,5 833,40 17,3 781,50 51,7 879,88 5.02,0 649,60 636 725,60 165 650,00 310 670,60 11,96 716,00 42,31 655,425 31.96 673,20 7 235,205 Otto Tuomikoski JoKal 12,0 714,40 19,1 610,50,40 58,5 624,00 5.29,8 482,80 599 634,95 165 650,00 300 626,60 10,92 612,00 45,47 742,325 31,14 641,04 6 338,615 Artturi Niemi KuReipas 12,2 666,80 19,5 – 58,9 608,96 5.08,3 611,80 580 588,40 165 650,00 300 626,60 11,32 652,00 42,24 653,50 30,58 620,76 5 678,820 A. Lindqvist Kaleva 12,45 607,30 21,3 – 59,5 586,40 5.14,5 574,60 571 566,35 170 720,00 290 562,60 10,83 603,60 45,38 739,85 30,83 630,26 5 590,360 Niemi ja Lindqvist kaatoivat aitajuoksussa kumpikin 3 aitaa ja jäivät näin ollen lajissa pisteittä. == Tunninjuoksu == Sija Nimi Seura 5 km 30 min 10 km 15 km 10 mailia Tulos Albin Stenroos HKV 16.01 9 215,25 32.38 49.37 53.16,5 18 038,55 Arvi Kokkonen Jyry 17 781 Eino Tuhkanen KuRiento 16 505,60 A. Tiihonen KuRiento 16 279,50 P. Eskelinen IVesa 15 891,60 O. Vänttinen KuRiento 15 343,25 Köydenveto mestaruuden saavutti Osmon Ukot, joka voitti Riennon kaksi kertaa. Kansalliset kilpailut 1 500 metrin matkalla voitti Riennon E. Pitkänen 4.28,7 ja 5 000 metrillä Albin Stenroos 16.08,4. ==Lähteet== * Suomen Urheilulehti 2. syyskuuta 1915, sivu 806 Luokka:Vuoden 1915 yleisurheilu Luokka:Kuopion urheilutapahtumat Luokka:Kalevan kisat
Uimaseura Kangasalan Kuohu

Uimaseura Kangasalan Kuohu (UKK) on vuonna 2009 perustettu kangasalalainen uimaseura. Seura toimii Kangasalan uimahallissa Kuohussa. Seuran toimintamuotoja ovat nuorten ja aikuisten kilpa- ja harrasteuinti, erityisryhmien uinti, avovesiuinti ja avantouinti.Simo Hillo: Uimaseura Kangasalan Kuohu; Suomen Uimaliiton seurafoorumissa 13.4.2013 Seuralla on jäseniä vajaa 250 (2025). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Seuran sivusto Luokka:Kangasalalaiset urheiluseurat Luokka:Suomalaiset uintiseurat Luokka:Vuonna 2009 perustetut urheiluseurat