EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Tiina Tiikeri

Tiina Tiikeri (oik. Kristiina Helander, s. 1961) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi 1980-luvun alkupuolella Sleepy Sleepersin jäsenenä. Viisivuotisen Sleepy Sleepers -uran jälkeen Tiina Tiikeri julkaisi soololevyn Etsin vuonna 1985. Yhtä lukuun ottamatta albumin tekstit olivat Tiina Tiikerin omia. Taustalla soitti Dave Lindholmin kokoama yhtye. Soolouraa kesti vuoden verran, jonka jälkeen hän vetäytyi musiikkialalta. Tiina Tiikerin äiti Irmeli Perilä oli tanssiorkestereiden solisti, joka oli mukana myös Dave Lindholmin Kuutamolla-albumilla ja Sleepy Sleepersin The Hevoset -sivuprojektissa. 1980-luvulla Tiina Tiikeri oli avoliitossa lentopalloilija Mauri Leppäsen kanssa. Heidän poikansa on muusikko Johannes Leppänen, joka tunnetaan yhtyeistä French Films ja Teksti-TV 666. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Arja Aho, Anne Taskinen: Rockin korkeat korot, WSOY, 2003. Luokka:Suomalaiset rocklaulajat Luokka:Suomalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Sleepy Sleepersin jäsenet Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Raskasta joulua (vuoden 2013 albumi)

Raskasta joulua on 1. marraskuuta 2013 Spinefarm Recordsin julkaisemana ilmestynyt Raskasta joulua -projektin albumi, jolla suomalaiset rock- ja metallimuusikot esittävät uudelleensovitettuja versioita joululauluista. Se on projektin kolmas albumi. Albumin tuotti projektin perustaja ja kitaristi Erkka Korhonen. __NOTOC__ Levyä on myyty joulukuuhun 2016 mennessä yli 42 000 kappaletta, mikä oikeuttaa tuplaplatinaan. Suomen albumilistalla se sijoittui parhaimmillaan viidenneksi. Albumin julkaisua seurasi Suomen-kiertue, joka järjestettiin yhdeksättä kertaa peräkkäin. Pekka Simojoen säveltämästä ja sanoittamasta ”Tulkoon joulu” -kappaleesta, jolla esiintyvät kaikki levyn laulajat, kuvattiin musiikkivideo. Vuonna 2023 albumi julkaistiin uudelleenmiksattuna. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # == Muusikot == Laulajat * Jarkko Ahola * Kimmo Blom * Marco Hietala * Ilja Jalkanen * Tony Kakko * Ari Koivunen * JP Leppäluoto * Antony Parviainen * Antti Railio * Pasi Rantanen * Elize Ryd * Tommi Salmela * Ville Tuomi Muut * Jari Ilomäki – kontrabasso * Erkka Korhonen – kitara * Tero Kostermaa – ohjelmointi * Vili Ollila – koskettimet * Mirka Rantanen – rummut * Erkki Silvennoinen – bassokitara * Tuomas Wäinölä – kitara == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Raskasta joulua -projektin sivusto * Raskasta joulua -projekti Spinefarm Recordsin sivustolla * ”Tulkoon joulu” -musiikkivideo YouTube-sivustolla * * Luokka:Raskasta joulua -albumit Luokka:Vuoden 2013 joulualbumit
Schwab’s Pharmacy

Schwab’s Pharmacy (usein myös Schwab’s Drug Store) oli osoitteessa 8024 Sunset Boulevard Hollywoodissa, Los Angelesissa sijainnut apteekki. Se oli näyttelijöiden ja elokuvateollisuuden muiden työntekijöiden suosima oleskelupaikka vuonna 1983 tapahtuneeseen purkamiseensa asti. Kuten monet apteekit Yhdysvalloissa, se myi lääkkeiden lisäksi muun muassa jäätelöä ja kevyitä aterioita. Schwab’s suljettiin lokakuussa 1983. Liikkeen viimeinen omistaja oli tuolloin 72-vuotias Leon Schwab. == Schwab's populaarikulttuurissa == Hollywoodin juorutoimittaja, muun muassa New York Daily Newsiin kirjoittanut Sidney Skolsky teki Schwab’s Pharmacysta tunnetun 1930-luvulla. Hän käytti apteekkia toimistonaan ja hänen kolumninsa Photoplay- lehdessä oli nimeltään ”From A Stool At Schwab’s” (suom. ”Schwabsin jakkaralta”). Tunnetun Hollywood-legendan mukaan ohjaaja Mervyn LeRoy löysi näyttelijä Lana Turnerin Schwab’sin kahvilan tiskiltä. 16-vuotias Turner löydettiin kylläkin kahvilasta, mutta paikka ei ollut Schwab’s vaan niin ikään Sunset Boulevardilla sijainnut Top Hat Cafe, ja löytäjä oli The Hollywood Reporterin julkaisija William Wilkerson. Schwab’s Pharmacy on mukana elokuvassa Auringonlaskun katu kohtauksessa, jossa päähenkilö, käsikirjoittaja Joe Gillis tapaa elokuvateollisuudessa työskenteleviä ystäviään. Elokuvaa varten ohjaaja Billy Wilder rakennutti kopion Schwab’s Pharmacyn sisätiloista Paramount Picturesin studioille. I Love Lucy -sarjan jaksossa, jossa Lucy vierailee Kaliforniassa, hän ilmoittaa menevänsä Schwab’s Drug Storeen löydettäväksi. Hetki hetkeltä -elokuvan (pääosissa Lily Tomlin ja John Travolta) avauskohtaus tapahtuu Schwab’s Pharmacyssa, jossa päähenkilöt tapaavat. Tom Waitsin kappaleessa ”Invitation to the Blues” (vuoden 1976 albumilla Small Change) viitataan Schwab’siin: ”And you feel just like Cagney, she looks like Rita Hayworth / At the counter of the Schwab’s drug store”. Universalin studiolla Orlandossa, Hollywood-osastolla, on jäätelöbaari nimeltä Schwab’s Pharmacy. == Lähteet == Luokka:Los Angelesin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Apteekit
Valkoinen nationalismi

Valkoinen nationalismi on etnonationalismin muoto, joka kannattaa kansallisen identiteetin määrittelemistä valkoisen rodun mukaan. Se pyrkii säilyttämään valkoisten enemmistön ja valta-aseman länsimaisten kansakuntien kulttuurissa ja julkisessa elämässä. Aatteeseen kuuluu muiden kuin valkoisten rotusyrjintä mutta ei välttämättä ajatusta valkoisten paremmuudesta kuten valkoisen ylivallan aatteessa. Yhdysvalloissa valkoinen nationalismi on voimistunut 2000-luvulla kun ennen selkeän enemmistön muodostaneiden valkoisten osuus väestöstä on laskenut ja kun kansalaisoikeusliike ja monikulttuurisuus ovat voimistuneet. Aatteen kannattajien mukaan Yhdysvaltain tulisi suojella valkoista enemmistöään rajoittamalla maahanmuuttoa ja ehkä jopa määräämällä ei-valkoisia poistumaan maasta. Valkoisia nationalisteja on paljon esimerkiksi alt-right-liikkeessä. Tunnetuimpia heistä on Richard B. Spencer, joka pitää ihanteenaan valkoisten etnovaltiota, joka saavutettaisiin "rauhanomaisella etnisellä puhdistuksella". Valkoisen nationalismin nousun on arveltu vaikuttaneen Donald Trumpin valintaan Yhdysvaltain presidentiksi sekä maahanmuuton vastustukseen Euroopassa. Valkoiset nationalistit toimivat lähinnä löyhissä verkostoissa internetin keskustelusivuilla ja propagandasivustoilla. ==Katso myös== *Musta nationalismi *Etninen ryhmä ==Lähteet== *
Fonioleski

Fonioleski (Vidua camerunensis) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Fonioleskeä tavataan Senegalissa, Kamerunissa, Ghanassa, Nigeriassa, Sierra Leonessa, Etelä-Sudanissa ja Togossa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Gert

Gert on miehen etunimi, Gerhard-nimen lyhentynyt muoto. Suomessa nimi Gert on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 417 miespuoliselle henkilölle. Gertin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan, samoin kuin Gerhardinkin, 2. tammikuuta. == Tunnettuja Gertejä == * Gert Bastian, saksalainen kenraali ja poliitikko * Gert Bjerendal, ruotsalainen jousiampuja * Gert Blomé, ruotsalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari * Gert Frank, tanskalainen rata- ja maantiepyöräilijä * Gert Fredriksson, ruotsalainen meloja ja olympiavoittaja * Gert Fröbe, saksalainen näyttelijä * Gert Heidler, saksalainen jalkapalloilija * Gert Jonke, itävaltalainen kirjailija * Gert Kaasik, Mäkki, virolais-suomalainen rap-artisti ja DJ * Gert Kams, virolainen jalkapalloilija * Gert-Dietmar Klause, saksalainen maastohiihtäjä * Gert Maritz, eteläafrikkalainen Suuren vaelluksen voortrekker-johtaja * Gert Metz, saksalainen pikajuoksija * Gert Steegmans, belgialainen maantiepyöräilijä * Gert Fritz Unger, saksalainen kirjailija * Gert Weil, chileläinen kuulantyöntäjä * Gert Wingårdh, ruotsalainen arkkitehti == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etunimet
Dominikaanileski

Dominikaanileski (Vidua macroura) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Dominikaanileskeä tavataan luonnonvaraisena suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Kiiltoleski

Kiiltoleski (Vidua hypocherina) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kiiltoleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Uuraisten kirkko

Uuraisten kirkko on Keski-Suomessa sijaitsevan Uuraisten seurakunnan ristikirkkomuotoinen puukirkko. Kirkko valmistui seurakunnan ensimmäisen kirkon paikalle vuonna 1905. Sen suunnittelija on rakennusmestari J. Wigren ja rakennusvaiheessa oli mukana myös arkkitehti Yrjö Blomstedt. Kirkko on kirkonkylän pohjoispuolella näkyvällä paikalla metsäisellä mäellä. Aikaisempi kirkko oli valmistunut 1803 ja se oli saman muotoinen kuin nykyinenkin. Kirkossa on aumakatto ja ristikeskuksessa kahdeksankulmainen lanterniini. Kellotapuli on erillinen, sen suunnittelija on arkkitehti Alfred Cavén ja rakentaja kirkonrakentaja Juho Jaakko Kuorikoski. Arkkitehti Blomstedtin käsialaa ovat muun muassa rakennuksen kansallisromanttiset yksityiskohdat ja ornamentit. Kirkossa on laskettu olevan yli tuhat sydämenmuotoista puuleikkausta, josta syystä kirkkoa kutsutaankin ”Avointen sydänten kirkoksi”. Kirkon viimeisimmän kunnostuksen suunnitteli arkkitehti Tuija Ilves.Kirkon esittely . Uuraisten seurakunta. Tallennettu 2.1.2014. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Tiedosto:Uuraisten kirkon tapuli.jpg| Uuraisten kirkon tapuli Tiedosto:Uurainen sh 2012.JPG| Uuraisten kirkon sankarihaudat kesällä 2012 Luokka:Keski-Suomen kirkkorakennukset Kirkko Luokka:Suomen puiset sisäviisteiset ristikirkot
Nazcan laatta

Nazcan laatta eli Nazca-laatta on tektoninen laatta, joka sijaitsee itäisellä Tyynellämerellä. Laatta on muinaisen Farallonin laatan palanen. Se työntyy jatkuvasti kohti Etelä-Amerikan laattaa aiheuttaen alueelle alityöntö- eli subduktiovyöhykkeen. Tämän työntymisen aiheuttamana on syntynyt Andien vuoristo. Alityöntöalueelle tyypilliseen tapaan myös Nazcan laatan alueella esiintyy paljon vulkaanista toimintaa ja maanjäristyksiä, joista tunnetuimpia ovat Valdivian maanjäristys vuonna 1960 ja Chilen maanjäristys 2010. == Lähteet == Luokka:Mannerlaatat
Milaneesi

Milaneesi on kreppimäistä viskoosikangasta. Se tarkoittaa myös kaksinkertaista loimineuloslaatua, jossa silmukkarivit näennäisesti muodostavat neuloksen pintaan diagonaaliviivoja.WSOY Iso tietosanakirja 6, s. 211, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 == Lähteet == Luokka:Kangaslajit Luokka:Neulonta
Kaikkien pyhien kirkko (Martock)

Kaikkien pyhien kirkko () on 1200-luvulla rakennettu Martockissa Englannissa sijaitseva kirkkorakennus, joka on rakennussuojeluluokassa Grade I. Benjamin Ferrey ja Ewan Christian remontoivat kirkkoa 1860- ja 1880-luvuilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Grade I -luokan kirkot Somersetissa Luokka:Kivikirkot
Olkipyrstöleski

Olkipyrstöleski (Vidua fischeri) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Olkipyrstöleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Viiripyrstöleski

Viiripyrstöleski (Vidua regia) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Olkipyrstöleskeä tavataan Angolassa, Botswanassa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Paratiisileski

Paratiisileski (Vidua paradisaea) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Paratiisileskeä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lesket
Nummijärven kirkko

thumb|275 px|Nummijärven kirkon sankarihaudat kesällä 2012 Nummijärven kirkko on Kauhajoella, Nummijärven kylässä sijaitseva puukirkko. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1929 valtioneuvoston myönnettyä kyläläisille maa-alueen ja rakennustarpeita hautausmaan ja rukoushuoneen rakentamiseksi. Kirkon suunnittelusta vastasi arkkitehti Matti Visanti ja kirkko valmistui lopulta vuonna 1934. Nummijärven kirkko voidaan jakaa kahteen eri osaan. Kirkkosali on suorakaiteen muotoinen ja siitä erottuu tätä tilaa matalampi siipirakennus. Siipirakennuksessa sijaitsevat sakasti sekä seurakuntasali, joka on mahdollista ovia avaamalla yhdistää osaksi kirkkosalia. Kirkossa tehtiin korjauksia vuoden 1984 aikana. Tuolloin tehtyjen parannusten suunnittelusta vastasi alkuperäisen arkkitehdin poika, Markus Visanti yhdessä vaimonsa Irmelin kanssa.http://www.rky.fi/read/asp/r_kohde_det.aspx?KOHDE_ID=5164 == Kauhajoen muut kirkot == Kauhajoella sijaitsee kaksi muuta kirkkoa: * Kauhajoen kirkko * Kauhajärven kirkko == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirkko Kauhajoen seurakunnan sivuilla * Kirkko kyläyhdistyksen sivuilla Luokka:Kauhajoen kirkkorakennukset Luokka:Kauhajoen nähtävyydet Luokka:Kauhajoen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen puukirkot
Antti Heikkinen (toimittaja)

Antti Juhani Heikkinen (s. 29. huhtikuuta 1985 Nilsiä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Heikkisen esikoisromaani Pihkatappi ilmestyi vuonna 2013 ja sai Savonia-palkinnon vuonna 2014. Teos sai myös Kalevi Jäntin palkinnon ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Savonia-palkinnon jakaneen raadin mukaan ”Esikoiskirjailija Heikkinen osoittaa suomalaisen maaseudun olevan vielä voimissaan. Hänen kuvaamansa hahmot ovat tuttuja jo ensi virkkeestä. Lähihistoria ja suuri yhteiskunnallinen murros Kekkosen ajasta EU-Suomeen kuvautuvat elävällä tavalla pienen kylän kautta. Jatkumon katkeaminen sukutilan pidossa on kipeä asia molemmille osallisille sukupolville. Heikkinen on tuonut savon murteen kaunokirjallisuuteen uskottavasti. Hän kirjoittaa murteen omalla tavallaan uusiksi yltäkylläisesti ja ymmärrettävästi.” Syksyllä 2014 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Juice Leskisen elämäkerta Risainen elämä. Sen pohjalta on tekeillä myös Antti Heikki Pesosen käsikirjoittama ja Teppo Airaksisen ohjaama elokuva. Syksyllä 2015 ilmestyi Heikkisen kirjoittama kirjailija Heikki Turusen elämäkerta Turjailija. Hän kirjoittaa elämäkertaa myös metsäkoneyhtiö Ponssen perustaja Einari Vidgrénistä. Syksyllä 2016 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Jaakko Tepon elämäkerta. Myös Heikkisen toinen romaani, Matkamies maan, ilmestyi syksyllä 2016. Se valittiin Savonia-palkintoehdokkaaksi. Heikkinen työskenteli toimittajana Pitäjäläinen-paikallislehdessä, kunnes irtisanoutui ja jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi vuoden 2017 alussa. Kirjoittamisen lisäksi Heikkinen näyttelee, ohjaa, laulaa ja tekee stand up -komiikkaa. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterin Pihkatappi-näytelmässä syksyllä 2015. Heikkinen on toiminut aktiivisesti Nilsiän Harrastajateatterissa kirjoittaen, näytellen ja ohjaten, samoin Joensuussa Utran Uudessa Teatterissa. Hän asuu ja työskentelee Nilsiässä. == Teokset == === Romaanit === * * * * * === Elämäkerrat === * * * * * * * * === Näytelmät === * Täällä rillumarein alla, Nilsiän Harrastajateatteri 2012 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Antti Heikkinen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video 13.5.2014. * Antti Heikkinen Siltalan sivuilla * Antti Heikkinen Kirjasampo.fi:ssä * Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karl Oskar Elfving nuorempi

Karl Oskar Elfving (27. toukokuuta 1872 Vaasa – 1. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen metsätalousasiantuntija ja -vaikuttaja. Elfvingin vanhemmat olivat Vaasan pormestari Karl Oskar Elfving vanhempi ja Jenny Sofia Nyman ja puoliso vuodesta 1905 Gerda Anna Ottilia Grotenfelt (k. 1943). Elfvingin veli oli maatalouspoliitikko Östen Elfving (1874-1936) ja sisaria presidentti K. J. Ståhlbergin toinen puoliso vuodesta 1920, opettaja ja kirjailija Ester Ståhlberg (1870-1950) sekä puutarhaviljelyn edistäjä Jenny Elfving. Elfving opiskeli yliopistossa luonnontieteitä vuodesta 1892 alkaen ja valmistui metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta 1898. Hän toimi Kurkijoen maanviljelyskoulun metsänhoitajana 1905-1908, Sipoon metsänvartijakoulun johtajana 1908-1918, Tammisaaren metsäkoulun johtajana 1918-1929 sekä keskusmetsäseura Föreningen för Skogskultur toimitusjohtajana 1929-1938. Seuran hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuoteen 1942 asti ja aikakauskirjan Skogsbruket päätoimittajana vuodesta 1930. Elfving vaikutti mainituissa tehtävissään merkittävästi Suomen ruotsinkielisten seutujen metsätalouteen. Hän julkaisi joukon tutkielmia sekä metsänhoidon että hyönteistieteen aloilta. Metsäneuvoksen arvo Elfvingille myönnettiin 1939. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Julien Green

Julien Green, alkujaan Julian Hartridge Green, (6. syyskuuta 1900 Pariisi, Ranska – 13. elokuuta 1998 Pariisi, Ranska) oli ranskalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja esseisti. Hän oli kaksikielinen (englanti, ranska), mutta kirjoitti pääasiassa ranskaksi. Hän oli vuodesta 1971 Ranskan akatemian jäsen. Greenin vanhemmat olivat yhdysvaltalaisia, taustaltaan irlantilais- skotlantilaisia. Green syntyi Pariisissa, jossa hänen isänsä Edward Moon Green työskenteli Amerikkalaisen kauppakamarin palveluksessa. Seitsenlapsisesta perheestä Green oli nuorin ja ainoa joka puhui ranskaa pääkielenään, kun muut puhuivat englantia. Äiti kasvatti lapsensa protestantiksi, mutta hänen kuoltuaan 1914 Green kääntyi katoliseksi. Hän meni ensimmäisessä maailmansodassa armeijan palvelukseen vapaaehtoisena ja ajoi ambulanssia Italian rintamalla. Sen jälkeen hän palveli Ranskan tykistössä. Hän opiskeli Pariisissa ja sitten Yhdysvalloissa Virginian yliopistossa. Yhdysvaltoihin hän ei kuitenkaan kotiutunut vaan sanoi vuosiaan siellä elämänsä surullisimmiksi. Hän keskeytti opinnot ja palasi Ranskaan, jossa ilmestyi hänen esikoisromaaninsa Mont-Cinère (1926). Kustantajansa vaatimuksesta hän muutti nimensä Julian Julieniksi. Greenin teosten keskeisiä aiheita ovat itsetuho, uskonto ja seksuaalisuus, ja niiden tapahtumaympäristö on ranskalainen maaseutukaupunki, jossa asuvan neuroottisen hahmon elämää hän kuvaa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joista useimmat hän kirjoitti 1950-luvun ensi puoliskolla. Ne käsittelivät itsensä löytämistä. Greenin laajasta tuotannosta on suomennettu kolme teosta. ==Suomennetut teokset== * Moira (Moïra, 1950), suom. Airi Partio. WSOY, 1952. * Tohtorin huvila (Adrienne Mesurat, 1927), suom. Katri Ingman. WSOY, 1953. * Lähtö ennen päivänkoittoa (Partit avant le jour, 1963), suom. Marketta Enegrén. WSOY, 1966 == Lähteet == Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Lord of War (yhtye)

Lord of War on yhdysvaltalainen deathcoreyhtye, joka perustettiin vuonna 2008 San Diegossa, Kaliforniassa. Lord of War julkaisi esikoisalbuminsa Celestial Pestilencen syyskuussa 2011, minkä jälkeen yhtye kiinnitettiin Unique Leader Recordsille. Levy-yhtiö julkaisi albumin uudelleen tammikuussa 2012.uniqueleader.com/unique-leader-bands/unique-leader-artists/lord-of-war/ == Jäsenet == * Michael Hoskins – bassokitara * Tony Bourne – rummut * Alexx Walshaw – kitara * Dan Richardson – kitara === Entiset jäsenet === * Brent Silletto – rummut * John Olgeirsson – laulu == Diskografia == * * ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Lord of War Unique Leader Recordsin sivulla Luokka:Yhdysvaltalaiset deathcoreyhtyeet
Karl Enckell

Karl Enckell (1. kesäkuuta 1853 Elimäki – 6. heinäkuuta 1937 Joroinen) oli suomalainen maatalouden ja erityisesti maanviljelystalouden asiantuntija. Enckellin vanhemmat olivat kirkkoherra Robert Toussaint Enckell ja Beata Sofia Schwartz. Hän tuli filosofian kandidaatiksi 1881 ja agronomiksi 1882. Apulaislääninagronomina Vaasassa Enckell toimi 1881–1891, Harjun maanviljelyskoulun johtajana 1891–1897, Kurkijoen maamiesopiston johtajana 1897–1902 ja Mustialan maanviljelys- ja meijeriopiston vt. johtajana 1902–1907. Filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi) Enckell valmistui 1908, ja hänen väitöskirjansa aiheena oli Om arbetsintensiteten å Mustiala egendoms åkercirkulationer åren 1899–1906 I; kirjan toinen osa ilmestyi samana vuonna. Hän toimi Helsingin yliopistossa maanviljelystalouden opettajana vuodesta 1907 ja Teknillisen korkeakoulun agronomian opettajana 1909–1926. Yliopiston maanviljelystalouden professorina Enckellin oppituoli 1910–1926 oli ensimmäinen Pohjoismaissa. Väitöskirjan ohella Enckellin huomattavimpia julkaistuja tutkimuksia olivat Maatilan hoito-oppi (1909), Lantbruksekonomi I, Lantbrukets driftslärä (1918, J. E. Sunilan kanssa) sekä Grunderna för värdering och beräkning i landshushållning (1919). Hän kirjoitti lisäksi omalta alaltaan ahkerasti sanoma- ja aikakauslehtiin ja toimi sekä perustamansa aikakauskirjan Tidskrift för Finlands svenska lantmän päätoimittajana 1919–1927 että Odalmannen-lehden päätoimittajana 1920–1927. Enckell kuului useisiin valtionkomiteoihin, ja hän oli Maataloustieteellisen seuran perustajia 1909. Enckellin ensimmäinen puoliso vuodesta 1887 oli Elin Augusta Calonius (1865–1894) ja toinen vuodesta 1896 Vesta Charlotta Edgren (1871–1947). Enckellin lapsia toisesta avioliitosta olivat kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Enckell (1900–1989), taidemaalari Torger Enckell (1901–1991) sekä kirjailija ja runoilija Rabbe Enckell (1903–1974). == Lähteet == * * ==Aiheesta muualla== * Enckellin väitöskirja digitoituna. Bayerische Staatsbibliothek. (Viitattu 2.1.2014.) * Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Trikooliina

Trikooliina on joustavasta neuloskankaasta ommeltu, yleensä noin viisi metriä pitkiä kantoliina. Trikooliina on aloittelijaystävällinen kantoliina, koska se sidotaan ensin tulevan kantajan päälle, minkä jälkeen lapsi pujotetaan valmiiksi sidottuun liinaan. Trikooliinalla käytetään kietaisuristi-2-sidontaa. Koska trikoo joustaa paljon, tulee trikooliinalla lapsen päälle tulla aina kolme kerrosta kangasta, jotta sidonta on tarpeeksi tukeva. Trikooliinalla on turvallista kantaa lasta vain kantajan etupuolella, kasvot kantajaan päin. == Lähteet == Luokka:Lastenhoito
Michael Myllyniemi

Michael Myllyniemi (s. 3. huhtikuuta 1994) on suomalainen koripalloilija. Myllyniemi on Vaasan Salaman kasvatti. B-juniori-ikäisenä hän edusti Korikobria ja A-junioreissa Tampereen Pyrintöä. Pyrinnön kehitysjoukkueeseen Myllyniemi nousi kaudella 2011–2012, ja hän pelasi joukkueessa kolmen kauden ajan. Kesällä 2012 Myllyniemi teki Pyrinnön edustusjoukkueen kanssa kaksivuotisen pelaajasopimuksen.http://pyrinto.fi/tampereen-pyrinnolle- pelaajasopimuksia/ Hän teki ensiesiintymisensä Korisliigassa seuraavalla kaudella, 23. lokakuuta 2013 Kouvoja vastaan heittäen viisi pistettä ja ottaen yhden levypallon ja riiston. A-nuorten maaotteluita Myllyniemi pelasi kaksi.http://www.basket.fi/sarjat/pelaajat/pelaaja/?player_id=2881&season;_id=87281 Syksyllä 2014 Myllyniemi siirtyi I-divisioona A:ssa pelanneeseen BC Nokiaan.http://www.basket.fi/uutiset/kaikki_uutiset/?x122462=26275115 == Lähteet == * Michael Myllyniemi baskethotel.com * Michael Myllyniemi basketball profile eurobasket.com === Viitteet === Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Haapamäen kirkko

Haapamäen kirkko on Haapamäellä sijaitseva Keuruun seurakunnan kirkko. 1953 valmistunut kirkko oli ensimmäisiä monitoimikirkkoja. Kirkkosalin yhteydessä on seurakuntasali ja kerhotiloja.Haapamäen kirkko ==Historia== Haapamäen kehityttyä merkittäväksi rautateiden risteysasemaksi 1800-luvun lopulla, katsottiin tarpeelliseksi rukoushuoneen ja hautausmaan hankkiminen. Kuitenkin rakentamaan alettiin vasta 1930-luvulla, kun ratamestari Heikki Heinonen Emma- vaimoineen lahjoitti kirkolle tontin ratapihan takaa. Aluksi tontille valmistui vaatimaton siunauskappeli 1932. Kirkon perustukset tehtiin 1939 Heikki Tiitolan piirustusten mukaan. Sota kuitenkin katkaisi rukoushuoneen rakentamisen ja sodan jälkeen perustukset olivat pusikoituneet. Myöhemmin toimeen ryhdyttiin uudelleen. Tällä kertaa piirustukset teki Haapamäellä koulunsa käynyt arkkitehti Mikael Nordenswan. Jyrkkäkattoinen tiilinen pitkäkirkko valmistui 1953. Sen ulkopinta on rapattu ja sitä elävöittävät liuskekivet. == Lähteet == Luokka:Keuruun kirkot Luokka:Suomen kivikirkot
Keuruun kirkko

Keuruun kirkko on Keuruun seurakunnan pääkirkko. Se on etelätornillinen tiilikirkko. Se on seurakunnan neljäs kirkko ja sijaitsee Kippavuorella, aivan vanhan kirkon lähellä. Kirkon suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt ja rakensi Odert Laine 1889–1892. Aliurakoitsijana toimi muurarimestari Brynolf Collin ja rakennustoimikuntaa johti tehtailija G. A. Serlachius.Keuruun kirkko (1892). Keuruun seurakunta. Viitattu 4.1.2014. Keuruun seurakunta teki päätöksen kirkon rakentamisesta vuonna 1876. Suurin osa seurakuntalaisista halusi, että kirkko rakennettaisiin puusta, mutta tiilikirkolla tai harmaakivikirkolla oli kannattajansa. Lääninarkkitehti Theodor Granstedtin antoi luvan kivikirkon rakentamiselle tarkastettuaan suunnitellun rakennuspaikan Kippavuoren laella. Kymmenen vuoden pohdinnan jälkeen päädyttiin kuitenkin rakentamaan tiilikirkko harmaakivinurkin. Punatiilen käyttäminen vaikutti kirkon tyylisuunnan (uusgotiikan) valintaan.Keuruun kirkon historiaa. Keuruun museo. Viitattu 4.1.2014. Kirkko on avara, valoisa ja katedraalimainen. Kirkon alttaritaulut on maalannut Eero Järnefelt. Kaksiosainen alttaritaulu vuodelta 1892 esittää Kristusta ristillä ja enkelin ilmestymistä Getsemanessa. Kirkon urut ovat vuodelta 1902 ja ne on uudistettu 1992. Sivuilla sijaitsevat pienet kylkiäiset antavat kirkkosalille ristin muotoa. Kolmilaivaisen kirkkosalin pohjoispäässä on holvikattoinen kuorisyvennys, jossa on uusgoottilainen alttarilaite. Kirkossa on 1 100 istumapaikkaa. Uusgoottilainen tiilikirkko on muodoltaan länsitornillinen pitkäkirkko. Runkohuoneeseen liittyy kapea poikkilaiva ja alttaripäädyssä on kuoriapsidi. Kirkkosalissa on lautarakenteinen taitekatto, ja kimppupilarit kannattavat sivulehtereitä. Kirkon korjauksen vuonna 1956 suunnitteli arkkitehti Elsi Borg ja urakoitsijana toimi rakennusmestari Eino Leppänen Leivonmäeltä. Kirkon urut tilattiin vuonna 1901 saksalaiselta E. F. Walckerin urkurakentamolta. Myös urkujen kaunis julkisivu on suunniteltu Saksassa.Keuruun uusi kirkko . Finnica Keski-Suomi. Viitattu 4.1.2014. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Uusi kirkko Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Suomen 1890-luvulla rakennetut kirkot
Hiittisten kirkko

Hiittisten kirkko (ruots. Hitis kyrka) on Kemiönsaaren Hiittisissä sijaitseva tasavartinen puinen ristikirkko. Ristikeskuksesta kohoaa massiivinen torni, jossa on piikkiin päättyvä telttakatto. Ristivarsissa on matalat aumakatot. Kuorisakaran vieressä on matala sakaristo. Vuoden 1746 remontissa eteläisen ja läntisen sakaran päihin rakennettiin eteishuoneet. Kirkon rakensi Josef Svensson Brun vuosina 1685–86. Se nimettiin Andreaksen kirkoksi silloisen Kemiön kirkkopitäjän kirkkoherran Andreas Prytzin mukaan. Se on toiseksi vanhin Suomessa säilyneistä ristikirkoista. Kirkon kellotapuli on vuodelta 1752.Hiittisten kirkko Kirkon muotoratkaisujen esikuvat ovat kotoisin Tukholmasta, jossa mestari Josef Brun oli aiemmin työskennellyt. Kirkkoa on remontoitu useasti, muun muassa 1746, 1863, 1871, 1882, 1899, 1914, 1923, 1958. Se restauroitiin perusteellisesti v. 1968–69. Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan rakentamat 13-äänikertaiset urut vuodelta 1943. Alttaritaulu on A.F. Ahlstedtin vuonna 1866 maalaama Ristiinnaulittu Kristus. Lisäksi kirkossa on Ilmari Launiksen ja G.Forsströmin tekemät lasimaalaukset vuosilta 1923 ja 1936. Kiinteä sisustus on peräisin 1700-luvulta. Kirkon sankarihautojen muistomerkin suunnitteli arkkitehti Carl-Johan Slotte ja se paljastettiin 16. elokuuta 1964. == Lähteet == Kirkko Luokka:Kemiönsaaren kirkkorakennukset Luokka:Suomen puiset ristikirkot Luokka:Suomen 1600-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Darrell Waters

Darrell Waters (s. 4. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Texas A&M; -yliopistoa edustanut Waters pelasi urallaan muun muassa Ranskassa ja Yhdysvaltain pienissä ammattilaissarjoissa. Suomessa hän edusti pääsarjatasolla Pyrbasketia, Team Componentaa ja kolmen ottelun ajan KTP- Basketia.http://www.basket.fi/uutiset/kaikki_uutiset/?x122462=114772 Pyrbasketissa hän saavutti SM-hopeaa ja cup-hopeaa kaudella 2000–2001.http://www.basket.fi/sarjat/pelaajat/pelaaja/?player_id=2397&season;_id=27 Hänet valittiin pääsarjan kuukauden pelaajaksi maaliskuussa 2001.http://www.basket.fi/uutiset/kaikki_uutiset/?x122462=45752 Kaudella 2001–2002 Pyrbasket osallistui myös Pohjois-Euroopan liigan haastesarja NEBL Challenge Cupiin, jossa se selviytyi ainoana suomalaisjoukkueena jatkoon alkulohkovaiheesta. Sarjan parhaisiin pisteidentekijöihin lukeutunut Waters palkittiin sarjan parhaana pelaajana. Pyrbasket sijoittui NEBL Challenge Cupissa lopulta kolmanneksi.http://www.mtv.fi/sport/muut- lajit/koripallo/artikkeli/pyrbasket-jatkaa-nebl-karsintaa- sundsvallissa/4133276 http://www.basket.fi/uutiset/kaikki_uutiset/?x122462=46763 == Lähteet == * Darrell Waters Suomen Koripalloliitto * Profiili australiabasket.com === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Magnus Wilhelm Armfelt

Magnus Wilhelm Armfelt (25. heinäkuuta 1725 – 14. toukokuuta 1795 Halikko) oli suomalainen vapaaherra ja kenraalimajuri. Hän oli diplomaatti ja jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfeltin isä. == Elämä == Armfelt aloitti sotilasuransa 12-vuotiaana Karjalan rakuunarykmentin lipunkantajana. Kersantiksi hänet ylennettiin 1741, jonka jälkeen Armfelt palveli henkivartiokaartin drabanttina sekä myöhemmin 1740-luvulla kapteenina Ranskan armeijaan kuuluneessa Royal Suédois -rykmentissä. Ruotsiin palattuaan Armfelt toimi upseerina sekä armeijassa että Kuninkaallisessa henkirakuunarykmentissä, josta hän siirtyi Turun ja Porin läänin maaherran tehtäviin joulukuussa 1781. Kenraalimajuriksi Armfelt ylennettiin 1782. Hän toimi myös muun muassa Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana vuodesta 1790 lähtien. Armfelt omisti Suomessa useita kartanoita. Vuosina 1754–1782 hän asui Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka toimi Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalona.Juvan Kartano Punainen Turku. viitattu 3.1.2014. Se on myös Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti ja toimii nykyään museona.Tarvasjoen historiaa Tarvasjoen kunta. Viitattu 3.1.2014. Juvan virkatalon jälkeen Armfelt asettui Halikossa sijaitsevaan Joensuun eli Åminnen kartanoon, jonka hän hankki omistukseensa vuonna 1786 saatuaan sitä varten 10 000 riikintaaleria kuningas Kustaa III:lta. Vuotta myöhemmin Armfelt osti samasta pitäjästä Wiurilan kartanon. Lisäksi hänen omistuksiinsa kuului niin ikään Halikossa sijaitseva Vuorentaan kartano ja lyhytaikaisesti myös Saaren kartano Mietoisissa.Kartanon rouvan seurassa Wiurilassa - Armfeltien tarinaa - Erikoismatka Kartanomatkat. Viitattu 3.1.2014. Armfeltin kuoleman jälkeen Joensuu päätyi Gustaf Mauritz Armfeltin haltuun sekä Wiuriala ja Vuorentaka puolestaan hänen nuoremmalle pojalleen August Filipille.Wiurilan Kartano tunnettiin jo 1400-luvulla Wiurialan kartanoravintola. Viitattu 3.1.2014. Magnus Wilhelm Armfeltin puoliso oli vuodesta 1756 lähtien Götan hovioikeuden presidentin Carl Gustaf Wennerstedtin tytär Maria Catharina, joka tunnettiin huomattavana hyväntekijänä.Tietosanakirja Projekt Runeberg. Viitattu 3.1.2014. Heidät on haudattu Halikon kirkkoon Armfeltien sukuhautaan. == Katso myös == *Armfelt == Lähteet == *Friherrliga ätten ARMFELT nr 213 / TAB 4 Adelsvapen ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Turun ja Porin läänin maaherrat Luokka:Vuonna 1725 syntyneet Luokka:Vuonna 1795 kuolleet
Mikko Kytölä

Mikko Kytölä (s. 20. heinäkuuta 1984 Suonenjoki) on suomalainen futsalpelaaja. Suomessa pelatessaan hän on aina edustanut Futsal-liigaa pelaavaa Kampuksen Dynamoa. Kytölä on voittanut Kampuksen Dynamon kanssa Suomen mestaruuden viisi kertaa, kausilla 2017-2018, 2018-19 , 2020-21, 2021-22 ja 2022-23 . Tämän lisäksi hän on saavuttanut 4 SM-hopeaa (2011, 2012, 2015 ja 2017) sekä SM- pronssin vuonna 2013.kadyfutsal.net Kauden 2018-2019 päätteeksi Kytölä valittiin myös liigan parhaaksi pelaajaksi. Kytölä on pelannut Suomen futsalmaajoukkueessa 104 ottelua ja tehnyt niissä 41 maalia. Hän on myös toiminut useasti maajoukkueen kapteenina. Hänen veljensä Jukka pelaa myös maajoukkueessa. Kytölä on pelannut myös jalkapalloa Kakkosessa ja Kolmosessa, edustaen Suonenjoen Palloa, FC Vaajakoskea ja Warkaus JK:ta. ==Aiemmat kaudet== Kaudella 2012–2013 KaDy:n kapteenina toimiessaan hän voitti runkosarjan maalipörssin, syöttöpörssin ja näin ollen myös koko pistepörssin ylivoimaisesti tehden 21 ottelussa tehot 27+22.www.palloliitto.fi Kaudella 2013–2014 Kytölän seura oli ASD Futsal Tridentina Italiassa, joka pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie A2:sessa. Hän oli joukkueensa kapteeni.www.futsaltridentina.it Olkapäävamman pilatessa osan kaudesta Kytölä esiintyi vain yhdeksässä ottelussa, tehden yhteensä 10 maalia. Kaudelle 2014–2015 hän siirtyi toiseen italialaisseuraan, Tridentinan kanssa samassa sarjassa pelanneeseen ASD Gruppo Fassina Calcio a 5:een. Kytölä palasi kuitenkin Kampuksen Dynamon paitaan helmikuussa 2015 ja oli voittamassa joukkueen mukana SM-hopeaa sekä kesällä Pohjoismaiden mestaruuden. Kesällä 2015 Kytölä solmi sopimuksen kaudelle 2015–2016 italialaisen Menegatti Metalli C5:n kanssa. Joukkue pelaa Italian toiseksi ylimmällä sarjatasolla.. Mikko Kytölä jatkoi Italiassa kevätkaudella 2016 sisilialaisen Real Cefalún paidassa, mutta allekirjoitti vuoden pestin elokuussa Kampuksen Dynamon kanssa ja toimi joukkueen pelaaja-valmentajana kauden 2016–17 ajan, jolloin joukkue saavutti SM-hopeaa. Kytölä jatkoi uraansa KaDy:ssa kaudella 2017–18 saavuttaen Suomen mestaruuden. Kaudella 2018–19 hän voitti Suomen mestaruuden toistamiseen KaDy:n kapteenina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.palloliitto.fi/futsal/maajoukkue/pelaajat/mikko-kytola Luokka:Suomalaiset futsalpelaajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Drabantti

Drabantti () oli myöhäiskeskiajalta lähtien kuninkaallisten, aatelisten ja korkea-arvoisten upseerien henkivartiokaartin jäsenistä käytetty nimitys. Sitä käytettiin Keski-Euroopassa sekä muun muassa Ruotsissa aina 1700-luvulle saakka. Drabantit kulkivat yleensä jalkaisin ratsailla olleen vartioitavansa ympärillä. Ruotsissa Kustaa Vaasa organisoi itselleen drabanttikaartin kuninkaaksi valintansa jälkeen vuonna 1523. Myöhemmin sen toimintaa kehitti muun muassa Kustaa II Adolf 1600-luvun alussa, jolloin kaartista alettiin käyttää nimitystä Kuninkaalliset drabantit (Kunglig Majestäts Drabanter). Se lakkautettiin vuonna 1821. Nykyään Ruotsissa toimii seremoniallinen kaarti Drabantvakt, jota käytetään muun muassa valtiovierailuiden ja muiden erityisten tilaisuuksien yhteydessä. == Lähde == *Nordisk familjebok Luokka:Historialliset joukkotyypit
Juvan kartano

Juvan kartano on Varsinais-Suomessa Tarvasjoella sijaitseva kartano. Se on Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti, joka on toiminut museona. == Historia == Asiakirjoissa Juvan kartano mainitaan ensimmäisen kerran 1464. Vuonna 1556 kartano siirtyi maanvaihtokaupalla kuningas Kustaa Vaasan haltuun, joka teki siitä kuninkaankartanon. Kuningas itse vieraili paikalla kesällä 1558. Kymmenen vuotta myöhemmin hallitsijaksi noussut Juhana III antoi kartanon Fleming-sukuun kuuluneelle Hans Eriksonille, joka oli muutamaa vuotta aikaisemmin rakennuttanut Brinkhallin kartanon ja omisti myös Turussa sijaitsevan Brinkkalan talon. Eriksonin lapsille periytynyt kartano myytiin vuonna 1639 kenraalikuvernööri Pietari Brahelle, jonka hallussa se oli hänen kuolemaansa vuoteen 1680 saakka. Ison reduktion yhteydessä 1683 Juvan kartano otettiin valtion haltuun, joka teki siitä kahta vuotta myöhemmin Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentin Maskun komppanian ratsumestarin virkatalon eli puustellin. Kartanosta muodostui tärkeä sotilasvirkatalo, jossa asui yleensä Kuninkaallisen Henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikkö. Sen haltijoina olivat ratsumestarit Henrik Johan Schauman 1685–1703, Fredrik Armfelt 1703–1719 ja Mårten Thessleff 1719–1720, jonka jälkeen kartano muutettiin saman komppanian kapteenin virkataloksi. Ruotsin vallan loppuun mennessä Juvan kartanolla oli 12 eri haltijaa, muun muassa majuri Magnus Wilhelm Armfelt vuodesta 1754 lähtien. Nykyinen päärakennus on Armfeltin rakennuttama vuonna 1756. Hänen jälkeensä taloon muutti kolmen vuoden ajaksi kapteeni Reinhold Johan Rehbinder vuonna 1782. Ruotsin vallan loputtua Juvan kartano oli vuokrattuna eri henkilöille vuoteen 1934 saakka, jolloin se myytiin yksityisomistukseen. == Lähteet == *Juvan kartano Punainen Turku Luokka:Suomen kartanot Luokka:Suomen museot Luokka:Tarvasjoen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Liedon nähtävyydet Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Österhaningen kirkko

Österhaningen kirkko () on Ruotsissa Haningen kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Nykyinen kivikirkko on osittain peräisin 1320-luvulta ja Saksalaisen ritarikunnan uskotaan rakennuttaneen sen.Österhaninge församling: Österhaninge kyrka Viitattu 3.1.2014. Aikaisemmin paikalla oli luultavasti lähde ja puukirkko. Kirkon vino torni on rakennettu vuonna 1587. Kirjailija Fredrika Bremer on haudattu kirkon hautausmaalle. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Haningen kunta Luokka:Tukholman läänin kirkot Luokka:Ruotsin kivikirkot Luokka:Kirkot Tukholman hiippakunnassa
Ljusnarsbergin kirkko

Ljusnarsbergin kirkko () on Ruotsissa Ljusnarsbergin kunnan Kopparbergissä sijaitseva kirkkorakennus. Se on paanuilla päällystetty punainen hirsikirkko. Alueelle muutti kaivostyöläisiä ja metsäsuomalaisia uudisasukkaita, jotka tarvitsivat kirkon, ja siksi kuparikaivoksen lähelle rakennettiin kappeli vuosina 1635–1637.Länstyrelsen i Örebro län: Ljusnarsbergs kyrka Viitattu 3.1.2014. Väkimäärän kasvu jatkui, ja kappeli laajennettiin vuosina 1691–1696 nykyiseksi ristikirkoksi. Kattoja ja seiniä koristivat allegoriset maalaukset, jotka korvattiin 1760-luvulla sinivihreillä marmorin tyylisillä kuvioilla. Nykyinen ulkonäkö tehtiin vuosien 1891–1892 aikana tehdyssä laajassa remontissa. 1800-luvun lopussa tyylihistoriallisesti suuntautuneet restauroinnit olivat muodissa, joten kuluneelle kirkolle tehtiin uusi ja moderni ulkoasu, joka sai inspiraationsa muinaispohjoismaisesta tyylistä. Muutoksia tehtiin esimerkiksi kuoriin, ikkunoihin ja holveihin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Bebyggelseregistret * Ljusnarsbergs församling: Ljusnarsbergs kyrka Luokka:Ljusnarsbergin kunta Luokka:Örebron läänin kirkot Luokka:Ruotsin puukirkot Luokka:Kirkot Västeråsin hiippakunnassa
Grythyttanin kirkko

Grythyttanin kirkko () on Ruotsissa Hälleforsin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on Grythyttanin taajaman vanhin rakennus.Länsstyrelsen i Örebro län: Grythyttans kyrka Viitattu 3.1.2014. Ulkonäöltään se on tyypillinen Bergslagenin alueen kirkko: hirsistä rakennettu ristikirkko, joka on päällystetty punaisilla paanuilla. Kirkko rakennettiin vuonna 1632, mutta jäi pian pieneksi ja tuskin 50 vuoden päästä se laajennettiin ristikirkoksi. Myös katto on ollut aikaisemmin paanukatto, mutta siihen laitettiin 1900-luvun alussa paikallista liuskekiveä. Sisällä vaihdettiin 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä suljetut penkkirivit avoimiksi ja penkkien ovet käytettiin uudestaan seinäpaneeleina. Vanhat kattomaalaukset peitettiin 1953 nykyisellä lautakatolla, johon on maalattu valkoisia pilvimuodostelmia ja lisäksi myös seinissä on luultavasti ollut aikaisemmin maalauksia, joista voi nähdä jälkiä pohjoisessa kuorin seinässä. Läheistä hautausmaata ei käytetä enää, mutta siellä on edelleenkin säilyneitä 1700- ja 1800-lukujen hautoja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Värmland.se Luokka:Hälleforsin kunta Luokka:Örebron läänin kirkot Luokka:Ruotsin puukirkot Luokka:Kirkot Västeråsin hiippakunnassa
Uurtovinokas

Uurtovinokas (Pleurotus cornucopiae) on Pleurotus-sukuun ja Pleurotaceae- heimoon kuuluva sienilaji. == Ulkonäkö == Uurtovinokkaan lakki on kupera ja väriltään vaalea tai vaaleanruskea. Helttojen johteet ovat pitkät. Jalka on joko keskinen tai epäkeskinen. Malto on valkoista ja pehmeää. == Elinympäristö == Uurtovinokas kasvaa suurissa ryhmissä pyökin tai jalavan kannolla. == Lähteet == Luokka:Pleurotaceae
Ähtävän kirkko

Ähtävän kirkko () on Ähtävällä nykyisessä Pedersören kunnassa sijaitseva puurakenteinen tasavartinen ristikirkko vuodelta 1770. Kirkko vihittiin käyttöön kynttilänpäivänä 1771. Se nimettiin kuningas Kustaa III:n puolison, kuningatar Sofia Magdalenan ja kuninkaan sisaren, prinsessa Sophia Albertinan mukaan Magdalena Sofian kirkoksi. Nimi painui unhoon, mutta löydettiin vuonna 2012. Kellotapuli on erillinen, kirkon katolla ristikeskuksessa on pieni torni. Kirkon sisustusta pidetään poikkeuksellisen hienona. Ristikirkon alttari on alkuperäisellä paikalla kahden ristisakaran kulmauksessa ja saarnastuoli on sitä vastapäätä. Alttaripöytä, alttarikaide, alttarilaite ja saarnastuoli ovat sekoitus myöhäisbarokkia, rokokoota ja uusklassismia. Ne on tehty 1810-luvulla ja koristeltu yltäkylläisin puuleikkauksin ja kultauksin. Suunnittelijoina ja tekijöinä olivat paikkakunnan puusepät Berklars-snickarn ja Jofs-snickarn. Virsitaulu on rokokootyyliä, hyvin koristeellinen ja kullattu. Alttaritaulu on Gustaf Erik Hedmanin maalaama. Yläosa kuvaa Ristiinnaulittua ja alaosa Pyhää ehtoollista. Taulu on kopio Margareta Capsian maalaamasta alttaritaulusta. Länsisakaran ikkunan lasimaalauksen teki vuonna 1940 Lennart Segerstråle. Kirkonalkuperäisvärit olivat punamulta ja ikkunaremontissa vuonna 2023 todettiin että ikkunoiden alkuperäsiväri oli sinininen. Kirkon urut rakensi Kangasalan urkutehdas vuonna 1970. Ruotsalainen Åkerman & Lundin urkurakentamo laajensi ne 1997 18-äänikertaisiksi. Pohjalaistyyppisen kellotapulin rakentajana pidetään Antti Hakolaa, tapuli valmistui 1779. Hirsinen lainamakasiini on vuodelta 1857. Tapulissa on kolme kelloa, seurakunnan vanhin kello on vuodelta 1731. Kellotapulin ulkopuolella seisova vaivaisukko on valmistunut vuoden 1860 tienoilla ja puettu Suomen sodan ajan ruotsalaissotilaaksi. Kirkon sijainti on erikoinen, sillä kylässä on ”Kyrkbacka” eli kirkonmäki, joka on parin kilometrin päässä kirkolta. Perimätiedon mukaan kirkon paikasta oli erimielisyyksiä. Nykyisen kirkon tienoilla sanotaan olleen pakanallisen uhrilähteen, joka saattaa selittää kirkon sijainnin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Pedersören kunnan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pohjanmaan kirkkorakennukset Luokka:Suomen puiset ristikirkot Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Putkivinokas

Putkivinokas (Pleurotus eryngii) on Pleurotus-sukuun ja Pleurotaceae-heimoon kuuluva laji. Se on hyvä ruokasieni. Se esiintyy sarjakukkaiskasvien, erityisesti piikkiputken seurassa. == Koko ja ulkonäkö == Putkivinokas on kooltaan melko kookas. Lakki on keskeltä hieman kuopallinen. Väri on vaalea harmaa, punaruskea tai kellanruskea. Kermanvalkoiset heltat ovat pitkäjohteiset ja leveähköt. Jalka on valkoinen ja paksu. Malto on kiinteää ja valkoista. == Elinympäristö ja levinneisyys == Putkivinokasta esiintyy isäntäkasvinsa juurilla ja kasvinjätteillä. Sitä tavataan Etelä-Euroopassa. == Käyttö ruokasienenä == Putkivinokas on kypsennettynä murea. Jotkut käyttävät sitä ruoanlaitossa myös raakana. Raa'at sienet eivät kuitenkaan välttämättä ole vatsaystävällisiä eli sovellu jokaisen ruoansulatukselle. == Lähteet == Luokka:Pleurotaceae
Uudenseelanninuikku

Uudenseelanninuikku (Poliocephalus rufopectus) on uikkuihin kuuluva lintulaji. Se kuuluu Uuden-Seelannin endeemiseen lintulajistoon ja luokitellaan uhanalaisuudeltaan silmälläpidettäväksi. ==Koko ja ulkonäkö== Uudenseelanninuikku on pienehkö uikku ja voi saavuttaa noin 29 cm:n pituuden. Yleisväritykseltään laji on tumma ja ruumiinrakenteeltaan pyöreähkö. Linnun pää on pieni ja lähes musta. Päässä on ohuita hopeanharmaita raitoja ja silmät ovat väriltään keltaiset. Uudenseelanninuikun posket, kaula ja niska ovat väriltään kastanjanruskeat ja selkä ja siivet ovat tumman punaruskeat. Pyrstön kärki on valkoinen. Pesimäajan ulkopuolella lintujen väritys on vaaleampi. Uudenseelanninuikun nokka on lyhyt ja väriltään harmaa. ==Levinneisyys ja elintavat== Uudenseelanninuikkua tavataan nykyään vain Uuden-Seelannin Pohjoissaarelta ja se on pesivänä hävinnyt Eteläsaarelta. Lajin elinympäristöä ovat pienet suojaiset ja makeavetiset lammet ja dyynijärvet. Se voi elää myös ihmisten rakentamissa ympäristöissä kuten patoaltaissa. Pääosan uudenseelanninuikun ravinnosta muodostavat vesihyönteiset ja niiden toukat, mutta se voi syödä myös äyriäisiä ja pieniä kaloja. Linnun pesimäkausi kestää tammikuusta maaliskuulle ja laji rakentaa kelluvan pesänsä ruovikon joukkoon. Uudenseelanninuikkukannan kooksi arvioidaan 2 900-4 000 sukukypsää yksilöä. Uhkia kannalle ovat sen tärkeiden elinympäristöjen dyynijärvien kuivaus tai umpeenkasvu. Uudenseelanninuikun pesintää häiritsee runsas veneily pesimäaikana ja erityisesti poikaset ovat alttiita rottien ja näätien saalistukselle. ==Lähteet== Luokka:Uikkulinnut
Itseohjautuvuusteoria

Itsemääräämisteoria (self-determination theory, suomennettu myös nimillä itseohjautuvuusteoria ja itsemääräytymisteoria) on Richard M. Ryanin ja Edward L. Decin luoma teoria ihmisen motivaatiosta, hyvinvoinnista ja psykologisista perustarpeista. Teorian ytimessä on ajatus ihmisestä aktiivisena toimijana, joka pyrkii toteuttamaan itseään ja itse valitsemiaan päämääriä. Teoria rakentuu sisäisen ja ulkoisen motivaation dikotomian ympärille. Itseohjautuvuusteorian eli itsemääräämisteorian mukaan ihmisellä on kolme psykologista perustarvetta, joiden läsnäolo on välttämätön optimaaliselle kehitykselle ja hyvinvoinnille. Ne ovat siis hyvinvoinnin välttämättömiä edellytyksiä ja tutkimukset osoittavatkin, että yhdessä ne selittävät suuren osan ihmisen kokemasta elämäntyytyväisyydestä ja myönteisistä tunteista. Teorian tunnustamat kolme perustarvetta ovat seuraavat: # Autonomia. Tämä tarkoittaa kokemusta siitä, että ihminen on pääsee omaehtoisesti tekemään itse valitsemiaan tai arvostamiaan asioita ja tekemisen motivaatio kumpuaa ihmisen sisältä, ei ulkoisista pakotteista. # KykenevyysMissä on kielellinen kyvykkyytenne? Teppo Sillantaus. HS Kuukausiliite 5/2022, s. 10.. Tämä tarkoittaa henkilön kokemusta siitä, että hän osaa hommansa, selviää haasteista ja saa asioita aikaan. # Yhteenkuuluvuus. Tämä tarkoittaa ihmisen perustavaa tarvetta olla yhteydessä toisiin ihmisiin. Me välitämme toisista ihmisistä ja haluamme kokea, että meistä välitetään. == Lähteet == Luokka:Psykologiset teoriat Luokka:Käyttäytyminen
Sitruunavinokas

Sitruunavinokas (Pleurotus citrinopileatus) on isovinokkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Se on syötävä sieni ja sitä viljellään joissakin maissa. Se sisältää proteiinia ja joitakin B-vitamiineja. == Ulkonäkö == Sitruunavinokas on väriltään kirkkaan keltainen. == Lähteet == Luokka:Pleurotaceae
Konneveden kirkko

Konneveden kirkko on Konneveden seurakunnan vuonna 1923 käyttöön ottama, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema kirkkorakennus. Se on paikallisesta graniitista rakennettu, Keski-Suomen ainoa harmaasta graniitista tehty kivikirkko. Se sijaitsee Konneveden keskustasta noin 2 kilometriä kantatietä 69 Kuopioon päin. Kolmilaivaisen kirkon keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Alttaritaulu on 1950-luvulla hankittu Urho Lehtisen työ ”Taakankantajat”, Lehtisen käsialaa ovat myös kymmeneen käskyyn liittyvät maalaukset sivulaivojen lehtereiden kaiteissa. Pilarisyvennyksissä on Pauli Koskisen elinkeinoelämää kuvaavat veistokset. Kirkkotekstiilit ovat professori Päikki Prihan tuotantoa. Kirkon katonrajassa, kuorissa ja sivulaivojen kohdilla olevissa pyöröikkunoissa on lyijylasitus, jossa on käytetty värillisiä laseja. Kellotornissa on kaksi saksalaisvalmisteista kirkonkelloa. Konneveden kirkossa on kahdet urut, vuonna 1957 Kangasalan urkutehtaan rakentamat 20-äänikertaiset pneumaattiset urut ja vuonna 2003 hankitut Allenin urkutehtaan Renaissance- digitaaliurut, joissa on 50 äänikertaa. 1950-luvulla kirkko peruskorjattiin, hankittiin Lehtisen maalaama alttaritaulu ja tehtiin muutoksia tilajärjestelyihin. Uusi peruskorjaus tehtiin vuonna 2006. Tällöin kirkon peltikatto ja sähköistys uusittiin, vesijohto ja wc-tilat rakennettiin ja sakasti remontoitiin. Kirkossa on 360 istumapaikkaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Keski-Suomen kirkkorakennukset Kirkko