EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Arpa

Arpa on satunnaisen tuloksen aikaansaamiseen eli arvontaan käytetty väline. Arvat joko jaetaan satunnaisesti osanottajien kesken, tai sitten arpa itse antaa satunnaistuloksen. Raaputusarvoissa satunnainen arvan voitto paljastuu raaputtamalla kuvioita tai lukuja esiin. Nettiarvoissa tietokone arpoo voittoja simuloiden raaputusarpoja, tai tietokonepelien tapaan. Suomen lainsäädännössä arpajaisista säädetään arpajaislaissa, valtioneuvoston asetuksessa arpajaisista, rikoslaissa, arpajaisverolaissa sekä rahankeräyslaissa. ==Historia== Vanhastaan suomalaisten ja kielisukulaisten arpa on ollut ennustajan työkalu, esimerkiksi luuesine, joka heitettiin tärisevälle noitarummun eli kannuksen kalvolle. Arvan liikkeet ja lopullinen sijoittuminen rumpukalvolla kertoivat tietäjälle tulevaisuudesta tai henkien mielipiteistä. Suomalaisilta ei ole jäänyt tietoja rummuista, mutta arpoja arvellaan käytetyn vastaavassa merkityksessä ennustukseen. Romanit ja aikaisemmin ilmeisesti muutkin, ovat ennustaneet myös arpakuutioilla. ==Arpakuutio== Arpakuutio eli noppa on lähinnä seurapelien ja rahapelien väline, jota pyörittämällä voidaan arpoa luku tai kuvio. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Rahapelit Luokka:Pelivälineet
Aquifoliales

Aquifoliales on varsinaiskaksisirkkaisiin, Rosopsida, kuuluvan Euastridae II -ryhmän lahko. Sen tunnetuimmat edustajat ovat orjanlaakerit (Ilex). Lahkoon kuuluu pääasiassa puuvartisia kasveja. Niiden lehdet ovat enintään pienikorvakkeisia, hammas- tai ehytlaitaisia ja sijaitsevat kierteisesti tai kahdessa rivissä. Heimoissa Phyllonomaceae ja marjalapakasvit (Helwingiaceae) kukintoperä on kasvanut yhteen lehtiruodin ja keskisuonen kanssa, joten kukinto näyttää sijaitsevan keskellä lehteä. Hedelmä on luumarja. == Heimot == Lahkossa on viisi heimoa. * Cardiopteridaceae – herttasiipiökasvit ** 5 sukua ja 43 lajia tropiikissa ** synonyymit: Leptaulaceae, Peripterygiaceae * Stemonuraceae ** 12 sukua ja 95 lajia tropiikissa * Phyllonomaceae ** 1 suku (Phyllonoma) ja 4 lajia Meksikosta Peruun ulottuvalla alueella ** synonyymi: Dulongiaceae * Helwingiaceae – marjalapakasvit ** 1 suku (marjalavat Helwingia) ja 3 lajia Himalajalta Japaniin ulottuvalla alueella * Aquifoliaceae – orjanlaakerikasvit ** 1 suku (orjanlaakerit Ilex) ja 405 lajia enemmän tai vähemmän yleismaailmallisesti, erityisesti Amerikassa ja Kaakkois- Aasiassa ** synonyymi: Ilicaceae == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Evoluutiopuu: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/trees/aquifolialesnotl.gif *
Huokausten silta

[ { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q52517", "properties": {"fill":"#ff0000", "fill-opacity": 0.5, "stroke": "#ff0000", "stroke-width": 2} }, { "type": "ExternalData", "service": "geopoint", "ids": "Q52517", "properties": { "marker-symbol": "bridge", "marker-color": "ff0000", "marker-size": "small", } } ] Huokausten silta () on Venetsiassa sijaitseva silta, joka yhdistää tutkintotuomareiden toimitilat ja Dogen palatsin sellit uuteen vankilaan. Silta rakennettiin vuonna 1602. Sen romanttinen nimi viittaa huokauksiin, joita tuomitut päästivät nähdessään vapauden viimeistä kertaa. Kivisillalla kulkee vierekkäin kaksi erillistä käytävää, joiden tarkoitus on ilmeisesti ollut estää kuulusteluihin matkalla olevia vankeja tapaamasta sieltä tulevia vankeja. Kuva:Naya, Carlo (1816-1882) - n. 09 - Venezia - Ponte de' sospiri.jpg|Huokausten silta 1800-luvulla otetussa mustavalkokuvassa. Kuva:Venice - The Bridge of Sighs.jpg|Huokausten silta lähikuvassa. Kuva:Bridge of sighs summer 2007.jpeg|Huokausten silta kuvattuna toisesta suunnasta. Kuva:View from the Bridge of Sighs.jpg|Näkymä sillalta. == Lähteet == Luokka:Venetsian rakennukset ja rakennelmat Luokka:Italian sillat Luokka:Holvisillat
Warner Bros.

Warner Bros. Entertainment Inc (Warner Bros., Warner Bros. Pictures) on Warner Bros. Discoveryn omistama, maailman suurimpiin kuuluva elokuva-, musiikki- ja televisioviihdettä tuottava yritys. Sen tytäryhtiöitä ovat muun muassa Warner Bros. Studios, Warner Bros. Pictures, Warner Bros. Television, Warner Bros. Animation, Warner Home Video, DC Comics ja New Line Cinema. Videopelejä julkaisee Warner Bros. Interactive Entertainment. Yrityksen perustivat vuonna 1923 veljekset Harry, Albert, Sam ja Jack L. Warner. Warner Brothersin kuuluisimpiin työsopimuksella kiinnitettyihin tähtiin ovat kuuluneet muiden muassa Lauren Bacall, Humphrey Bogart, Gary Cooper ja Joan Crawford. Yhtiön 2000-luvun elokuvamenestyksiä ovat olleet muun muassa Yön ritari, Sherlock Holmes sekä Harry Potter -sarja. Huhtikuussa 2010 Warner Bros. osti Turbine- pelitalon ja sai siten oikeudet myös The Lord of the Rings Online -videopeliin. Aikaisemmin Warner oli jo ostanut muiden Taru sormusten herrasta -pelien oikeudet. Yhtiöllä on nykyisin myös videopelien julkaisua, kuten Middle-earth: Shadow of Mordor ja Batman: Arkham Knight. Warner Bros. on Motion Picture Associationin jäsen. == Elokuvat == == Videopelit == Warner Bros. Interactive Entertainment omistaa seuraavia pelistudioita: * Monolith Productions * NetherRealm Studios * Rocksteady Studios == Lähteet == == Kirjallisuutta == *Thomson, David: Warner Bros : The Making of an American Movie Studio. Yale University Press, 2017. ISBN 978-0-300-19760-0. == Aiheesta muualla == * WarnerBros.com * * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Carl Otto Nicolai

Carl Otto Ehrenfried Nicolai (9. kesäkuuta 1810 Königsberg – 11. toukokuuta 1849 Berliini) oli saksalainen säveltäjä. Nicolai esitetyin teoksensa on saksankielinen ooppera Windsorin iloiset rouvat (Die lustigen Weiber von Windsor), joka perustuu William Shakespearen samannimiseen näytelmään. Viiden oopperansa lisäksi Nicolai sävelsi orkesteri- ja kuoroteoksia. == Oopperat == *Rosamonda d'Inghilterra (1839) *Il Templario (1840) *Odoardo e Gildippe (1841) *Die Heimkehr des Verbannten (1844) *Die lustigen Weiber von Windsor (1849) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Saksalaiset oopperasäveltäjät Luokka:Romantiikan säveltäjät Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1849 kuolleet
Lick It Up

Lick It Up on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Kissin yhdestoista studioalbumi. Albumin ovat tuottaneet Michael James Jackson sekä yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley ja laulaja ja basisti Gene Simmons. Lick It Up julkaistiin Mercury Records -levymerkillä 18. syyskuuta 1983, ja yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa albumi nousi Billboardin albumilistalla korkeimmillaan sijalle 24. Albumi oli yhtyeen maskittoman aikakauden ensimmäinen julkaisu, ja musiikillisesti albumi rakentui pitkälti raskaampaan rockmusiikkiin, jota yhtye oli levyttänyt jo edellisellä studioalbumillaan Creatures of the Night. Albumin nimiraita ”Lick It Up” on edelleen yksi Kissin konserttien vakionumeroista: yhtye on esittänyt kappaletta sen julkaisun jälkeen yli tuhannessa konsertissa. Se on myös ylivoimaisesti eniten konserteissa soitettu maskittoman aikakauden kappale. Lick It Up on Kissin viimeinen studioalbumi, jolla yhtyeeseen vuonna 1982 liittynyt soolokitaristi Vinnie Vincent soittaa. Hän oli ehtinyt ennen yhtyeestä poistumistaan soittaa nimettömästi niin sanotusti ”haamusoittajana” myös Creatures of the Nightilla. Hän erosi yhtyeestä albumia seuranneen Lick It Up Tour -maailmankiertueen jälkeen, ja hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Mark St. John. Maailmankiertueen aikana Kiss esiintyi myös ensimmäistä kertaa urallaan Suomessa konsertoiden Helsingissä ja Oulussa vuoden 1983 marraskuussa. == Kappaleet == == Kokoonpano == *Gene Simmons - basso, laulu *Paul Stanley - komppikitara, laulu *Eric Carr - rummut, perkussiot, taustalaulu *Vinnie Vincent - soolokitara, taustalaulu == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Kissin albumit Luokka:Vuoden 1983 albumit Luokka:Glam metal -albumit
Kiss (albumi)

Kiss on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen 18. helmikuuta 1974 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Albumin tuottivat Kenny Kerner ja Richie Wise, ja se sisältää muun muassa kappaleet ”Strutter”, ”Deuce”, ”Black Diamond”, ”Nothin’ to Lose”, ”Cold Gin”, ”100,000 Years” ja ”Firehouse”, jotka olivat pitkään vakionumeroita yhtyeen konserttien ohjelmistossa. Kiss ylsi Yhdysvalloissa korkeimmillaan Billboard 200 -albumilistan sijalle 87. Albumi alun perin ensiksi ilman ”Kissin’ Time” -kappaletta, joka oli alun perin Bobby Rydellin levyttämä. Se lisättiin albumin uusintapainokselle, joka julkaistiin vuoden 1974 heinäkuussa. == Kappalelista == ==Kokoonpano== === Kiss === * Gene Simmons – basso, laulu kappaleissa 4, 7, toinen laulu kappaleissa 2, 5, kolmas laulu kappaleessa 6 * Paul Stanley – komppikitara, laulu kappaleissa 1, 3, 9, toinen laulu kappaleessa 5, kolmas laulu kappaleessa 6, laulu kappaleen 10 introssa * Ace Frehley – soolokitara, taustalaulu * Peter Criss – rummut, laulu kappaleessa 10, toinen laulu kappaleessa 2, kolmas laulu kappaleessa 6 ===Vierailijat=== * Bruce Foster – piano kappaleessa "Nothin' to Lose" ==Arvostelut== *Allmusic () linkki *Pitchfork (8/10) linkki === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Kissin albumit Luokka:Vuoden 1974 esikoisalbumit
Hotter Than Hell

Hotter Than Hell on Kiss-yhtyeen toinen studioalbumi, joka ilmestyi lokakuussa 1974. Albumi saavutti kultarajan Yhdysvalloissa vuonna 1977. Levyn nimeksi oli tulossa aluksi The Harder They Come, mutta yhtye päätti ottaa mieluummin nimeksi Hotter Than Hell. Albumi julkaistiin remasteroituna 1997. Melko pian ensimmäisen levyn jälkeen vuonna 1974 ilmestyneellä levyllä soittivat yhtyeen alkuperäisjäsenet Paul Stanley, Gene Simmons, Ace Frehley ja Peter Criss. Levyltä ei noussut mainittavia hittejä, mutta klassikon aseman ovat saavuttaneet ainakin kappaleet ”Let Me Go, Rock ’n’ Roll”, ”Hotter Than Hell”, ”Got to Choose”, ”Watchin’ You” ja ”Parasite”. ==Kappaleet== ==Kiertue== Hotter Than Hellin kiertueella soitettiin seuraavat kappaleet: #Deuce #Nothin’ to Lose #She #Firehouse #Strutter #100,000 Years #Let Me Go, Rock'n'Roll #Cold Gin #Let Me Know #Got to Choose #Watchin’ You #Black Diamond ==Kokoonpano== * Paul Stanley – komppikitara, laulu raidoilla 1, 4 ja 9 * Gene Simmons – bassokitara, laulu raidoilla 2-3 ja 5-7 * Ace Frehley – soolokitara * Peter Criss – rummut, laulu raidoilla 8 ja 10 ==Arvostelut== *Allmusic () linkki *Pitchfork Media () linkki ==Lähteet== *Listasijoitukset Kissfaq.com. ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Luokka:Kissin albumit Luokka:Vuoden 1974 albumit
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja

Virsikirja ja hengellisiä lauluja on esikoislestadiolaisuudessa käytetty laulukirja. Kirja on julkaistu 1992 ja se on neljäs esikoislestadiolaisuuden piirissä tehty virsikokoelma. Aikaisemmat on julkaistu 1945, 1955 ja 1980. Virsikirja ja hengellisiä lauluja 1992, Hengellisiä lauluja -osion esipuhe Vuoteen 1946 asti, ennen omien kirjojen julkaisua, käytettiin vuoden 1701 vanhaa virsikirjaa. Rauha olkoon teille 2007, sivu 24 Kirja sisältää Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämän virsikirjan 632 virren lisäksi 12 virttä vuoden 1701 virsikirjasta, 24 vuoden 1938/64 kirjasta ja 5 ruotsalaisesta vuoden 1937 virsikirjasta suomennettua virttä sekä 127 hengellistä laulua. Lauluista noin 60:n tiedetään muodostuneen lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä, pääosin 1800-luvun loppupuolella. Tunnetuimpia runoilijoita ovat Gustaf Skinnari, Aatu Laitinen, Juho Evert Pietiläinen ja Leonard Typpö. Huomattava osa lauluista on tuntemattomiksi jääneiden sanoittajien tekemiä. Lestadiolaislaulujen lisäksi kirjassa on myös muita hengellisiä lauluja, kuten 1800-luvulla julkaistuja arkkivirsiä. Useimpien lestadiolaisuuden alkuvuosikymmeninä syntyneiden laulujen sävelmät ovat toisintoja maallisista kansansävelmistä tai koraalitoisintoja. Esikoislestadiolaisten perinteestä, laulaa virret ilman säestystä korvakuulolta, johtuen sävelmät ovat jatkaneet muotoutumista pitkään. Monet sävelmät ovat vakiintuneet vasta vuoden 1992 Hengellisten laulujen myötä, johon ne on ensi kertaa nuotinnettu. Useissa lauluissa on vaihtoehtoisia sävelmiä. Osa lauluista on tehty tunnettujen virsien sävelmiin. Muutamille yksittäisille lauluille on sävelletty kokonaan oma sävelmänsä. Monet varhaiset lestadiolaislaulut ovat Frans Petter Krankin, vuonna 1888 lestadiolaisuuteen kääntyneen papin, säveltämiä. == Lähteet == Rauha olkoon teille, Tampereen esikoislestadiolaisuuden vaiheita, Esikoislestadiolaiset Ry Tampereen paikallisosasto, 2007. Virsikirja ja hengellisiä lauluja, Esikoislestadiolaiset ry. Lahti, 1992, ISBN 951-95222-5-5 === Viitteet === Luokka:Esikoislestadiolaisuus Luokka:Hengelliset laulukokoelmat
Ole Norrback

Johan Ole Norrback (s. 18. maaliskuuta 1941 Ylimarkku) on suomalainen poliitikko. Hän on Ruotsalaisen kansanpuolueen jäsen ja toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 1990–1998. Norrback toimi kansanedustajana vuosina 1979–1987 ja 1991–1999 sekä useissa ministerintehtävissä 1980- ja 1990-luvulla. 2000-luvulla hän toimi Suomen suurlähettiläänä ensin Norjassa ja sitten Kreikassa, josta hän palasi Suomeen syyskuussa 2007. == Toimet == === Eduskunnan toimielimet === * Pankkivaliokunta j 1985–1986 * Sivistysvaliokunta j 1979–1985 * Suuri valiokunta j 1979–1982 * Talousvaliokunta vj 1979–1982 * Ulkoasiainvaliokunta vj 1983–1983 * Ulkoasiainvaliokunta vj 1985–1986 * Tarkistajat vj 1979–1979 * Eduskunnan palkkavaltuuskunta vj 1979–1982 * Yleisradion hallintoneuvosto j 1983–1986 * Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunta vj 1985–1986 === Ministeriydet === * Puolustusministeri 1987–1990 * ministeri maa- ja metsätalousministeriössä 1987–1991 * opetusministeri 1990–1991 * liikenneministeri 1991–1995 * pohjoismainen yhteistyöministeri 1991–1995 * pohjoismainen yhteistyöministeri 1995–1999 * ministeri ulkoasiainministeriössä 1995–1999 * ministeri valtioneuvoston kansliassa 1995–1999 * ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä 1995–1999 === Ammatti- ja yhteiskunnallinen toiminta === * Opettaja 1966–1967 * Ruotsalaisen kansanpuolueen piirisihteeri 1967–1971 * Svenska Österbottens landskapsförbundin toiminnanjohtaja 1971–1991 * liikenneministerin poliittinen sihteeri 1976–1977 * Suomen suurlähettiläs Norjassa ja Kreikassa * Presidentin valitsijamies 1978 ja 1982 * Puolustusneuvoston jäsen 1987–1990 * Talousneuvoston jäsen 1990–1998 * Valtion tiede- ja teknologianeuvoston jäsen 1990–1999 * Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen 1981–1992 * Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen 1972–1979, pj 1990–1998 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomen liikenneministerit Luokka:Suomen opetusministerit Luokka:Suomen puolustusministerit Luokka:Vaasan kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet Luokka:Vaasan vaalipiiri Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Isla J Brave

Isla J Brave (24. huhtikuuta 1988 – 5. kesäkuuta 2005http://www.sukuposti.fi/fakta.php?Numero=11217) oli ullavalainen lämminveriruuna. Isla J Bravella on suomalaisista lämminverisistä ravureista eniten V65- ja V75-voittoja (59 kappaletta). Startteja kertyi 231, joista voittoja 104. Hevonen ansaitsi radoilta yhteensä 817 063 euroa, ollen parhaina vuosinaan jopa Ullavan kunnan suurin veronmaksaja."Raviruuna on Ullavan kunnan suurin veronmaksaja" Apu 22/1996. Viitattu 12. huhtikuuta 2012. Teräsruunaksi kutsutun hevosen ennätykset ovat 11,3aly ja 15,4ke. Hevosen ohjastajana oli 3- ja 4-vuotiskauden ajan Rainer Björkroth, jonka jälkeen lähes kaikki kilpailut ajoi Aki Antti-Roiko. Isla J Braven omisti Maatalousyhtymä Klemola Oy Ullavasta, valmentajana toimi Petri Klemola. Hevosen oli kasvattanut Pentti Järvelä. Isla J Brave siirtyi eläkkeelle marraskuussa 2001 juhlallisin seremonioin Kuopion Ravigaalassa, jossa se sai nimensä Tähtien Talliin. == Suurkilpailuvoittoja == * St. Leger-ajo 1994 * Malja-Ajo 1994 & 1995 * Vasabladet Sprinter 1995-1998 * Suur-Hollola-ajo 1995 * Top OF Europe Trot (SWE) 1995 * Finlandia-ajo 1996 * St. Michel 1996 * Killerin Eliitti 1996 & 1997 * Helsinki-ajo 1997 * Malmloppet (SWE) 1997 * Ådalspriset (SWE) 1997 * Number One 2001 * Kasvattajakruunu 5-vuotiaille ja vanhemmille oriille/ruunille 1993 sekä 1995-1998 ==Lähteet== *Suomen Hippos/Tähtien Talli Luokka:Suomalaiset ravurit
Ilkka Tillanen

Ilkka Kalevi Tillanen (s. 1981 Mikkeli) on suomalainen poliitikko ja rap- artisti. Tillanen on toiminut aikaisemmin Vasemmistonuorten toisena varapuheenjohtajana ja Mikkelin kaupunginvaltuuston varajäsenenä Vasemmistoliiton ryhmässä. Kaudella 2010–2011 hän toimi Turun Vasemmistonuorten varapuheenjohtajana. Tillanen pyrki vuoden 2006 presidentinvaaleihin Utopia 2006 -liikkeen ehdokkaana. Hän kannattajineen katsoi, että Vasemmistoliiton mentyä vaaleissa virallisesti Tarja Halosen taakse, vaaleista puuttui aidosti vasemmistolainen vaihtoehto. Tosin Tillanen kertoi, ettei aktiivisesti pyrkinytkään presidentiksi, vaan ainoastaan ehdokkaaksi voidakseen ottaa julkisesti kantaa. Tukijoukot saivat määräaikaan mennessä kerätyksi 15 440 kannattajakorttia ehdokkuuteen tarvitusta 20 000\. Tillanen esiintyy nykyään muusikkona omalla nimellään. Hänen aikaisemman rap- yhtyeensä nimi oli Isä Aurinkoinen ja Rauhanpanssarit. Vuonna 2012 julkaistiin Tillasen ensimmäinen ei-omakustanteinen albumi Maailman paras maa – Världens bästa land Joku Roti Recordsin kautta. Hän teki albumin yhdessä Rantaremmi- yhtyeen kanssa, jonka jäsenet ovat hekin mikkeliläistaustaisia. Tillanen oli myös ehdokkaana eduskuntaan 2007 ja sai Etelä-Savon vaalipiirissä 658 ääntä. == Julkaisut == * Isä Aurinkoinen ja Rauhanpanssarit: Maailmansota 3 – The Revenge (2005) * Mitä järkee ees yrittää (2006) * Seittemänminuuttinen kitarasoolo (2008) * Viidakon valkoinen pongo (2009) * Maailman paras maa – Världens bästa land (2012) * Ihmiskunnan viholliset (2013) * Typerysten aika (Ilkka Kalevi Tillanen & Rantaremmi, 2018) * Vie siut takas kouluun! (Ilkka Kalevi Tillanen & Rantaremmi, 2020) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Rumba lehden haastattelu * Voima-lehden artikkeli Ilkka Tillasesta * Luokka:Vasemmistoliiton poliitikot Luokka:Suomalaiset hip hop -artistit Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Charlie Kaufman

thumb|Charlie Kaufman. Charles "Charlie" Stewart Kaufman (s. 20. syyskuuta 1958 New York, joidenkin lähteiden mukaan 1. marraskuuta 1958 ) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Juutalaiseen perheeseen syntynyt Kaufman on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat Elämäni John Malkovichina, Human Nature – luonnon pikku oikkuja, Salaisen agentin tunnustukset, Adaptation ja Tahraton mieli. Elokuvan Adaptation Charlie kirjoitti kuvitteellisen kaksoisveljensä Donald Kaufmanin kanssa. Hän on tehnyt käsikirjoittaja-ohjaaja-yhteistyötä Spike Jonzen, Michel Gondryn ja George Clooneyn kanssa. Kaufman teki debyyttinsä ohjaajana elokuvassa Synecdoche, New York, jonka hän myös käsikirjoitti. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar- palkinnon saajat Luokka:Oscar-palkinnon saajat Luokka:Amerikanjuutalaiset
Axel Lille

Axel Johan Lille (28. maaliskuuta 1848 Helsinki – 28. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. ==Henkilöhistoria== Axel Lillen isä oli teologi ja kirkkohistorian professori Bengt Olof Lille. Lille perusti Ruotsalaisen kansanpuolueen vuonna 1906 ja toimi sen kansanedustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana 1906–1917. Lille kuului kansallisesti ajatteleviin suomenruotsalaisiin piireihin. Lille väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1882. Lille oli porvarissäädyssä Kokkolan edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1888 ja Helsingin edustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Kansanedustaja hän oli 1917. Lille oli myös yksi Vikingen-sanomalehden perustajista vuonna 1870, ja vuonna 1873 hän toimi Wiborgs Tidning -sanomalehden päätoimittajana.Myöhemmin hän perusti uudelleen Bobrikovin ikuisiksi ajoiksi lakkauttaman Nya Pressenin ja oli sen päätoimittajana 1906–1914, Svenska Finlandin päätoimittaja 1914–1915, kuten myös niiden seuraajan Dagens Pressin.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 7.11.2020.Otavan iso tietosanakirja, osa 5, s. 652. Helsinki: Otava, 1963. Lille on tiettävästi ensimmäinen, joka esitti julkisesti ajatuksen Suomen itsenäistymisestä, puhuessaan 9. huhtikuuta 1902 Nylands nationin juhlassa.Vuosisatamme kronikka, s. 35. Samana vuonna hän muutti Ruotsiin ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1903.Lille, Axel Johan, 1904–1926. Nordisk familjebok. Axel Lille -mitali on nykyisin korkein Ruotsalaisen kansanpuolueen myöntämä kunniamerkki. ==Julkaisuja== * Försäkringsväsendet (1882) * Ett halvår såsom Finlands pressrepresentant i Sverige (1919) * Den svenska nationalitetens i Finlands samlingsrörelse (1921) * valtiollisia lentokirjasia ja näytelmiä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat Luokka:Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Conmebol

Conmebol eli CSF (CONfederación sudaMEricana de FútBOL) on Etelä-Amerikan jalkapalloliitto. Se on perustettu vuonna 1916 perustajäseninään Argentiina, Brasilia, Chile ja Uruguay. Myöhemmin siihen ovat tulleet mukaan myös Paraguayn (1921), Perun (1925), Bolivian (1926), Ecuadorin (1927), Kolumbian (1936) ja Venezuelan (1952) jalkapalloliitot, joten se käsittää kymmenen eri liittoa. Etelä-Amerikkaan kuuluvat Suriname, Guyana ja Ranskan Guayana eivät puolestaan ole Conmebolin jäseniä. Päämajaansa Conmebol pitää Paraguayn pääkaupungissa Asunciónissa. Tärkeimpiä Conmebolin järjestämiä kilpailuja ovat maajoukkueiden Copa América sekä seurajoukkueille järjestettävät Copa Libertadores de América (verrattavissa Mestarien liigaan) ja Copa Sudamericana (verrattavissa UEFA:n Eurooppa-liigaan). ==Aiheesta muualla== * Conmebol Luokka:Kansainväliset jalkapalloliitot Luokka:Etelä-Amerikka
Eric von Rettig

Eric Walter von Rettig (26. tammikuuta 1867 Gävle, Ruotsi – 20. heinäkuuta 1937 Helsinki Viitattu 1.3.2020) oli suomalainen poliitikko.Kuka kukin oli Viitattu 22.4.2021.Biografiasampo: Eric von Rettig Viitattu 22.4.2021. Von Rettigin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredric von Rettig ja Maria Sofia von Horn ja puolisot vuodesta 1889 Hildur Lindberg (k. 1904), professori Sextus Otto Lindbergin tytär, ja vuodesta 1912 Nanna Wilhelmina Ahlström (k. 1919). Von Rettig tuli ylioppilaaksi 1885 ja valmistui filosofian maisteriksi 1888. Hän oli Raadelman tilan hoitaja Piikkiössä 1889–1894, Spurilan tilan hoitaja Paimiossa 1894–1903, Lantmannabankenin johtaja 1913–1920, Svenska Finlands Lantmannabankin 1923–1924, 31-33, Ab Svenska småbruk och egna hemin johtaja 1909–1937 ja Lohjan taimiston johtaja 1910–1937. Von Rettig oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Von Rettig toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) kansanedustajana 1917–1919. Hän oli puolueen järjestyksessä toinen puheenjohtaja vuosina 1917–1934, 17 vuoden ajan. RKP:n kunnallispoliitikko Margareta Aminoff oli Eric von Rettigin ja Nanna Wilhelmiina Ahlströmin tytär. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat Luokka:Vantaan kaupunginvaltuutetut Luokka:Uudenmaan vaalipiiri Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Adaptation. Minun versioni

Adaptation. Minun versioni eli Adaptation – minun versioni () on Charlie Kaufmanin käsikirjoittama ja Spike Jonzen ohjaama elokuva. Se on sekä elokuva käsikirjoittamisen vaikeuksista että sovitus Susan Orleanin kirjasta The Orchid Thief. Se perustuu sekä kirjan että tarinan kautta tositapahtumiin. Elokuvan pääosassa molempia Kaufmanin kaksosia näyttelee Nicolas Cage. Tärkeimmissä sivurooleissa ovat Meryl Streep ja Chris Cooper. Elokuvassa Charlie Kaufman saa tehtäväkseen kirjoittaa The Orchid Thiefin pohjalta elokuvan, mutta se tuottaa Kaufmanille suuria vaikeuksia. Hänen kaksoispikkuveljensä Donald Kaufman käsikirjoittaa samaan aikaan omaa elokuvaansa, The 3. Elokuva sijoittuu Miamiin ja sitä on kuvattu loppukesällä ja syksyllä 2001. == Näyttelijät == == Palkintoja == ===Oscarit=== *Paras miessivusosa: Chris Cooper Ehdokkaana: *Paras miespääosa: Nicolas Cage *Paras naissivuosa: Meryl Streep *Paras sovitettu käsikirjoitus: Charlie Kaufman, Donald Kaufman ===BAFTAt=== *Paras sovitettu käsikirjoitus: Charlie Kaufman, Donald Kaufman Ehdokkaana: *Paras miespääosa: Nicolas Cage *Paras miessivusosa: Chris Cooper *Paras naissivuosa: Meryl Streep ===Golden Globet=== *Paras miessivusosa: Chris Cooper *Paras naissivuosa: Meryl Streep Ehdokkaana: *Paras musikaali- tai komediaelokuva *Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa: Nicolas Cage *Paras ohjaaja: Spike Jonze *Paras käsikirjoitus: Charlie Kaufman, Donald Kaufman == Muita tunnustuksia == The New York Timesin kriitikot valitsivat Adaptationin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2002 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Spike Jonzen ohjaamat elokuvat Luokka:Charlie Kaufmanin käsikirjoittamat elokuvat Luokka:Columbia Picturesin elokuvat Luokka:Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat Luokka:Elokuvat elokuvanteosta
Allan Vainola

Allan Vainola (vuoteen 1975 Allan Annus, s. 11. maaliskuuta 1965 Tartto) on virolainen kitaristi, laulaja ja säveltäjä. Vainola on soittanut monissa virolaisissa yhtyeissä, joista tunnetuin on Vennaskond. Vainola on myös laulaja Virossa isoa suosiota saavuttaneissa yhtyeissä Metro Luminal sekä Sõpruse Puiestee. Vainola on tehnyt myös teatterimusiikkia. Vainola liittyi Vennaskondaan tammikuussa 1991 ja heti seuraavassa yhtye muutti Suomeen, jossa asuivat Turussa, Lahdessa, Vaasassa ja Oravaisissa lokakuuhun 1992 asti. == Perhe == Allan Vainola avioitui runoilija ja lastenkirjailija Kätlin Vainolan (o.s. Kõlamets; kirjailijanimeltään Marie Myrk; s. 1978) kanssa 11. maaliskuuta 2002 Haapsalussa. Heillä on kaksi poikaa (s. 2004 ja 2010). Vainolan vanhin poika Hyrr-Innokent Vainola (s. 29. maaliskuuta 1991) on laulaja-kitaristi.http://alumiinium.aule.ee/allan.html Hyrr-Innokent oli aikanaan listattuna Viron oudoimpana nimenä, jossa muinaisskandinaavinen Hyrr yhdistyy Vainolan ihaileman venäläisen näyttelijän Innokenti Smoktunovskin nimeen.http://www.ohtuleht.ee/537446/nimi-ei-riku-meest ==Vainolan yhtyeet== * Ajutine Valitus (1980–1981) * Velikije Luki (1982–1983) * Terendus (1984–1985) * Ükskõik (1986–1988) * Metro Luminal (1988–1996; 2013–) * Vennaskond (1990–1995; 1998–2004; 2010–) * Alumiinium * Sinu Sädelev Sõber (1994–) * Sõpruse Puiestee (2002–) * The Flowers of Romance (2004–2008) Vainolalla on myös vuodesta 2007 ollut kaksi muuta projektiyhtyettä Kelder sekä Unenäopüüdjad. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Allan Vainolan kotisivut Luokka:Virolaiset rocklaulajat Luokka:Virolaiset kitaristit Luokka:Virolaiset säveltäjät Luokka:Anarkistit Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anti Pathique

Anti Pathique, oikealta nimeltään Anti Nõmmsalu (s. 21. elokuuta 1966) on virolainen muusikko ja kirjailija. Pathique on soittanut kitaraa ja bassokitaraa muun muassa Vennaskondissa. Hän on myös kirjoittanut kirjoja yhdessä Tõnu Trubetskyn kanssa. Luokka:Virolaiset rockmuusikot Luokka:Virolaiset kitaristit Luokka:Virolaiset basistit Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
O2Jam

O2Jam on e-Gamesin luoma tietokonepeli, joka kuuluu niin kutsuttuihin soittopeleihin. Peliä pelataan tietokoneen näppäimistöllä lukien näytöllä rullaavia nuotteja. Peli on ilmainen, mutta osa sisällöstä on maksullista. Peliä pelataan E-Gamesin palvelimien välityksellä. Pelaaminen tapahtuu yleensä muiden pelaajien kanssa kilpaillen, mutta myös yksin pelaaminen on mahdollista. Pelaamista varten tietokoneelle asennetaan erillinen asiakasohjelma. O2Jam tuo pelihahmot vahvasti esiin. Alussa luodaan pelipalvelimelle oma hahmo, jota kehitellään tasoittain. Pelissä on kahdenlaista rahaa: gemit ja e-pisteet. Gemejä saadaan pelaamalla peliä sekä menestymällä moninpelissä. E-pisteitä voi ostaa oikealla rahalla E-Gamesin verkkokaupasta. Itse pisteiden käyttö tapahtuu asiakasohjelman avulla. Pisteillä voi ostaa hahmolleen esimerkiksi vaatetusta ja hiustyylejä. Uusien pelattavien kappaleiden ostaminen on myös mahdollista. Luokka:Rytmipelit Luokka:Windows-pelit
Venäjän hätätilaministeriö

Venäjän hätätilaministeriö (Министерство Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий, yleensä МЧС России, MTšS) on liittovaltiotasoinen palo- ja pelastustointa sekä siviilikriisinhallintaa suorittava Venäjän federaation ministeriö. Ministeriöllä on kuusi aluekeskusta, Iljušin Il-76 -kuljetuskoneita ja erityisvälineitä ja se osallistuu siviilikriisinhallintaan katastrofialueilla myös ulkomailla. Yhteistyössä Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kanssa se kykenee vastaanottamaan tietoja katastrofialueesta myös satelliittien välityksellä. Ensimmäisenä hätätilaministerinä on ollut ministeriön perustamisesta, vuodesta 1994 lähtien Sergei Šoigu, joka johti jo vastaavaa edeltävää organisaatiota. Nykyään ministerinä on Vladimir Putškov. ==Historia== Sen alku on Venäjän sosialistisen federaation korkeimman neuvoston puhemiehistön päätöksessä 17. kesäkuuta 1990 pelastusjoukkojen perustamisesta. 27. joulukuuta 1990 joukko perustettiin. valtiokomitean arvoisena, mikä on samalla hätätilaministeriön vuosipäivä. 30. heinäkuuta 1991 joukosta tuli Venäjän sosialistisen federaation valtionkomitea (Государственный комитет РСФСР по чрезвычайным ситуациям (ГКЧС РСФСР)). 19\. marraskuuta 1990 hätätilakomiteaan yhdistettiin siviilipuolustuksen esikunta, jolloin sen tehtävät laajenivat myös siviilipuolustukseen. ==Toiminta== Hätätilaministeriö osallistuu suurten onnettomuuksien pelastustoimintaan kaikkialla Venäjän federaatiossa sekä humanitaariseen siviilikriisinhallintaan ulkomailla. *1991 hätätilakomitea osallistui Volgan varren, Burjatian ja Tšitinskin oblastin tulvien sekä Krasnodarin maanjäristyksen jälkihoitoon. *1992 huhtikuussa hätätilakomitea osallistui Armenian pyynnöstä IVY:n seitsemännen armeijan tykistövarikon tulipalon sammuttamiseen Balaovitin (Балаовит) kylässä. Palo uhkasi Abovjanin (Абовян) kaupunkia ja Jerevanin kortteleita. Palon sammutuksessa käytettiin Iljušin Il-76TD -lentokonetta, jonka sammutuslaitteiston suihkuttama vesimassa oli 42 000 kg kerrallaan. *1992 hätätilakomitea osallistui sotilaallisen kriisinhallinnan tukemiseen Georgian Etelä-Ossetiassa ja Moldovan Transdnestriassa humanitaarisena apuna. *1993 6. huhtikuuta tapahtui siperialaisessa kemiantehtaassa (Tomsk-7) radioaktiivisen jätteen päästö, missä hätätilaministeriö osallistui väestönsuojelutehtäviin ja päästöjen lopettamiseen. == Aiheesta muualla == *Venäjän ääni hätätilaministeriöstä *Hätätilaministeriön virallinen sivusto Hätätilaministeriö
CONCACAF

CONCACAF () on Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliitto. Lisäksi liittoon kuuluvat Etelä-Amerikasta Suriname, Guyana ja Ranskan Guayana. Liitto perustettiin vuonna 1961 NACF:n ja CCCF:n fuusioituessa. Tärkein CONCACAF:n järjestämä kilpailu on CONCACAF Gold Cup. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Concacaf.com *
Lars Erik Taxell

Lars Erik Taxell (6. huhtikuuta 1913 Vaasa – 7. lokakuuta 2013 Turku) oli suomalainen poliitikko ja yksityisoikeuden ja yleisen oikeusopin professori. Hän oli Ruotsalaisen kansanpuolueen järjestyksessä viides puheenjohtaja vuosina 1956–1966. ==Ura== Taxell suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1936 ja valmistui Helsingin yliopistosta lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1938, sai varatuomarin arvon vuonna 1939 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1946. Hän oli Åbo Akademin yksityisoikeuden opettaja ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden opettaja vuosina 1940–1946, Åbo Akademin yksityisoikeuden vt. professori vuosina 1946–1948 ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden vt. professori vuosina 1946–1976 sekä Åbo Akademin yksityisoikeuden ja yleisen oikeustieteen professori vuosina 1948–1976. Taxell toimi yliopiston rehtorina 1950–1957 ja kanslerina 1982–1984. Taxell oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen jäsen vuosina 1953, 1958, 1963, 1968 ja 1971 sekä vuosina 1974–1981. Vuodesta 1974 hän toimi kirkolliskokouksen varapuheenjohtajana. Hän oli valtakunnanoikeuden jäsen kaksi kautta vuosina 1978–1981 ja 1982–1985. Lars Erik Taxell on ministeri Christoffer Taxellin isä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri. ==Palkinnot ja tunnustukset== Taxellille myönnettiin Knut ja Alice Wallenbergin säätiön palkinto, joka annetaan ansioista oikeustieteen alalla. Palkinnon arvo on miljoona Ruotsin kruunua. Lisäksi hän oli oikeustieteen (Tukholman yliopisto 1975 ja Lundin yliopisto 1984), teologian (Helsingin yliopisto 1980) ja filosofian (Turun yliopisto 1981) kunniatohtori. Hän sai hopeisen Axel Lille -mitalin vuonna 1966 ja hopeisen Axel Olof Freudenthal -mitalin vuonna 1981. Vuonna 1955 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi ja vuonna 1988 sen kunniajäseneksi. Taxell oli myös Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973. ==Julkaisuja== * Aktiebolagsstyrelsens kompetens att rättshandla (1946, väitöskirja) * Panträtt i skuldebrev (1949) * Om aktierätt vid bolagsstämma (1959) * Aktieägarens rättsskydd (1961) * Ansvar och ansvarsfördelning i aktiebolag (1963) * Avtal och rättsskydd (1972) * Rätt och demokrati (1976) * Kyrkans rättsnormer – Kirkon oikeusnormit (1979) * Aktiebolagets organisation (1983) * Bolagsledningens ansvar (1983) * Demokrati (1986) * Avtalrättens normer (1987) * Rätt – individ – samhälle (1989) * Köplagen (1991) * Skadestånd och avtalsbrott (1993) * Avtalsrätt (1997) ==Lähteet== * Kuka kukin on 1986. Helsinki: Otava. ==Aiheesta muualla== * *Lars Erik Taxellin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat Luokka:Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit Luokka:Åbo Akademin professorit Luokka:Åbo Akademin rehtorit Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Suomalaiset professorit
Hans Hedtoft

Hans Hedtoft (21. huhtikuuta 1903 – 29. tammikuuta 1955) oli tanskalainen poliitikko, Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtaja 1939–1941, 1945–1955 ja pääministeri vuosina 1947–1950 ja 1953–1955. Hän organisoi merkittävästi vasta­rinta­liikettä, ja hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon. Hedtoft oli ammatiltaan litografi. Hän liittyi nuorena sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi sen eduskuntaryhmän sihteerinä vuodesta 1929 vuoteen 1935, jolloin hänet valittiin puoluesihteeriksi. Hedtoft tuli ensimmäisen kerran sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtajaksi Thorvald Staunining tilalle vuonna 1939. Natsit pakottivat hänen eroamaan asemastaan vuonna 1941, koska hän oli liian kriittinen Saksan miehitystä kohtaan Tanskassa. Toisen maailmansodan jälkeen Hedtotf palasi puolueen puheenjohtajaksi 1945. Hän toimi Tanskan työ- ja sosiaaliministerinä vuonna 1945 ja hänet valittiin maan pääministeriksi vuonna 1947. Hänen ensimmäinen toimensa oli progressiivisen verotuksen toteuttaminen. Pohjoismaiden puolustusliiton perustamisen epäonnistuttua hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon vuonna 1949. Lokakuussa 1950 hänen hallituksensa oli hävinnyt äänestyksessä voin hinnan nostamisesta, ja tämä häviö oli signaali hänen puolueensa tappiosta seuraavissa vaaleissa, joissa Erik Eriksenin Liberaalipuolueesta tuli yhdessä konservatiivipuolueen muodostettu hallitus 30. lokakuuta 1950. Hans Hedtoft tuli ainoastaan sosiaalidemokraateista koostuvan hallituksen pääministeriksi 30. syyskuuta 1953. Hans Hedtoft kuoli sydänkohtaukseen Pohjoismaiden neuvoston kokouksen aikana Tukholmassa 29. tammikuuta 1955. Hänen seuraajansa pääministerinä oli ystävänsä H. C. Hansen. == Julkaisuja == * Kristian Hvidt, ”Statsministre i Danmark fra 1913 til 1995” (1995) == Lähteet == Luokka:Tanskan pääministerit Luokka:Tanskan työministerit Luokka:Tanskan puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Stanisław Marcin Ulam

Stanisław Marcin Ulam (13. huhtikuuta 1909 – 13. toukokuuta 1984) oli puolalainen matemaatikko, jonka suurimmat saavutukset liittyvät Yhdysvaltojen ydinaseen kehittämiseen.Ulam, Francoise (1987). "Vita" (PDF). Excerpts from Adventures of a Mathematician". Los Alamos National Laboratory. Viitattu 13.3.2016. ==Elämä== Ulam syntyi Lvivissä, joka silloin kuului Itävalta- Unkarin keisarikuntaan, nykyään Ukrainaan. Hän aloitti opintonsa Lvivin yliopistossa, mutta siirtyi 1938 Harvardiin ja sieltä Wisconsinin yliopistoon. Hänen ystävänsä John von Neumann kutsui hänet pian New Mexicoon salaiseen tehtävään, mikä käytännössä tarkoitti Los Alamosin ydinaseprojektia (Manhattan-projekti). Ulam ryhtyi soveltamaan monimutkaisia integraaleja ketjureaktioiden laskemiseen – tietämättä, että Enrico Fermi oli jo käyttänyt vastaavanlaista metodia. Hän osoitti unkarilaisen Edward Tellerin varhaisen vetypommimallin virheelliseksi. Teller vastusti aluksi, mutta ymmärsi pian asian itsekin, ja loppujen lopuksi Ulam ja Teller patentoivat vetypommin siitä huolimatta, että myös Andrei Saharov oli tullut itsenäisesti samoihin tuloksiin. Ulamin pääideoihin kuuluu fuusion käynnistäminen plutoniumin fission ja sähkömagneettisen säteilyn avulla, jolloin protonimateriaali saadaan tarpeeksi kuumenemaan. Hän myös kehitti Los Alamosin vuosinaan nykymuotoisen Markovin ketjuja käyttävän Monte Carlo menetelmänEckhardt, Roger (1987). "Stan Ulam, John von Neumann, and the Monte Carlo method" (PDF). Los Alamos Science, Special Issue (15): 131–137 . Hän kaavaili myös ydinpolttoaineen käyttöä avaruusaluksissa ja sukellusveneissä. Ulam kuoli Santa Fessä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Los Alamos National Security: Staff Biographies, Stan Ulam *Special Issue, Stanislaw Ulam 1909-1984, Los Alamos Science, NUMBER 15, 1987 Luokka:Puolalaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Nile City 105,6

Nile City 105,6 oli ruotsalaisen Killinggängetin tekemä televisiosarja. Sen ensimmäinen osa esitettiin Kanal 1 -kanavalla (nykyinen SVT1) 18. tammikuuta 1995. Sarja kertoo Johan Rheborgin esittämästä Percy Nilegårdista, joka yrittää pyörittää radioasemaa erään paloaseman tiloissa. Paloasemaa johtaa Robert Gustafssonin esittämä transvestiittipalopäällikkö Greger. Henrik Schyffert esittää toimittaja Glenn Killingiä. Luokka:1990-luvun tilannekomediat Luokka:Ruotsalaiset komediasarjat Luokka:SVT:n televisio- ohjelmat
Antti Virmavirta

Antti Juhani Virmavirta (s. 7. maaliskuuta 1959 Harjavalta) on suomalainen näyttelijä, joka on Helsingin kaupunginteatterin ohella näytellyt muissakin pääkaupunkiseudun teattereissa sekä esiintynyt useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. ==Elämä== Virmavirta valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1985. Samana vuonna hän näytteli pääosaa Televisioteatterin näytelmässä Oven ulkopuolella, joka kertoi kirjailija Wolfgang Borchertin omista sotakokemuksista itäsaksalaisen Fritz Bornemannin ohjaamana Hänen muita teatteriroolejaan ovat Stanley Kowalskin rooli Veli-Matti Saikkosen ohjaamassa Viettelysten vaunussa (HKT, 1991), pääosa Jussi Parviaisen näytelmässä Moniminä (1994), Antonin Artaud’n esseeseen ”Korpit ja auringonkukka” perustuva monologinäytelmä Kuka murhasi van Goghin? (Tampereen teatterikesä 1996), Aleksanteri II Espoon kaupunginteatterin Aurorassa (2002), pääministeri Pekka Lahnanen Jari Tervon näytelmässä Koljatti (HKT, 2010) sekä Rauno de Tourvell Leea Klemolan ja Rosa- Maria Perän sovituksessa Christopher Hamptonin näytelmästä Vaarallisia suhteita (HKT, 2022). Virmavirran televisiotöihin kuuluu hänen ja Jari Salmen varaan rakennettu sketsisarja Pulkkinen, jota esitettiin Nelosella 1990- ja 2000-luvun vaihteessa kolmen tuotantokauden ja 35 jakson verran. Sen innoittamana tehtiin lyhytelokuva Pulkkinen – Don’t Push the River, ja vuonna 2001 julkaistiin myös uusia sketsejä sekä musiikkia sisältänyt Pulkkinen-CD. Vuonna 2003 Virmavirta näytteli televisiosarjassa Rikospoliisi Maria Kallio roolinaan Mikke Sjöberg. Syksyllä 2005 Virmavirta näytteli MTV3-kanavan Firma- sarjassa ja vuonna 2011 elokuvassa Roskisprinssi. Vuonna 2008 tehdyssä historiallisessa draamasarjassa Piru ja peijooni Virmavirta esitti lähetystöneuvos Viktor Vladimirovia. Hänet nähtiin myös tv-sarjassa Ihan sama (2014) ja Ylen draamasarjassa Presidentti (2017). Virmavirta on myös lukijana eri kustantajille äänikirjatuotannossa. Virmavirta on naimisissa näyttelijä Minna Suurosen kanssa ja heillä on neljä lasta. Hänen setänsä on professori ja entinen päätoimittaja Jarmo Virmavirta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Yle Elävä arkisto: Turkan lapset * Antti Virmavirta Lukijana Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset koomikot Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hedvig Eleonoora

Hedvig Eleonoora (23. lokakuuta 1636 – 24. marraskuuta 1715) oli Ruotsin kuningatar, Holstein-Gottorpin prinsessa ja vuodesta 1654 Kaarle X Kustaan puoliso. Hän johti holhoojahallitusta poikansa Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana vuosina 1660–1672 ja osallistui myös pojanpoikansa Kaarle XII:n holhoukseen vuodesta 1697. == Elämäkerta == Hedvig Eleonooran vanhemmat olivat Holstein-Gottorpin herttua Fredrik III ja Saksin prinsessa Maria Elisabet. Hedvig Eleonoora ja Kaarle X Kustaa vihittiin Tukholmassa lokakuussa 1654. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa. Hedvig Eleonoora pysyi koko elämänsä uskollisena Holstein-Gottorpille, mikä vaikutti Ruotsin ulkopolitiikkaan ja jossain määrin jopa sisäpolitiikkaan. Poliittisesta taustasta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Parin poika, tuleva Kaarle XI, syntyi vuonna 1655. Avioliitto ei kestänyt kuitenkaan kauan, sillä Kaarle X Kustaa kuoli jo vuonna 1660. Hän jätti valtakunnan puolisolleen ja holhoojahallitukselle, jonka jäseneksi hän määräsi veljensä Aadolf Juhanan. Valtiopäivät hämmentyi testamentista ja perusti valtaneuvoston kuningattaren tueksi. Neuvosto ja valtiopäivät vahvistivat uudeksi hallitsijaksi viisivuotiaan Kaarle XI:n ja asettivat holhoojahallituksen, jonka ulkopuolelle Aadolf Juhana jätettiin. Temppua on pidetty osoituksena siitä, miten 24-vuotias Hedvig Eleonoora joutui Pietari Brahen pelinappulaksi. Leskikuningatar osallistui kaikkiin hallituksen istuntoihin, kunnes hänen poikansa oli täysi-ikäinen. Kaarle XI avioitui vuonna 1680 Tanskan prinsessa Ulriika Eleonooran kanssa, mutta voimakastahtoinen leskikuningatar oli edelleen valtakunnan ensimmäinen nainen. Miniän kuoltua nuorena Hedvig Eleonoorasta tuli pojanpoikansa Kaarle XII:n holhooja, ja vuonna 1697 hän oli jälleen sijaishallituksessa. Hedvig Eleonoora eli vanhaksi ja kuoli vuonna 1715 kaksi viikkoa sairastettuaan. Hedvig Eleonoora oli kiinnostunut taiteista, erityisesti maalauksesta ja arkkitehtuurista. Hän osti Drottingholmin Magnus Gabriel De la Gardielta vuonna 1661 ja rakennutti sinne tulipalon jälkeen nykyisen Drottningholmin linnan, jossa nykyinenkin kuningasperhe asuu. Hedvig Eleonooran nimikkopyhätöiksi on nimetty Tukholman Hedvig Eleonoran kirkko sekä Tornion Suensaaressa sijaitseva Tornion kirkko. == Lähteet == Luokka:Ruotsin kuningattaret Luokka:Sijaishallitsijat Luokka:Vuonna 1636 syntyneet Luokka:Vuonna 1715 kuolleet
Leo Rainio

Kapteeni Leo Rainio oli nimimerkki, jota Armas J. Pulla käytti sekä yksin että yhdessä Mika Waltarin kanssa. Pulla kirjoitti ensin yksin romaanin Huimapää (nimimerkillä Leo Rainio 1929) ja jatkokertomuksen Aseveikot (nimimerkillä Kapteeni L. Rainio 1931). Sitten Pulla ja Waltari kirjoittivat yhdessä nimimerkillä Kapteeni Leo Rainio seikkailuromaanit Keisarin tekohampaat (1931), Punainen Madonna (1932) ja Älkää ampuko pianistia (1932) sekä näytelmän Isänmaan parhaat (1932). Kun Waltari vetäytyi yhteistyöstä, Pulla kirjoitti vielä samalla nimimerkillä romaanit Lempeä korvanleikkaaja (1933) ja Gangsterit ja seitsemän kääpiötä (1945). ==Lähteet== * * * == Aiheesta muualla == * Juri Nummelin: Mika Waltarin ja Armas J. Pullan Kapteeni Leo Rainio -kirjat. Luokka:Mika Waltari Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Salanimet
Carl Olof Tallgren

Carl Olof Kristian Tallgren (28. tammikuuta 1927 Turku – 16. kesäkuuta 2024) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana ja järjestyksessään kahdeksantena puheenjohtajana vuosina 1974–1977 kolmen vuoden ajan. Tallgren toimi valtiovarainministerinä Ahti Karjalaisen toisen hallituksen toiminta-ajan 15. heinäkuuta 1970 – 29. lokakuuta 1971. Tallgren kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1951. Hänestä tuli valtiotieteiden maisteri 1964. Åbo Akademi promovoi Tallgrenin filosofian kunniatohtoriksi 1988. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen puheenjohtajat Luokka:Suomen valtiovarainministerit Luokka:Varsinais-Suomen vaalipiiri Luokka:Svensk Ungdomin puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Abur

Abur eli muinaispermiläiset aakkoset on suomalais-ugrilaisten komin ja komipermjakin kielten kirjoittamiseen käytetty muinainen aakkosto. Sen laati venäläinen lähetyssaarnaaja Stepan Hrap (fl. 1373–1395, myöh. Pyhä Tapani Permiläinen) 1300-luvulla. Aakkosto oli käytössä aina 1500- tai 1600-luvulle saakka, kunnes sen tilalle otettiin kyrillinen kirjaimisto. Abur-aakkoset muotoiltiin kyrillisten ja kreikkalaisten aakkosten mukaan, mutta monet kirjaimet muistuttavat myös komien uskonnollisia tamga-merkkejä. Tällä tavoin komien perinteinen kulttuuri ja uskonto liitettiin kristinuskoon. Aakkostossa on 38 kirjainta, joita ei erotella pieniksi ja isoiksi kirjaimiksi. Kirjoitusta luetaan vasemmalta oikealle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Шрифт абур Luokka:Aakkostot Luokka:Permiläiset kielet