EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Flashdance... What a Feeling

”Flashdance... What a Feeling” on Irene Caran esittämä kappale vuoden 1983 elokuvasta Flashdance. Kappale julkaistiin 3. huhtikuuta 1983, hieman ennen elokuvan ensi-iltaa. Se myi platinaa Yhdysvalloissa. Kappaleen on säveltänyt Giorgio Moroder ja sanoittaneet Keith Forsey ja Irene Cara. Se voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon vuoden 1984 Oscar-gaalassa. Giorgio Moroderin tuottaman singlejulkaisun toisena kappaleena on instrumentaali elokuvan rakkausteemasta. Sen tulkinnasta vastaa kosketinsoittaja Helen St. John. Levymerkki on PolyGram Recordsin Casablanca Record and FilmWorks ja musiikkikustantamo Intersong Music. Jakelusta on huolehtinut Phonogram. Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2. == Single == == Käännöskappale == Raul Reiman sanoitti kappaleesta suomenkielisen version nimeltään "Mikä Fiilis!", jonka levytti ensimmäisenä Mona Carita. == Lähteet == * Irene Cara s. Flashdance… What a Feeling (Casablanca 811 440-7) 1983 === Viitteet === Luokka:Vuoden 1983 kappaleet Luokka:Oscar-palkitut kappaleet Luokka:Golden Globe -palkitut kappaleet Luokka:Tunnusmusiikki Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet Luokka:Billboard Hot 100 -listan ykköset
Hydrauliikkaöljy

Hydrauliöljyä käytetään hydrauliseen tehonsiirtoon. Hydraulinesteenä voidaan käyttää myös vettä tai bio-pohjaisia hydrauliöljyjä. Hydraulinesteillä on omat viskositeettiluokituksensa. Hydraulijärjestelmässä nesteen pääasiallinen tehtävä on tehonsiirto, mutta hydraulineste toimii samalla jäähdytysnesteenä sekä toimilaitteiden voiteluöljynä. Hydraulinesteet toimivat yleensä hyvin suuren paineen alaisina ja niiden kokoonpuristuvuus on vähäinen. Hydraulista tehonsiirtoa hyödynnetään muun muassa seuraavissa sovellutuksissa; hissi, kulkuneuvot, teollisuus ja työkoneet. Hydraulisesti pystytään tuottamaan ja säätämään tarkasti suuria voimia ja momentteja. Pyörivä ja lineaarinen liike voidaan toteuttaa helposti, ja nopeuden muuttaminen on helppoa. Hydrauliikan komponentit ovat standardoituja ja järjestelmiä voidaan kuormittaa vaurioitta jopa pysähdyksiin saakka. Esimerkiksi kaivinkoneiden ja metsätraktoreiden hydraulinen teho voi nousta jopa satoihin kilowatteihin, kun komponentit kuitenkin pysyvät tehoon nähden pieninä. Teho on mahdollista siirtää liikkuviin osiin käyttäen esimerkiksi joustavia letkuja. Hydraulineste on yleensä öljypohjaista tai synteettistä. Muiden vastaavien öljyjen tapaan ne ovat myrkyllisiä ja vuodot pilaavat ympäristöä. Nykyään kuitenkin käytetään useissa tapauksissa kasvipohjaisia hydrauliikkaöljyjä, joiden ominaisuudet käyttötarkoituksessaan saattavat olla jonkin verran huonommat (eivät esimerkiksi aina kestä kuumuutta). Ne eivät kuitenkaan aiheuta niin suuria ympäristöhaittoja kuin öljypohjaiset tai synteettiset nesteet. Palo-/räjähdysvaarallisissa tiloissa voidaan hydraulinesteenä käyttää vettä, joka ei syty palamaan vaikka sitä vuotaisi, eikä aiheuta ympäristöongelmia. Letkurikon sattuessa tuleva korkeapaineinen nestesuihku on vaarallinen, koska paine voi lävistää ihon tai irronnut paineinen letku saattaa "pyyhkäistä" ulottuvuusalueensa paineen vaikutuksesta. Paineilmaan verrattuna monimutkaistava tekijä on paluulinjan tarve. Esimerkiksi mekaaniseen tehonsiirtoon verrattuna hydrauliikan hyötysuhde on yleisesti heikompi. Hydraulisen tehonsiirron hyötysuhteeseen vaikuttaa myös, onko nesteen virtaus laminaarista vai turbulenttista. ==Kavitaatio== Kavitaatio syntyy, kun virtaavan nesteen paine alenee höyrystymispaineeseen, ts. neste kiehuu. Tämä ilmiö voi tapahtua lämpötilasta riippumatta. Syrjäytyspumpuissa paineen aleneminen syntyy nesteen suuresta nopeudesta, nestemassan kiihdytyksestä ja imukanavien virtausvastuksen vaikutuksesta. Kun neste höyrystyy, pumpun työkammio täyttyy imujakson aikana vain osittain öljyllä ja loppu on höyryn täyttämää. Haittavaikutuksena on tilavuusvirran pieneneminen ja samalla muiden suoritusarvojen aleneminen. Täten paineen kasvaessa, iskeytyvät höyrykuplat kokoon, jolloin syntyy paikallisesti hyvin korkeita paineita. Tästä seuraa nestettä ympäröivien metallipintojen vaurioituminen, eli kavitaatioeroosio. Eroosion karheuttama pinta voi johtaa kiinnileikkautumiseen voitelun heikentyessä. Iskut pumpulle ja putkistolle aiheuttavat kuormitusta ja värähtelyä ääni-ilmiöineen. Luokka:Hydrauliikka Luokka:Virtausmekaniikka Luokka:Öljyt
Sharon Vaughn

Sharon Vaughn on Ruotsissa asuva Yhdysvalloista kotoisin oleva lauluntekijä ja tuottaja. Hän aloitti uransa Nashvillessa. Lukuisat artistit ovat levyttäneet hänen kappaleitaan. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset sanoittajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Alastaipale

Alastaipale on eteläisin Ähtärin kaupunkiin kuuluvista kylistä, ja sijaitsee kantatie 68:n varrella. ==Alastaipale tänään== ===Kylätoiminta=== Kylän sydän ja yhteinen kokoontumispaikka on entinen koulurakennus, joka sijaitsee kylän keskellä. ===Elinkeinoelämä=== Elantonsa asukkaat saavat monesta eri lähteestä, mutta edelleen maa- ja metsätalous ovat tärkeitä tulonlähteitä kylässä. Alastaipaleella on useampia maatilamatkailuyrityksiä, kuten Mikon Majat ja Vasikkaniemen Erä- ja lomamökit. Mikon Majojen yhteydessä on myös Ratsastajaliiton luokittelema ratsastustalli ja maneesi, jossa on noin kymmenen erirotuista hevosta ja ponia turistien ja harrastajien käytössä. Vuonna 1998 valmistui maastoratsastusrata. Muuta yritystoimintaa Alastaipaleella edustavat hierontahoitola, autokorjaamo, luontomatkailuyrittäjä, koneurakoitsija, kuorma-autoilija, lämpöyrittäjä sekä tilitoimisto.Alastaipaleen kylä tänään ==Historiaa ja sijainti== Ensimmäiset alastaipalelaiset olivat Pietari Pietarinpoika ja Pietari Olavinpoika Pakari jotka asettuivat asumaan vuonna 1556. Vuonna 1586 pidettiin ensimmäinen kyläkokous. Pakarinjoki on kautta historian on ollut tärkeä kulkuväylä ja yksittäinen tulonlähde. Se on ollut tärkeä lohijoki ja siinä on lisääntynyt oma kirjolohikanta. Oma lohikanta katosi vuonna 1938, kun joki perattiin. Joki muuttui perkauksen myötä kohisevista koskista tuskin havaittaviksi virtauksiksi ja kapeikot venyivät uittokelpoiseksi ränneiksi tukinuittoa varten. Kyläläisille tukinuitto on tarjonnut merkittävän lisäansion. Viimeisimmät tukit on uitettu 50- luvulla pakarinjoen kautta Soininkylään. Joki on kunnostettu entiselleen ja on nykyisellään jälleen hyvä lohijoki. Alastaipaleelle valmistui oma koulu vuonna 1926. Sitä ennen alastaipalelaiset kävivät koulunsa Peränteellä, Virtain Killinkoskella tai kiertolaiskoulussa. Alastaipaleen kylän historia (Internet Archivessa) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Alastaipaleen kyläseuran kotisivut * Tallbacka, Liisa (toim.): Alastaipaleen ja Peränteen kyläkirja. I, Ähtärin ensimmäiset asutut kylät. Ähtäri : Alastaipaleen kyläseura, 2010. ISBN 978-952-92-7975-3. Luokka:Ähtärin kylät
UNESCO-IHE

UNESCO-IHE Institute for Water Education on vesialan koulutukseen erikoistunut instituutti, joka perustettiin 2003. UNESCO-IHE jatkaa työtä, jonka IHE aloitti vuonna 1957, kun se alkoi tarjota kehitysmaiden asiantuntijoille hydraulisen tekniikan jatkokoulutusta. UNESCO-IHE sijaitsee Alankomaissa, Delftin kaupungissa ja sen omistajia ovat UNESCOn jäsenvaltiot. Instituutti kuuluu UNESCON luokituksen mukaan kategoriaan I instituutti. Perustajina toimivat UNESCO ja Alankomaiden hallitus. Instituutti on suurin vesialan koulutuslaitos maailmassa ja ainoa YK:n alainen instituutti, jolla on oikeus myöntää maisterin tutkintotodistuksia. UNESCO-IHE:n tehtävät on määritelty seuraavasti: *Olla johtava vesialan jatkokoulutusohjelmien ja ammatillisen koulutuksen tuottaja kansainvälisten standardien mukaan mitattuna *Tuottaa "capacity building"- palveluja erityisesti kehitysmaiden tarpeisiin *Tarjota koulutusta, kursseja ja tutkimusohjelmia *Maailmanlaajuisten yhteistyöverkostojen luominen ja hallinnoiminen vesisektoriorganisaatioiden välille *Palvella policy foorumina UNESCOn jasenvaltioille ja muille sidosrymille *Tarjota asiantuntemusta ja neuvontapalveluja vesialan koulutuksessa. Vuodesta 1957 IHE on kouluttanut yli 14 000 asiantuntijaa (insinööriä ja tutkijaa) 160 eri maasta. Instituutista on valmistunut yli 75 tohtorin tutkinnon saanutta opiskelijaa. IHE on myös aktiivinen tutkimus- ja "capacity building"- projekteissa ympäri maailmaa. == Aiheesta muualla == *UNESCO-IHE Luokka:Unesco Luokka:Kansainvälinen koulutus Luokka:Vesihuolto
The Mysterious Traveler

The Mysterious Traveler oli yhdysvaltalainen jännityskuunnelmasarja, jonka ensimmäisen jakson Mutual Broadcasting System esitti 5. joulukuuta 1943 ja viimeisen 16. syyskuuta 1952. Sarjan isäntänä ja jaksojen kertojana toimi Maurice Tarplin. Sarjan käsikirjoittivat, tuottivat ja ohjasivat Robert Arthur ja David Kogan. Sarjaan perustuvaa The Mysterious Traveler Magazine -lehteä julkaistiin viisi numeroa vuosina 1951-1952, ja siinä julkaistiin Robert Arthurin lisäksi myös muun muassa John Dickson Carrin, Dorothy L. Sayersin ja Ray Bradburyn kirjoittamia tarinoita. Vuonna 1948 julkaistiin yksi numero Mysterious Traveler Comics -sarjakuvalehteä. Sen yhteys radiosarjaan on epäselvä, mutta lehti sisältää useita sarjan mainoksia. 1950- ja 1960-luvuilla julkaistulla samannimisellä lehdellä ei ole yhteyttä radio-ohjelmaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * otr.net: Sarjan jaksoja kuunneltavissa * luettelo sarjan jaksoista Luokka:Yhdysvaltalaiset radiokuunnelmat
Berjozovkan piiri

Berjozovkan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 977 neliökilometriä. Asukkaita on 17 900 henkeä (vuonna 2009). Berjozovkan piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Etelässä se rajoittuu Kišertin, lännessä Kungurin ja pohjoisessa Lysvan piireihin sekä idässä Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Asovo, Berjozovka, Dubovoje, Kljapovo, Perebor, Sosnovka ja Zaborje. Hallinnollinen keskus on Berjozovkan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 119. Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 81,1 % venäläisiä ja 16,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole. Piirin kautta kulkee Kungurin ja Tšusovoin välinen asfaltoitu maantie sekä Permin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Piirissä on ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Selskaja nov (”Maaseudun uutiset”). Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Asovon, Berjozovkan, Sažinon ja Sosnovkan kirkkorakennukset. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Berjozovkan piirin sivusto *
Celebesinpikkutikka

Celebesinpikkutikka (Dendrocopos temminckii) on Sulawesin kotoperäinen tikka. Sulawesin lisäksi laji elää läheisillä Togianin ja Butonin saarilla. Sen holotyypin kuvaili Alfred Malherbe Sulawesista 1849.IBC == Lähteet == Luokka:Käpytikat
Vinohammassimpukka

Vinohammassimpukka (Spisula solida) on suhteellisen kookas pohjaan kaivautuva simpukkalaji, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla. == Ulkonäkö ja koko == Vinohammassimpukalla on luja ja paksu, lähes kolmionmuotoinen kuori, joka on halkaisijaltaan enintään 5 senttiä. Se on himmeänvalkoinen tai vaaleankellanruskea ja etupäästä hieman kuperampi kuin takapäästä. Navat eli umbot sijaitsevat kutakuinkin keskiviivalla ja niiden taka- ja etupuolella on hienoja samankeskisiä renkaita; simpukan kasvuvaiheet erottuvat selvästi. Kuorta peittää harmaanruskea sarveiskerros sauman ja kasvurenkaiden kohdalla. Simpukankuoren sisäpinta on hohtavan valkoinen. Molempien kuorten sisälaidoilla on keski- eli kardinaalihampaita ja reuna- eli lateraalihampaita. Kuoren sisältä paljastuu paksu, hapsujen reunustama vaippa. Lyhyet hengitysputket eli sifonit ovat kiinni toisissaan koko pituudeltaan, ja niiden suulla on keltaisia tai punaisia rihmoja. Simpukalla on suuri, kielimäinen jalka, jota se käyttää kaivamiseen ja hyppäämiseen. == Levinneisyys == Vinohammassimpukoita esiintyy Pohjois-Atlantin itärannikolla. Levinneisyysalue ulottuu Etelä-Islantiin ja Norjaan pohjoisessa sekä Espanjaan ja Marokkoon etelässä. == Elintavat == Vinohammassimpukat elävät matalassa rantavedessä merenpohjan hiekkaan kaivautuneina. == Kalastus ja käyttö == Vinohammassimpukoita pyydystetään jonkin verran Alankomaissa, Portugalissa, Ranskassa ja Tanskassa. Vuonna 2003 kokonaissaalis oli yli 14 000 tonnia, mutta yleensä se on jäänyt tätä huomattavasti pienemmäksi. == Lähteet == Luokka:Venerida th:หอยลาย
Arabiantikka

Arabiantikka (Dendrocopos dorae) on Arabian niemimaan kotoperäinen tikka. Sen elinympäristö ulottuu kapeana vyönä niemimaan länsilaitaa Mekan pohjoispuolelta Jemenin länsiosiin. Lajin holotyypin kuvailivat George Latimer Bates ja Norman Boyd Kinnear Taifin ja Mekan väliseltä tieltä 1935.IBC == Lähteet == Luokka:Käpytikat Luokka:Uhanalaiset linnut
Aasianpikkutikka

Aasianpikkutikka (Dendrocopos canicapillus) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Pohjois-Pakistanista ja -Intiasta itään Kiinaan, Koreaan ja Itä-Siperiaan sekä etelään Thaimaahan, Myanmariin, Indokiinaan, Malakan niemimaalle ja Indonesiaan. Lajista tunnetaan 11 alalajia. Sen holotyypin kuvaili Edward Blyth Ramreen saarelta Rakhinesta Myanmarista vuonna 1845.IBC == Lähteet == Luokka:Käpytikat
Aasiankirjotikka

Aasiankirjotikka (Dendrocopos macei) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö käsittää Intian, Nepalin, Pohjois-Pakistanin, Myanmarin, Thaimaan, läntisen Indokiinan, Indonesiasta ainakin Jaavan ja Balin, sekä Andamaanit. Siitä tunnetaan viisi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Bengalista 1818.IBC == Lähteet == Luokka:Käpytikat
Kärpäsen koulu

Kärpäsen koulu on lahtelainen peruskoulu. Rakennuksen suunnitteli apulaiskaupunginarkkitehti Irma Kolsi vuonna 1949, ja se valmistui vuonna 1950. Nykyisin Kärpäsen koulu on yhtenäiskoulu eli siinä on luokat 1–9. Kärpäsen koulussa ja samoin Kärpäsen luokkamuotoinen erityisopetus ==Rakennuksen historia== Rakennuksen suunnittelussa käytettiin Kivimaan koulun piirustuksia. Arkkitehti Irma Kolsi piirsi kotitalous- ja käsityötiloja varten yksikerroksisen lisäsiiven. Lisäksi Kärpäsen kouluun tehtiin Lahden ensimmäinen uima-allas. Rakennusta laajennettiin kansakoulua varten kaupunginarkkitehti Valter Karisalon piirustuksien pohjalta vuonna 1967. Kärpäsen kouluun on tehty myös laaja peruskorjaus, joka valmistui vuonna 2010. Kärpäsen koulun ulkoseinässä on hirviaiheinen mosaiikkireliefi, jonka on suunnitellut taiteilija Eino Kauria. ==Opetus== Kärpäsen koulussa annetaan maahanmuuttajien valmistavaa opetusta (MAVA) vuosiluokilla 6–9. MAVA-luokalla on tänä lukuvuonna 10-15 oppilasta. Jokaisessa alueen koulussa tarjotaan monikulttuurista opetusta. Kaikista läntisen alueen oppilaista 2,8 prosenttia opiskelee suomea toisena kielenä. Oppilailla on kuluvana lukuvuonna mahdollisuus saada opetusta islamin uskonnossa Kärpäsen ja Jalkarannan kouluissa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Koulun sivut *Lahden kouluverkkoselvitys Luokka:Lahden peruskoulut
Aarnivihertikka

Aarnivihertikka (Chrysophlegma mentale) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indonesian Sumatralle, Borneoon ja Jaavalle. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Jaavalta 1825.IBC == Lähteet == Luokka:Tikat
Chivas

Chivas tarkoittaa seuraavia asioita: * Chivas Regal, skotlantilainen viski * Club Deportivo Chivas USA, yhdysvaltalainen jalkapalloseura * Chivas de Guadalajara, Club Deportivo Guadalajara, meksikolainen jalkapalloseura * Estadio Chivas, jalkapallostadion Zapopanissa Meksikossa * Silvia Chivás (s. 1954), kuubalainen pikajuoksija.
Spisula subtruncata

Spisula subtruncata on vinohammassimpukoiden heimoon kuuluva vaaleakuorinen pohjaan kaivautuva simpukka, joka elää Pohjois-Atlantin itärannikolla ja Välimeressä. == Ulkonäkö ja koko == Spisula subtruncatalla on luja ja paksu kuori, joka on kolmiomainen mutta epäsymmetrisen muotoinen ja halkaisijaltaan enintään 3 cm. Se on ulkopinnalta himmeänvalkoinen tai kermanvaalea ja sisäpuolelta hohtavanvalkoinen. Kuorta peittää harmaanruskea sarveiskerros ja siinä on hienoja samankeskisiä renkaita; simpukan kasvuvaiheet erottuvat selvästi. Simpukalla on paksu, hammaslaitainen vaippa ja kapea, kellertävä jalka. Molemmissa kuorenpuoliskoissa on keski- eli kardinaalihampaita ja reuna- eli lateraalihampaita. Lyhyet hengitysputket eli sifonit ovat kiinni toisissaan koko pituudeltaan, ja niiden suulla on keltaisia tai punaisia rihmoja. == Levinneisyys == Spisula subtruncataa esiintyy Pohjois-Atlantin itärannikolla ja Välimeressä. Levinneisyysalue ulottuu Norjaan pohjoisessa sekä Kanariansaarille etelässä. Erityisen yleinen se on Pohjanmeressä. == Elintavat == Spisula subtruncata elää matalassa rantavedessä merenpohjan liejuun tai lietteeseen kaivautuneena. == Lähteet == Luokka:Venerida
Suomuvatsatikka

Suomuvatsatikka (Picus squamatus) on keskiaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Afganistanista Länsi-Pakistaniin ja Darjeelingiin. Lajin holotyypin kuvaili Nicholas Aylward Vigors Simla-Almoran alueelta läntiseltä Himalajalta 1831.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Kišertin piiri

Kišertin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 400 neliökilometriä. Asukkaita on 14 500 henkeä (vuonna 2009). Kišertin piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Etelässä se rajoittuu Suksunin, lännessä Kungurin ja pohjoisessa Berjozovkan piireihin sekä idässä Sverdlovskin alueeseen. Pinta- alasta huomattava osa on metsää. Hyötykaivannaisia ovat turve, maakaasu, strontium, kipsi, tulenkestävä savi, kivisuola, hiekka ja kivennäisvesi. Suurimmat joet ovat Sylva ja sen sivujoki Barda. Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Andrejevo, Kordon, Metša, Osintsevo, Posad, Tšernyi Jar ja Ust- Kišert. Hallinnollinen keskus on Ust-Kišertin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 89. Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,7 % venäläisiä ja 3 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole. Piirin kautta kulkee Permin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Seudulla on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon. Piirissä toimi lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa- ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Paikallislehtenä ilmestyy Sylvenskije zori (”Sylvan aamurusko”). Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluu Spaso-Bardan ortodoksinen kirkko. ==Lähteet== *
Burmanvihertikka

Burmanvihertikka (Picus viridanus) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Malakan niemimaan luoteiskolkkaan. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Arakanista Burmasta 1843.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Filogelos

Filogelos (, ; ”Naurun ystävä”) on antiikin kreikkalainen kokoelma vitsejä. Teos on ainoa antiikin ajoilta säilynyt vitsikirja ja näin vanhin nykyaikaan säilynyt kokoelma vitsejä.Kivimäki, Arto & Vahtikari, Vesa & Vesterinen, Sampo: Antiikin vitseistä. Teoksessa Kivimäki, Vahtikari & Vesterinen 2002, s. 113-130.Salmenkivi, Erja: ”Nauru pidentää ikää”. Teoksessa == Historia == Filogelos on kirjoitettu muinaiskreikaksi, käytetyn kielen perusteella mahdollisesti 300-luvulla. Se on pantu muutoin tuntemattomien Hierokleen ja Filagrioksen nimiin. Koska vitsissä numero 62 mainitaan urheilukilpailut, jotka järjestettiin 21. huhtikuuta 248 Rooman tuhatvuotisjuhlien kunniaksi, kokoelma on mitä ilmeisimmin peräisin tämän tapahtuman jälkeiseltä ajalta. Itse vitsit ovat kuitenkin peräisin satojen vuosien ajalta ennen ylöskirjaamista. Kokoelma on vanhin tunnettu vitsikokoelma, mutta tiedetään, että se ei ole muutoin vanhin kokoelma, johon vitsejä on kerätty yhteen. Athenaios kirjoitti, että Filippos II maksoi eräälle ateenalaiselle seuralle nimeltä ”Ryhmä 60” siitä, että sen jäsenet kirjoittivat vitsinsä ylös. Plautuksella esiintyy 100-luvulla kahdesti henkilöhahmo, joka mainitsee vitsejä sisältäneet kirjat. Keisari Augustuksen opettajalla Melissuksella kerrotaan puolestaan olleen 150 vitsikirjan kokoelma. Vitsikirjoja tarvitsivat antiikin aikana muun muassa pidoista toiseen kierrelleet vitsinkertojat. == Sisältö == Filogelos sisältää 265 vitsiä. Vitsit on lajiteltu kokoelmaan aiheittain, ja ne voidaan luokitella neljään ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat niin kutsutut skholastikos-vitsit, joita on kokoelmassa 103 kappaletta. Ne pilkkaavat oppineita mutta maailmasta vieraantuneita lukutoukkia.Kivimäki, Arto & Vahtikari, Vesa & Vesterinen, Sampo: Filogelos. Teoksessa Kivimäki, Vahtikari & Vesterinen 2002, s. 7-8. Eräs esimerkki skholastikos-vitsistä on: Toiseen ryhmään kuuluvat eräänlaiset hölmöläisvitsit. Nykyajan hölmöläisiä vitseissä vastaavat kymeläiset, abderalaiset ja sidonilaiset. Eräs kymeläisvitsi kuuluu: Kolmanteen ryhmään kuuluvat erilaisia ihmistyyppejä koskevat vitsit. Vitsien kohteena ovat muiden muassa saiturit, ahmatit, juopot, laiskurit, naistenvihaajat sekä pahan hengityksen omaavat. Neljänteen ryhmään kuuluvat erilaisia ammatteja, kuten lääkäreitä ja partureita, koskevat vitsit. Filogeloksen vitsit ovat tyyliltään niukkoja, koska ne oli tarkoitettu ääneen kerrottaviksi; lukijan tehtävänä oli vitsiä kertoessaan höystää se meheväksi ja eläväksi. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Sisältää Filogeloksen vitsien suomennoksia, sekä muita antiikin ajan kaskuja. * * * == Aiheesta muualla == * Φιλόγελως, Bibliotheca Augustana - valikoima teoksesta * Philogelos: The Laugh Addict YUDU Media * 45 Jokes from The Laughter Lover - valikoima teoksesta Luokka:Antiikin kreikankieliset kirjat Luokka:Huumorikirjat Luokka:Vitsit
Variationen für Klavier

Variationen für Klavier (”Muunnelmia pianolle”; op. 27) on Anton Webernin vuosina 1935–1936 säveltämä dodekafoninen teos soolopianolle. Ensimmäistä kertaa teos esitettiin Wienissä järjestetyssä konsertissa 26. lokakuuta 1936. Se koostuu kolmesta osasta.Allmusic.com: Variations for piano, Op. 27 Teoksen kantaesittänyt ja sen säveltäjän kanssa valmistanut itävaltalainen pianisti Peter Stadlen kertoo, että Webernille oli tärkeämpää teoksen poeettinen ja inspiroitunut tulkinta kuin sen rakenne. Webern vertasi ensiosan välijaksoa Brahmsin intermezzoihin ja kertoi ajatelleensa toista osaa säveltäessään Bachin Badinerieta h-molliorkesterisarjasta. Viimeinen osa jakautui Webernin mukaan teemaan ja viiteen muunnelmaan. Stadlenin mukaan kappaleen esitysmerkinnät ovat niin niukat, että sen autenttinen tulkinta on mahdoton ilman tradition tuntemusta. Hän katsoo kuitenkin Ernst Krenekin olleen väärässä, kun tämä piti Pianovariaatioita erityisen selvänä esimerkkinä säveltäjän ”vetäytymisestä abstraktien muotojen tyyneen ja itseriittoiseen maailmaan”. Stadlenin mukaan kappaleen metronomimerkinnät ovat nopeampia kuin säveltäjä itse asiassa halusi teosta soitettavan.Peter Stadlen, esipuhe nuottijulkaisussa Anton Webern, Variationen für Klavier. Universal Edition No. 16 845, 1979 == Osat == # Sehr mäßig # Sehr schnell # Ruhig fließend == Lähteet == Luokka:Anton Webernin teokset Luokka:Pianokappaleet Luokka:1930-luvun musiikkiteokset
Teikkaus

Teikkaus on eri urheilulajeissa käytetty tapa valita pelin aloittaja. Jalkapallossa ja amerikkalaisessa jalkapallossa teikkaus suoritetaan usein kolikonheitolla, jossa vierasjoukkueen kapteeni saa arvata, kumpi kolikon puoli, kruuna vai klaava, jää yläpuolelle tuomarin heittäessä kolikkoa. Jalkapallossa oikein arvannut vieraskapteeni saa valita ottelun aloituksen tai kumpaan maaliin hyökätään ensimmäisellä puoliajalla. Jos hän arvaa väärin, tämän valinnan tekee vastajoukkueen kapteeni. Teikkauksen voittajan valinnasta riippuen toinen joukkue aloittaa pelin tai valitsee kumpaan maaliin hyökkää. Pool- ja karabiljardeissa molemmat pelaajat (tai molempien joukkueiden valitsemat edustajat) lyövät yhtä aikaa omaa palloa ylälinjan takaa alapäätyvalliin. Teikkauksen voittaa se, jonka pallo jää lähimmäksi yläpäätyvallia. Pallo saa koskettaa yläpäätyvallia, mutta se ei saa koskettaa sivuvallia, mennä pussiin tai koskettaa alapäätyvallia useammin kuin kerran. Pallo ei myöskään saa pysähtyä ylemmäs kuin yläpäätyvallilinjalle (esimerkiksi kulmapussin suulle). Pesäpallossa teikkausta kutsutaan nimellä hutunkeitto. ==Lähteet== Luokka:Urheilutermit Luokka:Biljardi en:Glossary of cue sports terms#lag
Perisiatsiini

Perisiatsiini (kauppanimillä Neulactil ja NeuperilLääkkeet ja niiden käyttö (s. 179)) fentiatsiini-johdannainen neurolepti. Alalajiltaan perisiatsiini kuuluu samaan piperidiinien lääkeaineryhmään, johon kuuluvat myös tioridatsiini ja mesoridatsiini. Lääkettä voidaan annostella tabletteina ja ruiskemuodossa. Parenteraalisena käyttötapana injektoidessa, se on intramuskulaarinen kuten haloperidolilla. Merkittävän hoitoindikaation perisiatsiini on saavuttanut vaikeiden käytöshäiriöiden hoidossa. Habituaation alueella vaikeita probleemia saattaa esiintyä näillä potilasryhmillä: aikaisemmin seniileiksi – nykyisemmin dementoituneiksi todetut vanhukset, älyllisesti kehitysvammaiset joilla on matala-asteinen ÄO, vaikeasti psykoottiset henkilöt ja aivo-orgaanikot, kuten vaikean aivoruhjeen saaneet potilaat.spc.nam.fi/indox/nam/html/nam/humspc/2/356352.pdf ==Lääkkeen aiheuttamat mahdolliset haittavaikutukset== Lääke omaa suhteellisen herkästi aiheutuvaa ekstrapyrimidaalivaikutusta. Sen vakavin muoto on NMS, maligni neuroleptisyndrooma. Myös tardiivi dyskinesia (TD) suun, kielen ja ylävartalon pakkoliikkeineen on mahdollinen. Tablettien annoskoot ovat 2,5 ja 10 milligrammaa. == Lähteet == * Tuomi, Alfering & Olli: Lääkkeet ja niiden käyttö, SHKS-WSOY, Porvoo, 1977. ISBN 951-0-06936-1. (s. 179) * Lääkevalmisteet - Pharmaca Fennica 1976 (PF76). Länsi-Suomi Oy, Rauma, 1976. ei isnb-tunnusta. (s. 797–798) ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *PubChem: Periciazine *DrugBank: Propericiazine *KEGG: Periciazine Luokka: Tyypilliset antipsykootit Luokka:Fenotiatsiinit
Raitavihertikka

Raitavihertikka (Chrysophlegma miniaceum) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan, Malakan niemimaalle ja Indonesiaan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Thomas Pennant Jaavan vuoristosta 1769.IBC == Lähteet == Luokka:Tikat
Suksunin piiri

Suksunin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 977 neliökilometriä. Asukkaita on 20 800 henkeä (vuonna 2009). Suksunin piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Etelässä se rajoittuu Oktjabrskin, lännessä Ordan, luoteessa Kungurin ja pohjoisessa Kišertin piireihin sekä idässä ja kaakossa Sverdlovskin alueeseen. Pinta-alasta huomattava osa on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kivennäisvedet, parantavat mudat, kupari, turve, tiilisavi ja travertiini. Suurin joki on Sylva Piiriin kuuluu Suksunin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä neljä maalaiskuntaa: Kiselevo, Kljutši, Pojedugi ja Tis. Hallinnollinen keskus on Suksun. Asutuskeskuksia on yhteensä 63. Asukkaista 83,4 % on venäläisiä, 8 % tataareja ja 6,9 % mareja. Marit ovat muuttaneet seudulle 1500–1700-luvuilla Volgan keskijuoksulta ja nykyisen Baškortostanin alueelta. Kaupunkiväestön osuus on 40,0 %. Piirin kautta kulkee Permin ja Jekaterinburgin välinen maantie. Suksunissa on kone- ja laite- sekä elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon, viljan ja perunan tuotantoon. Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, teatteri ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Novaja žizn (”Uusi elämä”). Vuonna 1996 perustettiin marien kansallinen kulttuurikeskus Sulii (”Sylva”). Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Suksunin ja maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Suksunin entisen metallitehtaan rakennukset. ==Lähteet== *
Užice

Užice () on kaupunki ja kunta Serbiassa. Se on Zlatiborin piirikunnan pääkaupunki. Kunta on pinta-alaltaan 666,7 neliökilometriä. Siellä oli 83 022 asukasta vuonna 2002, ja niistä 55 025 asuu samannimisessä keskustaajamassa. Užicen kaupunki sijaitsee Đetinjajoen varrella, kapeassa ja pitkässä jokilaaksossa. == Historia == Ensimmäinen merkittävä maininta Užicesta on dokumentissa, joka on päivätty lokakuun yhdeksännelle päivälle 1329. Kaupunki oli 1300-luvun puolivälissä Vojislav Vojinovićin hallinnassa. Hänen kuoleman jälkeen valtaan nousi Nikola Altomanović, joka lähti laajentamaan valtakuntaansa. Naapurihallitsijat serbialainen Lazar ja bosnialainen Tvrtko I liittoutuivat Altomanović vastaan. Altomanović kärsi tappion 1373, ja hän sokeutui taistelussa. Tämän jälkeen Užice siirtyi Lazarin alaisuuteen. Serbihallinnon rapistuessa osmanit valloittivat Užicen alueen. Itävallan ja osmanien välisten sotien aikana 1600-luvun lopussa ja 1700-luvulla Užicesta tuli tärkeä sotilaallinen keskus. Myöhemmin 1800-luvulla serbien ensimmäisen kansannousun aikana Užicen merkitys kasvoi. Užice vapautui osmanivallasta 1805. Osmanien kukistettua kansannousun kaupunki päätyi takaisin osmanihallintoon 1813. Lopullisesti osmaniaikakausi päättyi Užicessa 1862. Ensimmäiset osmanien jälkeiset tilastot kertovat, että Užicessa oli 3 163 asukasta. Kaupungin kaava hyväksyttiin 1871, ja sen jälkeen kaupunki alkoi kehittyä. Užice oli ensimmäisiä serbikaupunkeja, jotka sai sähköt ja nykyaikaista energiaa kaupungin kehittämiseksi Užicen vesivoimalan ansiosta. Se avattiin vuonna 1899. Uuden energian ansiosta kaupungin teollisuus alkoi kehittyä. Toisen maailmansodan aikana Užicesta tuli lyhytaikaisen Užicen tasavallan keskus. Tasavalta oli itsenäisenä 14. syyskuuta – 29. marraskuuta 1941. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kaupungin kotisivut Luokka:Serbian kaupungit
Intianvihertikka

Intianvihertikka (Picus xanthopygaeus) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Himalajan rinteiltä Intiaan, Sri Lankaan, eteläiseen Kiinaan ja Indokiinaan. Lajin holotyypin kuvailivat John Edward Gray ja George Robert Gray Himalajalta ja Intian keskiosista 1846.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Japaninvihertikka

Japaninvihertikka (Picus awokera) on Japanin kotoperäinen tikka. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Honshusta 1836.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2008

Pöytätennis pidettiin Pekingin kesäolympialaisissa 13.–23. elokuuta. Kisoissa oli myös mukana ensimmäistä kertaa joukkuepeli. ==Mitalistit== ===Miesten kaksinpeli=== Sija Maa Pelaaja 1 Kiina Ma Lin 2 Kiina Wang Hao 3 Kiina Wang Liqin ===Miesten joukkuepeli=== Sija Maa Pelaajat 1 Kiina Wang Hao / Ma Lin / Wang Liqin 2 Saksa Dimitrij Ovtcharov / Timo Boll / Christian Süß 3 Etelä-Korea Oh Sang-eun / Ryu Seung- min / Yoon Jae-young ===Naisten kaksinpeli=== Sija Maa Pelaaja 1 Kiina Zhang Yining 2 Kiina Wang Nan 3 Kiina Guo Yue ===Naisten joukkuepeli=== Sija Maa Pelaajat 1 Kiina Guo Yue / Wang Nan / Zhang Yining 2 Singapore Feng Tianwei / Li Jiawei / Wang Yuegu 3 Etelä-Korea Dang Ye-seo / Kim Kyung-ah / Park Mi-young == Mitalitaulukko == 1\. Kiina 4 2 2 8 2\. Saksa 0 1 0 1 2\. Singapore 0 1 0 1 4\. Etelä-Korea 0 0 2 2 == Joukkuepeli == === Miehet === Ryhmä 1 2 3 4 A Kiina Itävalta Kreikka Australia B Saksa Singapore Kroatia Kanada C Etelä-Korea Taiwan Ruotsi Brasilia D Hongkong, Kiina Japani Venäjä Nigeria === Naiset === Ryhmä 1 2 3 4 A Kiina Itävalta Kroatia Domikaaninen tasavalta B Singapore Alankomaat Yhdysvallat Nigeria C Hongkong, Kiina Saksa Puola Romania D Etelä- Korea Japani Espanja Australia == Kuvagalleria == Tiedosto:Peking University Gymnasium.jpg|Pöytätennisotteluita meneillään. Dimitrij Ovtcharov - Ko Lai Chak 2008.jpg|Dimitrij Ovtcharov vastaan Ko Lai Chak Vladimir Samsonov v. Jörgen Persson - 2008 Summer Olympics.jpg|Vladimir Samsonov vastaan Jörgen Persson Timo Ball 2008 Summer Olympics.jpg|Timo Boll Werner Schlager - 2008 Summer Olympics.jpg|Werner Schlager == Aiheesta muualla == * Sports- reference.com Table Tennis 2008 * ITTF: Beijing 2008 * YLE.fi: Peking 2008 - Pöytätenniksen kisaohjelma * YLE.fi: Peking 2008 - Pöytätennis lajiesittely *
Oulun ilmatorjuntapatteristo

Oulun Ilmatorjuntapatteristo (OulItPsto) oli Oulussa vuosina 1980–1989 toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Patteristo lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona vuoden 1988 lopussa ja se siirtyi Rovaniemelle Lapin Ilmatorjuntarykmenttin joukkoyksiköksi vuonna 1989. Tampereen ilmatorjuntapatteristo muutettiin 1. syyskuuta 1980 Oulun ilmatorjuntapatteristoksi. Sen kokoonpanoon lisättiin kuitenkin 1981 esikuntapatteri, jolloin patteriston vastuulle siirrettiin koko Oulun varuskunnan huolto-, vartiointi- ja hoitovastuu.Villanen, Auvo s. 132. ==Historia == Tampereen Ilmatorjuntapatteristo saapui Kangasalan Vatialasta Ilkon varuskunnastahttp://www.lentovarikonkilta.fi/muistolaatta-vatiala.php Oulun kasarmialueelle 29. elokuuta 1980, jolloin sen vahvuus oli kaksitoista upseeria, kolme sotilasteknikkoa, 28 toimiupseeria, viisi siviilityöntekijää ja 218 varusmiestä. Täten Ouluun siirtyi kaikkiaan 266 henkeä. Tulo- ja nimenmuutostilaisuus järjestettiin vain pari päivää myöhemmin 1. syyskuuta, jolloin patteriston uudeksi nimeksi tuli Oulun ilmatorjuntapatteristo.Rajala, Kimmo s. 242 Ilmatorjunnan tarkastaja piti patteristossa koulutustarkastuksen vuonna 1985, jolloin hän totesi sen osallistuneen simulaattoreiden ja ajoneuvolavetin kehittämiseen. Lisäksi todettiin varusmieskoulutuksessa tapahtunut selkeä parannus. Syyskuussa 1986 komentaja sai tiedon suunnitellusta siirrosta Rovaniemelle.Rajala, Kimmo s. 242–243 1990-luvun alussa patteristoon kuuluivat 1. ja 2. KvItPtrit eli siis toisin sanoen, vielä silloin motorisoimattomat, tutkaohjaamattomat 23 mm Sergei -ilmatorjuntakanuunat mallia 23 Itk 61. Toinen pattereista oli vuorotellen niin sanottu alokkaiten tykkipatteri. Patteriston päällikön sotilasarvo oli joko majuri taikka everstiluutnantti. Tykkipatterin päällikön arvo oli yliluutnantti taikka kapteeni. ==Puolustusvoimauudistus== Vuoden 2014 loppuun mennessä lakkasi Oulun Ilmatorjuntapatteristo lakkasi käytännössä olemasta. Se oli yhdessä Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston kanssa, muodostanut Lapin Ilmatorjuntarykmentin. Uudistus muokkasi kokoonpanoa enemmän maavoimien painopistesuunnan muotoiseksi yhdisteltyine prikaateineen, jolloin yhteistyötä muiden maavoimien joukkojen kesken tiivistettiin. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Ilmatorjuntajoukot Luokka:Suomen maavoimien historialliset joukko-osastot ja yksiköt Luokka:Oulu
Everett Sloane

Everett Sloane (1. lokakuuta 1909 New York, New York - 6\. elokuuta 1965) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Sloane näytteli 1930-luvulla radiossa muun muassa The Goldbergs- ja The Shadow -kuunnelmasarjoissa. Vuonna 1938 hän liittyi Orson Wellesin Mercury Theatre on the Air -seurueeseen ja esiintyi muun muassa Maailmojen sota -radiokuunnelmassa. Sloane siirtyi Hollywoodiin Wellesin mukana 1940, ja näytteli Wellesin elokuvissa Citizen Kane (1941) ja Nainen Shanghaista (1947). Hänen muihin elokuviinsa kuuluu muun muassa Hän rakasti elämää (1956). Sloane teki itsemurhan 55-vuotiaana. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset radionäyttelijät Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Punasiipitikka

Punasiipitikka (Picus puniceus) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indonesian Sumatralle, Borneoon, Niasille ja Jaavalle. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Thomas Horsfield Jaavalta 1825.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Kultaniskatikka

Kultaniskatikka (Chrysophlegma flavinucha) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Pohjois- ja Itä-Intiasta eteläiseen Kiinaan, Indokiinaan, Thaimaahan, Malakan niemimaan ylängöille ja Sumatralle. Siitä tunnetaan seitsemän alalajia. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Himalajalta ja Intian alavammilta seuduilta 1834.IBC == Lähteet == Luokka:Tikat
Punakaulustikka

Punakaulustikka (Picus rabieri) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Kiinan eteläosista Vietnamiin ja Laosiin, ja siitä on tehty yksi havainto myös Kambodžasta. Lajin holotyypin kuvaili Émile Oustalet Tonkinista 1898.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Liekkivihertikka

Liekkivihertikka (Picus chlorolophus) on eteläaasialainen tikka. Sen laaja elinympäristö ulottuu Intiasta ja Sri Lankasta Kiinan kaakkoisosiin, Indokiinaan, Länsi-Malesiaan ja Sumatralle. Lajista tunnetaan yhdeksän alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Bengalista 1818.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Anastasia Romanova

Anastasia Romanova voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Anastasia Nikolajevna Romanova, Venäjän keisarin Nikolai II:n nuorin tytär * Anastasia Mihailovna Romanova, venäläinen suuriruhtinatar, myöhemmin Mecklenburg-Schwerinin suurherttuatar
Palmuvihertikka

Palmuvihertikka (Picus vittatus) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan, eteläiseen Kiinaan, Pohjois-Vietnamiin, Malakan niemimaalle sekä Indonesian Sumatralle, Jaavalle, Baliin ja Kangeansaarille. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Jaavalta 1818.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Naamiovihertikka

Naamiovihertikka (Picus erythropygius) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Keski- ja Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indokiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Daniel Giraud Elliot Kotšin-Kiinasta 1865.IBC == Lähteet == Luokka:Vihertikat
Roberto Vittori

Roberto Vittori (s. 15. lokakuuta 1964) on italialainen sotilaslentäjä ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n avaruuslentäjä. == Ura == Vittori valmistui Italian ilmavoimien akatemiasta vuonna 1989 ja kouluttautui Yhdysvalloissa. Hän lensi Tornadoa Italian ilmavoimissa ennen kuin valmistui 1995 Yhdysvaltain laivaston koelentokoulusta Patuxent Riverissä, Marylandissa. Hän palveli Italian testauskeskuksessa projektilentäjänä EF2000:n kehitystyössä. Vittori lensi Tornadolla Piacenzassa, Italiassa vuodesta 1991 vuoteen 1994. Hän on lentänyt yli 1700 tuntia yli 40 erilaisella lentokoneella kuten F-104, F-18, AMX, M-2000, G-222 ja P-180. Elokuussa 1998 sen jälkeen kun Euroopan avaruusjärjestö oli kutsunut hänet liittymään Euroopan astronauttijoukkoihin, hän ilmoittautui Johnson Space Centeriin Houstonissa, Texasissa. Koulutuskauden jälkeen Vittori palveli erinäisissä teknisissä tehtävissä NASAn astronauttitoimistossa. == Sojuz TM-34 == 25\. huhtikuuta - 5. toukokuuta 2002 Vittori osallistui lennolle Sojuz TM-34. Lento suuntautui kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Venäjän avaruusjärjestön, Italian avaruusjärjestö ASIn ja Euroopan avaruusjärjestö ESA:n solmiman sopimuksen mukaan. ISS:llä Vittori auttoi aseman pysyvää miehistöä neljässä tieteellisessä kokeessa. Lento kuljetti onnistuneesti uuden "pelastusaluksen" ISS:lle, jota pysyvä miehistö käyttäisi asemalla mahdollisesti tapahtuvan hätätilanteen aikana. Vittori palasi Maahan lennolla Sojuz TM-33. == Sojuz TMA-6 == 15\. huhtikuuta 2005 Vittori osallistui seuraavalle kuljetuslennolle ISS:lle lennolla Sojuz TMA-6. Hän palasi Maahan 24. huhtikuuta lennolla Sojuz TMA-5. Hän vieraili ensimmäisenä eurooppalaisena avaruuslentäjänä ISS:llä toistamiseen ja suoritti astronauttien lennonaikaiseen yläraajojen heikentymiseen liittyviä kokeita sekä avaruudessa ravintona käytettävien yrttikasvien siementen itämiskokeita. == STS-134 == Vittorin osallistui lentoinsinööri 4:nä 16. toukokuuta 2011 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-134 Endeavour. Hän tulee olemaan viimeinen avaruussukkulalla lentävä Euroopan avaruusjärjestön avaruuslentäjä ja viimeinen ei-yhdysvaltalainen avaruuslentäjä. Vittori on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. ==Aiheesta muualla== *NASAn elämäkerta *Spacefacts.de:n elämäkerta *ESA:n elämäkerta *Sukkulalentoa STS-134 edeltävä haastattelu (24.3.2011) Luokka:Italialaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Masako Hozumi

Masako Hozumi (, s. 11. marraskuuta 1986 Fukushima, Hokkaidō) on japanilainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Hozumi voitti Japanin joukkueen jäsenenä joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. 3 000 metrillä hän sijoittui kuudenneksi ja 5 000 metrillä seitsemänneksi. Vuonna 2008 Hozumi oli mukana voittamassa joukkuetakaa-ajon MM-pronssia. ==Lähteet== *Profiili Vancouverin talviolympialaisten sivustolla *Profiili ctvolympics.ca:ssa Luokka:Japanilaiset pikaluistelijat Luokka:Japanilaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Thanh Hóa (maakunta)

Thanh Hóa on maakunta Vietnamissa Bắc Trung Bộn alueella. Sen pääkaupunki on Thanh Hóa. Vuonna 2009 maakunnassa oli 3,4 miljoonaa asukasta. Sen pinta-ala on 11 136 km².Economic Regions & Provinces Citypopulation thumb|left|Sầm Sơn Maakunnan tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu Sầm Sơn rantalomakohde.Wompom == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vietnamin maakunnat
Maspalomas

Maspalomas on matkailualue San Bartolomé de Tirajanan kunnassa Kanariansaariin kuuluvalla Gran Canarian saarella. Nimi on peräisin joko mallorcalaisesta Rodrigo Mas de Palomar -nimisestä sotilaasta tai genovalaisesta Francisco Palomar -nimisestä henkilöstä. Alueen ilmasto on Gran Canarian saaren eteläosille tyypillisesti kuiva ja päivälämpötilat pysyvät talvellakin useimmiten yli 20:ssa celsiusasteessa. Maspalomas on erityisen tunnettu matkailustaan ja lukuisista hotelleistaan. Tunnetuimmat nähtävyydet ovat Maspalomasin hiekkarannat ja dyynit. Ne levittäytyvät kilometrien matkalle. Alueen näkyvin maamerkki on 68-metrinen majakka El Faro de Maspalomas. Majakka sijaitsee dyynien ja laajan ostoskeskuksista ja hotelleista koostuvan alueen rajakohdassa. Alueen pohjoisosissa on laajat golfkentät ja bungalowalueet. Maspalomasiin lukeutuu myös 2000-luvulla rakennettu Melonerasin hotellialue joka leviää Faron majakalta rantaa pitkin länteen. Majakan ja ostoskeskuksen kupeessa on myös linja-autoasema. Dyynien pohjoisosassa on merkittävä luonnonsuojelualue. Maspalomasissa sijaitsee Aqualand Maspalomas -vesipuisto (Internet Archivessa). Tunnettu matkailukeskus Playa del Inglés on noin viiden kilometrin päässä Maspalomasin majakalta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Gran Canaria Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Thừa Thiên Huế

Thừa Thiên-Huế on maakunta Vietnamissa Bắc Trung Bộn alueella. Sen pääkaupunki on Huế. Vuonna 2019 maakunnassa oli 1,18 miljoonaa asukasta. Sen pinta-ala on 4 903 km². Maakunnan pääkaupunki Huế oli aikoinaan koko Vietnamin pääkaupunki. Siltä ajalta on säilynyt muistomerkkejä ja rakennuksia. Thừa Thiên-Huế oli myös Vietnamin sodan monien taisteluiden näyttämö. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vietnamin maakunnat
Tac-Stick

Tac-Stick Oy on vuonna 1986 perustettu suomalainen jääkiekko-, kaukalopallo- ja jääpallomailoja valmistava yritys. Mailat valmistetaan Lievestuoreen tehtaassa, josta niitä toimitetaan sekä kotimaan että ulkomaan markkinoille. == Jääkiekkomailat == Mallistoon kuuluvat puiset TAC Compact -mailat, hiilikuitua ja puuta yhdistelevä TAC-Hybrid-sarja ja komposiittimateriaaleista valmistetut mailat. Aikaisemmin yritys teki mailoja joillekin SM- liigaseuroille, mutta toimitukset loppuivat kilpailun käydessä liian kovaksi. ”Se sai epäterveitä piirteitä, meni mailojen jakamiseksi, huutokaupaksi”, silloinen toimitusjohtaja Kauko Sihvonen perusteli yrityksen päätöstä MTV3:n haastattelussa. Maailman jääkiekkomailojen tuotanto vuodessa jää alle kymmenen miljoonan kappaleen, joista Tac-Stick valmistaa arviolta yli sata tuhatta mailaa ja seitsemän kymmenestä mailasta menee vientiin Eurooppaan. == Katso myös == * Jääkiekkomaila == Lähteet == *http://www.tac-stick.fi/fi/ === Viitteet === Luokka:Suomalaiset urheiluvälinevalmistajat Luokka:Urheiluvälinemerkit
Ordan piiri

Ordan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 418 neliökilometriä. Asukkaita on 16 100 henkeä (vuonna 2009). Ordan piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kungurin, idässä Suksunin, kaakossa Oktjabrskin ja etelässä Uinskojen piireihin. Seutu kuuluu Kungurin metsäaroalueeseen. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kaasu, seleniitti, kalsiitti, kipsi ja rakennuskivi. Suurin joki on Sylvan sivujoki Iren. Piiriin kuuluu viisi maalaiskuntaa: Ašap, Karjevo, Krasnyi Jasyl, Medjanka ja Orda. Hallinnollinen keskus on Ordan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 46. Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 80,5 % venäläisiä ja 16,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole. Piirin kautta kulkevat Uinskojen ja Kungurin sekä Oktjabrskin ja Kungurin väliset asfaltoidut maantiet. Seudulla on kaivos-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Lukoil-Perm poraa öljyä ja kaasua. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Piirissä toimii ammattikoulu, käsityöoppilaitos, lasten taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Vernyi put (”Oikea tie”). Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Ašapin ja Ordan kauppiaskartanot. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *