EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kaarlo Aitamäki

Kaarlo Edvard Aitamäki, vuoteen 1935 Lindgren (4. maaliskuuta 1903 Pertteli – 24. maaliskuuta 1973 Pertteli) oli suomalainen kuorma-autoilija, ammattiyhdistysjohtaja ja kunnallisneuvos. ==Henkilöhistoria== Aitamäen vanhemmat olivat torppari Johan Viktor Lindgren ja Aurora Sofia Danielintytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1928 oli Martta Gunilla Tapiola (1869–1944). Aitamäki oli kuorma-autoilija 1925–1973, kansanhuollon johtaja 1939–1940 ja siirtoväen huoltojohtaja 1940. Hän oli Henkilö- ja Kuorma-autoilijain liiton varapuheenjohtaja 1937–1945, Ammattiautoliiton ja sen kuorma-autojaoston puheenjohtaja 1947–1955, Kuljetuskeskusten liiton puheenjohtaja 1948–1970 ja Suomen Kuorma-autoliiton puheenjohtaja 1955–1970. Autoilija-lehden päätoimittaja Aitamäki oli 1937–1941 ja Ammattiautoilija-lehden päätoimittaja 1945–1970. Hän toimi Perttelin kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1946–1969. Kunnallisneuvoksen arvonimen Aitamäki sai 1963. Aitamäki muistetaan myös merkittävänä kansanperinteen tallentajana, joka keräsi tuhansia sivuja perinneaineistoja ja voitti kymmeniä kansanperinteen keruukilpailuja. (ei- vapaa) ==Julkaisuja== * Perttelin osuuskassa: 25-vuotishistoriaa vv. 1928–1953, 1953 * Autoliikenne ja autoilijain järjestötoiminta, 1954 * Perttelin osuusmeijeri 1903–1953: viisikymmentä vuotta maitotalouden kehitystyötä, 1954 * Perttelin osuuskauppa 1908–1958, 1958 * Tavaralinjaliikenne: kehityshistoriaa ja järjestötoimintaa, 1961 * Tampereen maalarit kautta aikojen: Tampereen maalarimestariyhdistys vv. 1912–1962, 1963 * Kuorma-autoilijain toimintaa Tampereella ja Tammermaassa, 1966 * Ei ränt krannata, 1966 * KTK-toiminnan vuosikymmeniltä, 1968 * Autoilu ennen ja nyt: tie, liikenne, liikennevälineet, autot, kuorma-auto ja autoilijain yhteistoiminta, 1978 (toim.) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Perttelin kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Hamburg (F220)

Hamburg (runkonumero F220) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti. == Valmistus == Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 2000. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 2002 ja otettiin palvelukseen 13. joulukuuta 2004. == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan 2. fregattilaivueeseen. Luokka:Sachsen-luokan fregatit
Hessen (F221)

Hessen (runkonumero F221) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti. == Valmistus == Alus tilattiin Emdenistä Thyssen Nordseewerkeltä, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 2001. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 2003 ja otettiin palvelukseen 21. huhtikuuta 2006. == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan 2. fregattilaivueeseen. Helmikuussa 2023 Hessen yritti ampua Punaisellamerellä yhdysvaltalaista MQ-9 Reaper -dronea, mutta kahden SM2-ohjuksen laukaisu epäonnistui. == Lähteet == Luokka:Sachsen-luokan fregatit
Futura (lehti)

Futura tarkoittaa seuraavia lehtiä: * Futura, ranskalainen sarjakuvalehti * Futura, suomalainen tiedelehti
Hessen (täsmennyssivu)

Hessen voi tarkoittaa seuraavia: * Hessen, Saksan osavaltio * Hessenin suurherttuakunta, Hessen-Darmstadt, historiallinen valtio 1806–1918 * Hessenin vaaliruhtinaskunta, Hessen-Kassel, historiallinen valtio 1803–1807 ja 1814–1866 * Hessen, Hessenin aluetta keskiajalta 1900-luvulle saakka hallinnut suku * Hessen-suvun jäseniä: ** Friedrich Karl Ludwig Konstantin von Hessen- Kassel eli Fredrik Kaarle (1868–1940), Hessenin maakreivi ** Marie Maximilianne Wilhelmine Auguste Sophie von Hessen-Darmstadt eli Maria Aleksandrovna (1824–1880), Venäjän keisarinna ja keisari Aleksanteri II:n ensimmäinen puoliso ** Moritz von Hessen (1826–2013), saksalainen yrittäjä, saksalainen yrittäjä, Hessen-Brabantin suvun päämies ** Philipp von Hessen (1896–1980), Hessenin suvun päämies, Hessenin ja Brabantin maakreivi ** Viktoria von Hessen-Darmstadt, Battenbergin prinsessa Louis (1863–1950), Hessenin suurherttua Ludvig IV:n tytär ** Wolfgang von Hessen (1895–1989), Hessenin prinssi * Hessen-nimisiä laivoja: ** Hessen, Saksan laivaston Hamburg-luokan ohjushävittäjä ** Hessen, Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti ** SMS Hessen, Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelulaiva. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Anders Gustaf Ekeberg

Anders Gustaf Ekeberg (1767–1813) oli ruotsalainen luonnontieteilijä, matemaatikko ja runoilija. Hänet tunnetaan alkuaine tantaalin löytämisestä vuonna 1802. Lisäksi hän nosti esiin lahjakkaan oppilaansa Jöns Jacob Berzeliuksen. Ekeberg valmistui Uppsalan yliopistosta, minkä jälkeen hän matkusti Saksassa ja palasi sitten takaisin Uppsalaan opettamaan kemiaa. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston professori vuonna 1794, ja hän opetti modernin kemian isänä pidetyn Antoine Laurent de Lavoisierin periaatteiden mukaisesti. Ekeberg löysi vuonna 1802 tantaalin oksidia, jota hän eristi kahdesta eri mineraaleja sisältäneestä näytteestä. Toinen niistä oli Kemiöstä peräisin olevaa tantaliittia ja toinen Ytterbystä peräisin olevaa yttriumtantaliittia. Lapsuudessaan saamansa infektion myötä Ekeberg oli osittain kuuro ja toisesta silmästään sokea, mutta hoiti tehtäviään siitä huolimatta. Viimeisinä vuosinaan hän alkoi kuitenkin kärsiä terveydentilansa heikkenemisestä, ja hän kuoli naimattomana 46-vuotiaana helmikuussa 1813. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset luonnontieteilijät Luokka:Vuonna 1767 syntyneet Luokka:Vuonna 1813 kuolleet
Pingora

Pingora on Cloudflaren kehittämä välityspalvelin, jota yhtiö käyttää Internetin dataliikenteen käsittelyyn. Yhtiö kehitti Pingoran korvaamaan Nginx-palvelinohjelman saadakseen paremman suorituskyvyn. Pingorasta kerrottiin julkisesti syyskuussa 2022 ja se julkaistiin avoimena lähdekoodina alkuvuonna 2024. Pingora on kirjoitettu Rust-kielellä ja se on toteutettu sovelluskehyksenä, jonka avulla voi toteuttaa oman palvelimen. Pingora ei ole "avaimet käteen" -tyyppinen valmiiksi suoritettava sovellusohjelma. Pingoran avulla tehdään esimerkiksi kuormituksen tasaamista ja liikenteen suodattamista. Pingora sisältää kirjastot protokollien käsittelyyn (HTTP/1, HTTP/2, TLS ja pelkkä TCP/UDP sekä gRPC) ja se tukee OpenSSL- ja BoringSSL- kirjastoja. Pingora sisältää yhteyspoolin käsittelyn, TLS-kättelyn, pyyntöjen parseroinnin, sekä useita muita tehtäviä. Cloudflaren mukaan Pingora käyttää tuotantokäytössä samalla kuormitustasolla 70% vähemmän suoritinaikaa ja 67% vähemmän muistitilaa kuin aikaisempi ratkaisu. Rustilla kirjoitettu ohjelmakoodi toimii tehokkaammin kuin aikaisempi Lualla tehty ohjelmakoodi. Monisäikeistys toimii tehokkaammin tietojen suoran jakamisen avulla käyttämällä käyttämällä viitelaskentaa. Etenkin yhteyspoolin käsittelyyn on kiinnitetty erityistä huomiota. Pingoran lähdekoodi on lisensoitu Apache License, Version 2.0 -lisenssillä. Pääpaino kehityksessä on Linuxille. Suurin osa ohjelmakoodista kääntyy myös muissa Unix-ympäristöissä, mutta ei sisällä kaikkia ominaisuuksia. 12\. maaliskuuta 2024 Pingoran (Cloudflare Server) markkinaosuus oli 21,7 prosenttia. Nginx ja Apache ovat sitä suositumpia. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *https://github.com/cloudflare/pingora Luokka:Palvelinsovellukset Luokka:Ohjelmakehykset
Rautavanadiinitantaalioksidi

Rautavanadiinitantaalioksidi (FeVTaO6) on rautaa, vanadiinia ja tantaalia sisältävä epäorgaaninen metallioksidi. Se on väriltään grafiitinharmaata. Rautavanadiinitantaalioksidi on puolijohde. Kidejärjestelmältään se on tetragoninen ja rutiilin kaltainen. Se pysyy normaalissa ilmassa stabiilina 925 °C asti, argonkaasussa jopa 1225 °C asti. Rautavanadiinitantaalioksidia voidaan valmistaa kiinteän tilan reaktioilla kahdella eri tavalla yhdisteen metallien oksideista. Kummassakin menetelmässä reaktiot on tehtävä argonkaasussa. Menetelmien reaktioyhtälöt ovat seuraavat: :Fe2O3 (s) + 2VO2 (s) + Ta2O5 (s) → 2FeVTaO6 (s) :FeTaO4 (s) + VO2 (s) → FeVTaO6 (s) == Lähteet == Luokka:Oksidit Luokka:Rautayhdisteet Luokka:Vanadiiniyhdisteet Luokka:Tantaaliyhdisteet Luokka:Puolijohteet
Nybyn tuulivoimapuisto

Nybyn tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Iin Olhavan Nybyssä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 8 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 19 megawattia ja vuosituotanto on noin 78 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut Taaleritehdas, sen omistaa eteläkorealainen sijoitusyhtiö ja sitä operoi Taaleritehdas . == Yleistä == Nybyn tuulivoimapuisto sijaitsee Olhavan pohjoispuolella Nybyn kohdalla valtatiestä 4 haarautuvan tien varrella. Tuulivoimapuiston kaakkoispuolelle rakennettiin valmiiksi hieman ennen Olhavan tuulivoimapuisto, joka on Oulu- Tornio-rautatien suuntaisena jatkeena tälle tuulipuistolle. Luoteispuolella sijaitsee Myllykankaan tuulivoimapuisto, jossa toimii 22 tuulivoimalaa. Itäpuolelle on rakennettu 12 tuulivoimalan Palokankaan tuulipuisto. Voimala- alueen metsäautoteitä perusparannettiin tuulipuistoa rakennettaessa ja Olhavan tuulipuistoon on tieyhteys täältä. Tuulipuiston kuudelle tuulivoimalaitokselle on oma tiensä ja kaksi muuta sijaitsevat Nybystä tulevan tien varressa. Tuulipuiston pituus on 2,7 kilometriä, leveys 0,7 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä. Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa Gamma-luokan N117-mallia, jonka tuuliturbiinin halkaisija 117 metriä ja jonka kapasiteetti on 2,4 megawattia. Voimalat sijaitsevat 15–22 metrin korkeudella mpy. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa alueen kaakkoispuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkön jännite nostetaan 110 kilovoltin jännitteellä voimala-alueen ohittavaan sähkölinjaan. == Historiaa == === Suunnittelu ja rakentaminen === Tuulivoimapuistohankkeen ensimmäinen omistaja oli Fortum, joka oli suunnitellut rakentavansa alueelle kahdeksan kolmen megawatin tuulivoimalaitosta noin 500 hehtaarin alueelle. Pohjois- Pohjanmaan ELY-keskus päätti tuolloin, ettei hanke vaati YVA-menettelyä. Sopimukset maanomistajien kanssa olivat valmiit, kun Fortum päätti myydä hankkeen Taaleritehtaalle talvella 2011–2012 . Tarkoituksena oli aloittaa voimala-alueen rakentaminen vuonna 2013. Taaleritehdas käytti siihen rahaston Taaleri Tuulitehdas I:n varoja, jolla rakennettiin samaan aikaan Kirkkokallion- ja Myllykankaan tuulivoimapuistoihin. Tuulipuiston osayleiskaavan luonnos oli nähtävillä heinä-elokuussa 2012 ja ehdotukset syys- lokakuussa ja marras-joulukuussa 2012. Osayleiskaava hyväksyttiin Iin kunnanvaltuustossa maaliskuussa 2013 ja tuulivoimalaitokset tilattiin Nordexilta elokuussa 2013. Tuulivoimapuisto alkoi tuottaa sähköä kantaverkkoon joulukuussa 2014, jolloin oli pystytetty seitsemän voimalaitosta ja viimeinen eli kahdeksas valmistui vuoden 2015 puolella. === Uutisia === Taalerin hallinnoimat rahoitusportfoliot Tuulitehdas I ja II päättivät myydä omistusosuutensa Nybyn- ja Myllykankaan tuulivoimapuistosta eteläkorealaiselle Hana Financial Investmentsin ja Korea Investments & Securitiesin johtamalle sijoittajaryhmälle. Kauppa toteutui tammikuussa 2020. == Katso myös == * Luettelo Suomen tuulivoimaloista == Lähteet == Luokka:Iin tuulivoimapuistot
The Sounds (vuoden 1977 albumi)

The Sounds (myös nimellä Mandschurian Beat) on samannimisen suomalaisen rautalankayhtyeen neljäs kokoelma-albumi vuodelta 1977. Albumi sisältää instrumentaaleja kappaleita, joista osa oli alunperin julkaistu singleinä vuosina 1963 ja 1965. Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. LP-levystä julkaistiin uusintapainos vuonna 1979. Vuonna 1989 albumi julkaistiin Italiassa nimellä Mandschurian Beat. Samana vuonna albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä Suomessa. CD-painos julkaistiin uudelleen vuonna 2008. == Kappaleet == Kaikkien kappaleiden sävellykset trad., ellei toisin mainita. === A-puoli === # # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # # LP-levyn (FL 3508) takakannen tiedot. == Kokoonpano == === Muusikot === ==== The Sounds (v. 1963; 1-8) ==== * Henrik Granö – soolokitara * Bobi Söderblom – komppikitara * Peter Ekman – bassokitara * Johnny Liebkind – rummut ==== The Sounds (v. 1965; 9-14) ==== * Kaj Westerlund – soolokitara * Jussi Raittinen – komppikitara * Peter Ekman – bassokitara * Eero Raittinen – rummut === Tuotanto === * O. A. R. – tuotanto * Jorma Kulju – ulkoasu * Erkki Pälli – takakannen tekstit == Lähteet == Luokka:Vuoden 1977 kokoelma-albumit Luokka:The Soundsin albumit
Kaarle-Kvartetti

Kaarle-Kvartetti on vuonna 1980 perustettu oululainen kuoro. Kaarle- Kvartetissa ovat laulaneet tenorit: Pekka Siltala ja Ilkka Eskelinen sekä bassot Petri Antikainen, Sakari Kotaniemi, Reijo Kortejärvi, Jarmo Ojala, Jyrki Anttila ja Jyrki Kauppinen. Oulun NMKY:n poikakuorossa, Ynnin Pojat, laulaneet pojat saivat vuonna 1980 idean kokeilla siipiään pienimuotoisemmassa kokoonpanossa. Siivet kantoivatkin hyvin ja vuonna 1990 neljän nuoren miehen muodostama Kaarle-Kvartetti (ent. Ynnin Poikien kvartetti, SEKO-Kvartetti) vietti 10-vuotisjuhlavuottaan ja julkaisi levyn juhlakonserttinsa yhteydessä. Kvartetti osallistui menestyksekkäästi lukuisiin valtakunnallisiin kvartettilaulukilpailuihin, voittaen mm. Nuorten Kuoroliiton valtakunnalliset kvartettilaulukilpailut vuonna 1981, sekä Kouvolan valtakunnallisten kvartettilaulukilpailujen nuoriskvartettisarjan 1983 ja mieskvartettisarjan 1986. Kilpailumenestystä Kaarle-Kvartetti saavutti vielä Italiassa, Goriziassa vuonna 1994 järjestetyssä kansainvälisessä lauluyhtyekilpailussa. Kilpailun toisen sijan saavuttaneessa kvartetissa lauluoivat alkuperäisten jäsenten 1. tenori Pekka Siltala sekä 2. tenori Ilkka Eskelisen lisäksi 1.basso Jarmo Ojala ja 2. basso Jyrki Kauppinen. Kaarle-Kvartetti esiintyi paljon erilaisissa tilaisuuksissa häistä hautajaisiin, avusti usein Oulun tuomiokirkon jumalanpalveluksissa ja konsertoi säännöllisesti kotikaupungissaan Oulussa. Yksi merkittävimpiä konserttikiertueita oli vuonna 1989 Hetan musiikkipäivät. Tuolloin Kaarle-Kvartetti konsertoi Ylitornion ja Hetan kirkossa. Kaarle-Kvartetti on julkaissut ohjelmistoaan kahdelle tallenteelle: Kaarle-Kvartetin 10-vuotisjuhlalevy 1990, JSLP003 ja Ilta on tullut Luojani, 2024. Luokka:Suomalaiset kuorot
Anton Sjökvist

Anton Sjökvist (s. 1991) https://eventor.orienteering.org/Athletes/Details/16391 on ruotsalainen suunnistaja. EM-kilpailuissa Sjökvistin paras saavutus on pitkän matkan 18. sija Tessinin EM-kilpailuista 2018. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hänen paras saavutuksensa on 16. sija Østfoldin keskimatkalta vuodelta 2018. http://runners.worldofo.com/antonsjokvist.html Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän saavutti 41. sijan vuonna 2018. https://orienteering.sport/worldcup-page/standings/?type=1&sex;=1&wc;_year=49 Sjökvist on voittanut Jukolan viestin neljä kertaa Stora Tuna OK:n joukkueessa. https://www.is.fi/urheilu/art-2000009663875.html == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pohja (vakuutusyhtiö)

Pohja oli vuosina 1910–1983 toiminut suomalainen vakuutusyhtiöryhmä. Vuoden 1984 alusta se fuusioitui yhdessä Aurayhtiöitten kanssa uudeksi Tapiola- ryhmäksi. SOK:n piirissä syntynyt Pohja oli taustaltaan maalaisliittolainen, kun toinen maaseudun vakuuttaja, MTK:lainen Aura oli enemmän yleisporvarillinen. ==Historiaa== Paloapuyhdistys Tulenvara aloitti toimintansa vuonna 1910 ja tunnettiin myöhemmin nimellä Keskinäinen Vahinkovakuutusyhtiö Vara. Vuonna 1922 SOK:n jäsenkaupat perustivat 1920 sairaus-, hautausapu- ja eläkekassan, josta muodostui 1922 henkivakuutusyhtiö Henki-Pohja. Kun sen yhtiömuoto muutettiin vuonna 1933 keskinäiseksi, nimeksi tuli Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Pohja. Se menestyi maaseudulla ensin käyttämällä muita yhtiöitä korkeampaa perustekorkoa ja 1930-luvulla tarjoamalla halpoja työkyvyttömyys- ja tuberkuloosilisävakuutuksia. Vuonna 1947 muodostettiin Pohja-yhtymä, johon kuului Varan ja Pohjan lisäksi Eläkekassa Elonvara. Vuonna 1963 myös Varan nimi muutettiin muotoon Keskinäinen Vahinkovakuutusyhtiö Pohja. Henki-Pohja alkoi 1950-luvulla tarjota sairaalavakuutuksia ja työkyvyttömyysajan ansionmenetystä korvaavia lisävakuutuksia. 1960-luvulla työeläkevakuutuksesta tuli suurin vakuutusmuoto. Sekä Pohja että Aura kärsivät maaseudun elinkeinomurroksesta, jonka myötä syntyi uusia vakuutustarpeita kuten palovakuutuksesta erilliset kotivakuutukset. Vuonna 1958 Pohja-yhtymälle valmistui uusi pääkonttorirakennus Pohjantalo Helsingin Kamppiin osoitteeseen Runeberginkatu 5. Aura, Pohja ja Kansa perustivat vuonna 1974 vakuutusalan yhteisen tietojärjestelmäyrityksen nimeltä Akapo, mutta E-liikkeeseen kuulunut Kansa jäi siitä pois jo seuraavana vuonna. Se oli eräänlainen alkusysäys Auran ja Pohjan fuusiolle, ja nykyisin se toimii nimellä Tieto-Tapiola. Pohjan ja Auran yhdistymistä Tapiolaksi pidettiin vakuutusalan siihen asti onnistuneimpana fuusiona. Toisaalta yrityskulttuurien yhdistäminen oli vaikeaa, ja Tapiola- yhtiöissä ylläpidettiin useita vuosia tehotonta johdon kaksoismiehitystä. ==Johtohenkilöitä== *Karl Fredrik Hirvisalo, yhtiön ylilääkäriDe ledande män i Pohja, Pohja : tidskrift för agenterna, 01.02.1927, nro 2-3, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot *Aarno Kalanti, lakimies ym. 1937–, toimitusjohtaja 1951–1967 *Väinö Niiniluoto, Henki-Pohjan hallintoneuvoston jäsen 1922–, puheenjohtaja 1939– *Väinö Puranen, hallintoneuvoston puheenjohtaja, 1960-luvun alku *Ilmari Saari, Henki-Pohjan 1. toimitusjohtaja 1922– *Erkka Stenberg, lakimies ym. 1948–, toimitusjohtaja 1972–1975 *Jukka Syrjänen, viimeinen toimitusjohtaja 1975–1983, sitten Tapiolan 1. toimitusjohtaja 1984–1987 ==Lähteet== == Kirjallisuutta == *Itkonen, Uolevi: Tapiola-fuusio. Tapiola-ryhmä, 2002. ISBN 951-98986-0-3. Luokka:Entiset suomalaiset vakuutusyhtiöt
Suzanne Danco

Suzanne Danco (22. tammikuuta 1911 Bryssel – 10. elokuuta 2000 Fiesole) oli belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Suzanne Danco Bach-Cantatas, viitattu 11.3.2024 Varhaisella urallaan hän oli äänialaltaan lähempänä mezzosopraanoa.Andrew Dalton, Remembering Suzanne Danco Eloquence Classics 23.7.2020, viitattu 11.3.2024 Danco opiskeli Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Erich Kleiberin suosituksesta Fernando Carpin johdolla Prahassa. Hän voitti laulukilpailun Wienissä vuonna 1936. Hän teki debyyttinsä konserttiesiintyjänä vuonna 1940 ja näyttämödebyyttinsä Genovassa Fiordiligina Così fan tuttessa vuonna 1941. Danco teki ensimmäisen äänityksensä Milanossa helmikuussa 1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän menestyi La Scalassa, jossa esiintyi Italian- ensiesityksissä Peter Grimesista 1947 ja Oedipus Rexistä 1948. Lisäksi hän osallistui Teatro San Carlossa Wozzeckin Napolin-ensiesitykseen. Danco esiintyi Glyndebournen festivaalioopperan kanssa Edinburghissa jo vuosina 1948 ja 1949 Fiordiligin roolissa Vittorio Guin johdolla. Vuonna 1951 hän teki ensimmäisen esiintymisensä itse festivaalilla Donna Elviran roolissa Don Giovannissa. Samana vuonna Danco esiintyi Covent Gardenissa Mimìnä La bohèmessa. Hän oli aktiivinen Mozartin rooleissa Aix-en-Provencen festivaalilla sen varhaisina vuosina. Yhdysvalloissa Danco aloitti esiintymiset 1950-luvun alussa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuului myös Mélisande Claude Debussyn Pelléas et Mélisandessa. Danco teki Mélisandena myös ensimmäisen oopperalevytyksensä huhtikuussa 1952 Ernest Ansermet'n johtaman Orchestre de la Suisse Romanden kanssa. Vuodesta 1960 lähtien Danco siirtyi enenevissä määrin konserttiesiintymisiin. Niissä hän keskittyi varsinkin ranskalaiseen ohjelmistoon. Danco tuli tunnetuksi Hector Berlioz'n, Claude Debussyn ja Maurice Ravelin teosten konserttiesityksistä. Viimeisen esiintymisensä hän teki Gustav Mahlerin sinfoniassa nro 4 vuonna 1970. Danco opetti ensin Accademia Musicale Chigianassa ja 1980–1990-luvuilla Britten–Pears-koulussa. Hän piti kursseja yhdessä Hugues Cuénod'n kanssa. Dancolla oli Fiesolessa huvila, jonka nimi oli Amarilli todennäköisesti Giulio Caccinin laulun mukaan. Danco kuoli Fiesolessa vuonna 2000. == Lähteet == Luokka:Belgialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Kuoleman kauppiaat (Alastair MacNeillin romaani)

Kuoleman kauppiaat (Red Alert) on jännitysromaani, jonka Alastair MacNeill on kirjoittanut Alistair MacLeanin tekemän kuvitteelliseen YK:n alaiseen järjestöön Unacoon liittyvän elokuvakäsikirjoituksen pohjalta. Romaani ilmestyi vuonna 1990. Sen on suomentanut Jukka Jääskeläinen, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1990.Kuoleman kauppiaat, Kirjasampo.fi, viitattu 11.3.2024 Kirjan takakannen mukaan tarina kertoo, että tappava virus on anastettu. Jos virus pääsee vapaaksi, lukemattomat ihmiset ovat vaarassa. Varkaudesta on vastuussa Punaisten prikaatien terroristiryhmä, joka hyökkää Yhdysvaltain omistamaan Rooman lähellä olevaan laboratorioon. Laboratorion tieteellinen neuvonantaja löytyy kuolleena, ja virusta sisältävä pullo on kadonnut. Prikaati aikoo myydä aineen ja saada Italian pääministerin eroamaan virastaan. Unacon agentit Mike Graham, C. W. Whitlock ja Sabrina Carver saavat tehtäväkseen tiukan aikataulun puitteissa estää katastrofin syntymisen. ==Lähteet== Luokka:Jännitysromaanit Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit Luokka:Vuoden 1990 kirjat
Vittorio Gui

Vittorio Gui (14. syyskuuta 1885 Rooma – 16. lokakuuta 1975 Firenze) oli italialainen kapellimestari ja säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Gui, Vittorio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Gui opiskeli sävellystä Stanislao Falchin johdolla Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja suoritti myös opintoja Rooman Sapienza- yliopistossa. Hän esiintyi kapellimestarina ensimmäisen kerran johtamalla La Giocondan esityksen Rooman Teatro Adrianossa 7. joulukuuta 1907. Gui teki esiintymisiä Napolissa ja johti sitten La Scalassa vuosina 1923–1925 ja 1932–1934. Vuosina 1938–1939 hän johti Covent Gardenissa, johon teki paluun vuonna 1952. Gui perusti Maggio Musicale Fiorentinon vuonna 1933. Hänestä tuli Glyndebournen oopperafestivaalin pääkapellimestari vuonna 1952. 1960-luvulla hän jatkoi toimimista sen taiteellisena neuvonantajana. Gui teki viimeisen esiintymisensä kapellimestarina vain viikkoja ennen kuolemaansa. Guin sävellysten joukossa ovat oopperat David (1907) ja Fata Malerba (1927). Hän sävelsi myös lukuisia orkesteriteoksia, kamarimusiikkia ja lauluja. Gui julkaisi tutkielman Nerone di Arrigo Boito (1924) ja kriittisten esseiden kokoelman Battute d'aspetto (1944). == Lähteet == Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Kavaleff

Kavaleff on suomenruotsalainen kauppias- ja maanomistajasuku, joka tuli Suomeen Venäjältä 1700-luvulla. Jonka juuret ulottuvat Venäjälle ja Hesseniin Saksaan. Suku tunnetaan erityisesti roolistaan suurmaatalouden kehittäjänä Suomessa. Suku siirtyi 1820-luvulla Lappeenrannasta Helsinkiin ja aloitti liiketoimiensa ohella suurmaatalouden harjoittamisen. Kavaleffit hankkivat monta kartanoa ja tilaa nykyisten Helsingin, Vantaan ja Espoon alueilta. He omistivat Tuomarinkylän (Domarby), Vanhan-Mankkaan (Mankans), Haltialan (Tomtbacka) kartanot sekä Mäkkylän, Niskalan (Nackböle) ja Tammiston (Rosendal) tilat.Koulunkäyntiä Mankkaalla, Mankkaan Uutisia, 2017 == Kavaleffien aika Tuomarinkylän kartanossa == Kauppias Jacob Alexejevitsch Kavaleff (1799–1879) osti Tuomarinkylän kartanon Helsingin maalaiskunnasta vuonna 1845. Venäjän keisari Nikolai I oli lahjoittanut perheelle arvokkaan helmi- ja timanttikorun kiitokseksi vieraanvaraisuudesta oleskeltuaan Kavaleffin suvun talossa Helsingissä. Jacob käytti kartanon hankkimiseen korun myymisestä saatuja varoja. Jacob Kavaleff (1870–1936) myi Helsingin kaupungille Tuomarinkylän kartanon päärakennuksen vuonna 1917 Helsingin kaupungille ja myös läheiset Haltialan ja Niskalan tilat vuonna 1934. Kauppakirjaan sisältyneen ehdon ansiosta hänen jälkeläisensä saivat asua Tuomarinkylän päärakennuksessa 1950-luvun lopulle saakka.Museovirasto: Museoviraston valtakunnalliseen karttapalveluun: Tuomarinkylän kartano 22.12.2009. Sen jälkeen rakennus restauroitiin ja muutettiin kartanomuseoksi. Suurin osa entisistä Kavaleffien maista siirtyi vuoden 1946 alueliitoksessa osaksi Helsinkiä. Osa Tuomarinkylän kartanoon kuuluvista maista jäi Kavaleffin perheen haltuun. Tuomarinkylän myynnin jälkeen vuonna 1930 hankittu Niskalan tila sekä Tammiston tilukset siirtyivät Jacob Kavaleffin pojille. Tiloista pirstottiin suurin osa rintamamiestonteiksi toisen maailmansodan jälkeen. Entisille Kavaleffien maa-alueille perustettiin myös Helsinki-Vantaan lentokenttä. == Suvun jäseniä == * Jacob Alexejevitsch Kavaleff (1799–1879), kartanonomistaja, kauppias hyväntekeväisyyden edistäjä * Natalia Vilhelmina Klementina Kavaleff os. Hultman (1809–1888), hyväntekeväisyyden edistäjä, kauppaneuvos Carl Hultmanin ja Lovisa Böninghin tytär * Natalia Stjernschantz o.s. Kavaleff (1831–1858), kartano- ja kauppiassuvun tytär, aatelisnainen, tunnettu ”Valkea Rouva” -nimisenä kummituksena * Alexis Kavaleff (1842–1887), kartanonomistaja, proviisori * Jacob Kavaleff (1870–1936), maanviljelysneuvos, kartanonomistaja, maanviljelyn ja metsänhoidon kehittäjä, suurtilallisten yhteisten yritysten perustaja * Nikolai Kavaleff (1876–1952), talousneuvos, agronomi ja tilanomistaja * Carl Kavaleff (1916–1996), suomenruotsalainen pedagogi ja kirjailija == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suvut Luokka:Venäläiset suvut Luokka:Saksalaiset suvut Luokka:Yrityssuvut
Horkýže Slíže

Horkýže Slíže on slovakialainen rockyhtye. Se perustettiin vuonna 1992 Nitrassa. Se on yksi kotimaansa suosituimmista populäärimusiikkia esittävistä yhtyeistä. ==Historia== Horkýže Slížen perustivat Peter Hrivňák, Mário Sabo ja Martin Košovan länsi-slovakialaisessa Nitran kaupungissa vuonna 1992. Ensimmäiset vuotensa he harjoittelivat paikallisessa uimahallissa ja soittivat keikkoja kulttuuritalo Ivánkassa. Yhtye julkaisi ensimmäisen debyyttialbuminsa Prvý Slíž vuonna 1992 omakustanteena. Sitä painettiin vain kuusisataa kappaletta. Juraj Štefánik liittyi yhtyeen toiseksi kitaristiksi helmikuussa 1995. Samoihin aikoihin Horkýže Slíže solmi kolmen levyn mittaisen levytyssopimuksen BMG Ariola -levy-yhtiön kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin heidän virallinen debyyttialbuminsa V drom oného. Seuraavana vuonna julkaistiin sen seuraaja Vo Štvorici Po Opici. Levytyssopimuksen viimeinen albumi julkaistiin vuonna 2000. Vuosituhannen vaihteessa yhtye vaihtoi levy-yhtiötään ja jatkoi albumien julkaisua. Tähän aikaan Horkýže Slíže suosio alkoi kasvaa myös Slovakian länsinaapurissa Tšekissä. Vuonna 2004 tehtystä kiertueesta tšekkiyhtye Divokej Billin kanssa Horkýže Slíže alkoi saada yhä enenmmän keikkakutsuja ulkomaille. Vuonna 2006 yhtye esiintyi Irlannissa ja Yhdysvalloissa. Nykyään Horkýže Slíže keikkailee aktiivisesti eriyisesti Slovakiassa ja Tšekissä. Yhtye on julkaissut yhteensä 12 studioalbumia joista viimeisin, Alibaba A 40 Krátkych Songov 2 on vuodelta 2021. == Tyyli == Pääosa Horkýže Slížen tuotannosta on tyyliltään joko punkkia tai rockia. Se on kuitenkin julkaissut hyvin monenlaisia kappaleita aina iloisesta skasta raskaaseen metallimusiikkiin. Yhtyeen laulujen sanoitukset ovat usein humoristisia ja pardoisia. ==Jäsenet== ===Nykyiset jäsenet=== *Peter Hrivňák (Kuko) - basso (1992-2018), laulu (1992–) *Mário Sabo (Sabotér) - kitara, taustalaulu (1992–) *Juraj Štefánik (Štefko) - kitara, taustalaulu (1995–) *Marek Viršík (Vandel) - rummut, taustalaulu (2002–) *Veronika Smetanová - basso (2018-) ===Entiset jäsenet=== *Martin Košovan (Košo) - rummut, taustalaulu (1992–2002) *Martin Žiak - basso *Noro Ivančík - basso ==Diskografia== ===Studio albumit=== *V Rámci Oného (1997) *Vo Štvorici Po Opici (1998) *Ja Chaču Tebja (2000) *Festival Chorobná 2001 (2001) *Kýže Sliz (2002) *Alibaba A 40 Krátkych Songov (2003) *Ritero Xaperle Bax (2004) *Ukáž Tú Tvoju ZOO (2007) *54 Dole Hlavou (2009) *St. Mary Huana Ganja (2012) *Pustite Karola (2017) *Alibaba A 40 Krátkych Songov 2 (2021) ===Kokoelmat=== *Best Uff (2001) *V Dobrej Viere 2001–2011 (2011) *Platinum Collection (2013) ===Live albumit=== *Živák (CD/DVD) (2005) ===Demot=== *Prvý Slíž (CS 1994), (CD uudelleenjulkaisu 2018) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Slovakialaiset yhtyeet
Trioksaani

Trioksaani (C3H6O3) eli 1,3,5-trioksaani on rengasrakenteisiin asetaaleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa trioksaani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin, muun muassa asetoniin, etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin tai halogenoituihin hiilivetyihin. Aine hydrolysoituu happojen vaikutuksesta formaldehydiksi. Formaldehydiä muodostuu myös kuumennettaessa trioksaania yli 150 °C:n lämpötilaan. Trioksaania valmistetaan kuumentamalla formaldehydin väkevää vesiliuosta happaman katalyytin läsnä ollessa. Tuote tislautuu veden kanssa atseotrooppisena seoksena ja uutetaan tisleestä dikloorimetaanilla, kloroformilla, bentseenillä tai nitrobentseenillä. Viimeinen trioksaanin puhdistusvaihe on kiteytys. Tärkein trioksaanin käyttökohde on asetaalihartsien valmistus. Sitä käytetään formaldehydinlähteenä orgaanisen kemian synteeseissä, desinfioinnissa, puun- ja tekstiilienkäsittelyissä ja valokuvauskemikaalina. == Lähteet == Luokka:Heterosykliset yhdisteet Luokka:Sykliset eetterit
Stanislao Falchi

Stanislao Falchi (29. tammikuuta 1851 Terni – 14. marraskuuta 1922 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Falchi, Stanislao Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Falchi opiskeli Roomassa muun muassa Salvatore Meluzzin johdolla. Hän aloitti opettamisen Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa vuonna 1877 ja toimi sen johtajana vuosina 1902–1915. Falchin johdolla opiskelivat muiden muassa Vittorio Gui, Licinio Recife, Alessandro Bustini ja Bernardino Molinari. Falchin sävellysten joukossa ovat oopperat Lorhelia (1877), Giuditta (1887) ja Il Trillo del diavolo (1899). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa Viktor Emanuel II:lle sävelletty requiem. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Opus 1

Opus 1 on suomalaisen YUP Instrumentalin studioalbumi, jonka julkaisi Kaskelotti Records 26. huhtikuuta 2024. Albumin jakelusta vastaa Playground Music. Albumin sävellystyöstä on vastannut bassokitaristi Valtteri Tynkkynen. Albumi on äänitetty syksyllä 2023 Jaba-studiolla Hankasalmella. Äänittäjänä toimi Samuli Erkkilä ja levyn on miksannut Riku Mattila. Albumi julkaistaan vinyylinä ja digitaalisesti. Kappaleeseen ”Presto Ma Non Troppo” on julkaistu Jouni Kallion ohjaama video. == Kappaleet == # # # # # # # # == Kokoonpano == * Valtteri Tynkkynen – bassokitara * Jussi Hyyrynen – kitara * Janne Mannonen – rummut * Petri Tiainen – kosketinsoitin == Arvostelut == * Kulttuuritoimitus: * Soundi: == Lähteet == Luokka:YUP:n albumit Luokka:Vuoden 2024 albumit
Kuoleman kauppiaat (Taylor Caldwellin romaani)

Kuoleman kauppiaat (Dynasty of death) on Taylor Caldwellin 1938 ilmestynyt esikoisromaani, jonka on suomentanut Aune Brotherus. Suomennos ilmestyi WSOY:n kustantamana 1939. Kirja kertoo yhdysvaltalaisesta asekauppiasperheestä. Teos on sukuromaani, ja päähenkilönä on amerikkalainen teollisuuden Napoleon. Aiheena on asetehtailijan taistelu maailmanvallasta.Kuoleman kauppiaat Kirjasampo.fi, viitattu 11.3.2024 Helle Kannila arvioi kirjan tuoreeltaan 1939 suomennoksen ilmestyttyä. Hänen arvionsa mukaan aihe ei juuri houkuttele laajaa kirjaa lukemaan,Helle Kannila, Kuoleman kauppiaat Arvosteleva kirjaluettelo / Kirjasampo.fi, viitattu 11.3.2024 vaikka kustantajan mukaan kyseessä on "ajankohtainen, jännittävä ja voimakas romaani", joka oli ollut suuri menestys englanninkielisessä maailmassa. Kannila kuitenkin myöntää, että kun alkuun pääsee, kirja vie mukanaan, "sillä tekijällä on kertomataitoa ja hän pystyy saamaan eloa teoksen lukuisiin henkilöihin". ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Eino Palola : Sotatarviketeollisuus romaanin aiheena. Taylor Caldwell: The Dynasty of Death, Lontoo 1939, Helsingin Sanomat, 05.05.1939, nro 119, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Vuoden 1938 kirjat Luokka:Jännitysromaanit Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit
Bernardino Molinari

Bernardino Molinari (11. huhtikuuta 1880 Rooma – 25. joulukuuta 1952 Rooma) oli italialainen kapellimestari.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Molinari, Bernardino Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Molinari opiskeli Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja valmistui vuonna 1902. Hänen opettajiensa joukossa olivat Stanislao Falchi ja Remigio Renzi. Molinari oli Rooman Orchestra dell'Augusteon taiteellinen johtaja vuosina 1912–1943. Hän teki esiintymisiä myös eri puolilla Eurooppaa, Etelä-Amerikassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki New Yorkin filharmonikkojen johdossa vuonna 1928. Molinari johti edistyneen orkesterinjohdon luokkaa Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa vuodesta 1936 ja oli akatemian professori vuodesta 1939. Hän kantaesitti oman aikansa italialaisten säveltäjien teoksia. Molinari myös julkaisi uusia editioita ja transkriptioita vanhoista teoksista. Lisäksi hän orkestroi Claude Debussyn teoksen L'isle joyeuse. == Lähteet == Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Salvatore Meluzzi

Salvatore Meluzzi (22. heinäkuuta 1813 Rooma – 17. huhtikuuta 1897 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Meluzzi, Salvatore Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Meluzzi oli Vatikaanin Pietarinkirkon maestro di cappella ja toimi 45 vuoden ajan Cappella Giulia -kuoron johtajana. Hän sävelsi muun muassa messuja, requiemeja ja motetteja. Meluzzin teosten joukossa ovat Stabat Mater ja Miserere. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset urkurit Luokka:Kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1813 syntyneet Luokka:Vuonna 1897 kuolleet
Vahdon seurakunta

Vahdon seurakunta oli itsenäinen evankelis-luterilainen seurakunta entisessä Vahdon kunnassa Varsinais-Suomen maakunnassa. Seurakunnan pääkirkkona toimi vuonna 1803 rakennettu Vahdon kirkko. Vahdon ja Ruskon kunnat yhdistyivät vuoden 2009 alussa, jonka jälkeen Vahdon seurakunnasta tuli Ruskon seurakunnan alainen kappeliseurakunta. == Historia == Vahdon seurakunta erotettiin Ruskon seurakunnasta ja liitettiin Maskun seurakuntaan saarnahuonekuntana vuonna 1638. Vuonna 1866 Vahdosta tuli Maskun kappeli ja vuonna 1893 seurakunta itsenäistyi. Paattisten kappeliseurakunta, joka oli osa Maarian seurakuntaa, liitettiin myös Vahtoon. Paattisten seurakunnan itsenäistymisestä Vahdosta päätettiin vuonna 1901, mutta itsenäistyminen tapahtui vastta 1937. 16\. heinäkuuta 1938 Vahdon pappilaan iski salama, joka sytytti rakennuksen tuleen. Tuli saatiin sammumaan kuitenkin nopeasti. == Lähteet == Luokka:Vahto Luokka:Suomen entiset evankelis-luterilaiset seurakunnat
Mario Aspa

Mario Aspa (17. lokakuuta 1797 Messina – 14. joulukuuta 1868 Messina) oli italialainen säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Aspa, Mario Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Aspa opiskeli Napolissa. Hänen opettajiensa joukossa oli Niccolò Antonio Zingarelli. Aspan sävellystuotantoon kuuluu yli neljäkymmentä oopperaa. Niistä suurimman suosion saavuttivat Paolo e Virginia (1843) ja Il Muratore di Napoli (1850). == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1797 syntyneet Luokka:Vuonna 1868 kuolleet
Orazio Michi

Orazio Michi (n. 1595 Alife – 26. lokakuuta 1641 Rooma) oli italialainen harpisti ja säveltäjä. Hänestä käytettiin nimitystä dell'Arpa virtuoosin taitojensa johdosta.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Michi, Orazio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Michi työskenteli vuosina 1614–1623 Roomassa ja oli sen jälkeen Savoijin Maurizion palveluksessa. Vuoteen 1914 mennessä hänen sävellystuotannostaan tunnettiin vain kuusi aariaa. Vuonna 1914 Alberto Cametti julkaisi Rivista Musicale Italianassa kuvauksen ja luettelon Michin kymmenistä kantaateista, jotka hän oli löytänyt Italian kirjastoista. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Harpistit Luokka:Vuonna 1595 syntyneet Luokka:Vuonna 1641 kuolleet
Camlannin taistelu

Camlannin taistelu oli legendojen mukaan kuningas Arthurin viimeinen taistelu. Taistelu mainitaan ensimmäisen kerran Annales Cambriae -teoksessa. Näiden Walesin aikakirjojen mukaan taistelu olisi käyty vuonna 539, ja sekä Arthur että Medraut (Mordred) kaatuvat taistelussa. Teoksessa ei kuitenkaan mainita, että he olisivat käyneet kaksintaistelun tai tappaneet toisensa. Camlannin taisteluun viitataan myös walesilaisissa tarinoissa Culhwch ja Olwen sekä Rhonabwyn uni. Walesilaisissa triadeissa puolestaan kerrotaan Medrawdin eli Mordredin petoksesta ja Camlannin taistelusta, jossa Medrawd ja Arthur saavat surmansa. Mahdollisesta taistelupaikasta on ollut eri käsityksiä. Historiotsija Geoffrey Monmouthilainen sijoittaa sen Camblan-joelle ja vuoteen 542. Taistelussa Mordred saa surmansa, ja haavoittunut Arthur viedään Avalonin saarelle, jossa hänen haavojaan hoidetaan. Wace sen sijaan sijoittaa taistelun Cornwallin Camel-joen varrelle. Layamonin mukaan Arthur ja Mordred taistelivat Camelfordin Tamar-joen varrella Cornwallissa. Thomas Malory seuraa Vulgataa ja sijoittaa Arthurin viimeisen taistelun Salisburyn tasangolle. == Lähteet == Luokka:Tarut kuningas Arthurista Luokka:Taistelut Luokka:500-luku
Sétifin maakunta

Sétifin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Sétifin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 6 549 neliökilometriä. Asukkaita on 2 021 700 henkeä (vuonna 2021, arvio). Sétifin maakunta rajoittuu pohjoisessa Béjaïan ja Jijelin, idässä Milan, etelässä Batnan ja M’Silan sekä lännessä Bordj Bou Arreridjin maakuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisen ja etelän vuoret, keskiosan ylätasangot ja etelän suolajärvien täyttämät syvängöt. Ilmasto on mannermainen ja semiaridi. Kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet viileitä ja sateisia. Vuotuinen sademäärä on 300–700 millimetriä. Maakunta jakautuu hallinnollisesti 20 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 60 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Arnat, Aïn Azel, Aïn El Kebira, Aïn Oulmene, Amoucha, Babor, Beni Aziz, Beni Ourtilane, Bir El Arch, Bouandas, Bougaa, Djemila, El Eulma, Guidjel, Guenzet, Hammam Guergour, Hammam Soukhna, Maoklane, Salah Bey ja Sétif. Sétifin kautta kulkee Algerista itään johtava valtatie A1 sekä Algerin ja Constantinen välinen rautatie. Aïn Arnatissa on kansainvälinen lentoasema. Maakunnan pääelinkeinoja ovat muovi-, sähkölaite- ja kemian teollisuus sekä maatalous, joka tuottaa viljaa, vihanneksia, lihaa ja maitoa. Sétifissä toimii kaksi yliopistoa. Nähtävyyksiä ovat roomalais- ja Bysantin ajan rauniot, Sétifin ja Djemilan museot, Baborin luonnonsuojelualue sekä kuumat lähteet, joista tunnetuin on Hammam Guergour. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sétifin matkailusivusto , , Luokka:Algerian maakunnat
Taka-Keljon kansakoulu

Taka-Keljon kansakoulu oli Jyväskylän Taka-Keljossa toiminut kansakoulu. Taka- Keljo kuului alun perin Vesangan rajalla sijaitsevaa Perälää myöten vuonna 1896 perustettuunWanha Keljo, s. 253. Keljon koulupiiriin. Koulumatkojen pituuden takia Taka-Keljo erotettiin erilliseksi koulupiiriksi vuonna 1920. Piirissä toimi aluksi ainoastaan alakoulu, mutta vuonna 1929 sinne perustettiin myös yläkoulu.Wanha Keljo, s. 266. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1930.Wanha Keljo, s. 185. Taka-Keljon koulupiiri siirtyi Jyväskylän maalaiskunnalta kaupungille vuoden 1965 alueliitoksessa. Koulu oli liitoksen jälkeen vielä toiminnassa kahden vuoden ajan, jonka jälkeen se lakkautettiin ja oppilaat siirrettiin Valkolan kouluun. Vuonna 1977 Taka-Keljo siirrettiin Valkolan koulupiiristä vastaperustetun Keltinmäen koulun piiriin.Wanha Keljo, s. 271-273. Vanhassa koulurakennuksessa toimii nykyään Jyväskylän Katulähetyksen tukikeskus Etappi. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Keski-Suomen kansakoulut Luokka:Jyväskylän oppilaitokset Luokka:Jyväskylän rakennukset ja rakennelmat Luokka:Taka-Keljo
Giacomo Rust

Giacomo Rust (1741 Rooma – 1786 Barcelona) oli italialainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu kolmisenkymmentä näyttämöteosta.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Rust, Giacomo Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Rust opiskeli Napolin Turchini-konservatoriossa ja sai lisäksi Roomassa opetusta Rinaldo di Capualta. Hän sävelsi ensimmäisen oopperansa vuonna 1763. Se suunnattiin esitettäväksi Venetsiaan, jossa monet Rustin oopperoista kantaesitettiin. Rust pääsi vuonna 1777 hovikapellimestariksi Salzburgiin, mutta terveysongelmien johdosta hän toimi tässä tehtävässä vain joitain kuukausia ennen paluutaan Italiaan, jossa hän jatkoi työtään oopperasäveltäjänä. Vuodesta 1783 Rust toimi Barcelonan tuomiokirkon maestro di cappellana. Hän jatkoi samalla säveltämistä kuolemaansa saakka. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1741 syntyneet Luokka:Vuonna 1786 kuolleet
Herman Vedel

Herman Albert Gude Vedel (1875–1948Herman Vedel Bravefineart.com) oli tanskalainen taidemaalari. Hän opiskeli Kristian Zahrtmannin johdolla ja sai sittemmin vaikutteita varsinkin italialaisilta renessanssimestareilta. Hän sai huomiota maalauksellaan Nuori tyttö (1900) ja kuusi vuotta myöhemmin maalauksellaan Värejä jauhava mies. Hän maalasi paljon myös muotokuvia.Vedel, Herman Albert Gude, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 772. Tietosanakirja- osakeyhtiö 1919 ==Muotokuvia== Herman Vedel - Ung pige med rød alpehue.png|Hattupäinen nuori tyttö. Herman Vedel, Portræt af en ældre dame.png|Vanhan naisen muotokuva. Herman Vedel - Portræt af en kvinde.png|Naisen muotokuva Hjalmar Matthiessen by Herman Vedel.gif|Hjalmar Matthiessen ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tanskalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Hei sokoly

Hei sokoly (, , ) on etenkin Ukrainassa ja Puolassa tunnettu isänmaallinen laulu. Se kertoo kasakasta, joka jättää hyvästit rakastamalleen nuorelle neidolle. Laulun sanoittajasta ei ole täyttä varmuutta, mutta sellaiseksi mainitaan toisinaan Tymko Padura. Toisten lähteiden mukaan laulun on sanoittanut Maciej Kamieński. == Ensimmäisen säkeistön sanat eri kielillä == Puolaksi Ukrainaksi Slovakiksi Suomeksi Kyrillisin aakkosin Translitterointi Hej, tam gdzieś z nad czarnej wody Гей, десь там, де чорні води, Hei, des tam, de tšorni vody V dobrom aj v zlom budeš moja, Myöten mustain vetten rantaa, Wsiada na koń kozak młody. Сів на коня козак молодий. Siv na konja kozak molodyi. rany tie sa s tebou zhoja. Ratsu nuorta miestä kantaa, Czule żegna się z dziewczyną, Плаче молода дівчина, Platše moloda divtšyna, Keď je slnko, keď je zima, Muistelee hän neitoansa, Jeszcze czulej z Ukrainą. Їде козак з України. Jide kozak z Ukrajiny. ty si moja domovina. Miettii kotikontujansa. Hej, hej, hej sokoły! Гей! Гей! Гей, соколи! Hei! Hei! Hei, sokoly! Hej, hej, hej, hej, sokoly, Hei, hei haukansiipi! Omijajcie góry, lasy, doły. Оминайте гори, ліси, доли. Omnynaite hory, lisy, doly. z výšky hľadia na to všetko, čo nás bolí. maitten, metsäin, vuorten yli hiipi. Dzwoń, dzwoń, dzwoń dzwoneczku, Дзвін, дзвін, дзвін, дзвіночку, Dzvin, dzvin, dzvin, dzvinotšku Zvoň, zvoň, zvoň nad krajinou, Soita, soita tiukuseni, Mój stepowy skowroneczku Степовий жайвороночку Stepovyi žaivoronotšku rozliehaj sa letom, zimou. Laula aron yllä kiuruseni == Suosio == Neuvostoliitto tai sen sateliittivaltiot esim. Puolassa eivät koskaan virallisesti kieltäneet laulua, mutta käytännössä kaikki ammattimuusikot jättivät sen esittämättä. Kommunismin romahdettua laulua alettiin kuulla myös ammattilaisten esittämänä. Laulu on säilyttänyt suosionsa myös nykyaikana ja siitä tehdään uusia tulkintoja niin Puolassa, Ukrainassa kuin muuallakin. Venäjän aloitettua täysimittaisen hyökkäyksensä Ukrainaan vuonna 2022 laulusta on tullut jälleen suosittu. Se esitettiin mm. Slovakian sotilassoittokunnan esittämänä, kun maa luovutti Ukrainalle Slovakian ilmavoimien kaikki MiG-29 -hävittäjät. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset isänmaalliset laulut Luokka:Puolalaiset isänmaalliset laulut
Torkel

Torkel on alkuperältään muinaisskandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu Tor- jumalan nimestä ja kypärää merkitsevästä sanasta kittel.> Nimen vanhempi kirjoitusasu on Thorkel. Norjassa ja Tanskassa nimi esiintyy muodossa Torkil, Thorkil tai Thorkild. Sen lyhentymänä on käytössä myös Toke. Nimi on ollut Suomessakin käytössä jo 1300-luvulla. Sen tunnetuin kantaja on ollut kolmanteen ristiretkeen osallistunut valtaneuvos Torkkeli Knuutinpoika, joka tunnetaan myös Viipurin linnan perustajana. Nykyään nimi on kuitenkin jäänyt harvinaiseksi, ja 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2024 mennessä se on annettu alle sadalle henkilölle. Nimeä ei esiinny suomenkielisessä nimipäiväkalenteirssa, mutta Suomen ruotsinkielisen kalenterin mukaan Torkelin nimipäivä on 11. maaliskuuta. == Tunnettuja henkilöitä == Tunnettuja henkilöitä, joiden etunimenä on Torkel tai jokin sen muunnelma, ovat: * Torkil Baden (s. 1944), norjalainen urkuri, musiikkikirjailija ja -toimittaja * Thorkild Bjørnvig (1918–2004), tanskalainen kirjailija * Torkild Garp (1883–1976), tanskalainen voimistelija * Thorkild Hansen (1927–1989), tanskalainen kirjailija, kriitikko ja ulkomaankirjeenvaihtaja * Torkkeli Knuutinpoika, Torgils Knutsson (k. 1306), ruotsalainen valtaneuvos, marski ja Viipurin linnan perustaja * Thorkil Kristensen (1899–1989), tanskalainen kansantaloustieteen professori, poliitikko, ministeri ja tulevaisuudentutkija * Torkel Nordman (1878–1949), suomalainen arkkitehti * Þorkell Sigurbjörnsson (1938–2013), islantilainen säveltäjä * Thorkild Simonsen (1920–2002), tanskalainen poliitikko, ministeri ja pormestari. == Lähteet == Luokka:Etunimet
Aurinkorannikon Kokoomus

Aurinkorannikon Kokoomus on vuonna 1998 perustettu kokoomuksen paikallisyhdistys, jonka toiminta-alueena on Espanjan Aurinkorannikko. Yhdistys on kokoomuksen suurin paikallisyhdistys. Yhdistys oli aikanaan ensimmäinen suomalainen poliittinen yhdistys ulkomailla. Yhdistys on Uudenmaan Kokoomuksen paikallisyhdistys. Puheenjohtajana toimii Jukka Leskinen. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * == Aiheesta muualla == * Yhdistyksen kotisivut Luokka:Kansallinen Kokoomus
Pietro Carlo Guglielmi

Pietro Carlo Guglielmi (n. 1763 Rooma tai Napoli – 21. helmikuuta 1817 todennäköisesti Napoli) oli italialainen säveltäjä. Myös hänen isänsä Pietro Alessandro Guglielmi oli säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Guglielmi, Pietro Carlo Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 Guglielmi opiskeli konservatoriossa Napolissa laulua, kosketinsoittimen soittoa ja säveltämistä. Hän lähti Madridiin, jossa vietetyltä ajanjaksolta ovat hänen ensimmäiset oopperansa. Guglielmi palasi Italiaan vuonna 1795 ja sai oopperoitaan esitetyiksi eri kaupungeissa. Useat niistä olivat suosittuja aikanaan. Guglielmi oli Lontoossa vuosina 1809–1811. Noin vuodesta 1813 hän oli maestro di cappella arkkiherttuatar Maria Beatrice d'Esten hovissa. Guglielmin säveltämistä yli neljästäkymmenestä näyttämöteoksesta suurin osa on koomisia oopperoita. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu oratorio La distruzione di Gerusalemme (1803). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1763 syntyneet Luokka:Vuonna 1817 kuolleet