EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Melina Marras

Melina Marras (oik. Melina Karoliina Heinola, s. 9. heinäkuuta 1989 Jyväskylä), on suomalainen kauhukirjailija. Marras on hänen kirjailijanimensä ja hänen esikoisteoksensa Hitonhauta ja muita puolielävien kohtaloita -novellikokoelma julkaistiin nimellä Karoliina Heinola (2019, Kustannus Aarni)Karoliina Heinola Kirjasampo. Viittattu 27.9.2023., kirja oli Tähtifantasia-ehdokkaana 2020.Hitonhauta ja muita puolielävien kohtaloita. Kustannus Aarni. Viitattu 27.9.2023. Marras opiskelee yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa ja hän käyttää suomalaisen kansanperinteen kauhuaineksia. Marras kirjoittaa kritiikkejä kirjoista ja elokuvista lehtiin kuten Tähtivaeltaja ja H.P. Lovecraft -seuran Kuiskaus Pimeässä. Esikoisen jälkeen häneltä on ilmestynyt novelli Menneen maailman nälkäiset Nysalor-kustannuksen julkaisemassa Kilkinkuoret ja muita äyriäiskauhukertomuksia -antologiassa 2022, ja novelli oli Atorox- palkintoehdokkaana 2023. Marras on myös kirjoittanut Lohjansaareen sijoittuvan kauhuromaanin nimeltä Para, joka aloittaa Yösydän-trilogian. Paran julkaisi Nysalor-kustannus huhtikuussa 2024. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauhukirjailijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Idylls of the King

Idylls of the King on Alfred Tennysonin runollinen tulkinta kuningas Arthurin legendasta. Se koostuu 12 runosta, jotka julkaistiin alun perin erilaisina yhdistelminä vuosina 1842–1888. Aluksi neljä runoa tai idylliä nimiltään Enid, Vivien, Elaine ja Guinevere julkaistiin yhtenä niteenä nimeltään Idylls of the King vuonna 1859. Myöhemmin näiden idyllien nimet muutettiin. Vivienistä tuli Merlin and Vivien, Elainesta Lancelot and Elaine , Enid puolestaan jaettiin kahteen idylliin: The Marriage of Geraint ja Geraint and Enid. Idylleistä ainoastaan Guinevere säilytti nimensä. Vuonna 1869 julkaistiin lisäksi The Coming of Arthur, The Holy Grail, Pelleas and Ettarre ja The Passing of Arthur. Vuonna 1872 Gareth and Lynette ja The Last Tournament sekä viimein vuonna 1885 Balin and Balan. Teos perustuu suurelta osin Sir Thomas Maloryn Le Morte d’Arthur -kirjaan. Idylls of the King on synkkä kuvaus rappeutuneesta, alun perin ihanteellisesta yhteisöstä. Tennyson selittää pyöreän pöydän rappion osittain sillä, että Guinevere petti Arthuria Lancelotin kanssa. == Lähteet == Luokka:Tarut kuningas Arthurista
Sinfonia nro 3 (Brahms)

Kolmas sinfonia (F-duuri, op. 90) on neliosainen sinfonia, jonka Johannes Brahms sävelsi valmiiksi kesällä 1883 Wiesbadenissa.Symphony No. 3 in F major, Op. 90 LA Phil, viitattu 20.9.2023 Teoksen kantaesittivät Hans Richterin johtamat Wienin filharmonikot 2. joulukuuta 1883. Pohjois-Amerikan- ensiesityksen johti Frank Van der Stucken 24. lokakuuta 1884.Brahms: Symphony No. 3 in F major, Opus 90 San Francisco Symphony, viitattu 20.9.2023 Brahms sävelsi teosta Wiesbadenista vuokratussa asunnossa, josta oli näkymä Reinin laaksoon. Teos alkaa motiivilla FAF, joka tulee sanojen "frei aber froh" alkukirjaimista. Sinfonia kestää esitettynä noin 30–35 minuuttia, joten se on lyhyin Brahmsin sinfonioista. Teoksen ensimmäistä ja neljättä osaa on kuvattu voimakkaiksi, kahta keskimmäistä osaa tunnelmiltaan rennommiksi. == Osat == # Allegro con brio # Andante # Poco allegretto # Allegro == Esityskokoonpano == * 2 huilua, 2 oboea, 2 klarinettia, 2 fagottia, kontrafagotti * 4 käyrätorvea, 2 trumpettia, 3 pasuunaa * patarummut * jousisoittimet == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Johannes Brahmsin teokset Luokka:Sinfoniat Luokka:1880-luvun musiikkiteokset
Völkische Bewegung

Völkische Bewegung, suomeksi Kansallinen liike tai Völkistinen liike oli saksalainen etnonationalistinen liike joka oli aktiivinen Natsi-Saksan aikoina ja sitä ennen. Aate nousi valtavirtaan 1870-luvulla, ja sen ideologiaa voi luonnehtia rasistiseksi ja juutalaisvastaiseksi. Viha juutalaisia kohtaan alkoi 1900-luvun alussa, ja völkistit näkivät juutalaiset ulkomaalaisina ja katsoivat, että he eivät kuuluneet pohjoiseen rotuun eivätkä arjalaiseen rotuun. Völkistit myös kunnioittivat agrarismia ja populismia ja vastustivat 1900-luvun kasvavaa modernismia yhteiskunnassa. Völkistinen liike myös uskoi kansalliseen herätykseen ja siihen, että tämä herätys tapahtuisi ainoastaan kristinuskon saksalaistamisen kautta tai kristillisyyden hylkäämisen myötä. == Katso myös == * Fasismi * Heinrich Himmler, tunnettu völkisti * Uuspakanuus == Lähteet == Luokka:Natsi-Saksa Luokka:Fasismi Luokka:Rasismi Saksassa Luokka:Kansallissosialismi Luokka:Kansallissosialismi ja okkultismi
Viulusonaatti nro 3 (Brahms)

Kolmas viulusonaatti (d-molli, op. 108) on Johannes Brahmsin säveltämä neliosainen sonaatti viululle ja pianolle. Hän aloitti teoksen säveltämisen lomalla Thunissa kesällä 1886, mutta jätti työn pariksi vuodeksi ja sai sen valmiiksi palattuaan lomalle Thuniin vuonna 1888. Brahms aloitti kolmannen viulusonaattinsa säveltämisen melkein välittömästi toisen viulusonaattinsa valmiiksi saatuaan.Johannes Brahms: Sonata for violin & piano No. 3 in D minor, Op. 108 AllMusic, viitattu 21.9.2023 Brahms omisti kolmannen viulusonaatin Hans von Bülow’lle, joka oli Brahmsin sävellysten puolustaja. Teoksen kantaesittivät Brahms ja Jenő Hubay 22. joulukuuta 1888. Sonaatti eroaa edeltäjistään siinä, että se on pidempi (neljä osaa kahden muun kolmiosaisen rakenteen sijaan), dramaattisempi ja paljon laajempi; se on mittakaavaltaan lähes sinfoninen ja erityisen merkittävä voimakkaiden tunnetilojen laajan skaalan vuoksi. == Osat == # Allegro # Adagio # Un poco presto e con sentimento # Presto agitato == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja * Tutkimus Brahmsin viulusonaattien esityskäytännöistä etheses.whiterose.ac.uk (pdf) Luokka:Johannes Brahmsin teokset Luokka:1880-luvun musiikkiteokset
Kamil Kärimov

pienoiskuva|Kärimov vuonna 2022. Kamil Ädhäm ulı Kärimov (, ; s. 1. heinäkuuta 1950, Pestretšinskin alue, Tataarien ASNT) on tataari -kirjailija, -runoilija ja journalisti, Tatarstanin tasavallan kunnioitettu kansantaiteilija (2011), jolle on myös myönnetty Gabdulla Tukai -palkinto (2018). == Teoksia == * Undürt yäştä (Ундүрт яшьтә, 1981) * Bäxetle keşe (Бәхетле кеше, 1984) * Wäğdä (Вәгъдә, 1985) * Külägädä tölke bar (Күләгәдә төлке бар, 1990) * Üzeñne bel (Үзеңне бел, 1997) * Qom säğäte (Ком сәгате, 2000) * Öy artında şomırtım (Өй артында шомыртым, 2003) * Saqaw küke (Сакау күке, 2005) * Uyın (Уен, 2010) * Qarurmanda qara pesi (Карурманда кара песи, 2015) * İgezäklär yoldızlığı (Игезәкләр йолдызлыгы, 2016) * Pesotšnyje tšasy (Песочные часы, 2020) ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Tataarinkieliset kirjailijat Luokka:Elävät henkilöt
Pereštšepyne

Pereštšepyne (); on kaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen pohjoisosassa Novomoskovskin piirissä. Pereštšepyne sijaitsee Dneprin sivuhaaran Orelin varrella, linnuntietä 68 kilometriä aluekeskus Dniprosta pohjoiskoilliseen. Eurooppatie kulkee kaupungin kautta. Pereštšepynen sivuitse kulkee myös Dnepr–Donbas -kanava (), joka yhdistää Dneprin ja Donetsin vesistöt toisiinsa. Tammikuun keskilämpötila on -6,4 °C, heinäkuun +21,1 °C. Keskimääräinen vuosisademäärä 469 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 9 639 asukasta vuoden 2022 alussa. Väestönlaskennan 2001 aikaan asukkaita oli 10 041\. Toisen lähteen mukaan asukkaita oli arviolta 10 150 as., joista etnisesti ukrainalaisia oli 86,92 prosenttia, venäläisiä 10,98 % ja valkovenäläisiä 0,77 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 882 asukasta. Nykyinen asutus on saanut alkunsa 1600-luvulla. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1764. Kaupunkityyppiseksi taajamaksi Pereštšepyne tuli 1956. Kaupungin aseman se sai vuonna 2000. Kaupunki on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Novomoskovskin piiriin, mihin se oli kuulunut myös ennen hallintouudistusta. District Library for adult,Pereshchepyne (3).JPG|Kirjasto. District Library for children, Pereshchepyne (1).JPG|Lastenkirjasto. MiG-21 Pereschepino.jpg|MiG-21 muistomerkkinä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Pereštšepynen kaupungin hromadan sivusto (hromada on Ukrainan 3. tason aluehallinnollinen jako, piiritason alapuolella mutta 4. tasolla olevan kaupungin yläpuolella) (dp.gov.ua) * Перещепине, Новомосковськіїй район, Дніпропетровська область (paikkakunnasta neuvostoajan painotuksin teossarjan Історія міст і сіл Української РСР osassa 4) (ukrssr.com.ua) Luokka:Dnipropetrovskin alueen kaupungit Luokka:Novomoskovskin piiri
Kuhlefelt

Kuhlefelt on Ruotsin ja Suomen aateliin kuuluva suku, jonka kantaisä oli kotoisin Saksasta. Hämeenlinnan läänin jalkaväkirykmentin everstiluutnantti Detlof Siwers aateloitiin Ruotsissa 28.8.1645. Hän oli kotoisin Osnabrückista Westfalenista, jossa hänen isänsä oli ollut kultaseppä. Detlof Kuhlefeltilla oli Suomessa läänityksiä Savitaipaleella. Hän kuoli Pähkinälinnan linnanpäällikkönä. Sukunimi kirjoitettiin alkuaan myös muodossa Kugelfelt. Kuhlefelt otettiin Ruotsin ritarihuoneeseen 2.3.1647 aatelisena sukuna numero 330. Suku immatrikuloitiin Suomen Ritarihuoneeseen 4.2.1818 aatelisena sukuna numero 31. Suku on vuodesta 1985 ollut jälleen edustettuna Ruotsin Ritarihuoneella.Kuhlefelt. Suvut ja vaakunat, Suomen RitarihuoneKuhlefelt nr 330. Gustaf Elgenstierna: Den introducerade svenska adelns ättartavlor. 1925-36. == Suvun tunnettuja jäseniä == * Henrik Johan Kuhlefelt (1745–1831), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies * Johan August Ferdinand Kuhlefelt (1824–1879), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies * Evold Oskar Alexander Kuhlefelt (1828–1891), suomalainen juristi ja valtiopäivämies, Johan August Kuhlefeltin veli * Georg Carl Fridolf Kuhlefelt (1860–1918), suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies * Elis Gustaf Ferdinand Kuhlefelt (1865–1935), suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies, Georg Carl Fridolf Kuhlefeltin veli ** Sven Kuhlefelt (1892–1980), suomalainen arkkitehti, Elis Kuhlefeltin poika ** Åke Kuhlefelt (1908–1991), suomalainen tuomari ja Kaskisten pormestari, Elis Kuhlefeltin poika * Eva Kuhlefelt-Ekelund (1892–1984), suomalainen arkkitehti Avioliiton kautta liittyy sukuun myös: * Maj Kuhlefelt, o.s. Lindfors (1931–2018), suomalainen muotitaiteilija, osastopäällikkö Lars-Olof Kuhlefeltin puoliso. === Aakkosjärjestyksessä === * Elis Gustaf Ferdinand Kuhlefelt (1865–1935), suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies * Eva Kuhlefelt-Ekelund (1892–1984), suomalainen arkkitehti * Evold Oskar Alexander Kuhlefelt (1828–1891), suomalainen juristi ja valtiopäivämies * Georg Carl Fridolf Kuhlefelt (1860–1918), suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies * Henrik Johan Kuhlefelt (1745–1831), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies * Johan August Ferdinand Kuhlefelt (1824–1879), suomalainen upseeri ja valtiopäivämies * Maj Kuhlefelt, o.s. Lindfors (1931–2018), suomalainen muotitaiteilija, osastopäällikkö Lars-Olof Kuhlefeltin puoliso * Sven Kuhlefelt (1892–1980), suomalainen arkkitehti * Åke Kuhlefelt (1908–1991), suomalainen tuomari ja Kaskisten pormestari ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *Carpelan, Tor: Ättartavlor för de på Finlands Riddarhus inskrivna ätterna (1937–1958) Luokka:Suomalaiset aatelissuvut Luokka:Ruotsin aateli
Mostyska

Mostyska () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Javorivin piirissä. Mostyska sijaitsee Veikselin vesistöön kuuluvan Sitšnajoen varrella, 65 kilometriä aluekeskus Lvivistä länteen. Valtatie M11 Lvivistä Puolaan kulkee kaupungin kautta; Mostyskasta Puolan rajalle on 16 kilometriä. Tammikuun keskilämpötila on −4,0 ja heinäkuun +18,2 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 677 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 9 103 (2022). Vuonna 2001 siellä asui 9 150 ihmistä. Heistä kansallisuudeltaan ukrainalaisia oli 79,32 prosenttia, puolalaisia 18,84 %, venäläisiä 1,42 % ja valkovenäläisiä 0,18 % (tämän lähteen asukasluku oli 9 044 as.). Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 7 840 asukasta. Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1244. Magdeburgin kaupunginoikeudet asutus sai 1404. Tataarit ja turkkilaiset tuhosivat kaupungin vuosina 1498 ja 1524. Mostyska on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Javorivin piiriin; sitä ennen se oli Mostyskan piirin hallintokeskus. Мостиська домініканський 2.jpg|Pyhän Annan kirkko. 120520 5DM2 09581.jpg|Johannes Kastajan kirkko. Палац у Мостиськах.jpg|Palatsi Mostyskassa. RailwayTerminalMostyska.jpg|Rautatieasema. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Lvivin alueen kaupungit Luokka:Jarovirin piiri
Köyhän naisen paratiisi

__NOTOC__ Köyhän naisen paratiisi on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon 12. albumi. Se julkaistiin 2012. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Kaija Kärkinen – laulu * Ile Kallio – kitarat ja mandoliini ja taustalaulu * Anssi Nykänen – rummut ja lyömäsoittimet * Anssi Maasalo – basso * Pekka Gröhn – kosketinsoittimet ja taustalaulu * Ona Kamu – taustalaulu * Minna Pensola – viulu * Verneri Pohjola – trumpetti === Tuotanto === * Ile Kallio - tuottaja * Miikka Huttunen – äänittäjä, miksaaja * Pauli Saastamoinen – masteroija * Riitta Sourander – valokuvat * Timo Honkanen – kansikuva == Arvostelut == * Desibeli.net: == Lähteet == * Köyhän naisen paratiisi -CD:n (AXR097) kansilehti * === Viitteet === Luokka:Vuoden 2012 albumit Luokka:Kaija Kärkisen & Ile Kallion albumit
Raimo Hertto

Raimo Ilmari Hertto (s. 26. maaliskuuta 1938 Salo) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen. Viitattu 21.9.2023. Hertto syntyi kauppiaiden Voitto Ilmari Hertto ja Siska Maria Saarinen perheeseen ja avioitui 1960 Liisa Kastun kanssa. Ylioppilaaksi Hertto tuli Salon yhteislyseosta 1959 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1963. Hän oli Tukon omistaman Suomen Säilyke Oy:n myyntipäällikkö Turussa 1964–1965 ja Huhtamäki-yhtymä Oy:n omistaman Jalostajan apulaismyyntipäällikkö 1965–1967 ja myyntipäällikkö 1970–1971 sekä Mixin myyntipäällikkö 1970–1971. Tehomainos Oy:n toimitusjohtaja Hertto oli 1972–1975 ja Huhtamäki-yhtymä Oy:ssä, vuodesta 1976 Huhtamäki Oy, Hellaksen johtaja 1975–1981, säilyketehdas Jalostajan johtaja 1981–1982, elintarvikeryhmän toimialajohtaja 1982–1983 ja kansainvälisten asioiden johtaja 1983–1987. Huhtamäen kansainvälisen liiketoiminnan yhteydessä Hertto työskenteli myös Leafin varatoimitusjohtajana ja operatiivisena johtajana Chicagossa 1981–1987. Rautakirjan toimitusjohtaja Helsingissä hän oli 1987–1998. Hertolla oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1995. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kvickly

Kvickly on tanskalaisen osuuskuntaketju Coop Danmarkin tavarataloketju. Kvicklyn valikoimaan kuuluvat mm. elintarvikkeet, vaatteet, laitteet ja elektroniikka. Ensimmäinen Kvickly-myymälä avattiin vuonna 1961 Aalborgissa. Vuonna 2022 Kvickly ja SuperBrugsen yhdistettiin yhdeksi ketjuksi, mikä teki ketjusta Tanskan suurimman supermarketketjun. Ketjujen myymälät jatkoivat toimintaansa kuitenkin entisillä nimillään. Vuoden 2022 aikana ketjulle esiteltiin uusi visuaalinen identiteetti, joka esiteltiin yhteisellä iskulauseella Lige til at Spise. Ketju on markkinoinut helposti syötävää, terveellistä ja ilmastoystävällistä ruokailua. == Lähteet == Luokka:Coop amba Luokka:Tanskalaiset yritykset Luokka:Vähittäiskaupat
Alm. Brand

Alm. Brand on tanskalainen finanssialan konserni, joka on perustettu vuonna 1792. Konserni tarjoaa nykyisn vakuutus-, pankki- ja eläkepaveluita sekä yksityis- että yritysasiakkaille. Konsernin suurin omistaja on Alm. 1792 fmba- yhdistys, jonka jäseniä ovat noin 400 000 vakuutuksenottajaa. Alm. Brandin pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminan Nordhavnissa Langelinien takana. Alun perin rakennus oli ØK:n pääkonttori, joka myytiin Alm. Branidlle vuonna 1997. Vuonna 2019 Alm. Brandilla oli noin 1 900 työntekijää ja vuoden kokonaistulos oli 8,4 miljardia Tanskan kruunua. == Katso myös == * Luettelo Kööpenhaminan pörssissä noteeratuista yhtiöistä == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset pörssiyhtiöt Luokka:Kööpenhaminalaiset yritykset Luokka:Tanskalaiset finanssipalveluyhtiöt
Amager Bakke

Amager Bakke on vuonna 2017 rakennettu jätteenpolttolaitos, joka on yksi Kööpenhaminan maamerkeistä. Laitos sijaitsee Kööpenhaminan Amager Østissa. Laitoksessa jätteestä tuotetaan sähköä ja kaukolämpöä. Laitoksen päälle on rakennettu vapaa-ajan kattopuisto. Amager Bakken korkeus on 85 metriä ja se on rakennettu teräksestä sekä betonista. Amager Bakken luova idea ja toteutus on suunnittelustudio Bjarke Ingels Groupin ja maisema-arkkitehtitoimisto SLA:n suunnittelema. Rakennuksen kyljessä oleva savupiippu nousee 125 metrin korkeuteen maanpinnasta. Kaltevan rakennuksen pääälle on rakennettu CopenHill A/S:n ylläpitämä laskettelurinne, jossa on kolme lauta, kiipeilyseinä, lenkkipolut, pukutilat ja maisemakahvila. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kööpenhaminan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kööpenhaminan urheilu Luokka:Jätteenpolttolaitokset Luokka:Energia Tanskassa
Pikipuumuura

Pikipuumuura (Neoctantes niger) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa. == Koko ja ulkonäkö == Pikipuumuura kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Pikipuumuurakoiras on kauttaaltaan musta lukuun ottamatta valkoista laikkua lapaluiden kohdalla. Naaraalla on rinnassa laaja punaruskea laikku. Pikipuumuuran nokka muistuttaa muodoltaan talttaa. == Levinneisyys ja elintavat == Pikipuumuuraa tavataan Kolumbiasta Peruun sekä hajanaisesti Brasilian pohjois- ja keskiosissa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Lintu liikkuu yksin tai pareittain. Pikipuumuura syö hyönteisiä ja käyttää nokkaansa ravinnon kaivamiseen lahopuusta ja kuoren alta. == Lähteet == Luokka:Puumuurat
Noto-fontit

Noto on kirjaintyyppiperhe, jonka fontit tukevat useita leveyksiä ja painoja eri tyyleillä yli tuhannella kielellä ja yli 150 kirjoitusjärjestelmällä. Fontit on julkaistu SIL Open Font License -lisenssillä. Syyskuuhun 2015 saakka ne oli julkaistu Apache-lisenssillä. Perheen nimi tulee ilmaisusta "no more tofu". Tofu tarkoittaa verkkosivulle tulostuvia tyhjiä suorakulmioita, kun selaimessa ei ole fonttia, jolla teksti voidaan tulostaa. Vaikuttimena kehitykseen oli käyttö Googlen laitteissa. Fontit on kehittänyt Google ja ne on suunnitellut Monotype. Monotypen Kamal Mansour on sanonut, että joillekin kieliyhteisöille on luotu ensimmäinen fontti koskaan, koska fontit tukevat kaikkia Unicode-standardin merkistöjä. Noto-fonteissa on yli , joka kattaa lähes kaikki ei-CJK-merkit (kiina, japani, korea) ja eniten käytetyt CJK- merkit. Noto-fontteja voidaan käyttää eri kirjoitustapojen kanssa: vasemmalta oikealle, oikealta vasemmalle ja ylhäältä alas. Noto-fonteissa on kirjasimia muun muassa latinalaisilla, kyrillisillä ja kreikkalaisilla merkistöillä ja niitä voidaan käyttää arabialaisten, intialaisten ja Kaakkois-Aasian kirjoitusjärjestelmien kanssa. Noto-fontit ovat järjestetty modulaarisesti, jolloin Euroopassa käytetyt merkit ovat yhdessä fontissa ja arabian, kiinan, devanagarin, heprean, ogamin ja emojit ovat omissa tarkoitusta varten tehdyissä fonteissa. Noto-fontit on julkaistu OpenType-formaatissa. Vuonna 2014 Google ja Adobe ilmoittivat yhteishankkeesta avoimen lähdekoodin fonttien kehittämisestä CJK-merkistöille (kiina, japani, korea). Googlen puolella projektista käytettiin nimeä Noto Sans CJK ja Adoben puolella nimeä Source Han Sans. Projekti kehitti yli . Noto-fontit ovat saatavilla muun muassa Debianissahttps://packages.debian.org/buster/fonts-noto ja Ubuntussa.https://packages.ubuntu.com/focal/fonts-noto Fedora Linux siirtyi käyttämään Noto-fontteja oletuksena julkaisuversiossa 36. Ubuntu aikoo siirtyä DejaVu-fonteista Noto-fontteihin julkaisuversiossa 23.10, mutta työpöydällä oletuksena on edelleen Ubuntu-fontti. Muun muassa Slack on siirtynyt käyttämään Noto-fonttien emoji-pakettia koska se on saatavilla avoimen lähdekoodin lisenssillä. == Merkkien määrä == Yksi merkki Unicodessa tarvitsee usein useamman kuin yhden glyyfin. Yksi fontti OpenTypessä voi sisältää enintään . Teknisten rajoitusten vuoksi yksi kaiken kattava fontti ei ole mahdollinen ja Noto-fontit ovat kokoelma fontteja. Noto-fonttien merkit (huhtikuu 2021) Noto Unicode % ei-CJK 95,0 % BMP CJK 99,7 % CJK 32,7 % Unicode 54,0 % Noto-fonteissa on myös "UI"-paketti, joka sisältää versioita käyttöliittymissä käyttöä varten. Käyttöliittymät usein suunnitellaan tietyllä merkistöllä ja eräät merkit ovat suunniteltu liittymään toisiin pysty- ja vaakasuunnissa. UI-versiot ovat pystysuuntaan kompaktimpia ja rivin korkeus on sama. Fonteista on erikseen muun muassa sans- ja serif-versioita sekä monospace-versioita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Noto-fonttien verkkosivut * Noto Adlam Githubissa Luokka:Kirjaintyypit
Tornator (täsmennyssivu)

Tornator voi tarkoittaa seuraavia asioita: *asuinalue Lahden Hennalassa *laivoja: **höyrylaiva, **moottorilaiva **höyryhinaaja *yrityksiä: **nykyinen Tornator-yritys **Aktiebolaget Tornator 1887–1941
Nina Hyvärinen (balettitanssija)

Nina Hyvärinen (4. huhtikuuta 1971) on suomalainen tanssija, koreografi ja opettaja. Hän on opiskellut Suomen Kansallisoopperan Balettikoulussa ja tehnyt Suomen Kansallisbaletissa 22 vuotta kestäneen uran Hyvärinen aloitti baletin ja tanssin opiskelun Kansallisoopperan Balettikoulussa (1980–1990). Hänet kiinnitettiin 1990 Suomen Kansallisbalettiin, jossa hän työskenteli vuosina 1990–2012. Pääosan urastaan Hyvärinen oli Kansallisbaletin solistitanssija. Hyvärinen kuului yhdysvaltalaisen koreografi Carolyn Carlsonin Pariisissa kotipaikkaansa pitävään ryhmään Carolyn Carlson Company (1997–2000) kiertäen Ranskassa ja Italiassa Carlsonin teoksen Dall’Internon kanssa. Vuonna 1999 Hyvärinen esitti Venetsian biennaalissa Carlsonin hänelle tekemän soloteoksen Il Freddo dell'Acqua. Hyvärinen on kiertänyt eri puolilla maailmaa tutustuen muun muassa intialaiseen Mohini Attamin klassiseen tanssiperinteeseen eteläintialaisessa Keralan osavaltiossa (1998), balilaiseen Legong- temppelitanssiin (2014) ja Afrikan Guineassa (2003). Japanissa Hyvärinen opiskeli butō-tekniikkaa Yoshito Ohnon johdolla (2004) Tokiossa, sekä nō- teatterin perinteitä japanilaisen nō-mestarin Hideo Kanzen johdolla (2004). == Työskentely Itä-Aasiassa == Hyvärinen muutti kesällä 2012 Taiwaniin Taipeihin, jossa hän asui neljä vuotta opettaen balettia ja nykytanssia vuosina 2012–2013 sekä tehden omaa taiteellista työtään. Hyvärinen teki klassisen baletin opetuksen sijaisuuksia Taipein kansallisen taideyliopiston tanssitaiteen laitoksella . Hyvärinen toimi myös tanssin opettajana Fang Shiang Dance -teatterissa New Taipeissa (2013–2014). Vuonna 2016 Hyvärinen muutti Japaniin Tokioon. Siellä hän teki yhteistyötä traditionaalisen esittävän taiteen ryhmän The Jiuta Koto Kyoku Miono-kain kanssa. Hyvärinen liitti nykytanssia ryhmän perinteisillä shamisen ja sakuhatsi-instrumenteilla soitettuun traditionaaliseen japanilaiseen musiikkiin. Vuonna 2019 Hyvärinen teki Hikichi Ballet Studiolle nykytanssiteoksen Amal. Hyvärinen opetti myös studiolla nykytanssia vuosina 2018–2019. . ==Henkilöhistoria== Hyvärisen puoliso on tietokirjailija ja tutkija Teppo Turkki. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Suomalaiset balettitanssijat Luokka:Suomalaiset nykytanssijat Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Elävät henkilöt
Bragernesin kirkko

Bragernesin kirkko () on Norjan Drammenissa sijaitseva punatiilinen uusgoottilainen pitkäkirkko. Sen suunnitteli Ernst Norgrenn ja se valmistui vuonna 1871. Kirkko sijaitsee keskeisesti Bragernesin torin laidalla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan kivikirkot Luokka:Drammen
Drammenin teatteri

Drammenin teatteri () on Norjan Drammenissa sijaitseva teatteri, joka valmistui vuonna 1870 muutamaa vuotta aiemmin palaneen Børsteatretin tilalle. Nykyinen teatteri puolestaan tuhoutui tuhopoltossa joulukuussa 1993, rakennettiin entiselleen ja avattiin uudelleen helmikuussa 1997. Teatteri on nykyisin kunnallisessa omistuksessa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Teatterin verkkosivut Luokka:Drammen Luokka:Norjan teatterit
Emil Victor Langlet

Emil Victor Langlet (26. helmikuuta 1824 Borås – 10. maaliskuuta 1898 Lerbo) oli ruotsalainen arkkitehti, jonka tunnetuimpiin töihin kuuluu Norjan parlamenttirakennus Oslossa. Langlet kouluttautui Chalmersin teknillisessä korkeakoulussa Göteborgissa ja Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa. Langletin vaimo oli kirjailija Mathilda Langlet. Heidän poikansa oli toimittaja ja kirjailija Valdemar Langlet. ==Töitä== Universitetsgata 26.jpg|Universitetsgata 26 (1861) Stortinget, Oslo, Norway (cropped).jpg|Suurkäräjärakennus, Oslo (1866) Drammens teater 2018 (1).jpg|Drammenin teatteri (1870) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1824 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
VT-4

VT-4 (), tunnetaan myös nimellä MBT-3000, on kiinalaisen Norincon valmistama taistelupanssarivaunu, joka suunniteltiin ulkomaille myytäväksi malliksi. MBT-3000 -prototyyppi esiteltiin ensikerran yleisölle vuoden 2012 Eurosatory- messuilla. == Suunnittelu == Monet VT-4:n ominaisuuksista ja teknologiasta ovat Type 96:stä ja Type 99:sta. VT-4 on kehitetty VT-1A:sta ja vaunua on pidetty Type 99G:n heikkolaatuisempana vientimallina. Vaikka vaunut ovat Kiinan uusimpia, on sanottu, etteivät ne pärjää länsimaisille. Kiina on suunnitellut myyvänsä näitä vaunuja kehittyville maille, jotka tarvitsevat vanhaa kalustoa korvaavan nykyaikaisen taistelupanssarivaunun. VT-4:n pääase on 125 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna. Sen lisäksi vaunu on varustettu ainakin 12,7 mm kauko-ohjattavalla konekiväärillä. Vaunu on suojattu ainakin komposiitti- ja reaktiivipanssarilla. == Versiot == * MBT-3000: prototyyppimalli * VT-4: tuotantomalli * VT-4A1: Paranneltu malli, jossa on mm. aktiivinen suojausjärjestelmä ja pienten lennokkien laukaisin. * VN-20: Raskas rynnäkköpanssarivaunu VT-4: rungolla. == Käyttäjät == * * * == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset taistelupanssarivaunut
Pustomyty

Pustomyty () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Lvivin piirissä. Pustomyty sijaitsee linnuntietä 16 kilometriä aluekeskus Lvivistä lounaaseen. Kaupungissa on rautatie- ja linja-autoasemat. Tammikuun keskilämpötila on −4,6 ja heinäkuun +17,7 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 740 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 9 372 (2022). Vuonna 2001 siellä asui 9 762 ihmistä. Heistä kansallisuudeltaan ukrainalaisia oli 97,52 prosenttia, venäläisiä 1,38 %, valkovenäläisiä 0,16 % ja puolalaisia 0,72 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 342 asukasta. Kylän ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1441. Kaupunkityyppiseksi taajamaksi paikkakunta tuli 1958 ja kaupungiksi 1988. Pustomyty on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lvivin piiriin. Sitä ennen se oli toiminut vuodesta 1940 lähtien Pustomytyn piirin piirikeskuksena. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Lvivin alueen kaupungit Luokka:Lvivin piiri
Torolf Elster

Torolf Elster (27. toukokuuta 1911 Kristiania – 4. marraskuuta 2006 Oslo) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän johti Norjan yleisradiota vuosina 1972–1981. Elsterin aikana NRK loi laajan ulkomaankirjeenvaihtajien verkoston. Hän myös salli tabuinakin pidetyt aiheet, ja oikeisto syytti hänen johtamaansa NRK:ta vasemmistohenkiseksi. Kirjailijana Elster julkaisi muun muassa jännitys- ja rikosromaaneja sekä yhteiskunnallisia tietokirjoja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Norsk Rikskringkasting Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Per Gahrton

Per Gahrton (2. helmikuuta 1943 Malmö – 19. syyskuuta 2023) oli ruotsalainen Ympäristöpuolueen poliitikko ja puolueensa ensimmäinen miespuheenjohtaja vuosina 1984–1985 (naispuheenjohtajana toimi samaan aikaan Ragnhild Pohanka). Gahrton istui Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1976–1979, 1988–1991 ja 1994–1995 sekä oli Euroopan parlamentin jäsen 1995–2004. Gahrton aloitti poliittisen uransa Kansanpuolueessa, jonka nuorisojärjestön LUF:n puheenjohtajana hän toimi 1969–1971. Hän ajautui kuitenkin erimielisyyksiin puolueen kanssa ja erosi siitä vuonna 1979. Eräs keskeinen syy oli Gahrtonin tuki Palestiinalle ja kritiikki Israelia kohtaan. Ruotsin EU-kansanäänestyksessä vuonna 1994 Gahrton kuului jäsenyyden vastustajiin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Per Gahrton Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla * Luokka:Ympäristöpuolue vihreiden poliitikot Luokka:Ruotsin liberaalien poliitikot Luokka:Ruotsin puolueiden puheenjohtajat Luokka:Ruotsalaiset europarlamentaarikot Luokka:Ruotsalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Teemu Kettula

Teemu Markus Kettula (s. 16. marraskuuta 1977) on suomalainen näyttelijä sekä rakennus- ja viihdealan yrittäjä. Hän on näytellyt sekä puhe- että musiikkiteatterissa ja kuuluu Improvisaatioteatteri Intopiukeisiin. == Ura == Kettula näytteli ensimmäiset roolinsa Teatteri Lapuassa kesällä 1998. Hän eteni Vaasan ja Seinäjoen kaupunginteattereihin. Kettula on ollut Improvisaatioteatteri Intopiukeiden jäsen vuodesta 2015. Hän opiskeli näyttelijäntyön peruslinjalla Suomen teatteriopistossa 2007–2008. Kettulan puherooleja ovat olleet esimerkiksi Morgan lastennäytelmässä Aarresaari (2006), Laurilan Uuno epookkidraamassa Täällä Pohjantähden alla (2008 ja 2017) ja Kalevi näytelmässä Naapurikyylät (2021). Kettulan musikaalirooleista mainittakoon Jerry Lukowski musikaalissa Housut pois (2009), Turkka rockmusikaalissa Alabama ja muut rakkauteni (2013) ja Jerry musikaalikomediassa Piukat paikat (2017).Ilona-tietokanta Vuonna 2019 Kettula antoi komediallisen monologin Kahvi mustana, kiitos! Teatteri Lapuassa. Samana vuonna hän aloitti yhden miehen improvisaatioshow'n Suitsait. Teatteriosiensa ohella Kettula on tehnyt muutaman elokuvaroolin. Hän näytteli Jussia independent-draamaelokuvassa Käräjävuorentie (2012) ja Vanhalaa historiallisessa draamassa Häjyt (2012). Vuonna 2023 Kettula näytteli KooKoon osan draamaelokuvassa Lapua 1976. Kettula on Valehtelun Suomen mestari vuodelta 2015. Hänen valheensa kertoi tositelevisio-ohjelmasta, jossa etsittiin unelmien anoppia. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Intopiukeet.fi *Vaasa.fi: Maaliskuussa kahvi läikkyy Vaasan kaupunginteatterin näyttämöllä *Ilkka-Pohjalainen: Arvio: Kyyläävät naapurit naurattavat pikkutuhmilla jutuilla – Hahmot kuin suoraan elävästä elämästä Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Emma Mackey

Emma Margaret Marie Tachard-Mackey (s. 4. tammikuuta 1996 Le Mans, Ranska) on brittiläis-ranskalainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa Maeve Wileyn roolista Netflixin komedia-draamasarjassa Sex Education (2019–2023) ja Jacqueline de Bellefortin roolista elokuvassa Kuolema Niilillä (2022). == Yksityiselämä == Mackey syntyi Le Mansissa ja kasvoi Sablé-sur-Sarthessa. Hän muutti 17-vuotiaana Englantiin opiskelemaan englannin kieltä ja kirjallisuutta Leedsin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2016. Hänen isänsä on ranskalainen ja äiti britti. == Ura == Mackey sai ensimmäisen ammattilaisroolinsa Netflixin komedia-draamasarjassa Sex Education, jossa esittämästään Maeve Wileyn roolistaan hän sai Baftan televisiopalkintoehdokkuuden vuonna 2021 ja voitti National Comedy Award -palkinnon vuonna 2022. Vuonna 2021 Mackey näytteli romanttisessa draamaelokuvassa Eiffel, joka sai ensi-iltansa Alliance Française -elokuvafestivaaleilla ja joka on saanut lukuisia kansainvälisiä teatterilevityksiä tuottaen maailmanlaajuisesti yli 13 miljoonaa dollaria. Arvostelusivusto DoItInParis totesi, että Mackey "säteilee ilkikurisuutta kapinallisen maakuntaporvarin saappaissa, hieman oikukas, mutta hullun rakastettava." Seuraavana vuonna hän näytteli Jacqueline de Bellefortia sivuosassa salaperäisessä trillerielokuvassa Kuolema Niilillä, joka on jatko- osa elokuvalle Idän pikajunan arvoitus vuodelta 2017. Mackey sai ensimmäisen pääroolinsa romaanikirjailija Emily Brontën roolissa osittain fiktiivisessä elokuvassa Emily vuodelta 2022, joka keskittyi Brontën varhaiselämään. Seuraavana vuonna hän esiintyi fantasiakomediassa Barbie. == Yksityiselämä == Mackey asuu Lontoossa ranskalais-brittiläisenä kaksoiskansalaisena. == Filmografia == Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Rooli 2019 Eiffel Eiffel Bourgès 2019 The Winter Lake The Winter Lake Holly 2022 Kuolema Niilillä Death on the Nile Jacqueline ”Jackie” de Bellefort 2022 Emily Emily Emily Brontë 2023 Barbie Barbie fyysikko-Barbie === Televisio === Vuosi Suomenkielinen nimi Rooli Jaksot 2019–2023 Sex Education Maeve Wiley 32 jaksoa == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tommy Cash

Tommy Cash (5. huhtikuuta 1940 Dyess, Arkansas – 13. syyskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko ja Johnny Cashin nuorempi veli. Hän levytti kymmenittäin studioalbumeja 1960-luvun lopulta alkaen. == Ura == Tommy Cash syntyi seitsenlapsisen perheen kuopukseksi. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä high schoolissa. Koulun jälkeen Cash liittyi armeijaan, missä hän toimi American Forces Networkin DJ:nä. Ensimmäisen levytyssopimuksensa hän solmi Musicor Recordsin kanssa 1965, ja siirtyi seuraavana vuonna United Artists Recordsin leipiin. Cashin suurin menestys on Epic Recordsin tuottama “Six White Horses“ vuodelta 1969. Muita menestyskappaleita ovat “One Song Away” (1970), ”Rise and Shine” (1970) ja ”I Recall a Gypsy Woman” (1973). Tommy Cash on esiintynyt yhdessä muun muassa Johnny Cashin, Hank Williams, Jr.:n ja George Jonesin kanssa. == Diskografia == *Here’s Tommy Cash (1968) *Your Lovin’ Takes the Leavin’ Out of Me (1969) *Six White Horses (1970) *Rise and Shine (1970) *Cash Country (1971) *The American Way of Life (1971) *The Best of Tommy Cash Volume 1 (1972) *Only a Stone (1975) *The New Spirit (1978) *Cashin’ In (1982) *All Around Cowboy (1982) *Tommy Cash (1983) *25th Anniversary Album (1990) *Let an Old Racehorse Run (1993) *Solid Gold Country (1996) *The Very Best of Tommy Cash (1999) *Classics (1999) *Special Edition (2004) *Tribute to My Brother (2004) *Rise and Shine (2004) *Rise And Shine / Six White Horses (2008) *Shades of Black (2008) *Fade to Black: Memories of Johnny (2008) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Tommycash.com Luokka:Yhdysvaltalaiset countrymuusikot Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Tommy Cash (rap-artisti)

Tommy Cash (oik. Tomas Tammemets, s. 18. marraskuuta 1991 Tallinna) on virolainen rap-muusikko. Hänen lyriikkansa ja videotaiteensa ovat usein valtavirran vastaisia ja provokatiivisia. Neuvostoliiton hajoamisen vuonna syntynyttä Tommy Cashia on luonnehdittu myös postsovjeettiseksi rap- artistiksi. == Ura == Tommy Cash varttui Põhja-Tallinnan Koplissa, jonka asukkaat ovat pääasiassa venäjänkielistä työväestöä. Hänen äitinsä oli ukrainalainen. Alkuun häntä kiinnosti tanssitaide, kunnes hän suuntautui musiikkiin. Perusopintojen jälkeen Tommy Cash kävi taidekoulua jonkin aikaa, mutta jätti sen kesken. Hänen esikoisalbuminsa Euroz Dollaz Yeniz näki päivänvalon vuonna 2014 ja sai suosiota Baltian ja Itä-Euroopan underground- piireissä. Vuonna 2016 Tommy Cash tuotti musiikkivideon ”Winaloto”-singleensä, joka sai myös laajempaa huomiota. Tommy Cashin toinen studioalbumi, ¥€$, julkaistiin vuonna 2018. Vuonna 2019 Tommy Cash järjesti Tallinnassa taidenäyttelyn yhdysvaltalaisen muotisuunnittelija Rick Owensin kanssa. Tommy Cash ja Käärijä julkaisivat 2023 musiikkikappaleen ja -videon ”It’s Crazy It’s Party”. Vuonna 2025 hän edustaa Viroa Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Espresso macchiato”. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *College Times: Tommy Cash - The Maker Of The World's Weirdest Music Videos Luokka:Virolaiset hip hop -artistit Luokka:Viron euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 2025 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Plenty of Fish

Plenty of Fish (POF) on kansainvälisesti toimiva nettideittisivusto ja -sovellus. Sen perusti vuonna 2003 sivuhankkeenaan vancouverilainen ohjelmoija Markus Frind.Plenty of Fish's $525M success story: a bootstrap fairytale YourStory 10.4.2023, viitattu 21.9.2023 Plenty of Fish kasvoi voimakkaasti ilman pääomasijoituksia Frindin yksityisessä omistuksessa. Vuonna 2008 sivuston nettotuotot olivat noin kymmenen miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuosittain.Maya Kosoff, A man who just sold his startup for $575 million in cash gets to keep every single penny — here's how he did it Business Insider 15.7.2015, viitattu 21.9.2023 Vuonna 2011 palvelussa ylittyi 30 miljoonan rekisteröityneen käyttäjän raja. Samana vuonna Plenty of Fish ilmestyi myös puhelinsovelluksen muodossa. Vuonna 2015 rekisteröityneitä käyttäjiä oli jo 90 miljoonaa, päivittäisiä aktiivisia käyttäjiä 3,6 miljoonaa ja työntekijöitä 75. Plenty of Fish otti vuonna 2007 käyttöön POF Chemistry Predictor -toiminnon, joka suosittelee käyttäjiä toisilleen heidän itsearvioitujen luonteidensa mukaan. Vuonna 2015 Frind myi Plenty of Fishin Match Groupille 575 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Frind kuitenkin pysyi Plenty of Fishin toimitusjohtajana vuoteen 2019. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Plenty of Fish Luokka:Yhteisöpalvelut
Eisingan planetaario

Eisingan planetaario on 1700-luvulla rakennettu mekaaninen aurinkokunnan malli. Sen rakensi kotiinsa Franekerissa, Alankomaissa villatehtailija Eise Eisinga vuosien 1774 ja 1781 välillä. Malli liikkuu yhden heilurikellon koneiston avulla ja näyttää Auringon, Kuun, Maan ja rakentamisaikana tunnettujen planeettojen sijainnin suhteessa toisiinsa. Planeettojen välimatkat ovat oikeassa suhteessa toisiinsa, ja niiden paikka muuttuu reaaliajassa. Malli täyttää huoneen katon, ja se on ollut esikuvana 1900-luvulta alkaen rakennetuille projektorilla toimiville planetaarioille. Eisingan planetaario on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2023. == Lähteet == Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Alankomaissa Luokka:Alankomaiden rakennukset ja rakennelmat Luokka:Friisinmaa
Rai 2

Rai 2 on italialainen televisiokanava, jonka omistaa valtion omistama yleisradioyhtiö Radiotelevisione Italiana eli RAI. Se on yhtiön toinen kanava, joka aloitti toimintansa 4. marraskuuta 1961. RAI 2:n tunnetaan esimerkiksi uutisohjelma TG2:sta, puheohjelmista ja tosi-tv:stä. Kanavan pääkilpailijana on Mediasetin televisiokanava Italia 1. Luokka:Italialaiset televisiokanavat
Agía Thékla

Agía Thékla () eli Panagía (Παναγία) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen itärannikon Agriolívadon rannan edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,06 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Agía Thékla kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Theklalle (Agía Thékla) omistetusta kirkosta. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Ágios Geórgios (Pátmos)

Ágios Geórgios () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen saaren itärannikon Geranóksen rannan eli Livádi tou Geranoún edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,09 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Geórgios kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) omistetusta kirkosta. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Ánydro (Dodekanesia)

Ánydro (, ; myös Ánydros, Άνυδρος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on 0,303 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ánydro kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Ánydro

Ánydro (; ) tai Ánydros (Άνυδρος) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa: * Ánydro eli Ánydros, saari Dodekanesian saariryhmässä * Ánydros, saari Kykladien saariryhmässä
Aváptistos

Aváptistos (, myös Aváthisto, Αβάθιστο) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren kaakkoispuolella sen ja Makronísin välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,05 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Aváptistos kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Arkoí
Kentronísi

Kentronísi (, myös Kedronísi, Κεδρονήσι) eli Koúdros (Κούδρος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen saaren itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,028 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kentronísi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Kómaros

Kómaros (, myös Koúmaros, Κούμαρος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren pohjoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,06 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kómaros kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Arkoí
Petrokáravo (Dodekanesia)

Petrokáravo (, ) eli Daskaleió (Δασκαλειό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,03 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Petrokáravo kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Prasonísi (Pátmos)

Prasonísi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen saaren etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,01 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Prasonísi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Skláves

Skláves () eli Sklavákia (Σκλαβάκια) eli Skiávi (Σκιάβι) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Pátmoksen itäpuolella pohjoiseen Chiliomódin saaresta. Saaret ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Sklávesin saaret kuuluvat Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Saaret == Saariparin saaret ovat: Nimi Sijainti Pinta-ala (km²) (n.) Skláva (Σκλάβα) 0,012 Sklavopoúla (Σκλαβοπούλα) 0,003 == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Pátmos
Smyneronísi

Smyneronísi (, myös Smineró, Σμινερό, Smineronísi, Σμινερονήσι, Smyntronísi, Σμυντρονήσι) eli Moréna (Μορένα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,03 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Smyneronísi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Arkoí
Tsoúka (Pátmos)

Tsoúka (, myös Zoúka, Ζούκα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,036 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tsoúka kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Tsoúkan länsipuolella sijaitsee Tsoukákin saari ja koillispuolella Makronísi. == Lähteet == Luokka:Arkoí
Tsoukáki

Tsoukáki (, myös Zoukína, Ζουκίνα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,007 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tsoukáki kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Tsoukákin länsipuolella sijaitsee suurempi Tsoúkan saari. == Lähteet == Luokka:Arkoí
Alfred Halikov

Alfred Hasanovitš Halikov (, ; 30. toukokuuta 1929 Tšistopolin alue, Tataarien ASNT – 24. heinäkuuta 1994 Kazan, Tatarstan) oli tataaritaustainen venäläinen historijoitsija ja arkeologi. Halikov tutki laajalti tataarien historiaa ja kuului bolgaariteorian kannattajiin. Hän vieraili myös Suomen tataarien keskuudessa. Halikov kirjoitti yli 200 tieteellistä julkaisua. Hän työskenteli 1960-luvulta Kazanin yliopistossa professorina. Arkeologina Halikov löysi ja tutki lukuisia monumentteja eri aikakausilta, aina paleoliittisestä alkaen. Halikovia pidetään Euraasian- ja erityisesti Itä-Euroopan ja Uralin arkeologian johtavana asiantuntijana. Tatarstanin tasavallan tiedeakatemian arkeologian instituutti nimettiin Halikovin mukaan.Baibulat, Muazzez: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Tampere: Tampereen islamilainen seurakunta, 2004. ISBN 952-91-6753-9. (s. 158) == Pääteokset == * Drenvjaja istorija Srednego Povolžja (Древняя история Среднего Поволжья, 1969) * Volgo-Kamje v natšale epohi rannego železa (Волго-Камье в начале эпохи раннего железа, 1977) * Proishoždenije tatar Povolžja i Priuralja (Происхождение татар Поволжья и Приуралья, 1978) * Prikazanskaja kultura (Приказанская культура, 1980) * Volžskije ananjintsy (Волжские ананьинцы, 1982) * Tatarski narod i jego predki (Татарский народ и его предки, 1989) * Burtasy i ih istoriko-arheologitšeskoje opredelenije: Voprosy etnitšeskoi istorii Volgo-Donja v epohu srednevevekovja i problema burtasov (Буртасы и их историко-археологическое определение // Вопросы этнической истории Волго-Донья в эпоху средневековья и проблема буртасов, 1990) * Mongoly, tatary, Zolotaja Orda i Bulgarija (Монголы, татары, Золотая Орда и Булгария, 1994) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Alfred Halikov - Finna * Alfred Halikov (video tataariksi) Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet Luokka:Venäläiset historioitsijat Luokka:Tataarinkieliset kirjailijat
Prestestranda

Prestestranda on taajama Drangedalin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja asukasluku 1 308 vuonna 2022. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Drangedal
Erengisle Sunenpoika (Bååt)

Erengisle Sunenpoika (k. 1392) oli ruotsalainen ritari ja Orkneysaarten jaarli. Erengisle kuului Bååt-sukuun, ja hänen isänsä oli ritari ja valtaneuvos Sune Joninpoika. Hän omisti huomattavan omaisuuden ja hankki vuonna 1353 Orkneysaarten jaarlin arvonimen, vaikka ilmeisesti hän ei koskaan käynyt kyseisillä saarilla. Vuodesta 1344 lähtien häntä on kutsuttu asiakirjoissa ritariksi, ja vuonna 1351 hänet mainitaan valtaneuvoksena. Erengisle kuului aatelisiin, jotka vastustivat kuningas Maunu Eerikinpoikaa. Hän oli yksi niistä, jotka asettivat Maunun pojan Eerikin vastakuninkaaksi. Hän myös osallistui Saksassa neuvotteluihin, jotka lopulta johtivat herttua Albrektin kutsumiseen Ruotsiin, ja toimi valtuuston luottamusmiehenä vielä vuonna 1371. Myöhemmin hän näyttää vetäytyneen julkisuudesta. Hän kuoli 2. elokuuta 1392 ja hänet on yhdessä kolmannen vaimonsa kanssa haudattu Vadstenan luostariin.Nordisk familjebok / UggleupplaganErengisle Sunesson (Bååt) Svenskt biografiskt lexikon ==Lähteet== Luokka:Keskiajan henkilöt Luokka:Orkneysaarten historia Luokka:Norjan jaarlit Luokka:Ruotsalaiset henkilöt Luokka:Valtaneuvokset Luokka:Vuonna 1392 kuolleet