EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Sverre Walter Rostoft

Sverre Walter Rostoft (12. joulukuuta 1912 Fredrikstad – 26. huhtikuuta 2001) oli norjalainen liikemies ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1954–1957 ja 1965–1969 sekä toimi Norjan elinkeinoministerinä 1965–1971. Koulutukseltaan hän oli juristi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sverre Walter Rostoft Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Norjalaiset juristit Luokka:Norjalaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Aperture Desk Job

Aperture Desk Job on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu vuonna . Peli on kehitetty oppaana ja tekniikkademona Steam Deckille, mutta sitä on mahdollista pelata peliohjaimella muillakin alustoilla. Peli on tarkoitettu opastamaan miten Steam Deckin ohjaimet ja ominaisuudet toimivat. Peli käyttää Valven Source 2 -pelimoottoria. Portal- pelien maailmaan sijoittuva peli on julkaistu ilmaiseksi ladattavana 1. maaliskuuta 2022. Peliä voi pelata myös Linuxilla ja Windowsilla. == Pelaaminen == Pelissä pelaaja on vastapalkattu työntekijä Aperture Sciencella, jossa tämän tehtävä on testata vessanpönttöjä. Pelaajaa opastaa tekoäly nimeltä Grady, jonka ääninäyttelijä on Nate Bargatze. Eri nappien painaminen täyttää vessanpöntön vedellä ja asettaa sen rasitukselle. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 videopelit Luokka:Valven videopelit
SSTV

SSTV (slow-scan television) on nimitys tekniikoille, joilla kuvaa välitetään kapean kaistan radioaalloilla. SSTV on lähinnä radioamatöörien käytössä. Normaali televisiolähetys vie varsin paljon tiedonsiirtokaistaa, esim. eurooppalainen PAL 7-8 MHz ja DVB-T 8 MHz. SSTV käyttää kapeaa kaistaa, jota normaalisti käytettäisiin puheen välittämiseen, jolloin joko kuvan laatua, resoluutiota tai kuvataajuutta on laskettava. Jotkut asemat lähettävät pelkkiä staattisia kuvia, jotka nekin voivat viedä minuutteja siirtää kaistasta riippuen. SSTV käyttää säännönmukaisesti analogista tekniikkaa ja taajuusmodulaatiota, jossa kuvan kirkkaus koodataan signaalin taajuudeksi. Värikuvien tuottamiseksi jokainen RGB-järjestelmä väri on lähetettävä erikseen. Myös Y/C-värimalli ja mustavalkokuvat ovat mahdollisia. SSTV:n keksijäksi on mainittu Copthorn Macdonald, joka 1958 julkaisi aiheesta artikkelin The Kentucky Engineer -lehdessä.https://web.archive.org/web/20131125061025/http://www.copmacdonald.com/KYEngineerSSTVArticle.pdf SSTV-tekniikkaa käytettiin laajasti avaruusluotaimissa. 1990-luvulta lähtien SSTV:n käyttö helpottui huomattavasti, kun PC-tietokoneita voitiin käyttää kuvien koodaamiseen ja dekoodaamiseen ja signaali lähettää tietokoneen äänikortilla, eikä sitä varten tarvinnut ostaa tai rakentaa erityistä laitteistoa. https://www.arrl.org/files/file/Technology/tis/info/pdf/19320.pdf Koska SSTV-signaali on kapeakaistainen äänisignaali, se voidaan tallentaa äänitiedostoon. SSTV:lle ei ole varsinaista standardia. Kuitenkin Euroopassa käytetään yleisesti Martin M1 -lähetysmuotoa ja Yhdysvalloissa lähinnä Scottie S1:tä ja Japanissa Robot- ja AVT-muotoja (Amiga Video Transceiver). Euroopassa yleinen Martin M1 käyttää 240 pikselin pystyresoluutiota RGB-väreillä. Kuvan alku synkronoidaan 30 ms 1 200 Hz äänimerkillä ja kuvan raidat 5 ms merkillä. Kuvasuhde on tyypillisesti 4:3. Yhden kuvan lähetys kestää 114 sekuntia. ==Katso myös== *ATV (radioamatööritoiminta) ==Lähteet== Luokka:Radiotekniikka Luokka:Radioamatööritoiminta
Kerttu Hakkarainen

Kerttu Hakkarainen (s. 1987. Viitattu 30.3.2023.) on suomalainen elokuvaaja. Hän voitti parhaan kuvauksen Jussi-palkinnon elokuvasta Sydänpeto (2022). Hakkarainen oli ehdolla myös Golden Frog -palkinnon saajaksi elokuvasta Själö (ohj. Lotta Petronella) vuoden 2020 Camerimage-festivaaleilla. Viitattu 24.3.2023. == Filmografia == === Pitkät elokuvat === * Sydänpeto (2022). Ohjaaja Aino Suni. * Själö (2020). Ohjaaja Lotta Petronella. * Tottumiskysymys (2019). Ohjaajat Kirsikka Saari, Elli Toivoniemi, Anna Paavilainen, Reetta Aalto, Jenni Toivoniemi ja Miia Tervo. === Valikoidut lyhytelokuvat === * Ihmissoihtu (2022). Ohjaaja Risto-Pekka Blom. * Night of the Living Dicks (2021). Ohjaaja Ilja Rautsi. * Kanarialintu (2020). Ohjaaja Risto-Pekka Blom. * Helsinki Mansplaining Massacre (2018). Ohjaaja Ilja Rautsi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset elokuvaajat Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Østlendingen

Østlendingen (vuosina 1901–1931 Østlændingen) on norjalainen vuonna 1901 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Elverum. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 1987 lehti on ollut tabloid- kokoinen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Elverum
Paris-Soir

Paris-Soir oli vuosina 1923–1944 ilmestynyt ranskalainen iltapäivälehti. Se oli 1930-luvun loppupuolella maan suurin sanomalehti. Eugène Merlen vuonna 1923 perustaman Paris-Soirin omistajat ja poliittiset kannat vaihtuivat viisi kertaa ensimmäisten seitsemän vuoden aikana. Vuonna 1930 sen osti teollisuusmies Jean Prouvost, joka oli julkaissut vuodesta 1924 Paris-Midi -nimistä lehteä. Paris-Soirista tuli hänen johdollaan Ranskan suurin sanomalehti. Sen levikki nousi 60 000 kappaleesta miljoonaan vuonna 1934, 1,7 miljoonaan vuonna 1939 ja kahteen miljoonaan vuonna 1940. Prouvost omisti myös naistenlehti Marie-Clairen ja kuvitetun viikkolehden Matchin, joilla oli kummallakin yli miljoonan kappaleen levikki. Lehtien menestys perustui Prouvostin pääomiin ja liikemiestaitoihin sekä Paul Gemonin, Gabriel Perreuxin, Raymond Manevyn, Pierre Lazareffin ja Paul Renaudonin kaltaisten toimittajien ja valokuvaajien työhön. Paris-Soir teki uudenlaista journalismia, jossa tärkeä rooli oli reportaasilla, kuvituksella ja taitolla. Lehti oli uutisoinnissaan riippumaton, vältti voimakkaita kannanottoja ja pyrki myös viihdyttämään lukijoitaan. Ranskan tappion jälkeen vuonna 1940 Paris-Soir ilmestyi Lyonissa, Marseillessa ja Toulousessa ja lakkasi vuonna 1943. Saksan miehityshallinto julkaisi Pariisissa samannimistä lehteä, joka lakkasi vuonna 1944. Paris-Soirin paikan otti sodan jälkeen France-Soir, ja Jean Prouvost perusti vuonna 1949 uuden viikkolehden Paris-Matchin. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset sanomalehdet
Pyhän Mikaelin ruusukko

Pyhän Mikaelin ruusukko on rukousnauhan avulla lausuttava roomalaiskatolinen rukouksista koostuva hartaus. Se sai virallisen hyväksynnän paavi Pius IX:ltä vuonna 1851.Ann Ball, 2003 Encyclopedia of Catholic Devotions and Practices s. 123 Nimestään huolimatta sitä ei rukoilla ruusukon avulla, vaan sitä varten on oma rukousnauha. Pyhän Mikaelin ruusukko alkaa vuororukouksella joka päättyy n.s. pieneen kunniaan kuten hetkirukousen alku. Rukouksen pääosa muodostuu yhdeksän rukousaiheen puolesta, sekä arkkienkeli Mikaelin että vuorollaan enkelihierarkian jokaisen yhdeksän kuoron esirukouksiin vedoten, Isä meidän -rukouksesta ja sitä seuraavista kolmesta Terve Mariasta. Ruusukko päättyy neljään Isä meidän -rukoukseen, kolmen arkkienkelin Mikaelin, Gabrielin ja Rafaelin sekä neljäntenä suojelusenkelin kunniaksi, ja lopuksi rukoukseen pyhälle Mikaelille suojeluksesta ohjaukseksi palvelemaan Jumalaa, ja rukoukseen Jumalalle vapautuksesta vihollisista kuoleman hetkellä. Suomenkielisen käännöksen Pyhän Mikaelin ruusukolle on hyväksynyt piispa Teemu Sippo vuonna 2011.Pyhän Mikaelin ruusukko. Fides 5/2020, s. 11 Raamatussa enkeli rukoilee Jerusalemin ja Juudan kaupunkien puolesta Sakarjan kirjassa (Sak. 1:12).Sen kuultuaan enkeli lausui: »Herra Sebaot, kuinka kauan kestää, ennen kuin armahdat Jerusalemia ja Juudan kaupunkeja? Olethan ollut niille vihoissasi jo seitsemänkymmentä vuotta.» Sakarja 1:12 Psalmeissa 103Ylistäkää Herraa, te hänen enkelinsä, te voimalliset sankarit, jotka hänen sanansa kuulette ja hänen käskynsä täytätte. Ylistäkää Herraa, te taivaan joukot, kaikki hänen palvelijansa, jotka hänen tahtonsa täytätte. Psalmi 103:20-21 ja 148Ylistäkää häntä, te hänen enkelinsä, ylistäkää häntä, kaikki taivaan joukot! Psalmi 148:2 puhutellaan myös enkeleitä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Pyhän Mikaelin ihmeellinen maailma - Pyhän Mikaelin ruusukko Luokka:Enkelit Luokka:Katolinen spiritualiteetti Luokka:Kristilliset rukoukset Luokka:Manaus Luokka:Mikael (arkkienkeli) Luokka:Rukousnauhat
Österlen

Österlen on epävirallinen nimitys Skånen kaakkoisosalle. Se koostuu pääasiassa Simrishamnin ja Tomelillan kunnista sekä osasta Ystadia. Österlen on tasanko- ja metsäaluetta. Stenshuvudin kansallispuisto sijaitsee Österlenissä. Maataloudessa huomattavaa on hedelmien ja marjojen viljely: kaksi kolmasosaa Ruotsin omenasadosta tulee alueelta. Gata i Simrishamn.jpg|Simrishamn tunnetaan vanhastakaupungistaan. Ales stenar 2015-3.jpg|Alen kivet lukeutuvat Österlenin tunnetuimpiin nähtävyyksiin. Äppeltavlan i Kivik 2014.jpg|Kivikin vuotuinen omenataulu. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Skånen lääni
Rosita Renard

Rosita Renard (8. helmikuuta 1894 Santiago de Chile – 24. toukokuuta 1949) oli chileläinen pianisti.Rosita Renard Biblioteca Nacional de Chile: Memoria Chilena, viitattu 25.3.2023 Renard syntyi katalonialaisen José Renardin ja chileläisen Carmen Artigasin vanhimpana tyttärenä. Hän sai 5-vuotiaasta pianonsoiton opetusta Roberto Dunckerilta.María Piedad Jiménez Larraín, Rosita Renard: el legado de la gran pianista cuya vida se truncó en el auge de su carrera Economía y negocios 10.2.2019, viitattu 25.3.2023 Renard aloitti 8-vuotiaana opiskelun Chilen kansallisessa musiikkikonservatoriossa ja valmistui vuonna 1908. Konserttiuransa Renard aloitti 15. toukokuuta 1909 pitämällään debyyttikonsertilla. Presidentti Pedro Monttilta saamansa stipendin turvin Renard pääsi vuonna 1910 Saksaan, jossa hän opiskeli Sternin konservatoriossa, kunnes valmistui vuonna 1914 Martin Krausen opettamana. Vuonna 1916 Renard matkusti Yhdysvaltoihin, jossa toimi konservatorion opettajana Rochesterissa. Hän piti menestyksekkäät sooloresitaalit Aeolian Hallissa vuonna 1916 ja Carnegie Hallissa vuonna 1920. Hän pääsi myös esiintymään johtavien orkesterien kanssa New Yorkissa, Bostonissa ja Chicagossa. Lisäksi hän esiintyi Euroopan suurissa kaupungeissa. Renardia onkin pidetty ensimmäisenä kansainvälistä tunnustusta osakseen saaneena chileläisenä pianistina. Hän palasi Chileen vuonna 1920. 28\. elokuuta 1928 Renard meni New Yorkissa naimisiin tšekkoslovakialaisen laulaja Otto Sternin kanssa. Palattuaan Chileen puolisonsa kanssa hänestä tuli Chilen kansallisen musiikkikonservatorion professori. Renard opetti siellä vuoteen 1936. Hän soitti vuonna 1941 Chilen kansallisen sinfoniaorkesterin kanssa. Hän opetti Caracasissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1948. Renard kiersi 1940-luvulla Pohjois-Amerikassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Karibianmerellä. Hän piti konsertteja esimerkiksi Buenos Airesissa, Bogotássa, Medellínissä, Montevideossa, Havannassa, Meksikossa, Puerto Ricolla ja Curaçaossa. Renard soitti muun muassa kapellimestari Erich Kleiberin johdolla; Kleiber nimesi hänet parhaaksi kuulemakseen Wolfgang Amadeus Mozartin tulkitsijaksi. Renard piti viimeisen konserttinsa Carnegie Hallissa 19. tammikuuta 1949. Hän kuoli von Economon tautiin saman vuoden toukokuussa. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa konservatorio ja musiikkipalkinto. Renardin oppilaiden joukossa olivat René Amengual, Inés Gebhard, Flora Guerra, María Iris Radrigán, Elvira Savi ja Herminia Raccagni. Renard antoi myös varhaista opetusta Edith Fischerille. Myös Renardin sisko Blanca Renard oli pianisti. == Lähteet == Luokka:Chileläiset pianistit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Veikko Mikkola

Veikko Olavi Mikkola (16. marraskuuta 1913 Temmes – 26. joulukuuta 1999 Borås, Ruotsi) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.3.2023. Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Mikkola ja Brita Johanna Still ja puoliso vuodesta 1938 Jenny Irene Saukkonen. Mikkola tuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1933 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1938.Hän oli Enso-Gutzeitin apulaismetsänhoitaja 1938–1940, Valtion polttoainetoimiston Joensuun piirin apulaismetsänhoitaja 1940–1942 ja piirimetsänhoitaja 1942–1947, A. Ahlströmin läntisen piirin piirimetsänhoitaja Noormarkussa 1947–1952, metsäpäällikkö Helsingissä 1953–1978, apulaisjohtaja ja johtokunnan jäsen vuodesta 1967 ja johtaja 1971–1978. Joensuun liikennepiirin päällikkönä Mikkola toimi 1945–1946. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1964. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Mikkola haavoittui talvisodassa Kollaalla. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Ford Ranger (Pohjois-Amerikka)

Ford Ranger on Kanadan, Yhdysvaltojen ja Argentiinan markkinoilla Fordin alemman keskiluokan avolavamalli. ==1. mallisarja [PN105/106] (1982-2011)== Ranger (mallisarja [PN105]) esiteltiin alkuvuodesta 1982 1983-vuosimallina . 1986 esiteltiin jatko-ohjaamoinen SuperCab, jota valmistettiin vain lyhyemmällä, 6 jalan lavalla. B-sarjan Mazdan kanssa samalle alustalle valmistetun mallin valmistus päättyi USAssa 2011. Mallia valmistettiin myös Argentiinassa, jossa sitä tehtiin lyhyellä ja pidennetyllä ohjaamolla kuten Yhdysvalloissa sekä 4-ovisella miehistöhytillä (mallisarja [PN106]). Mallia valmistettiin vielä muutaman kuukauden ajan USAn jälkeen erilaiseksi muokatulla keulalla. ==2. mallisarja [P375N] (2018-)== 2018 alkoi kansainvälisesti myynnissäolevaan Rangeriin perustuvan mallin valmistus USAssa. Ulkoisena erona kansainvälisesti myytävän Rangerin perusmalliin on metallinen etupuskurin alaosa. Raptor- versiota ei Pohjois-Amerikkaa varten tehty. Näkyvimpinä eroina edeltäjämalleihin olivat mm. kumikehyksetön, liimattu tuulilasi. ==3. mallisarja [P703N] (2023-)== 2023 alkaa Yhdysvalloissa T6-alustaan perustuvan mallin valmistus. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * The RangerStation Ranger (Pohjois-Amerikka) Luokka:Lava-autot Luokka:1980-luvun autot Luokka:1990-luvun autot Luokka:2000-vuosikymmenen autot Luokka:2010-luvun autot Luokka:2020-luvun autot
Olof Nyholm

Olof Osvald Nyholm (14. tammikuuta 1918 Helsinki – 20. helmikuuta 1940 Joutseno) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä KIF:ssä ja pelasi Suomen jääkiekkomaajoukkueessa, joka osallistui ensimäisen kerran MM-kisoihin Sveitsissä keväällä 1939. Olof Nyholm pelasi jääkiekkouransa vuodesta 1936 alkaen helsinkiläisessä KIF:ssä. Hänet valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueeseen Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoihin, missä hän pelasi kaikissa Suomen otteluissa. Kaikkiaan hän pelasi urallaan kahdeksan A-maaottelua ja teki niissä kaksi maalia; ensimmäisen vuonna 1938. Jääkiekon pääsarjaa Nyholm pelasi kolme kautta eli kaudet 1937, 1938 ja 1939, ja niissä KIF sai hopeaa, pronssia ja kaudella 1939 Suomen mestaruuden. Viitattu 25.3.2023. Olof Nyman osallistui talvisotaan JR 61:n riveissä Karjalankannaksella, jossa hän haavottui Summan rintaman murtumisen jälkeen Viipurin kaakkoispuolella Heinjoen Pienperolla. Hän kuoli seuraavana päivänä sotasairaalassa Joutsenossa. Näin hänestä tuli ensimäinen sodan uhri vuoden 1939 MM-joukkueesta. Hänen jälkeensä kaatuivat jatkosodassa Holger Granström, Lasse Blom ja Erkki Rintala. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Marcus Octavius

Marcus Octavius oli Rooman kansantribuuni. Hän oli kansantribuuni samaan aikaan kuin Tiberius Gracchus, vuonna 133 eaa. Gracchus ajoi voimallisesti maareformia, jota Octavius puolestaan vastusti. Miehistä tuli toistensa poliittisia vastustajia. Jostain syystä Tiberius Gracchus oli päättänyt ohittaa senaatin ja toi maareforminsa lakiehdotuksen suoraan ehdolle kansankokoukselle. Senaatti sai Marcus Octaviuksen käyttämään veto-oikeuttaan. Tavallisesti tämän olisi pitänyt riittää ehdotuksen hylkäykseen. Tiberius Gracchus ei kuitenkaan perääntynyt, koska uskoi maareformin olevan tärkeä. Gracchus vaati kansankokousta erottamaan Octaviuksen kansantribuunin virasta. Yllättäen kansankokous suostui tähän, jolloin Octaviuksen veto-oikeus hylättiin ja kansankokous hyväksyi lain maareformista. Octaviuksen erottaminen käänsi kuitenkin useat Gracchuksen kannattajista häntä vastaan, sillä he katsoivat, että tämä teko rapautti tribuuni-instituution. Heidän mielestään väite, että kansan tahtoa vastustaneet tribuunit lakkaisivat olemasta tribuuneja, ei pitänyt paikkaansa. == Lähteet == Luokka:Roomalaiset poliitikot
Auvo Simonen

Auvo Akti Uolevi Simonen (27. huhtikuuta 1931 Enonkoski – 15. joulukuuta 2000)Auvo Simonen, Kyynelniemen hautausmaa, Enonkoski, alue V06, rivi 03, sija 2013, viitattu 27.5.2023 oli suomalainen maastohiihtäjä.Urheilumme kasvot Osa 1, Simonen, Auvo Akti Uolevi, sivu 638, Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän edusti Suomea Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 1958 ja sijoittui 30 kilometrin kilpailussa seitsemänneksi. Hänen edelleen sijoittui neljä muuta suomalaista. Matkan varrella hänen housunsa putosivat nilkkoihin kuminauhan tai housunnapin petettyä. Hän osallistui Lahdessa myös 50 kilometrille mutta keskeytti 40 kilometrin jälkeen. Simonen edusti Enonkosken Urheilijoita ja Savonlinnan Hiihtoseuraa. Hän saavutti SM-kilpailuissa pronssia 50 kilometrillä vuonna 1958. Hän sijoittui Ounasvaaran kisoissa 15 kilometrillä toiseksi vuonna 1956, Holmenkollenilla 15 kilometrillä neljänneksi vuonna 1958 ja Salpausselällä seitsemänneksi 50 kilometrillä vuonna 1959. Vuonna 1960 Simonen tuli SM- kisojen 50 kilometrillä neljänneksi, 30 kilometrillä viidenneksi ja Bodenin 30 kilometrillä toiseksi. Puijolla hän sijoittui kahdesti kolmanneksi. Simonen toimi SVUL:n Suur-Savon piirin itälohkon valmentajana. Enonkosken kunnan urheilulautakunnassa Simonen oli vuodesta 1964 ja Karvilan Kivekkäiden puheenjohtajana vuodesta 1967 alkaen. Simonen oli ammatiltaan metsätyönjohtaja ja hänen kotikuntansa oli Enonkoski. Enonkosken Urheilijat ovat järjestäneet jo useina vuosina Enonkoskella Simosen muistoksi Auvo Simosen muistohiihdot. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Ääreisverenkierto

Ääreisverenkierto on elimistön raajojen pintaverenkiertoa. Pintaverenkierto on usein huonompaa kylmässä ja kosteassa, sillä suonet supistuvat silloin enemmän. Siksi kylmät jalat ja kädet ovatkin yleensä merkki heikommasta ääreisverenkierrosta, joka on luontaisesti parempaa toisilla ja heikompaa toisilla. == Lähteet == Luokka:Verenkierto
Esquire (lehti)

Esquire on yhdysvaltalainen kuukausittain ilmestyvä aikakauslehti, jonka Arnold Gingrich perusti vuonna 1933. Alkuaikoinaan Esquire oli tyyliltään sulava ja hienostunut miestenlehti, jossa oli piirroksia vähäpukeisista nuorista naisista. Lehti luopui sittemmin tyttökuvien julkaisemisesta, ja on kehittynyt yleisaikakauslehden suuntaan, mutta on pitänyt yllä imagoaan vaurauden ja hienostuneen maun vaalijana. Esquire on ollut lehtimaailmassa edelläkävijä epätavanomaisten aiheiden esiinnostajana, ja se on tarjonnut julkaisukanavan monille merkittäville uusille kirjoittajille. Esquire on julkaissut muun muassa Thomas Wolfen, Ernest Hemingwayn, William Faulknerin, John Steinbeckin, Truman Capoten ja Norman Mailerin kirjoituksia. Lehden ajankohtaiset artikkelit, satiirinen huumori ja erinomaiset kirja-, elokuva- ja musiikkiarvostelut ovat nostaneet lehden tasoa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset aikakauslehdet
Niilo Väisänen

Niilo Oskari Väisänen (27. kesäkuuta 1932 Suonenjoki – 5. maaliskuuta 2008) oli suomalainen maastohiihtäjä.Urheilumme kasvot Osa 1, Väisänen, Niilo Oskari, sivu 718. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän edusti Suomea Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 1958 ja sijoittui 15 kilometrin kilpailussa 15:nneksi. Hänen edelleen sijoittui viisi muuta suomalaista. Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 hän oli varamiehenä. Liityttyään vuonna 1946 Suonenjoen Vasamaan Väisänen aloitti ahkeran kilpailemisen. Hän saavutti SM- kilpailuissa hopeaa 50 kilometrillä vuonna 1962 ja sijoittui 15 kilometrillä parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1958. Hän voitti Puijon kisoissa 15 kilometrin kilpailun vuosina 1957 ja 1961. Vuonna 1959 hän voitti Sveitsin Le Brassus'ssa 15 kilometriä ja kilpaili Squaw Valleyn olympialaisten esikisoissa. Ounasvaaralla hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi 15 kilometrillä vuonna 1957. Holmenkollenilla hän sijoittui kuudenneksi 15 kilometrillä vuonna 1958 sekä 15:llä ja 50 kilometrillä vuonna 1962. ”Nikke” Väisänen toimi Suomen hiihtojoukkueen huoltajana talviolympialaisissa Lake Placidissa 1980 ja Sarajevossa 1984. Hän valmensi Mauri Röppästä, poikaansa Antti Väisästä, joka saavutti viestihiihdossa SM-pronssia vuonna 1983 ja Rauno Miettistä. Suonenjoen Vasaman johtokuntaan Väisänen kuului vuodesta 1968 ja seuran hiihtojaostoon vuodesta 1965. Väisänen oli ammatiltaan maanviljelijä ja hänen kotikuntansa oli Suonenjoki. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Para-ampumahiihto

Para-ampumahiihto on vammaisurheilulaji, jossa vammaisurheilijat kilpailevat luokituksen mukaan ampumahiihtomatkoilla. Se on olluttalviparalympialaji liikuntavammaisille vuoden 1988 Innsbruckin kisoista lähtien ja näkövammaisille urheilijoille vuoden 1992 Albertvillen kisoista lähtien. Para- ampumahiihdossa ovat omat lähtönsä pysty- ja kelkkahiihtäjille. Kelkkahiihtäjien hiihtokelkka räätälöidään aina ampumahiihtäjän mittojen mukaan. Hiihdon aikana ampuma-ase ei ole mukana vaan se odottaa kilpailijaa ammuntapaikalla. Näkövammaisilla urheilijoilla on näkevä opas mukana ja he käyttävät Eko-Aims -asetta. == Säännöt == Para-ampumahiihdossa kilpaillaan henkilökohtaisilla 7,5 ja 12 km:n matkoilla. Pystyhiihtäjät hiihtävät omassa sarjassaan sekä kelkkahiihtäjät omassa sarjassaan. Kaikki näkövammaiset hiihtäjät kilpailevat samassa sarjassa. Jokainen kilpailija saa omaan vammaluokkaansa oikeuttavan hyvitysprosentin tulosten laskussa. Esimerkiksi näkövammaisten luokituksessa B1-luokan hiihtäjät, jotka ovat sokeita, saavat 12 % aikahyvityksen reaaliajasta. == Luokitus == Para-ampumahiihdossa kilpaillaan yhteensä 15 eri vammaluokassa. Pystyampumahiihtäjillä on seitsemän luokkaa LW2−LW9 ja kelkka-ampumahiihtäjillä viisi luokkaa LW10−LW12. Näkövammaisilla ampumahiihtäjillä on käytössä kolme luokkaa B1−B3. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Paralympiakomitean sivut ampumahiihdosta Ampumahiihto Luokka:Ampumahiihto
Hannu Tolsa

Hannu Tapani Tolsa (7. joulukuuta 1926 Virolahti – 4. joulukuuta 2018 Virolahti)Kuolinilmoitus, Hannu Tapani Tolsa, Kymen Sanomat, 2018, No 340, sivu 23, julkaistu 16.12.2018 oli suomalainen maastohiihtäjä.Urheilumme kasvot Osa 1, Tolsa, Hannu Tapani, sivu 677. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän oli varamiehenä Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 1958 ja Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960. Tolsa edusti Virolahden Sampoa. Hän voitti Suomen- mestaruuden 15 kilometrillä vuonna 1957 ja saavutti SM-hopeaa viestissä vuonna 1955. Hän voitti 15 kilometriä Puijolla ja Norjan Trondheimissa vuonna 1957 sekä Sveitsin Le Brassus'ssa vuonna 1962. Kakkossijoja hän saavutti Puolan Zakopanessa vuonna 1956, Norjan Holmenkollenilla vuonna 1957 ja Ounasvaaralla vuonna 1959. Kaukalovassa Tolsa tuli neljänneksi 15 km hiihdossa vuonna 1961. Tolsa kuului Virolahden urheilulautakuntaan, Sammon hiihtojaostoon ja Virolahden kirkkovaltuustoon. Tolsa oli ammatiltaan maanviljelijä ja hänen kotikuntansa oli Virolahti. Tolsan tytär Riitta Tolsa (s. 1970) voitti keihäänheiton joukkuekilpailun Suomen-mestaruuden 20-vuotiaiden sarjassa vuonna 1989. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Pentti Pelkonen

Pentti Johannes Pelkonen (s. 20. maaliskuuta 1930 Kivennapa) on suomalainen maastohiihtäjä.Urheilumme kasvot Osa 1, Pelkonen, Pentti Johannes, sivu 555. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän edusti Suomea Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 ja sijoittui kuudenneksi 50 kilometrin kilpailussa, jossa Suomi saavutti kaksoisvoiton. Pelkonen edusti Längelmäen Urheilijoita ja Hollolan Urheilijoita nuorten sarjoissa ja Evon Metsäpoikia vuosina 1955–1956. Parhaat urheiluvuotensa Pelkonen edusti Simpeleen Urheilijoita vuosina 1957–1963.Elämänura: Hiihto jäi työkiireiden alle Kiteellä, Karjalainen, 2021, No 30, sivu A18, julkaistu 30.1.2021 Hän voitti Suomen-mestaruuden 3 × 10 kilometrin viestihiihdossa vuonna 1955. SM-kilpailujen henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi 30 kilometrillä vuonna 1961 ja 50 kilometrillä vuonna 1962. Puijon kisoissa hän sijoittui kolmanneksi 50 kilometrillä vuonna 1961 ja Salpausselällä kuudenneksi 50 kilometrillä vuonna 1959. Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa hän kuului viestin voittajajoukkueeseen vuonna 1960. Tšekkoslovakiassa Harrachovissa hän oli vuonna 1958 toinen sekä 15 että 30 kilometrin hiihdossa. Pelkonen kilpaili myös kestävyysjuoksijana. Suunnistajana hän on voittanut piirinmestaruuden viestissä ja tuli vuonna 1961 Jukolan viestissä toisena vaihtoon ensimmäiseltä osuudelta sekä on saavuttanut veteraanien MM-mitaleja vuodesta 1990 alkaen. Pelkonen teki työuransa metsäteknikkona alkuun Simpeleellä ja sittemmin Kiteellä, jossa on asunut vuodesta 1962. Pelkonen on ollut aktiivinen seuratoimija Keski-Karjalan Rastissa, jonka perustajajäsen hän oli ja jossa toimi tilin- ja toiminnantarkastajana vuosina 1991–2013. Vuodesta 1963 Pelkonen on edustanut Kiteen Urheilijoita. Pohjois-Karjalan Liikunta ry valitsi Pelkosen vuoden 2020 Elämänura-palkinnon saajaksi. Pelkosen veli Unto Pelkonen voitti viestisuunnistuksen Suomen-mestaruuden vuonna 1963. Pelkosen sisarenpoika Kimmo Rauhamäki saavutti viestisuunnistuksessa MM-hopeaa vuonna 1976. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viljo Pesonen

Viljo Henrik Pesonen (12. joulukuuta 1920 Pyhäjärvi Ol – 10. toukokuuta 1984 Kiuruvesi) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän oli varamiehenä Oslon talviolympialaisissa 1952. Pesonen edusti Kiuruveden Jännettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden 15 kilometrillä vuonna 1950. Hän voitti seuratoverinsa Paavo Lonkilan tuossa kilpailussa yhdellä sekunnilla. Pesonen sijoittui Ruotsin hiihtokisoissa 18 kilometrillä toiseksi vuonna 1950 ja 50 kilometrillä kolmanneksi vuonna 1951. Norjan Holmenkollenilla hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1948. Salpausselällä hän sijoittui neljänneksi vuosina 1950 ja 1951. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Kauko Oikarinen

Kauko Seppo Kalevi Oikarinen (11. toukokuuta 1922 Sonkajärvi – 21. joulukuuta 1997 Iisalmi)Oikarinen Kauko Seppo Kalevi, Iisalmen Vanha hautausmaa, Iisalmi, osasto 2, rivi 13, paikka 3-4-4E, viitattu 27.8.2024 oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän voitti Sonkajärven Pahkan hiihtäjänä viestihiihdon Suomen- mestaruuden vuosina 1950 ja 1952 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1951. Samoihin viestijoukkueisiin kuului hänen veljensä Toivo Oikarinen. Vuonna 1952 Kauko Oikarinen voitti pikamatkan Ruotsin hiihtokisoissa Bodenissa ja sijoittui Ounasvaaralla toiseksi. Hän saavutti kansainvälisen sotilasurheiluliiton mestaruuskilpailuissa hopeaa sotilaspartiohiihdossa vuonna 1950. Puolustusvoimain mestaruuden Oikarinen voitti vuonna 1950 ja aliupseeriliiton mestaruuksia hänellä oli kolme. Lisäksi poliisien mestaruuksia hän voitti neljä ikämiessarjassa vuosina 1957–1960. Maakuntaviestin hän voitti viisi kertaa. Oikarinen kilpaili myös juoksussa ja pyöräilyssä. Hän toimi valmentajana omassa seurassaan sekä aikaisemmassa seurassaan Iisalmen Visassa. Urheilumme kasvot Osa 1, Oikarinen, Kauko Seppo Kalevi, sivu 537. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Oikarinen oli ammatiltaan poliisikonstaapeli ja hänen kotikuntansa oli Iisalmi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Salomon Lempinen

Salomon Lempinen (3. elokuuta 1905 Pyhäselkä – 10. syyskuuta 1972 Hollola)Kirkollisia tiedotuksia, Kuollut Salomon Lempinen, Etelä-Suomen Sanomat, 1972, No 254, sivu 18, julkaistu 28.9.1972 oli suomalainen maastohiihtäjä.Urheilumme kasvot Osa 1, Lempinen, Salomon, sivu 461, Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän edusti Suomea hiihdon MM-kilpailuissa 1930. Hän sijoittui 18:nneksi 18 kilometrin kilpailussa ja 23:nneksi 50 kilometrillä. Lempinen edusti urallaan Nurmeksen Seppoja ja Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Hän saavutti SM-kilpailuissa hopeaa 10 kilometrillä vuonna 1930. Hän sijoittui Salpausselän kisoissa kolmanneksi 50 kilometrillä vuonna 1935. Lempinen toimi Ounasvaaran Hiihtoseuran nuorten ohjaustehtävissä vuosina 1932–1938 ja sai muun muassa Suomen Hiihtoliiton hopeisen ansiomerkin. Ammatiltaan Lempinen oli metsätyömies. 1970-luvun alussa Lempinen muutti Enosta Nastolaan ja vähän ennen kuolemaansa Nastolasta Hollolaan.Etelä-Suomen Sanomat, 1970, No 259, sivu 21, julkaistu 25.9.1970Etelä-Suomen Sanomat, 1972, No 219, sivu 14, julkaistu 24.8.1972 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Juho Kurra

Juho Kurra (27. joulukuuta 1897 Haapavesi – 6. syyskuuta 1939) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Suomea Lahden MM-kilpailuissa 1926 ja sijoittui kahdeksanneksi 30 kilometrin kilpailussa. Kurra edusti Haapaveden Hiihtäjiä. Hän saavutti SM-kilpailuissa pronssia 10 kilometrillä vuonna 1926 ja sijoittui 30 kilometrillä neljänneksi vuonna 1925. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Erkki Rintala (jääkiekkoilija)

Heikki Erkki Rintala (10. huhtikuuta 1918 Tampere – 25. joulukuuta 1941 Poventsa oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Tampereen Ilveksessä sekä Suomen jääkiekkomaajoukkueessa kunnes kaatui jatkosodassa. Erkki Rintala pelasi jääkiekkouransa vuodesta 1935 alkaen Tampereen Ilveksessä. Hänet valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueeseen Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoihin. Siellä hän pelasi neljä viidestä MM-kisojen Suomen ottelusta. Kaikkiaan hän pelasi urallaan kuusi A-maaottelua; ensimmäisen vuonna 1938. Jääkiekon pääsarjaa Rintala pelasi neljä kautta eli kaudet 1936, 1937, 1938 ja 1939, ja niissä Ilves sai Suomen mestaruuden kolmella ensimäisellä kaudella eli 1936-1938 sekä pronssin kaudella 1939. Erkki Rintala aloitti talvisodan jälkeen opinnot kadettikoulussa. Siellä ollessa hän pelasi kadettikoulun joukkueessa koripalloa ja oli mukana kaudella 1941 Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa. Jatkosodassa Rintala taisteli luutnanttina kenraali Ruben Laguksen joukoissa. Hän osallistui tällöin Itä-Karjalan valtaukseen. Rintala kaatui joulupäivänä 1941 Poventsassa, jonka suomalaiset olivat juuri vallanneet. Näin hänestä tuli ensimmäinen sodan uhri vuoden 1939 MM- joukkueesta. Hänen lisäksi kaatuivat Olof Nyholm, Holger Granström ja Lasse Blom. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Perunkajoki

Perunkajoki on Rovaniemellä sijaitseva Perunkajärven laskujoki. Sen pituus on noin 13 kilometriä. Mutkitteleva Perunkajoki alkaa Perunkajärven kaakkoispäästä. Se virtaa kaakkoon, ja sen varrella on Linkanlampi, Pahtaja, Kariväärä, Kuivakoski, Mukkakoski, jokeen laskeva Ylilampi ja Tallinsalvankosket. Joki kulkee Alalammen kautta, alittaa valtatien 4 ja yhtyy Raudanjokeen Vikajärven pohjoispuolella. == Lähteet == Luokka:Rovaniemen joet Luokka:Raudanjoen valuma-alue
Egil Aarvik

Egil Aarvik (12. joulukuuta 1912 Skaun – 19. heinäkuuta 1990 Nøtterøy) oli norjalainen toimittaja ja kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1961–1965 ja 1969–1977 sekä toimi Norjan sosiaaliministerinä 1965–1971. Vuosina 1972–1973 hän oli suurkäräjien ylähuoneen eli Lagtingetin puhemies. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Egil Aarvik Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Euran lukio

Euran lukio on Eurassa sijaitseva lukio. Vuonna 1944 perustetussa lukiossa on noin 170 opiskelijaa ja 20 opettajaa. Lukion rehtorina toimii Jukka Pirttimäki. == Lähteet == *Euranlukio.fi === Viitteet === Luokka:Euran rakennukset ja rakennelmat Luokka:Satakunnan lukiot
Luis de la Fuente

Luis de la Fuente Castillo (s. 21. kesäkuuta 1961 Haro) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen ammattilaispelaaja. Hän toimii Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. == Ura pelaajana == Luis de la Fuente pelasi nuoruutensa Athletic Bilbaon nuorisoakatemiassa ja hän debytoi vuonna 1978 Segunda División B:ssä. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa maaliskuun 8. päivänä vuonna 1981. Ottelu oli vieraspeli Valenciaa vastaan. Seuraavana kesänä 1982 De la Fuente nostettiin lopullisesti mukaan seuran edustusjoukkueeseen. Hän teki ensimmäisen ammattilaismaalinsa 26. maaliskuuta 1983 kotiottelussa Celta Vigoa vastaan. Kesällä 1987 de la Fuente teki sopimuksen Sevillan kanssa. Vuonna 1991 hän palasi takaisin Athletic Bilbaoon. De la Fuente siirtyi Deportivo Alavésiin vuonna 1993 ja lopetti pelaajauransa vuosi myöhemmin. == Ura valmentajana == De la Fuenten ensimmäinen valmennuspesti oli Club Portugaletessa, jossa hän toimi kolme vuotta. Kesällä 2000 hänet nimitettiin Segunda División B:ssä pelaavan CD Aurrerá de Vitorian päävalmentajaksi, mutta hänet erotettiin seuraavan vuoden maaliskuussa. Vuonna 2006 de la Fuente palasi Athleticiin, aluksi reservien valmentajaksi. Heinäkuussa 2011 de la Fuente nimettiin Alavésin valmentajaksi, mutta hänet erotettiin saman vuoden lokakuussa. Espanjan nuorten maajoukkue Kesällä 2013 de la Fuente aloitti Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana. Joukkue voitti vuonna 2015 Euroopan-mestaruuden Kreikassa. Heinäkuussa 2018 hänestä tuli Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Albert Celadesin erottua. Joukkue voitti vuonna 2019 Euroopan-mestaruuden Italiassa; loppuottelu Saksaa vastaan päättyi 1–0. De la Fuente valmensi Espanjan olympiajoukkuetta vuoden 2021 Japanin olympialaisissa. Joukkue saavutti hopeamitalin hävittyään loppuottelussa Brasilialle 1–2. Espanjan A-maajoukkue 8\. joulukuuta 2022 de la Fuente nimitettiin Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi, kun Luis Enrique erosi Espanjan jalkapallomaajoukkueen pudottua Marokolle puolivälierissä vuoden 2022 jalkapallon MM-kisoissa. Hänen sopimus julkistettiin virallisesti neljä päivää myöhemmin, ja hänen sopimuksensa on voimassa UEFA Euro 2024 turnaukseen asti. Espanja voitti kaudella 2022-23 järjestetyn Kansojen liiga kilpailun. Espanja voitti kesällä Euroopan mestaruuskilpailut 2024 pelaten finaalissa 2-1 Englantia vastaan.] == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Isobornyyliasetaatti

Isobornyyliasetaatti (C12H20O2) on estereihin ja terpenoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Isobornyyliasetaattia voidaan käyttää hajusteissa ja muiden yhdisteiden valmistamiseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa isobornyyliasetaatti on väritöntä nestettä, jolla on havupuumainen tuoksu. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Isobornyyliasetaatti on kiraalista. Isobornyyliasetaattia valmistetaan kamfeenin ja etikkahapon reaktiolla, jota katalysoivat vahvat hapot.Charles S. Sell: Terpenoids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2006. Isobornyyliasetaattia käytetään hajusteissa, saippuoissa ja muissa kosmetiikkatuotteissa. Siitä myös valmistetaan isoborneolia ja kamferia. == Lähteet == Luokka:Esterit Luokka:Terpeenit
Nadia Tereszkiewicz

Nadia Tereszkiewicz (s. 24. toukokuuta 1996 Versailles, Ranska) on suomalais- ranskalainen"A meeting with Nadia Tereszkiewicz & Armelle Leturcq". Crash Magazine. Viitattu 9.7.2024. näyttelijä. == Elämä ja ura == Tereszkiewicz syntyi Ranskassa suomalaiselle äidille ja puolalaistaustaiselle isälle. Hänen äidinkielensä on suomi,Kinnunen, Kalle: Suomalaistaustainen Nadia Tereszkiewicz on Ranskan kirkkain nouseva elokuvatähti, Helsingin Sanomat, 20.3.2023, viitattu 25.3.2023. jota hän käytti äitinsä seurassa. Hän varttui Pariisissa, mutta vietti useimmat kesänsä Suomessa. Tereszkiewicz opiskeli tanssia ja kirjallisuutta. Opintojensa aikana hän teki pieniä esiintymisiä tanssijana elokuvissa ja mainoksissa. Hänet nähtiin ensimmäistä kertaa valkokankaalla vuoden 2016 elokuvassa The Dancer. Näyttelemisestä kiinnostuneena Tereszkiewicz aloitti opinnot teatterikoulussa, jotka keskeytyivät pian hänen saadessaan roolin elokuvassa Wild (2018). Tereszkiewicz näytteli vuoden 2022 elokuvassa Forever Young teatterikouluopiskelija Stellan roolissa. Hänet palkittiin roolisuorituksestaan parhaan uuden naisnäyttelijän César-palkinnolla helmikuussa 2023.Keslassy, Elsa: ‘The Night of the 12th’ Wins Best Picture at France’s Cesar Awards (Full Winners List) , Variety, 24.2.2023, viitattu 25.3.2023. Hänen mainettaan Ranskassa kasvatti myös esiintyminen hittikomediassa Rikos on minun (2023). == Osittainen filmografia == Vuosi Elokuva Roolihahmo 2019 Seules les bêtes Marion 2022 Babysitter Amy Forever Young Stella 2023 Rikos on minun (Mon crime) Madeleine Verdier Rosalie Rosalie Deluc Punainen saari Colette Lopez == Lähteet == == Aiheesta muualla == * luokka:Ranskalaiset näyttelijät luokka:Ranskansuomalaiset Luokka:Suomenpuolalaiset henkilöt luokka:Vuonna 1996 syntyneet luokka:Elävät henkilöt
Julius Exter

Julius Leopold Bernhard Exter (20. syyskuuta 1863 - 16. lokakuuta 1939) oli saksalainen avantgardistinen taidemaalari. Hänen maalaustyylinsä oli lähellä Der Balue Reiter- ryhmän tyyliä. Häntä kutsuttiin värien ruhtinaaksi eläväisen ekspressionisminsa vuoksi. http://www.askart.com/artist/Julius_Exter/11029670/Julius_Exter.aspx http://www.britishmuseum.org/collection/term/BIOG26705 Kauppiasperheen poika Julius Exter aloitti taideopintonsa Mannheimissa. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä, jossa ystävystyi Franz von Stuckin kanssa joka innosti hänet ulkoilmamaalaukseen. Avioliiton hän solmi vuonna 1898 Judith Anna Köhlerin kanssa, joka oli sekä pianisti että taidemaalari. Avioparin kahdesta lapsesta tuli taiteilijoita; tyttärestä Judithista taidemaalari ja kuvanveistäjä ja pojasta Karlista taidemaalari ja lavastaja. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1917. http://henryzaidan365days.blogspot.com/2021/09/12-works-september-20th- is-julius.html Exter osti vuonna 1902 maatilan, jossa piti omaa taidekoulua. Maatilan näkymät on ikuistettu hänen moniin maalauksiinsa. Taidekoulu oli omana aikanaan tunnettu ympäri Euroopan. Hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa serbilainen Nadežda Petrović. Ensimmäinen maailmansota syttyi vuonna 1914 ja se vaikeutti taidekoulun toimintaan. Se oli lopulta pakko sulkea vuonna 1916. https://www.gailerfineartchiemsee.de/unsere-kuenstler/julius- exter Sydänsairaudesta kärsinyt Exter kuoli vuonna 1939. Tytär lahjoitti maatilan Baijerille. Paikka toimii nykyään museona ja galleriana. == Teoksia == Julius Exter - Im sommerlichen Laubwald.jpg|Kesäinen metsä. Julius Exter - Frühling.jpg|Kevät. Julius Exter - Am See 1920.jpg|Järvellä. Julius Exter - Weiblicher Akt 1910.jpg|Alaston naismalli. ==Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.herrenchiemsee.de/englisch/o_palace/exter.htm Luokka: Saksalaiset taidemaalarit Luokka: Vuonna 1863 syntyneet Luokka: Vuonna 1939 kuolleet
Seppo Jaakkola

Seppo Kaarlo Jaakkola (28. tammikuuta 1920 Tampere – 25. joulukuuta 2006 Nokia) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa Tampereen Ilveksessä ja Suomen jääkiekkomaajoukkueessa ja osallistui MM-kisoihin Sveitsissä keväällä 1939. Jaakkola pelasi jääkiekkouransa vuodesta 1936 alkaen Tampereen Ilveksessä. Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoissa hän pelasi kolme ottelua viidestä. Jääkiekon pääsarjaa Jaakkola pelasi viisi kautta eli kaudet 1937, 1938, 1939, 1941 ja 1944, joissa Ilves sai Suomen mestaruuden kahdella ensimäisellä kaudella 1937 ja 1938 sekä kolme pronssia kausilla 1939, 1941 ja 1944. Seppo Jaakkola oli äitinsä puolelta Tiitolan sukua. Niinpä Ilveksessä pelanneet Tiitolan viisi veljestä olivat hänen enojaan. Heistä talvisodassa kaatunut Jussi pelasi yhtä aikaa hänen kanssaan, ja he saavuttivat Ilveksen kaksi 1930-luvun Suomen mestaruutta. Sepon nuorempi veli Tero pelasi myös myöhemmin Ilveksessä ja Suomen maajoukkuessa. Jaakkolan jääkiekkoura päättyi jatkosodan loppuvaiheessa tapahtuneeseen haavoittumiseen. Työurallaan hän työskenteli Nokia Oy Metsäteollisuuden henkilöstöjohtajana eläköitymiseensä saakka. == Tunnustukset == * Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Nokian henkilöstö Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Ukrainan kielen kirosanat

Ukrainan kielen kirosanat () ovat ilmaisuja ja yksittäisä sanoja, joiden katsotaan olevan arkisessa puheessa epäsopivia tai -kohteliaita. Monien muiden kielten tavoin myös ukrainalaiset kirosanat liittyvät usien seksuaalisuuteen ja ruumiin eritteisiin. Erona venäjän kielen kirosanoihin, ukrainan kielessä nämä sanat keskittyvät monesti kehon eritteisiin ennemmin kuin seksuaalisuuteen. == Historia == Ukrainan kielen kirosanat ovat suurimmaksi osaksi samaa kantaa kuin venäjän kirosanat. Tähän vaikuttaa myös se, että ukraina ja venäjä ovat läheisiä sukulaiskieliä. Myös puolan kielestä on lainattu jonkin verran kirosanoja. Venäjän vallan vaikutuksesta Ukrainassa on myös ollut tiukat säännöt sille, ettei kirosanoja käytetä. Nämä säännöt ovat lieventyneet laittoman kirjallisuuden myötä Neuvostoliitossa 1960-luvulla ja myöhemmin 1980-luvulla sensuurin lieventämisen johdosta. Vuonna 2019 Verh'ovna radassa alettiin keskustella lakiesityksesta, joka kieltäisi julkisuuden henkilöiden kiroilun mediassa sakon uhalla. Maan silloinen virkaatekevä terveysministeri Uljana Suprun vastusti lakiesitystä, ja sanoi kiroilun olevan täysin tervettä. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 kiroilusta on tullut Ukrainassa hyväksyttävämpää ja maassa on otettu etäisyyttä Venäjältä kumpuavasta kielellisestä puhtaudesta. Tästä kieli myös esim. se, että 3. maaliskuuta 2022 järjestetyssä lehdistötilaisuudessa Volodymyr Zelenskyi sinutteli Putinia puhutellessan tätä suoraan. == Valikoima kirosanoja == Persettä vastaavia sanoja ovat mm. hepa (), mandryka (), huzno () ja sraka (). === Haspyd === Haspyd () kääntyy usein muotoon ”piru” tai ”paholainen”, mutta myös ”käärme” tai ”lisko”. === Kurva === Kurva () on puolalainen lainasana, joka tarkoittaa sekä ”paska” että ”huora”. === Pohan === Pohan () tarkoittaa moraalisesti alhaista ja luokatonta henkilö, usein rikollisia. Esiintyy myös muodossa . === Durbelyk === Durbelyk () kääntyy usein muotoon ”typerys”. Toinen vaihtoehto on loh’ (). == Lähteet == Luokka:Kirosanat kirosanat
Parkkisumakki

Parkkisumakki eli välimerensumakki (Rhus coriaria) on sumakkikasveihin kuuluva kasvi, joka kasvaa Välimeren ympäristössä ja Lähi-idässä. Parkkisumakki on alle kolme metriä korkea pensas tai pieni lehtipuu. Sen lehdet muodostuvat 6–8 parista soikeita lehdyköitä. Valkoiset kukat muodostavat terttuja oksien päihin. Hedelmät ovat kypsinä tummanpunaiset ja niiden sisällä on yksi siemen. Hedelmissä ja lehdissä on tanniinia ja flavonoideja. Murskatut sumakinhedelmät ovat Lähi-idässä suositun Za’atar-mausteseoksen pääasiallinen ainesosa. == Lähteet == Luokka:Sumakkikasvit Luokka:Myrkylliset kasvit
Maaliskuun kyyditykset

Maaliskuun kyyditykset () olivat Neuvostoliiton maaliskuussa 1949 toteuttama virolaisiin, latvialaisiin ja liettualaisiin kohdistunut pakkoväestönsiirto, joka tunnettiin Neuvostoliitossa nimellä operaatio Priboi eli rannikkotyrsky. Maaliskuun 25. päivänä 1949 Neuvostoliiton salaisen poliisin ja sisäministeriön joukot vyöryivät pitkissä rekkakolonnissa miehitettyyn Baltiaan. Operaatio Priboista muodostuikin yksi Neuvostoliiton suurimmista väestönsiirroista. Siperiaan lähetettiin viiden päivän aikana yhteensä lähes 100 000 virolaista, latvialaista ja liettualaista. Virosta kyyditettiin 21 000–22 000, Latviasta 42 000 ja Liettuasta 32 000 henkeä. Lähes kolme neljäsosaa karkotetuista oli alle 16-vuotiaita naisia ja lapsia. Diktaattori Josif Stalinille lähetetyssä raportissa todettiin, että juniin lastattiin myös lähes 3 000 heikossa kunnossa ollutta yksinäistä vanhusta. Operaation taustalla oli Baltian maissa ilmennyt vastarinta toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Maatalouden kollektivisointi oli edennyt hitaasti, minkä lisäksi tuhannet aseistautuneet metsäveljet sabotoivat kommunistihallintoa. Neuvostoliitto oli laatinut suunnitelmansa salassa ja asettanut kohteekseen noin 30 000 perhettä. Heidän joukossaan oli varakkaita maanviljelijöitä eli niin sanottuja kulakkeja, metsäveljien perheitä ja muita Neuvostoliiton mukaan epäkelvoksi ainekseksi arvioituja henkilöitä. 2000-luvulla maaliskuun 25. päivästä on muodostunut yleinen muistopäivä kyyditysten uhreille ja sitä vietetään sekä Virossa että virolaisyhteisöissä ulkomailla. == Katso myös == *Kesäkuun kyyditykset == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kyyditettyjen nimet Viron ihmisoikeusinstituutin YouTube-kanavalla Luokka:Viron historia Luokka:Latvian historia Luokka:Liettuan historia Luokka:Neuvostoliiton historia Luokka:1949
Oddmund Myklebust

Oddmund Myklebust (21. huhtikuuta 1915 Sandøy – 14. syyskuuta 1972) oli norjalainen kalastaja ja keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä 1965–1968. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Oddmund Myklebust Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan kalastusministerit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Tønsbergs Blad

Tønsbergs Blad on norjalainen vuonna 1870 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Tønsberg. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia- konserniin. Vuodesta 2003 lehti on ollut tabloid-kokoinen. Mediehuset til Tønsbergs Blad.jpg|Lehden toimitus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Tønsberg