EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Grace Murray Hopper -palkinto

Grace Murray Hopper -palkinto on vuosittain jaettava palkinto, joka myönnetään tietotekniikkaa edistäneelle nuorelle (korkeintaan 35-vuotiaalle) henkilölle. Palkinto myönnetään yksittäisestä työstä. Palkintoa on jaettu vuodesta 1971. Sen myöntää kansainvälinen Association for Computing Machinery -yhdistys. Palkinto on nimetty tietojenkäsittelyn tutkija Grace Hopperin mukaan. == Palkinnon saajat == * 1971 Donald Knuth * 1972 Paul Dirksen * 1972 Paul Cress * 1973 Lawrence Breed * 1973 Richard Lathwell * 1973 Roger Moore * 1974 George Baird * 1975 Allen Scherr * 1976 Edward Shortliffe * 1978 Ray Kurzweil * 1979 Steve Wozniak * 1980 Robert Metcalfe * 1981 Daniel Bricklin * 1982 Brian Reid * 1984 Daniel Henry Holmes Ingalls, Jr. * 1985 Cordell Green * 1986 Bill Joy * 1987 John Ousterhout * 1988 Guy Steele * 1989 Daniel Hillis * 1990 Richard Stallman * 1991 Feng-hsiung Hsu * 1993 Bjarne Stroustrup * 1996 Shafrira Goldwasser * 1999 Wen-mei Hwu * 2000 Lydia Kavraki * 2001 George Necula * 2002 Ramakrishnan Srikant * 2003 Stephen Keckler * 2004 Jennifer Rexford * 2005 Omer Reingold * 2006 Daniel Klein * 2007 Vern Paxson * 2008 Dawson Engler * 2009 Tim Roughgarden * 2010 Craig Gentry * 2011 Luis von Ahn * 2012 Martin Casado and Dina Katabi * 2013 Pedro Felipe Felzenszwalb * 2014 Sylvia Ratnasamy * 2015 Brent Waters * 2016 Jeffrey Heer * 2017 Amanda Randles * 2018 Michael J. Freedman ja Constantinos Daskalakis * 2019 Maria-Florina Balcan * 2020 Shyamnath Gollakota * 2021 Raluca Ada Popa Palkintoa ei jaettu vuosina 1977, 1983, 1992, 1994, 1995, 1997 eikä 1998. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Association for Computing Machinery -yhdistyksen palkintoa käsittelevä verkkosivu Luokka:Tieteen ja tekniikan palkinnot Luokka:Association for Computing Machinery
Krešimir Baranović

Krešimir Baranović (25. kesäkuuta 1894, Šibenik, Itävalta-Unkari – 17. marraskuuta 1975, Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) oli kroatialainen säveltäjä ja kapellimestari. Baranović syntyi Kroatiassa ja opiskeli Bečun ja maan pääkaupungin Zagrebin lisäksi Wienissä. Hän toimi myös Zagrebin oopperan johtajana. Baranović sävelsi muun muassa oopperoita ja sinfonista musiikkia. Luokka:Kroatialaiset säveltäjät Luokka:Kroatialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Tractus

Tractus on katolisen kirkon messun osa, joka korvaa Halleluja-osan paastojen aikana ja muun muassa requiem-messussa, jossa Halleluja-osan riemukkuutta pidetään sopimattomana. Tractus koostuu perinteisesti psalmin jakeiden laulamisesta toisella tai kahdeksannella kirkkosävellajilla. Luokka:Messu
Juha Rantanen

Juha Ilari Rantanen (s. 25. tammikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen vuorineuvos. Hän on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1977 ja suorittanut MBA-tutkinnon Geneven International Management Institutessa 1979. Rantanen on hallitusammattilainen. Rantanen aloitti uransa Nesteen talousjohtajana ja eri liiketoiminta-alueiden johtajana mm. Chemicals ja Gas vuosina 1986–1993. Toimittuaan Borealis-yhtiön toimitusjohtajana (1994–1997) Rantanen siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön (sittemmin Ahlstrom Oyj) toimitusjohtajaksi vuonna 1998. Syksyllä 2004 hän siirtyi Outokumpu Oyj:n palvelukseen ja toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoden 2005 alusta maaliskuuhun 2011. == Hallitustyöskentely == Rantanen on toiminut energiayhtiö Gasumin (ent. hallintoneuvosto) hallituksen puheenjohtajana 2014–2020, Hän on toiminut myös Martti Ahtisaaren Crisis Management Initiativen, The Ahtisaari Center, nykyisin CMI hallituksen jäsenenä vuosina 2011–2019. Rantanen on toiminut myös Stalatuben hallituksessa vuonna 2012–2019. Hän on myös toiminut Onvestin hallituksen jäsenenä vuosina 2012–2019. Suomen Messut, hallituksen jäsen 2012–2019. * Stora Enso Oyj, hallituksen jäsen 2008-2010, varapuheenjohtaja 2010–2016 * Fennovoima Oy, hallituksen puheenjohtaja 2007–2012 * Yara A/S, Norja, hallituksen jäsen 2012–2014 * EK:n varapuheenjohtajana vuosina 2000–2003 ja puheenjohtajana vuosina 2003–2004. * Teollisuus ja työnantajat (TT) hallituksen puheenjohtaja 2003–2004 * Moventaksen varapuheenjohtajana vuosina 2007–2011 Teknikum Oy, hallituksen jäsen 2014–2017, hallituksen puheenjohtaja 2017–. Juha Rantanen on Directors' Institute Finlandin hallituksen jäsen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Vuorineuvokset Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stanfordin yliopisto

Stanfordin yliopisto (viralliselta nimeltään Leland Stanford Junior University; myös Stanford) on yksityinen yliopisto Stanfordin kaupungissa Kaliforniassa, lähellä San Franciscoa. Stanfordin yliopisto perustettiin vuonna 1891 Kalifornian kuvernööri ja rautatiepohatta Leland Stanfordin lahjoituksen avulla. Piilaakson toiminta alkoi yliopiston mailla, ja myös monilla yliopiston ihmisillä on ollut merkittävä rooli Piilaakson historiassa. Stanfordissa oli syksyllä 2012 yhteensä 15 870 opiskelijaa, joista jatko- opiskelijoita 8 871\. Henkilökuntaa yliopistossa on 1 995. Vuonna 2006 Stanfordin sisäänpääsyprosentti oli noin 10,8 prosenttia. Oikeustieteelliseen tiedekuntaan pääsi hakijoista 7,7 prosenttia, lääketieteelliseen 3,3 prosenttia ja kauppatieteelliseen 10 prosenttia. Stanfordissa työskenteli vuoden 2012 syksyllä 19 Nobel-palkittua tutkijaa. Vuonna 2012 Stanfordin yliopisto arvioitiin kahdessa arvostetuimmassa yliopistorankingissa maailman toiseksi parhaaksi yliopistoksi. == Tiedekunnat == * Geotieteellinen * Humanistinen-Luonnontieteellinen * Kasvatustieteellinen * Kauppatieteellinen * Lääketieteellinen * Oikeustieteellinen * Teknillinen == Rehtorit == Seuraavat henkilöt ovat toimineet Stanfordin yliopiston rehtoreina: * 1891–1913: David Starr Jordan * 1913–1915: John Casper Branner * 1916–1943: Ray Lyman Wilbur ** 1929–1933: Robert Eccles Swain * 1943–1948: Donald Bertrand Tresidder ** 1948: Alvin C. Eurich ** 1949: Clarence H. Faust * 1949–1968: J. E. Wallace Sterling ** 1968: Robert J. Glaser * 1968–1970: Kenneth Sanborn Pitzer * 1970–1980: Richard Wall Lyman * 1980–1992: Donald Kennedy * 1992–2000: Gerhard Casper * 2000–2016: John L. Hennessy ** 2012: John Etchemendy * 2016–2023: Marc Tessier-Lavigne * 2023– Richard Saller ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Yliopiston kotisivut Luokka:Kalifornian yliopistot ja korkeakoulut Luokka:Santa Claran piirikunta Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Heimo (nimi)

Heimo on suomalainen miehen etunimi. Heimon nimipäivä on 15. joulukuuta. Nimi tuli käyttöön kansallisromanttisena kautena 1800-luvulla, jolloin kansan eri heimot ja sukulaisuudet olivat vilkkaan harrastuksen kohteena. Tiettävästi ensimmäinen Heimo-niminen oli kansallisten harrastusten keskuspaikkoihin kuuluneessa Jyväskylässä vuonna 1878 syntynyt Heimo Helminen. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 8 074 Heimo-nimistä miestä ja alle kymmenen samannimistä naista. Heistä suurin osa on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä. ==Tunnettuja Heimoja== * Heimo Aaltonen (s. 1952), pesäpalloilija * Heimo J. Aho (s. 1949), yritysjohtaja ja kauppaneuvos * Heimo Anttiroiko (1927–2008), lauluntekijä ja kuoronjohtaja * Heimo Haitto (1925–1999), viulutaiteilija * Heimo Helminen (1878–1947), oikeustieteen lisensiaatti, vakuutusasiantuntija, Edistyspuolueen poliitikko ja ministeri * Heimo Holopainen, "Holle" (s. 1948), muusikko, televisio- ja radioesiintyjä * Heimo Huotari (1913–1990), päätoimittaja * Heimo Iivonen (1935–2024), kontra- amiraali * Heimo Kaitila (1919–2000), osuustoiminnallisten yritysten johtaja ja kauppaneuvos * Heimo Keränen (s. 1959), Hyrynsalmen kunnanjohtaja * Heimo Laaksonen (1941–2013), jalkapallovaikuttaja * Heimo Lampi (1920–1998), Kouvolan hovioikeuden ensimmäinen presidentti * Heimo Langinvainio (s. 1944), lääkäri ja stressiasiantuntija * Heimo Lappalainen (1944–1994), kulttuuriantropologi, dokumenttielokuvien tekijä, šamanismin ja uusšamanismin tutkija * Heimo Lepistö (1908–1975), näyttelijä ja ohjaaja * Heimo Linna (1925–2022), keskustalainen poliitikko ja ministeri * Heimo Mäntynen, muusikko ja sovittaja * Heimo Palander (1928–2011), elokuvaaja, tv-ohjaaja ja filmituotantopäällikkö * Heimo Pihlajamaa (s. 1936), kirjailija ja kääntäjä * Heimo Pohjalainen (1930–2012), kirjailija, koulunjohtaja ja kotiseutuneuvos * Heimo Rautava (1911–2000), eräkirjailija * Heimo Rekonen (1920–1997), kunnallisneuvos ja SKDL:n kansanedustaja * Heimo Riihimäki (1907–1962), arkkitehti ja taidemaalari * Heimo Saarilahti (1907–1966), jalkapalloilija * Heimo Saarinen (1911–2001), laivuri, yritysjohtaja ja merenkulkuneuvos * Heimo Salonen (1911–1944), jännityskirjailija * Heimo Suntio (s. 1955), kuvanveistäjä * Heimo Susi (1930–2007), kirjailija * Heimo Taskinen (s. 1947), hiihtosuunnistaja * Heimo Tauriainen (1927–1989), television uutistoimittaja * Heimo Turunen (1916–1990), yritysjohtaja ja teollisuusneuvos * Heimo Ylihärsilä (1913–1968), Lapuan kunnan- ja kauppalanjohtaja 1954–1968 ==Kuvitteellisia Heimoja== * Heimo Hohto, Hullujussi-yhtyeen vieraileva tähti, Heimo Holopaisen esittämä hahmo * Heimo Huima, sarjakuvahahmo (Ankronikka) * Heimo Paila, hahmo Mankeli -tv-sarjassa * Heimo Pohjonen, hahmo sarjakuvassa Korkeajännitys * Heimo Vesa, hahmo sarjakuvassa Fingerpori * Heimo Suominen, hahmo sarjakuvassa Mämmilä == Lähteet == Luokka:Etunimet
Seututie 921

Seututie 921 on Suomen tieverkon osuus Keminmaan ja Tornion alueella Lapin läänissä. Tie alkaa Lautiosaaren kylän tuntumasta, jossa se erkanee seututiestä 926. Tie ylittää Isohaaran vesivoimalaitospadon kulkien sen harjalla, ja kulkee Keminmaan keskustaajaman lävitse. Keminmaan ja Tornion välillä se kulkee Valtatien 29 rinnalla, ja päättyy Tornion keskustaan. Tien nopeusrajoitus vaihtelee välillä 50–80 km/h ja sen laatu on hyvä. Keminmaan kohdalla on ollut ennen liikennevalot Rovaniementien risteyksessä, mutta ne poistettiin vähäisten liikennemäärien vuoksi. Huhtikuussa 2014 uutisoitiin kuitenkin siitä, että samalle paikalle asennetaan uudet liikennevalot saman vuoden kesällä. ==Lähteet== Luokka:Keminmaan liikenne 921 Luokka:Tornion liikenne
Iso-Kraaseli

Iso-Kraaseli on saari Raahen edustalla Perämerellä. Kooltaan saari on toiseksi suurin Raahen edustan merialueen saarista. Saari on saanut nimensä jo 1500-luvulla, jolloin harmaahylkeet () olivat tärkeä saaliseläin. Saarella on makeavetinen järvi sekä suurikokoinen mänty. Saarella sijaitsevat vanha kalastajan asunto, vuonna 1909 rakennettu kaksikerroksinen luotsitupa sekä vuonna 1852 rakennettu puinen tunnusmajakka. ==Luotsiasema ja tunnusmajakka== Iso-Kraaselin pohjoispäässä on jo ennen nykyistä pookia ollut tunnusmajakka sekä luotsitupa, jotka Luotsilaitos lunasti itselleen vuonna 1848. Molemmat rakennettiin uudelleen vuonna 1852. Tunnusmajakan rakentamiskustannukset olivat 433 hopearuplaa, ja se rakennettiin Albin Stjerncreutzin suunnitelmien pohjalta samanlaiseksi kuin Oulun edustalla Hailuodon pohjoispuolella sijaitsevaan Laitakariin edellisenä vuonna rakennettu tunnusmajakka. Tunnusmajakan kahdeksankulmaisen yläosan merenpuoliset sivut maalattiin valkeiksi ja maanpuoleiset sivut punaisiksi. Pookin yläosa seisoo keskuspilarin ja 36 viistoparrun varassa, ja sen huippu on 18 metrin korkeudella maanpinnasta, ja 25 metrin korkeudella merenpinnasta. Tunnusmajakka on ollut vuodesta 1983 Raahen kaupungin hallinnassa. Luotsiasemalla päivysti aluksi luotsivanhin sekä kolme luotsia. Nykyisin luotsituvassa toimii kesäkahvila. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Räntätty raaheksi Luokka:Raahen saaret Luokka:Suomen tunnusmajakat
Pelitalo

Pelitalo on videopelejä kehittävä tai julkaiseva, videopeliteollisuudessa toimiva yritys. Pelikoneita kehittävät ja valmistavat yritykset (esimerkiksi Sony) eivät ole pelitaloja, elleivät ne itse julkaise tai kehitä pelejä. Pelitalot voivat olla joko osia suuremmista emoyhtiöistä, jotka myös julkaisevat pelejä, tai ne voivat olla itsenäisiä ryhmiä, jotka käyttävät ulkopuolisia julkaisijoita. Osa pelitaloista levittää pelejään ilmaiseksi. Peliala on nykyään suurta liiketoimintaa ja joistain pelitaloista on kasvanut suuria yrityksiä, joista yksi merkittävimmistä on Electronic Arts. Pelitalo on ostanut useita pienempiä pelialan yrityksiä ja on nyt yksi hallitsevista yrityksistä pelimaailmassa. Joskus pelitalot erikoistuvat valmistamaan tietyntyyppisiä pelejä. Esimerkiksi Square Enix yhdistetään usein roolipeleihin ja Valve Corporation ensimmäisen persoonan ammuntapeleihin. Jotkut pienemmät pelikehittäjät tekevät pelejä ilman julkaisijan rahallista tukea, tässä tapauksessa ne ovat niin sanottuja independent- tai indie- pelitaloja. == Pelitaloja == Pelitalot jaoteltu niiden kotipaikan mukaisesti: ===Eurooppa=== * Bugbear Entertainment * Criterion Games * Crytek * Digital Illusions CE * Facepunch Studios * Grand Cru * Guerrilla Games * IO Interactive * MachineGames * Media Molecule * Mojang *Paradox Interactive * Rare * Remedy Entertainment * Rovio Entertainment * Supercell * Synetic * Team 17 * Travian Games * Ubisoft ===Japani ja muu Aasia=== * Atlus * Capcom * From Software * Game Freak * HAL Laboratory * Hudson Soft * Inti Creates * Konami * Namco / Namco Bandai Games * Nintendo * Nippon Ichi Software * SCE Japan Studio * Sega * SNK Playmore * Sony Computer Entertainment * Square Enix * Taito ===Pohjois-Amerikka=== * Activision * Atari * BioWare * Blizzard Entertainment * Bungie Studios * Electronic Arts * Epic Games * Gearbox Software * Id Software * Infinity Ward * LucasArts * Microsoft Game Studios * Midway Games * Motive Studios * Naughty Dog * Neversoft * Raven Software * Rockstar Games * Sucker Punch Productions * Take-Two Interactive ** 2K Games ** Rockstar Games * Telltale Games * Treyarch * Valve Corporation ==Toimintansa lopettaneita pelitaloja== * The 3DO Company * Bullfrog * Delphine Software International * GT Interactive * Technos Japan Corporation * Tengen * Westwood Studios == Aiheesta muualla == * GDC - pelinkehittäjien vuosittainen konferenssi *
Refaktorointi

Refaktorointi tarkoittaa prosessia, jossa tietokoneohjelman lähdekoodia muutetaan siten, että sen toiminnallisuus säilyy, mutta sen sisäinen rakenne muuttuu. Muutokset voivat koskea esimerkiksi luettavuutta tai ohjelmakomponenttien työnjaon selkeyttämistä. Uusia ominaisuuksia ei pyritä lisäämään tai ohjelmointivirheitä korjaamaan refaktoroinnin yhteydessä. == Tyypillisiä refaktorointeja == Yleisimmät refaktoroinnin menetelmät ovat rename ja extract method, joista rename tarkoittaa muuttujan, metodin tai luokan uudelleennimeämistä paremmin merkitystään kuvaavaksi, kun taas extract methodissa pitkä metodi pilkotaan pienempiin osiin. == Perustelut == Refaktoroinnin hyödyllisyyttä perustellaan sen koodin laatua parantavalla vaikutuksella. Koodista tulee myös luettavampaa, ja sitä kautta helpommin ylläpidettävää. Kustannussäästöt tulevat siis sitä kautta. Refaktorointia tarvitaan, kun ohjelmaa pitää laajentaa sellaisiin tapauksiin, joita ei ole huomioitu alkuperäisessä suunnittelussa. Joissakin ohjelmistotuotantomenetelmissä (esimerkiksi Extreme Programming) refaktorointi on oleellisessa osassa kokonaisprosessia. Oikeaoppiseen refaktorointiin kuuluu vain pienten muutosten tekeminen kerrallaan ja niiden välitön testaaminen. Testivetoinen kehitys edellyttää, että refaktoroitavalla koodilla on olemassa yksikkötestit joiden avulla voidaan varmistaa, että refaktorointi ei muuta sovelluksen toimintaa. == Kirjallisuutta == * Fowler, Martin (1999). Refactoring. Improving the Design of Existing Code. Addison-Wesley. ISBN 0-201-48567-2. ==Aiheesta muualla== *http://www.refactoring.com/catalog/index.html Luokka:Ohjelmointi
Jānis Čoke

Jānis Čoke (tunnettu Suomessa nimillä Jan Tšokke, Tshokke tai Tschokke; 24. syyskuuta 1878 Idus, Liivinmaan kuvernementti – 9. kesäkuuta 1910 Turku) oli latvialainen bolševikki, joka on Suomessa tunnettu vuonna 1906 tehdystä Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöstä. Teollisuustyöläisenä Riiassa työskennellyt Čoke liittyi vuonna 1902 Latvian sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen, jonka militanttiin siipeen hän kuului. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän perusti vallankumouksellisen Brašie-järjestön yhdessä kolmen veljensä kanssa. Vuosien 1905–1906 aikana ryhmä oli Riiassa osallisena muun muassa vankilakapinoissa ja iskuissa poliisia vastaan. Helmikuussa 1906 latvialainen vallankumouksellinen Jānis Luters kokosi 15 vallankumouksellisen ryhmän ja lähetti sen Čoken johdolla Suomeen, tarkoituksena ryöstää Venäjän valtionpankin konttori Helsingissä. 26\. helmikuuta tapahtuneen ryöstön ja sitä seuranneen pakomatkan aikana kuoli yhteensä viisi henkeä, joista Čoke surmasi kolme. Hän pakeni itse Tampereelle, jossa luovutti osa ryöstösaaliista venäläiselle vallankumoukselliselle Nikolai Bureninille. Čoke pidätettiin paikallisesta matkustajakodista, mutta poliisiasemalla hän onnistui vielä surmaamaan kaksi poliisia ja miehen, joka osallistui asemalle linnoittautuneen Čoken pidättämiseen. Heinäkuussa 1906 Tampereen raastuvanoikeus tuomitsi Čoken murhista kolmeen elinkautiseen. Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa Kakolan vankilassa vuonna 1910. Kuolinsyyksi ilmoitettiin keuhkotauti. == Lähteet == Luokka:Bolševikit Luokka:Rikolliset Luokka:Latvialaiset henkilöt Luokka:Elinkautisvangit Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
Rönnskärin majakka

Rönnskärin majakka on Rönnskärissä Kirkkonummella, Porkkalanniemen eteläpuolella sijaitseva majakka, joka on valmistunut vuonna 1800. Se on Suomen toiseksi vanhin. Rönnskärin majakkasaarella asui enimmillään parikymmentä asukasta ympäri vuodenVerkkonummi.fi - Rönnskärin majakkasaari . Majakka jäi pois käytöstä Porkkalan majakan valmistuttua Kallbådan luodolle ulommas merelle 1928. Huipulla sijainneen lyhtykojun paikalle tehtiin vuonna 1928 nykyinen huone pienine ikkunoineen. Majakan huipulla on myös puolustusvoimien merivalvontatutkan antenni, merivartijoiden ja VTS-keskuksen käytössä oleva kääntyvä kamera, sekä VTS-järjestelmän tutka-antenni. Majakassa kuvattiin vuonna 1927 Erkki Karun ohjaama mykkäelokuva Nuori luotsi, jonka pääosassa näytteli Joel Rinne. Majakka oli vielä silloin alkuperäisessä asussaan. Rönsskärilä on osallistuttu kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun 2004 puolustusvoimien Viestikoulun OI3W -amatööriradioasemalla ja osallistutaan 19. elokuuta 2017 merivoimien Upinniemen sotilasradioamatöörit OI2HJ-amatööriradiosemalla. https://illw.net/index.php/entrants-list-2017 http://www.sral.fi/kerhot/kerho.php?call=OI2HJ == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Merenkulkulaitos. Rönnskär, pooki Rönnskärin majakan historiaa Luokka:Suomen majakat
Nikolaus III

Nikolaus III, syntymänimeltään Giovanni Gaetano Orsini, (n. 1216 – 22. elokuuta 1280) oli paavina 25. marraskuuta 1277 – 22. elokuuta 1280.Hanska 2005, s. 321. Hän vahvisti paavin asemaa Italiassa ja korjautti Rooman Lateraanipalatsin. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Paavit Luokka:Vuonna 1216 syntyneet Luokka:Vuonna 1280 kuolleet
Silvio Fauner

Silvio Fauner (s. 1. marraskuuta 1968 Pieve di Cadoressa) on italialainen entinen maastohiihtäjä. Faunerin uran parhaat saavutukset ovat ajoittuneet 1990-luvulle. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat Talviolympialaiset 1992 Ranskan Albertvillessä, missä hän saavutti hopeamitalin Italian viestijoukkueessa. Vuotta myöhemmin 1993 Falunin MM-hiihdoissa hän sai jälleen viestihopeaa ja hiihti pronssille takaa-ajossa. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän saavutti pronssia takaa-ajossa ja hiihti Italian viestijoukkueessa, joka voitti olympiakultaa norjalaisten isäntien nenän edestä. 1995 Thunder Bayn MM-hiihdoissa Fauner voitti 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kultaa, takaa-ajosta hopeaa ja viestistä pronssia. Lisäksi hän oli 10 kilometrillä neljäs ja 30 kilometrillä viides. 1997 MM- hiihdoissa Trondheimissa hän oli mukana Italian pronssiviestijoukkueessa ja 1998 Naganon talviolympialaisissa hän toimi joukkueen ankkurina häviten monon mitalla kultamitalista käydyn loppukirikamppailun Norjan Thomas Alsgaardille. Samoissa kisoissa hän hiihti 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssille. Faunerin viimeisin arvokisamitali on viestipronssi 1999 Ramsaun MM-kisoista. Vuosituhannen vaihteen jälkeen Fauner keskittyi muutaman vuoden ajan pääasiassa sprinttimatkoille ja kilpaili 2001 Lahden MM-kisoissa ja 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa kuitenkin saavuttamatta entisaikojensa menestystä. Vuodesta 2003 hän keskittyi ns. maratonmatkoille ja kiersi Marathon Cupin kisoja. Maailmancupissa Fauner on saavuttanut kolme osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 18 palkintopallisijoitusta. Cupin loppupisteissä hän on ollut parhaimmillaan kolmas, vuonna 1995. Silvio Fauner lopetti hiihtouransa vuonna 2006. Seuratasolla Fauner edusti C.S. Carabinieri -hiihtoseuraa. Siviiliammatiltaan hän on poliisi. Hän asuu Sappadassa ja harrastaa musiikkia ja kotona olemista. Hänellä on vaimo ja kaksi lasta. ==Lähteet== * Luokka:Italialaiset maastohiihtäjät Luokka:Italialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aurajoen lukio

Aurajoen lukio on lakkautettu lukio, joka sijaitsi Turussa Papinkatu 4:ssä. Aurajoen yhteiskoulusta alkunsa saaneessa lukiossa opiskeli noin 300 oppilasta, ja se oli yksi Suomen kahdestatoista urheilulukiosta. Lukio lakkautettiin vuonna 2013, kun se yhdistettiin Kupittaan lukion kanssa Kerttulin lukioksi. Lukiosta on tullut useita urheilulahjakkuuksia, kuten Saku ja Mikko Koivu, Teemu Rannikko, Antero Niittymäki sekä Jarkko Nieminen. Aurajoen lukion lakkauttamisen jälkeen samassa rakennuksessa on toiminut Nummenpakan koulun Aurajoen yksikkö. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Kerttulin lukion kotisivu *Varrella virran : Aurajoen yhteiskoulu : Aurajoen koulu ja lukio. Aurajoen koulun historiatyöryhmä, 2017. ISBN 978-952-93-8285-9. Luokka:Turun lukiot
Pistokas

pienoiskuva|Saintpaulia-pistokkaaksi otetun lehden tyvestä kasvaa uutta kasvua. Pistokas on kasvista irrotettu osa, josta yritetään juurruttaa uutta kasvia. Pistokkaita käytetään yleisesti monien lajien lisäämiseen. Esimerkiksi paju on varsin innokas juurtumaan oksapistokkaasta. Kasvien juurtumista voidaan tehostaa juurrutushormonilla, mutta sen saatavuus on Suomessa heikkoa. Pistokkaita on olemassa monenlaisia. Niistä ehkä yleisimpiä ovat: * oksapistokas * lehtipistokas * versopistokas * varsipistokas * juurakkopistokas * rönsypistokas == Pistokkaan ottaminen == Kun pistokas on irrotettu, sen yhteys juuriin katkeaa. Pistokas kuivuu usein hengiltä siksi, että sillä ei enää ole juuria, jotka ovat aiemmin hankkineet pistokkaan – entisen kasvin osan – tarvitseman veden. Tästä syystä kasvi kastellaan usein huolellisesti ennen pistokkaan ottamista. Pistokas otetaan samasta syystä usein aamulla, jolloin kasvin nestepitoisuus on korkeimmillaan. Jos kyseessä on oksapistokas, oksasta otetaan pari alinta lehteä pois. Pistokas istutetaan multaan siten, että kasvi on lehtiä myöten mullassa. Multa kastellaan erittäin hyvin ja asetetaan lämpimään ja valoisaan tilaan (n. +24 °C). Pistokasta voidaan yrittää juurruttaa myös vesiastiassa. ==Katso myös== *Juurrutushormoni *Ilmajuurrutus *Varttaminen == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puutarhanhoito Luokka:Kasvien lisääminen
Pernon lukio

Pernon lukio sijaitsi Turussa Pernon kaupunginosassa. Lukiossa oli teknologia- ja teollisuuslinja. ==Lakkautus== Pernon lukio lakkautettiin 1. elokuuta 2007. Pernon lukion oppilaat sijoitettiin heidän haluamiinsa Turun lukioihin. Vaikka Pernon lukio todettiin MTV3:n tekemässä vertailussa ylioppilasarvosanojen määrien mukaan huonoimmaksi lukioksi Suomessa, oli vertailussa muitakin seikkoja, joita ei vertailujen tulosten mukana julkaistu. Joitakin pienten paikkakuntien pieniä lukioita oli yhdistetty, eikä myöskään neljälle vuodelle opiskelua hajauttavien määrää huomioitu. Pernon lukioon ei enää vuonna 2006 otettu uusia opiskelijoita lakkauttamisen vuoksi. Vaikka Turun opetuslautakunta antoikin Pernon lukiolle aikaa 1. elokuuta 2008 asti, rehtori Kai Heino päätti anoa lukion lakkauttamisen aikastamista vuodella, sillä muuten viimeisenä vuonna oppilaitoksessa olisi ollut noin 50 opiskelijaa, eikä kurssivalintojakaan olisi ollut paljoa. == Lähteet == Luokka:Turun lukiot Luokka:Perno Luokka:Entiset suomalaiset oppilaitokset
Bernemann

Bernemann (Bernd Kost) on saksalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten työstään thrash metal -yhtye Sodomin kitaristina. Ennen Sodomia hän soitti yhtyeessä Crows. Bernemann soitti kitaraa yhtyeessä Crows vuosina 1988-1991. Hän teki yhtyeen kanssa yhden albumin, The Dying Race vuonna 1991. Hän liittyi Tom Angelripperin johtamaan Sodomiin vuonna 1996 ja oli yhtyeessä aina vuoteen 2018 saakka. Sodomista lähdön jälkeen Brenemann perusti rumpali Markus "Makka" Freiwaldin kanssa Bonded-yhtyeen. ==Diskografia== ===Sodomin kanssa=== * * * * * * * * ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset metallimusiikin kitaristit Luokka:Sodom
Worldloppet

Worldloppet Ski Federation on kansainvälinen maastohiihtojärjestö, joka keskittyy ns. ylipitkille hiihtomatkoille. Se perustettiin vuonna 1978 Ruotsin Uppsalassa. ==Kilpailut== Nykyään Worldloppet-sarjaan kuuluu 20 eri puolilla maailmaa järjestettävää kilpailu tapahtumaa. Kukin kilpailu tapahtuma on omanlaisensa ja kullakin on tavallisesti takanaan pitkät perinteet. Joka vuosi Worldloppet-kilpailuihin osallistuu 80 000 ihmistä huippuammattilaisista harrastelijoihin. Kaudella 2017/2018 Worldloppet-sarja koostuu 34 Wordloppet Gold Master -kilpailusta ja 38 Wordloppet Silver Master -kilpailusta. ;Eurooppa: *Jizerská padesátka (CZE) *Dolomitenlauf (AUT) *Marcialonga (ITA) *König Ludwig Lauf (GER) *Tartu Maraton (EST) *La Transjurassienne (FRA) *Finlandia-hiihto (FIN) *Vaasahiihto (SWE) *Engadin Skimarathon (SUI) *Birkebeinerrennet (NOR) *Fossavatnsgangan (ISL) *Demino Ski Marathon (RUS) *Bieg Piastow (POL) ;Amerikka: *American Birkebeiner (USA) * Gatineau Loppet (CAN) *Ushuaia Loppet (ARG) ;Aasia: *Sapporo International Ski Marathon (JPN) *Vasaloppet China (CHN) ;Australia *Kangaroo Hoppet (AUS) *Merino Muster (NZL) ==Worldloppet Master== Hiihtäjä, joka hiihtää vähintään kymmenen pitkää Worldloppet-kilpailua, joista vähintään yhden vieraassa maanosassa, saa Wordloppet Gold Master -arvonimen. Samasta määrästä lyhyitä kilpailuita saa Wordloppet Silver Master -arvonimen. == FIS Worldloppet Cup == Worldloppet- organisaatio järjestää vuosittain kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n FIS Worldloppet Cupin, joka kaudella 2017/2018 koostuu seitsemästä kilpailusta. === FIS Worldloppet Cup kokonaiskilpailun voittajat === Kausi Miehet Naiset 1999–2000 Raul Olle Svetlana Nagejkina 2000–2001 Gianantonio Zanetel Antonina Ordina 2001–2002 Maurizio Pozzi Antonina Ordina 2002–2003 Jørgen Aukland Lara Peyrot 2003–2004 Gianantonio Zanetel Cristina Paluselli 2004–2005 Stanislav Rezac Cristina Paluselli 2005–2006 Marco Cattaneo Cristina Paluselli 2006–2007 Jerry Ahrlin Elin Ek 2007–2008 Anders Aukland Tatiana Jambaeva 2008–2009 Marco Cattaneo Jenny Hansson 2009–2010 Fabio Santus Jenny Hansson 2010–2011 Jerry Ahrlin Sandra Hansson 2011–2012 Stanislav Rezac Stephanie Santer 2012–2013 Sergio Bonaldi Tatjana Mannima 2013–2014 Tom Reichelt Riitta-Liisa Roponen 2014–2015 Novak Petr Tatjana Mannima 2015–2016 Toni Livers Aurelie Dabudyk 2016–2017 Candide Pralong Aurelie Dabudyk 2017–2018 Ivan Perrillat Boiteux Aurelie Dabudyk == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.worldloppet.com/ *
Spartacus (elokuva)

Spartacus on Stanley Kubrickin ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 1960. Elokuva kertoo historiallisesta traakialaisesta gladiaattorista nimeltään Spartacus, joka johti orjakapinaa roomalaisia vastaan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Spartacus on ensimmäinen Kubrickin ohjaama värielokuva. Elokuvan käsikirjoituksen teki Howard Fastin romaanin pohjalta Dalton Trumbo. Musiikin sävelsi Alex North. Noin 12 miljoonan dollarin budjetillaan Spartacus oli aikansa kallein elokuvatuotanto. == Rooleissa == == Vastaanotto == Spartacus tuotti neljä Oscar-palkintoa: miessivuosasta Peter Ustinoville, kuvauksesta Russell Mettylle sekä lavastuksesta ja puvustuksesta niiden työryhmille. Se voitti myös parhaan draamaelokuvan Golden Globe -palkinnon. The New York Timesin kriitikot valitsivat Spartacuksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. American Film Instituten kymmenen parhaan eeppisen elokuvan (Top 10 Epic) listalla Spartacus tuli sijalle viisi vuonna 2016. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset historialliset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1960 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat Luokka:Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Parhaan kuvauksen Oscar- palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
München (elokuva)

München (Munich) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Steven Spielbergin ohjaama elokuva, jonka pääosaa esittää Eric Bana. Elokuva kertoo Israelin palkkaamasta iskuryhmästä, jonka tehtävä on löytää ja tappaa vuoden 1972 olympialaisissa järjestetyn Münchenin verilöylyn suunnittelijat. Spielberg on kutsunut elokuvaansa ”historialliseksi fiktioksi”, jossa käsitellään todella tapahtuneita asioita fiktiivisten hahmojen kautta. Tarinan taustana oli Mossadin todellinen Jumalan kosto -nimellä tunnettu operaatio. München sai Oscar-ehdokkuudet ohjauksesta, sovitetusta käsikirjoituksesta, musiikista ja leikkauksesta sekä parhaan elokuvan kategoriassa, muttei voittanut yhtäkään. Vuonna 2017 The New York Timesin kriitikot arvioivat Münchenin vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon. Vaatii tilauksen. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2005 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Poliittiset trillerit Luokka:Kesäolympialaiset 1972 Luokka:Olympiaelokuvat Luokka:Vakoiluelokuvat Luokka:Steven Spielbergin ohjaamat elokuvat Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat Luokka:Steven Spielbergin tuottamat elokuvat
Rabbelugnin kartano

Rabbelugnin kartano on Wrede-suvulle kuuluva kartano Kouvolassa. Se sijaitsee Kymijoen varrella sen länsirannalla Ummeljoen taajaman pohjoispuolella. Wrede- suvulle ovat kuuluneet myös entisen Anjalankosken alueella sijaitsevat Anjalan kartano ja Wredeby. Rabbelugn on erotettu Anjalan kartanosta 1805. Kartano nimettiin suvun ensimmäisen suomalaisen esi-isän Rabbe Gottlieb Wreden mukaan. Kaksikerroksinen puinen päärakennus valmistui Otto Rabbe Wreden aikana vuonna 1820. Kartanoon kuuluu lisäksi muun muassa vuonna 1923 rakennettu sivurakennus, tiilirakenteinen talli (1937), ratsastusmaneesi (1935) sekä kaksi viljamakasiinia. Kartanoon johtaa 1,5 km pitkä koivukuja. Suomenkielisessä Anjalassa kartanon nimi oli Takamaa, mutta ruotsinkielisinä Wredet ovat kutsuneet sitä aina Rabbelugn-nimellä. Suuri osa Rabbelugnin maista luovutettiin sotien jälkeen karjalaisille siirtolaisille. Lähes koko 1900-luvun kartanossa asuivat Helena ja Eva Wrede. Heidän isänsä kuoli vuonna 1912 ja kartano jäi naisten haltuun. He kasvattivat hevosia ja koiria lähes 60 vuoden ajan. Helena kuoli 1976 ja Eva asui kartanossa vielä muutaman vuoden lähes yksin, apunaan vain talonmies. ==Lähteet== Luokka:Kouvolan kartanot Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Lolita (vuoden 1962 elokuva)

Lolita on vuonna 1962 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama, Vladimir Nabokovin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva. Se kertoo keski-ikäisen miehen suhteesta alaikäiseen tytärpuoleensa. Kubrick muutti Lolitan tekemistä varten Englantiin, missä hän asui perheineen loppuelämänsä. Lolita polarisoi aikalaiset kriitikot sen kiistanalaisista kuvauksistaan ​​lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Vaikka kohuja herättäneen elokuvan sisältöä pehmennettiin, British Board of Film Censors (BBFC) määräsi elokuvalle X-ikärajan Britanniassa. Siitä huolimatta elokuva oli myöhemmin ehdolla parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta vuoden 1963 Oscar-gaalassa. == Näyttelijät == == Lähteet == Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1962 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1962 brittiläiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustan komedian elokuvat Luokka:Brittiläiset mustavalkoelokuvat Luokka:Brittiläiset draamaelokuvat Luokka:Brittiläiset mustan komedian elokuvat
Picatinny-kisko

Picatinny-kisko on kiinnikejärjestelmä, jota käytetään erityisesti pitkäpiippuisissa kivääreissä, karbiineissa, rynnäkkökivääreissä ja konepistooleissa lisävarusteiden kiinnittämiseen (esimerkiksi kiikaritähtäimet, taktiset valaisimet ja laserosoittimet). Standardikiinnitykseen perustuvan kiskon kehitti Picatinny Arsenal ja sen virallinen standardi on MIL-STD-1913. Kisko kiinnitetään useimmiten aseen rungon päälle takatähtäinten kohdalle. Poikkileikkaukseltaan kisko on T:n muotoinen. Esimerkiksi kiikaritähtäimen kiinnitys kiskoon tapahtuu joko liu'uttamalla tähtäin kiskon alkupäästä halutulle kohdalle tai asettamalla tähtäin suoraan kiskon ympärille. Tähtäin kiristetään tukevasti paikoilleen joko pulttien, kierteisten puristimien tai ruuvien avulla. Picatinny-kisko kehitettiin eri valmistajien kiikaritähtäinten kiinnitysten yhtenäistämiseksi. Kiskoa käytettiin aluksi enimmäkseen vain suurikaliiperisissa kivääreissä, mutta pimeänäkölaitteiden ja yötähtäinten käytön yleistyttyä kiskoja alettiin asentaa myös rynnäkkökivääreihin. Kisko ja siihen kiinnitettävä kiikaritähtäin ovat erityisesti armeijoiden erikoisyksiköiden käytössä. Kun Picatinny-kisko yleistyi, sille löytyi myös uusia käyttötarkoituksia. Picatinny-kiskoon voidaan nykyään kiinnittää taskulamppuja, ylimääräisä kahvoja ja kädensijoja, etujalkoja, pistimiä, laserosoittimia ja punapistetähtäimiä. Kiskoja alettiin valmistaa eri mittaisina, jotta ne sopisivat mahdollisimman monelle asetyypille ja eri puolille aseen runkoa, kuten sivuille tai piipun alle. Lyhyitä Picatinny-kiskoja on tehty haulikoille ja pistooleille. ==Katso myös== *Weaver-kisko ==Aiheesta muualla== *Picatinny-kiskon tekniset tiedot ja poikkileikkauskuvat Luokka:Asetekniikka Luokka:Standardit
Sture Sivertsen

Sture Sivertsen (s. 16. huhtikuuta 1966 Levanger, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä. Sivertsen aloitti hiihtämisen jo pikkupoikana. Maastohiihdon maailmancupissa hän debytoi kaudella 1989–1990 ja saavutti ensimmäisen palkintosijansa vuonna 1991 Holmenkollenin 50 kilometrillä oltuaan kolmas. Ensimmäisissä arvokisoissaan 1991 Val di Fiemmessä hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa seitsemäs. Seuraavissa MM-kisoissa 1993 Falunissa hän voitti kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun ja hiihti lisäksi Norjan kultaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. 1994 Lillehammern olympialaisissa Sivertsen saavutti 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia ja viestistä hopeaa. 1995 Thunder Bayssa hän voitti jälleen Norjan joukkueessa MM-kultaa viestissä kuten myös kaksi vuotta myöhemmin Trondheimin MM-kisoissa. 1998 Naganon olympialaisissa Sivertsen oli Norjan viestijoukkueen aloittaja, mutta väsähti matkalla ja toi joukkueen vaihtoon vasta kymmenentenä, mutta lopulta Norja ylsi tälläkin kertaa viestikultaan. Sivertsen lopetti hiihtouransa vuonna 1999. Seuratasolla Sivertsen edusti Leirodal IF:ää. Siviiliammatiltaan hän on maanviljelijä. Hän harrastaa metsästystä ja kalastusta. Hänellä on vaimo ja yksi poika. ==Lähteet== * Luokka:Norjalaiset maastohiihtäjät Luokka:Norjalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Goodison Park

thumb|200px|Goodison Park (2006) Goodison Park on Everton FC:n kotistadion Liverpoolissa. Stadion rakennettiin vuonna 1892. Alun perin Everton pelasi muun muassa nykyisin Liverpool FC:n kotikenttänä tunnetulla Anfieldillä, mutta riitautui kenttää hallinnoineen John Houldingin kanssa ja muutti Stanley Parkin toiselle puolelle. Goodison Parkissa on nykyään 40 569 istumapaikkaa. Yleisöennätys on 18. syyskuuta 1948 saavutettu 78 299 katsojaa. Tuolloisen 1. divisioonan ottelussa Everton kohtasi paikallisvastustaja Liverpoolin. Pelikentän mitat ovat 100 × 65 metriä. Luokka:Englannin jalkapallostadionit Luokka:Liverpoolin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Liverpoolin urheilu
Latusuunnistus

Latusuunnistus on talvella hiihtämällä tapahtuvaa suunnistusta, jossa kilpailijan karttaan on merkitty vain lähtö ja maali. Kilpailija hiihtää maastoon tehtyä uraa pitkin ja havaitessaan rastin merkitsee sen arvioimaansa paikkaan kartalle. Tulokset määräytyvät hiihtoajan ja virheiden perusteella. Millimetrin virheestä tulee minuutti lisäaikaa, maksimivirhe on 1 cm / rasti. Normaalisti kartan mittakaava on 1:10 000. Luokka:Hiihtosuunnistus
Weaver-kisko

Weaver-kisko on kiinnityskisko, jota käytetään lisävarusteiden (kuten kiikaritähtäin tai valaisin) kiinnittämiseen aseisiin, kuten kivääreihin, rynnäkkökivääreihin, konepistooleihin ja pistooleihin. Weaver-kisko oli ensimmäinen universaali lisävarusteiden kiinnitysjärjestelmä. Sitä ennen varusteet täytyi kiinnittää jokainen omilla keinoillaan aseeseen, kun taas kiskon omaavaan aseeseen on helppo kiinnittää varusteita, jotka kaikki ovat yhteensopivia. Weaver-kisko on yhä suosittu järjestelmä ja sillä on useita samankaltaisuuksia vuonna 1995 esitellyn Picatinny-kiskon kanssa. Weaver- kiskon päällä olevat kiinnitystä parantavat kohoumat ovat 3,8 millimetrin välein, kun Picatinny-kiskossa välitys on viisi millimetriä. Siten Picatinny- ja Weaver-kiskoille sopivat lisälaitteet eivät ole täysin keskenään yhteensopivia. Weaver-kiskolle sopiva laite voidaan kiinnittää tukevasti Picatinny-kiskoon vain, jos kiinnitettävän laitteen alapinta on tasainen ja kiinnitys voidaan tehdä esimerkiksi ruuveilla. == Lähteet == Luokka:Asetekniikka
Stjepan Šulek

Stjepan Šulek (5. elokuuta 1914 – 16. tammikuuta 1986) oli kroatialainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti ja pianisti. Hän sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, kaksi oopperaa ja kamarimusiikkia ja oli useiden kroatialaisten säveltäjien ja muusikkojen opettaja ja professori. Šulek syntyi Zagrebissa ja opiskeli nuorena siellä pianon- ja viulunsoittoa sekä sävellystä musiikkiakatemiassa ja valmistui sieltä vuonna 1936. Valmistumisensa jälkeen vuonna 1939 hän liittyi Zagrebin jousikvartettoon, joka on perustettu vuonna 1919 ja Kroatian vanhin kamarimusiikkiorkesteri. Hän aloitti myös Zagrebin konservatoriossa viulunsoitton opettamisen ja aloitti omien sävellysten tekemisen. Melko pian hän alkoi myös opettamaan sävellystä ja orkestrointia ja oli myöhemmin arvostettu musiikinprofessori. Hänellä oli oppilainaan joukko tunnettuja kroatialaisia säveltäjiä muun muassa: Milko Kelemen, Stanko Horvat, Krešimir Šipuš, Sandro Zaninović, Pavle Dešpalj, Dubravko Detoni ja Igor Kuljerić. Hän perusti myös Zagrebin radion kamariorkesterin. Šulek sävelsi vuosina 1944–1981 ensimmäisen kahdeksan sifoniaa ja ensimmäisen sifonian jälkeen hän julkaisi toisen sinfonian vuonna 1946, kolmannen 1948. Neljäs sinfonia valmistui vuonna 1954 ja hän aloitti viidennen samana vuonna ja julkaisi sen vuonna 1963. Hän julkaisi kuudennen sinfonian vuonna 1966. Seitsemäs sinfonia valmistui vuonna 1979 ja kahdeksas vuonna 1981. Niiden lisäksi hän sävelsi ja julkaisi paljon erilaista musiikkia muun muassa kaksi oopperaa, kamarimusiikkia, konserttoja, sonaatteja ja erilaisia kappaleita. == Lähteet == Luokka:Kroatialaiset säveltäjät Luokka:Kroatialaiset kapellimestarit Luokka:Kroatialaiset pianistit Luokka:Kroatialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Peli on menetetty

Peli on menetetty (DVD:nä suomeksi nimellä Tappo;Tappo, Elokuvauutiset 23.7.2012, viitattu 5.4.2017 ) on Stanley Kubrickin ohjaama vuonna 1956 ensi- iltansa saanut film noir -tyylinen ryöstöelokuva. Se perustuu Lionel Whiten romaaniin Yksi tuhannesta. Elokuva kertoo Johnny Clayn (Sterling Hayden) ja tämän kokoaman joukon ryöstöyrityksestä, jonka kohteena on laukkarata.The ultimate heist, Kubrick style , Chicago Sun-Times 24.2.2012. Viitattu 3.7.2016. Vaatii HighBeam-tilauksen. == Esityshistoria Suomessa == Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa heti tuoreeltaan marraskuussa 1956 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Valituskierrosten jälkeen korkein hallinto-oikeus päätti kuitenkin, että elokuvan saa esittää, ja elokuva saikin ensi-iltansa 1961. Elokuva esitettiin uudestaan 18.4.2003, jolloin sen kävi katsomassa vajaat 2 500 katsojaa. Sitä ennen elokuvaa oli esitetty televisiossa kaksi kertaa. Yle Teema on esittänyt elokuvaa 2000-luvulla useita kertoja. == Vaikutus == Elokuvaa pidetään Kubrickin ensimmäisenä mestariteoksena, ja yhtenä film noir -tyylin parhaimmista esimerkeistä. Elokuvaohjaaja Quentin Tarantino on sanonut elokuvaa yhdeksi suurimmista inspiraatioista hänen esikoisohjaukseensa Reservoir Dogsiin, joista näkyvin omaksuttu elementti on elokuvan epälineaarinen tarinankerronta. ==Lähteet== Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1956 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Kohtalokas suudelma

Kohtalokas suudelma, DVD:nä suomeksi nimellä Tappava suudelma,Tappava suudelma, Elokuvauutiset 23.7.2012, viitattu 22.2.2023 (Killer's Kiss) on Stanley Kubrickin toinen pitkä elokuva. Elokuva kertoo Davey Gordonista (Jamie Smith), 29-vuotiaasta nyrkkeilijästä, ja hänen suhteestaan tanssijaan (Irene Kane) sekä tanssijan väkivaltaisesta työnantajasta (Frank Silvera). == Rooleissa == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1955 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:New Yorkissa tapahtuvat elokuvat
Fear and Desire

Fear and Desire on Stanley Kubrickin ensimmäinen pitkä elokuva vuodelta 1953. Se kertoo joukosta sotilaita vihollislinjan takana kuvitteellisessa sodassa. == Juoni == Tarinan tapahtumapaikkana on kahden nimettömän osapuolen välinen sota. Sotilaslentokone putoaa metsään vihollislinjojen takana, mutta neljän hengen miehistö säilyy vahingoittumattomana. Miehet vaeltavat läheiselle joelle ja rakentavat lautan, lähtevät sillä matkaan mutta joutuvat pian piiloutumaan saavuttuaan lähelle vihollisen lentotukikohtaa. He alkavat valmistella hyökkäystä tukikohtaan samalla kun yksi heistä alkaa nopeasti menettää mielenterveytensä.Fear and Desire, juoniseloste, American Film Institute. Viitattu 3.7.2016. == Rooleissa == Fear and Desire, American Film Institute. Viitattu 3.5.2016. == Muuta == Elokuva on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslakiin liittyvän laiminlyönnin takia niin sanotussa public domain -tilassa, jolloin siitä voi vapaasti julkaista kopioita. Kubrick itse yritti päinvastoin estää esikoiselokuvansa esittämisen kokonaan elokuvan huonon menestyksen takia.Rapold, Nicolas: Even Good Films May Go to Purgatory, Old Films Fall Into Public Domain Under Copyright Law, The New York Times 14.2.2014. Viitattu 3.7.2016. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset sotadraamat Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1953 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Nina Gavriljuk

Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää. == Ura == Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä. 1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa- ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa- ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän. Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset maastohiihtäjät Luokka:Venäläiset olympiavoittajat Luokka:Neuvostoliittolaiset maastohiihtäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Day of the Fight

Day of the Fight on Stanley Kubrickin ensimmäinen ohjaustyö. Se on 16 minuuttia kestävä mustavalkodokumentti. Elokuva perustuu Kubrickin tekemään valokuvadokumenttiin, jonka hän oli tehnyt irlantilaisesta nyrkkeilijästä Walter Cartieristä. == Aiheesta muualla == * Luokka:Stanley Kubrickin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1951 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat Luokka:Nyrkkeilyelokuvat