EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Carlo Lurago

Carlo Lurago (myös Loragho, Luraghi, Luragho, s. 1615, Pellio Intelvi, Comon maakunta – k. 22. lokakuuta 1684, Passau, Baijeri) oli italialainen arkkitehti. Hän oli enimmäkseen aktiivinen Böömissä, jonka pääkaupunkiin Prahaan hän muutti 23-vuotiaana. == Töitä == * 1637–59: Náchodin barokkinen kaupungintalo * 1638–48: Pyhän Vapahtajan kirkko, Praha * 1640–42: Jesuiittakirkko, Březnice * 1650–59: Náchodin linnan uudistus- ja laajennustyöt * 1651: Lobkowiczin palatsin uudistustyöt, Praha * 1653–60: Clementinum, Praha * 1654–66: Jesuiittakirkko, Hradec Králové * 1654–79: Pyhän Ignatiuksen kirkko, Klatovy (Klattau) * 1655–61: Nové Město nad Metujín linnan uudistustyöt * 1654–90: Klodzkon jesuiittakollegio, Sleesia * 1665–70: Pyhän Ignatiuksen kirkko, Praha * 1668: Pyhän Tapanin tuomiokirkko, Passau * 1670: Maria Taferlin pyhiinvaelluskirkko, Poggstal * 1673: Professhaus Sankt Nikolaus, Praha * 1688: Chomutovin Pyhän Ignatiuksen kirkon uudistustyöt Luokka:Italialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1615 syntyneet Luokka:Vuonna 1684 kuolleet
Suurkylä (Suursaari)

Suurkylä oli suurempi Suursaaren kahdesta kylästä. Se sijaitsi saaren itärannalla sen pohjoisosassa Kappelniemen lähellä olevan lahden rannalla Pohjoiskorkian kaakkoispuolella. Nykyään Suurkylässä on edelleen laituri huviveneille. ==Aiheesta muualla== *Google Earth: Maksim Antipim: venäläisiä huviveneitä Suurkylän laiturissa Luokka:Suursaari Luokka:Luovutettujen alueiden kirkonkylät Luokka:Luovutettujen alueiden kylät Luokka:Suomen entiset kuntakeskukset
Hydrohelium

Hydrohelium eli heliumhydridi (HHe+) on yksiarvoinen kationi, joka muodostuu heliumista, johon on liittynyt vety-ydin eli protoni. Se on vahvin tunnettu happo. Hydroheliumin oletetaan olleen ensimmäinen maailmankaikkeudessa esiintynyt molekyyli noin 100 000 vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. NASAn infrapunaobservatorio SOFIA havaitsi molekyyliä planetaarisessa sumussa NGC 7027 huhtikuussa 2019, mikä oli ensimmäinen havainto hydroheliumista avaruudessa. == Lähteet == Luokka:Epäorgaaniset hapot Luokka:Heliumyhdisteet
Lounatrivi

Lounatrivi on Suomenlahden itäosassa Venäjällä sijaitsevan Suursaaren eteläinen kärki ja siellä sijaitseva majakka. Ensimmäinen majakka paikalle rakennettiin 1861, ja nykyinen punatiilinen majakkatorni rakennettiin 1905. Torninkorkeus on 84 metriä ja se on sijaitsee 89 metrin korkeudella merenpinnasta. Majakan venäläinen nimi on Gogland južnyi eli Suursaaren eteläinen (majakka). Majakkaa operoi Venäjän Itämeren laivasto. Majakka on toiminnassa ja lähettää valosignaalin joka kuudes sekunti. Nyttemmin Lounatriviin on rakennettu uusi entistä korkeampi majakka ja radiomasto. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Lounatrivin majakka *Lounatrivin uuden majakan perusta *Lounatrivin uusi majakka *Lounatrivin radiomasto *Confluence.org kuva majakasta ja rakennuksista Luokka:Suursaari Luokka:Venäjän majakat
Kaltimon kanava

Kaltimon kanava on yksi kolmesta Pielisjoen kanavista yhdessä Joensuun ja Kuurnan kanavien kanssa. Kanavan yhteydessä on Kaltimon voimalaitos. Kanava ja voimalaitos sijaitsevat noin 4 kilometriä Enon kirkonkylän keskustasta etelään. Kanavan pituus on 1 700 metriä ja pudotuskorkeus 9 metriä. Kanavassa on vaaka-akseliset segmenttiportit: kanavan alaportti on ylösnostettava ja alukset kulkevat sen alitse. Vastaavasti yläportti laskeutuu veden alle, ja alukset kulkevat sen ylitse. Sulkuporttien koneistot ovat sähkömekaanisia. Kanavan yli kulkevan kiinteän sillan sekä alaportin alikulkukorkeudet ovat 10,5 metriä. Kanavan käyttö suoritetaan Joensuun kanavan kaukokäyttökeskuksesta. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy. Kanavan aukioloajat: * Toukokuu: klo 7-21 * Kesäkuu-heinäkuu-elokuu: klo 7-23 * Syyskuu: klo 7-18 * Lokakuu: klo 7-17 == Rakentaminen == Kaukas ja Enso-Gutzeit sopivat vuonna 1953 Pielisen vesivoiman rakentamisesta. Kaltimon voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin toukokuussa 1956. Rakentamisen ajaksi joen pääuoma erotettiin työpadolla ja kuivattiin, vesi johdettiin Nesterinsaaren itäpuolelle. Koneaseman viereen rakennettiin säännöstelypato ja uittosulku, Kaltimon uusi kanava. Kesällä 1958 työmaalla työskenteli noin 500 rakentajaa. Työpadot avattiin elokuussa ja Pielisjoki ohjattiin entiseen uomaansa. Nesterinsaaren itäinen haara suljettiin maapadolla.Björn 1994, s. 511–515 Koneasema rakennettiin kahta koneistoa varten, joista ensimmäinen kytkettiin valtakunnan verkkoon syyskuussa 1958 ja toinen joulukuussa. Kaltimon voimalaitoksen suunnittelivat arkkitehdit E. Kråkström ja A. Korhonen. Kaltimon kanava korvasi samalla kohdalla joen itäisessä haarassa olleet Nesterinsaaren ja Saapaskosken kanavat. Nesterinsaaren kanava jäi joen itäiseen haaraan rakennetun maapadon ja patoaltaan alle. Veden pinnan nosto voimalan yläpuolelle syntyneessä patoaltaassa muutti yläjuoksun ympäristöä. Kaltimon vanha kanava ja Häihän kanava jäivät altaaseen ja menettivät merkityksensä. Pielisjoen ylittävä maantiesilta oli rakennettava uudelleen ja toiseen paikkaan. Kaltimon pahvitehdas räjäytettiin nousevan veden tieltä. == Katso myös == *Pielisjoen sillat == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Suomen kanavat: Kaltimon vanha kanava Luokka:Eno Luokka:Joensuun kanavat Luokka:Pielisen reitin valuma-alue
Pohjoiskorkia

Pohjoiskorkia on matalin Suursaaren neljästä huipuista sekä siellä sijaitseva majakka. Huipun korkeus Suomenlahden pinnasta on 106 metriä ja se sijaitsee Suurkylän luoteispuolella. Pohjoiskorkian majakka perustettiin vuonna 1723. Majakka vaurioitui toisen maailmansodan aikaisissa taisteluissa, ja se korvattiin ensin ristikkorakenteisella tornilla. Nykyinen metallilevyrakenteinen torni pystytettiin vuonna 1965. Majakan korkeus on 23 metriä maanpinnasta ja valo siten 132 metriä merenpinnasta. Se lähettää kolme sekuntia valkeaa valoa 7,5 sekunnin välein. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Suomen matkailijayhdistys: Pohjoiskorkia ja Pohjoiskorkian majakka 1930-luvulla *Postileimat.com: Pohjoiskorkian majakka Kappelniemestä kuvattuna. Etualalla Suurkylä *Toinen kuva *Postileimat.com: Kuva lähempää Pohjoiskorkian majakasta Luokka:Suursaari Luokka:Venäjän majakat
Haukkavuori (Suursaari)

thumb|250px|Haukkavuori Liivalahdenjärveltä päin nähtynä vuonna 1936. Haukkavuori on Suursaaren toiseksi korkein mäki. Se sijaitsee Liivalahden järven rannalla ja on 142 metriä korkea. ==Aiheesta muualla== *postimerkit.com Metsätie Haukkavuorelle *postimerkit.com luokka:Suursaari
Pohjoisrivi

Pohjoisrivi oli majakka Suursaaren pohjoisosassa. Sinne rakennettiin kolme metriä korkea kivijalka, jonne laitettiin majakka merenkulkua varten 1807. Vuonna 1824 sai luotsiyhteisö pienen pyöreän rakennuksen, jossa oli sumuhälytin. Rakennus oli kellon muotoinen ja siitä tuli suosittu postikorttiaihe. Myöhemmin parannusten jälkeen 1861 se näkyi 11 merimailin päähän.Laurell 1999, s. 297. == Historia == Vuoden 1918 ensimmäisenä pääsiäispäivänä venäläinen majakkamestari ja venäläiset majakanvartijat korvattiin suomalaisella. Uudeksi majakkamestariksi asetettiin laivuri E. A. Penttilä, eikä ulkopaikkakuntalaisia enää käytetty.Anttila 2008, s. 132. Majakan lyhtykoju siirrettiin 1922 Porkkalan majakalle ja Pohjoisriviin asennettiin uudet majakkavalot, joita käytettiin asetyleenillä. Majakkavalot sammutettiin suomalaisten poistuessa syksyllä 1939. Majakan lähellä oli myös sumumerkinantoasemana vuonna 1824 rakennettu, tiilistä ja kivistä muurattu pyöreä sumukellolla varustettu tapuli. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suursaari Luokka:Suomen majakat
Vedanta

Vedanta (; , ) on hindulaisen filosofian koulukunta. Sana Vedanta muodostuu sanoista veda "tieto" ja anta "loppu, päätös", ja kuuluu käännettynä "tiedon huipentuma". Vedantaa kutsutaan myös nimellä Uttara Mimamsa, 'jälkimmäinen' tai 'korkeampi tutkimus', ja se rinnastetaan usein Purva Mimamsaan, 'edelliseen tutkimukseen'. Pūrva Mimamsa, yleensä yksinkertaisesti vain Mimamsa, käsittelee vedalaisten mantrojen (Samhita-Vedoissa) ja brahmanojen tuliuhreja, kun taas vedanta kehittelee Ārayakan ("metsäkirjoitusten"), esoteerisia opetuksia ja Upanishadeja. == Aiheesta muualla == * Vedanta: An overview Luokka:Intialaisen filosofian koulukunnat Luokka:Hindulainen filosofia Luokka:Jooga Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Anson Williams

Anson Williams (Anson William Heimlick; s. 25. syyskuuta 1949 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Warren "Potsie" Weberinä sarjassa Onnen päivät. Williamsin hahmo esiintyi Onnen päivissä sen koko historian ajan, joskin esiintymistiheys väheni sarjan loppua kohden. Williams on tehnyt myös ohjaajantöitä muiden muassa sarjoissa Sabrina, teininoita sekä Siskoni on noita ja Star Trekissä. Williams oli vuonna 1983 ehdolla Golden Globen saajaksi. Hän on ollut kahdesti naimisissa, ja hänellä on viisi lasta; toinen avioliitto jatkuu yhä. Yhdysvaltalainen lääkäri Henry Heimlich on sukua hänelle. Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Henry Heimlich

Henry Jay Heimlich (3. helmikuuta 1920 Wilmington, Delaware – 17. joulukuuta 2016 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen lääkäri. Hän kehitti niin kutsutun Heimlichin otteen, jota käytetään ensiavussa tukehtumisen estämiseksi. Heimlich syntyi Wilmingtonissa Philip ja Mary Heimlichin pojaksi. Hänen keskimmäinen nimensä oli alun perin Judah, mutta hän muutti sen myöhemmällä iällään. Hän valmistui ensin Cornellin yliopistosta Bachelor of Arts -arvolla 1941 ja sitten lääketieteen tohtoriksi Weill Cornell Medical Collegesta vuonna 1943. Heimlich meni 4. kesäkuuta 1951 naimisiin Jane Murrayn kanssa. Näyttelijä-ohjaaja Anson Williams on Heimlichin pikkuserkku. Heimlich esitteli kehittämänsä ensiapumenetelmän kesäkuussa 1974, ja sen jälkeen menetelmän merkitys ensiavussa on kasvanut merkittäväksi. Sillä on pelastettu pelkästään Yhdysvalloissa yli 100 000 ihmistä. Heimlich käytti kahdesti tositilanteessa kehittämäänsä otetta, ensimmäisen kerran vuonna 2003 pelastaessaan ravintolassa erään miehen. Toinen kerta tapahtui toukokuussa 2016 Cincinnatissa sijaitsevassa vanhainkodissa, jossa eräs nainen oli tukehtua hampurilaisen palaseen. Heimlich oli tuolloin 96-vuotias ja asui itse kyseisessä vanhainkodissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Heimlich: Still saving lives at 83 BBC News Online 9.3.2003 Luokka:Yhdysvaltalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Gabriel París Gordillo

Gabriel París Gordillo (8. maaliskuuta 1910 – 21. maaliskuuta 2008) oli kolumbialainen kenraali ja poliitikko. París Gordillosta tuli Kolumbian ensimmäinen presidentti ja sotilasjuntan puheenjohtaja vallankaappauksen jälkeen, kun Gustavo Rojas Pinilla syrjäytettiin vuonna 1957. París Gordillo toimi virassa elokuuhun 1958. París Gordillo syntyi Ibaguéssa Alberto París Montalvon ja Isabel Gordillo Díazin pojaksi. Hänen sotilasuransa alkoi kadettikoulussa vuonna 1928. Hän osallistui Perun vastaiseen sotaan vuonna 1933 luutnanttina. Hän meni 28. syyskuuta 1936 naimisiin puolisonsa María Felisa Quevedo Parísin kanssa. Pari sai neljä yhteistä lasta: Gabrielin, Jaimen, Glorian ja Ligian. María kuoli 17. kesäkuuta 1994. París Gordillo oli kuollessaan 98-vuotias. Hän oli viimeinen juntan jäsen ja maailman iäkkäimpiä elossa olleita entisiä valtionpäämiehiä. Hänen edelleen kuitenkin meni 9. tammikuuta 1909 syntynyt Anthony Mamo Maltalla. == Lähteet == Luokka:Kolumbian presidentit Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Nouhak Phoumsavanh

Nouhak Phoumsavanh (9. huhtikuuta 1910 Mukdahan, Siam– 9. syyskuuta 2008 Vientiane, Laos) oli laosilainen poliitikko. Hän oli Laosin kansan vallankumouspuolueen kakkosmies 1950-luvulta 1990-luvulle Kaysone Phomvihanen jälkeen ja toimi puolueen puheenjohtajana ja Laosin presidenttinä vuosina 1992–1998.Nouhak Phoumsavanh, former president of Laos, is dead NY Times 2008 Hän oli aiemmin toiminut maansa varapääministerinä Kaysone Phomvihanen ollessa pääministerinä. Phoumsavanh oli perustamassa Laon vallankumouksellista liikettä (Pathet Lao) 1940 maan ollessa Ranskan siirtomaa. Liike nousi valtaan 1975 Pohjois-Vietnamin tuella. Nouhak nimitettiin tämän jälkeen varapääministeriksi. Vuonna 1989 hänet valittiin kansankokoukseen ja sen puhemieheksi. Hän johti komiteaa, joka kirjoitti uuden perustuslain, jossa presidentti sai laajat valtaoikeuden aseman oltua aiemmin seremoniallinen. Kun perustuslaki otettiin käyttöön 1991 Kaysone Phomvihane valittiin tähän tehtävään. Phoumsavanh, Kaysone Phomvihane ja Khamtai Siphandon kuuluivat kommunistisen Pathet Laon ydinryhmään. Heitä kutsuttiin "rautakolmioksi". Kaysone kuoli 21. marraskuuta 1992, ja 25. marraskuuta Phoumsavanhista tuli presidenttiMitä Missä Milloin 1994 s. 35. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9 ja Siphandonista puoluejohtaja Nouhakin kuoleman jälkeen hänen hautajaisiaan valmistelemaan nimitettiin 26-jäseninen komitea johdossaan presidentti Choummaly Sayasone ja maahan julistettiin viiden päivän suruaika. Nouhak Phoumsavanhille järjestettiin polttohautajaiset Vientianessa 14. syyskuuta 2008. == Lähteet == Luokka:Laosin presidentit Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Olga Levenkova

Olga Levenkova (s. 11. tammikuuta 1984 Kemerovo, Neuvostoliitto) on venäläinen seitsenottelija. Levenkova voitti 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa pronssia seitsenottelussa pistein 5712. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten EM-kultaa tuloksella 5748. Saman vuoden Universiadeissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2005 hän oli Universiadeissa kahdeksas. Levenkova voitti 2006 Venäjän sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Hän voitti samana vuonna MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa tuloksella 4579. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Göteborgin EM-kisoissa seitsenottelussa kymmenenneksi tuloksella 6118.http://www.goteborg.com/22605.epibrw , s. 99 Seuraavana vuonna hän oli Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa kahdestoista viisiottelussa. ==Ennätykset== * 200 metrin juoksu: 23,59 (2001) * 800 metrin juoksu: 2.11,79 (2007) * 100 metrin aitajuoksu: 13,65 (2006) * Korkeushyppy: 179 (2006) * Pituushyppy: 635 (2005) * Kuulantyöntö: 14,10 (2006) * Keihäänheitto: 48,90 (2008) * Seitsenottelu: 6231 (2006) ==Lähteet== Luokka:Venäläiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alison Lurie

Alison Lurie (3. syyskuuta 1926 Chicago, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 2020 Ithaca, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän sai vuonna 1985 Pulitzer-palkinnon romaanista Ulkomaansuhteita Lurie syntyi Chicagossa, kasvoi New Yorkissa ja valmistui Radcliffe Collegesta vuonna 1947. Hän oli 1948–1985 naimisissa Jonathan Peale Bishopin kanssa. He saivat kolme poikaa ja lapsenlapsia. Lurie avioitui myöhemmin kirjailija Edward Howerin kanssa. Hän oli vuodesta 1989 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Lurien ensimmäinen romaani Love and Friendship ilmestyi vuonna 1962. Hänen myöhempiä teoksiaan on muiden muassa Real People (1969), mutta Ulkomaansuhteita on pysynyt hänen magnum opuksenaan. Hän oli Cornellin yliopistossa professori vuodesta 1976. Lurie oli kiinnostunut myös lastenkirjallisuudesta ja on kirjoittanut aiheesta teoksen Don't tell the Grown-ups: Subversive Children's Literature (1990). Vuonna 2001 hän julkaisi muistelmateoksen Familiar Spirits, jossa keskeisissä osissa ovat avoimesti homoseksuaali runoilija James Merrill ja hänen partnerinsa David Jackson. Lurie tunsi molemmat henkilökohtaisesti jo 1950-luvulta. ==Palkinnot ja tunnustukset== ;LähdeLurie, Alison, Kirjasampo, viitattu 20.6.2021 * Pulitzer-palkinto 1985 romaanista Ulkomaansuhteita. * Prix Femina Étranger 1989 == Teokset== ===Suomennetut teokset=== * Ulkomaansuhteita (Foreign affairs), suom. Elsa Carroll, Helsinki: Tammi 1987 ISBN 951-30-6391-7 ===Englanninkieliset teokset=== * Love and Friendship, 1962 * The Nowhere City, 1966 * Imaginary Friends, 1967 * Real People, 1969 * The War Between the Tates, 1974 * Only Children, 1979 * Foreign Affairs, 1984; suomennos: Ulkomaansuhteita) * The Truth About Lorin Jones, 1988 * Don't Tell The Grown-Ups: The Subversive Power of Children's Literature', 1990 * The Language of Clothes, 1991 * Women and Ghosts, 1994 * The Last Resort, 1998 * Familiar Spirits: A Memoir of James Merrill and David Jackson, 2001 * Boys and Girls Forever: Children's Classics from Cinderella to Harry Potter, 2002 * Truth and Consequences, 2005 == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Kirjallisuuden Pulitzer-palkinnon saaneet Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Juliana Juštšanka

Juliana Juštšanka (o.s. Žalnjaruk, s. 14. elokuuta 1984) on valkovenäläinen 400 metrin juoksija. Juštšanka oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.http://www.iaaf.org/WIC06/results/gender=W/discipline=4X4/combCode=hash/roundCode=f/index.html Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan 400 metrillä ajalla 51,53. Göteborgin EM-kisoissa samana vuonna hän oli mukana voittamassa EM-hopeaa pitkässä viestissä.http://www.goteborg.com/22605.epibrw , s. 113 ==Ennätykset== * 400 metrin juoksu: 51,01 (2007) ==Lähteet== Luokka:Valkovenäläiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Júlia Liptáková

Júlia Liptáková (s. 8. huhtikuuta 1984) on slovakialainen malli. Liptáková syntyi ja kasvoi Nová Dubnicassa. Hän voitti jo vuonna 2000 Miss dievča -kilpailun kotikaupungissaan; vuonna 2004 hänet nimettiin Miss Body Beautiful of the Worldiksi Malesiassa. Hän sijoittui toiseksi Model of the Year -kilpailussa Koreassa syyskuussa 2005. Liptáková on 174 cm pitkä. Hänellä on vaalea tukka ja sinivihreät silmät. ==Aiheesta muualla== * Júlia Liptáková - viralliset websivut Luokka:Slovakialaiset mallit Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dmitri Petrov

Dmitri Petrov (, s. 4. tammikuuta 1982) on venäläinen 400 metrin juoksija. Petrov karsiutui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,66. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän sijoittui matkan kuudenneksi ajalla 47,33. Hän oli samoissa kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.http://www.iaaf.org/WIC06/results/gender=M/discipline=4X4/combCode=hash/roundCode=f/index.html ==Lähteet== Luokka:Venäläiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Meinhardt Raabe

thumb|Meinhardt Raabe ”Little Oscarina” Oscar Mayerin mainoksessa. Kuva oletettavasti 1930- tai 1940-luvulta. Meinhardt Raabe (2. syyskuuta 1915 – 9. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi vuoden 1939 elokuvassa Ihmemaa Oz yhtenä maiskisista. Raabe syntyi Wisconsinissa ja valmistui Wisconsin-Madisonin yliopistosta vuonna 1937. Hänet tunnetaan lyhytkasvuisuudestaan: hän oli vain 140 senttimetrin pituinen. Hän oli naimisissa Marie Raaben kanssa vuodesta 1946 tämän kuolemaan liikenneonnettomuudessa 23. lokakuuta 1997. Raabe vieraili huhtikuussa 2005 Jimmy Kimmel Live! -talk show’ssa ja saman vuoden lokakuussa Entertainment Tonightissa. Hän asui viimeisinä vuosinaan Penny Farms Retirement Community -vanhainkodissa Floridassa. Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Lyhytkasvuiset henkilöt Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Vicente Trueba

thumb|250px|Vicente Trueban muistomerkki Kantabrian La Cavadassa. Vicente Trueba Pérez (16. lokakuuta 1905 – 10. marraskuuta 1986) oli espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on tullut parhaiten tunnetuksi voitettuaan ensimmäisenä Ranskan ympäriajon vuorten kuninkaan -tittelin vuonna 1933. Samana vuonna hän sijoittui kokonaiskilpailussa kuudennelle sijalle. ==Vuoden 1933 Tour de France== Vasta vuonna 1933 kilpailtiin vuorten kuninkuudesta ja laskettiin virallisesti pisteet. Tällöin voittajaksi selviytyi espanjalainen Tureba, joka saavutti entinen vuorinousujen voittoja kilpailun aikana. Trueba oli kuitenkin erinomaisen huono mäkien alastulossa, joten hän ei voittanut muuta kuin vain nousut. Tämän kokemuksen innostamana Tour de Francen kilpailujohtaja Henri Desgrange päätti luoda järjestelmän, jossa ensimmäisenä vuorille nousseet saivat bonuspisteitä aikahyvityksen muodossa. ==Aiheesta muualla== *Ángel Neilan esitelmä Vicente Trueban elämästä Luokka:Ranskan ympäriajo Luokka:Espanjalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Jerry Herman

Gerald ”Jerry” Herman (10. heinäkuuta 1931 New York – 26. joulukuuta 2019Jerry Herman dies: Tony award winning composer of Hello, Dolly! passes away aged 88 Miami) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi Broadway-musikaaleistaan, joista tunnetuimpia ovat Hello, Dolly! (1964), Mame (1966) ja La Cage aux Folles (1983). Herman osoitti jo lapsena huomattavaa musikaalista lahjakkuutta ja hänen Broadway-debyyttinsä (From A to Z) tapahtui 1960. Hermanin tunnetuin yksittäinen laulu on samannimiseen musikaaliin kuuluva ”Hello, Dolly!”, joka nousi vuonna 1964 Louis Armstrongin levyttämänä listaykköseksi. Hermanille myönnettiin kaksi Tony-palkintoa: vuonna 1964 ja vuonna 1984. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja hänet nimettiin Songwriters Hall of Fameen 1982. Herman eli yli kaksikymmentä vuotta HIV- positiivisena. Hän oli avoimesti homoseksuaali. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Jerry Hermanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset sanoittajat Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Songwriters Hall of Fame Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Katrin Cartlidge

Katrin Cartlidge (15. toukokuuta 1961 – 7. syyskuuta 2002The Guardian, Obituary) oli brittiläinen näyttelijä. Cartlidge syntyi Lontoossa englantilaiselle isälle ja saksanjuutalaiselle pakolaisäidille. (Äidin tiedot) Hän opiskeli Parliament Hill Schoolissa Camdenissa. Cartlidge tuli alun perin tunnetuksi sarjasta Brookside 1980-luvulla. Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa Ennen sadetta (1994), Merisairas (1996), Career Girls – uranaisia (1997) ja From Hell (2001). Keuhkokuume ja verenmyrkytys, jotka johtuivat feokromosytoomasta, veivät 41-vuotiaan Cartlidgen alkusyksystä 2002 erittäin huonoon tilaan, ja hän kuoli Lontoossa 7. syyskuuta 2002.MovieTimes.com englanniksi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Katrin Cartlidge Foundation Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Henri Desgrange

Henri Desgrange (31. tammikuuta 1865 Pariisi – 16. elokuuta 1940 Beauvallon) oli ranskalainen kilpapyöräilijä, urheilujohtaja ja toimittaja, joka on tullut tunnetuksi perustettuaan vuosittain ajettavan Ranskan ympäriajon. Hän teki urallaan 12 ratapyöräilyn maailmanennätystä, muun muassa tunnin aika-ajon ennätys 35,325 kilometriä tunnissa, jonka hän ajoi 11. toukokuuta 1893. ==Elämäkerta== Ennen urheilu- ja kilpapyöräilyuraansa Desgrange toimi notaaritoimiston virkailijana Place de Clichyllä Pariisissa. Hän kuitenkin luopui suunnittelemastaan urasta asianajajana ja omistautui kokonaan urheilulle. Hänen urheilu-uransa merkittävin saavutus oli vuonna 1893 Buffalo- velodromilla tehty tunnin ajon maailmanennätys vuonna 1893 (35 325 m). Ennätys säilyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Jules Dubois paransi sitä lähes kolme kilometriä. Radalla hän saavutti myös muita maailmanennätyksiä, esimerkiksi 50 ja 100 kilometrin matkoilla. Hän teki 1893 amatöörien 1 kilometrin seisovan lähdön maailmanennätyksen ajalla 1.37,0. Michel van den Eynde rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin ajalla 1.29,0. Hän saavutti mestaruuden vuonna 1893 myös kolmipyöräisillä. Ennen toimittajaksi ryhtymistä hän toimi Parc des Princes'n urheiluareenan johtajana vuodesta 1897 ja myös katetun, pyöräilykisoihin tarkoitetun Auto vélodrome d'Hiver'n johtajana vuodesta 903 lähtien. Tämän elämänvaiheensa aikana hän julkaisi myös kaksi teosta: La tête et les jambes (1894) ja Alphonse Marcaux (1899). Hänestä tuli vuonna 1900 uuden urheilupäivälehden L'Auto-Vélo, vuodesta 1903 L'Auto, päätoimittaja ja johtaja. Vuonna 1915 hän liittyi Ranskan asevoimiin tavallisena sotilaana mutta kohosi ensimmäisen maailmansodan taistelujen myötä upseeriksi. Vielä vanhanakin hän oli kiinnostunut urheilusta ja harrasti monipuoliesti pyöräilyä, erityisesti pyöräilymatkailua, sekä maastojuoksua. ===Ranskan ympäriajo=== Géo Lefèvre oli toimittajana Henri Desgrangen lehdessä, ja hänen aloitteesta Desgrange perusti vuonna 1903 maantiellä ajettavan kilpailun, Tour de Francen. Hän pysyi kilpailun järjestäjänä ja johtajana ensimmäisen maailmansodan keskeytystä lukuun ottamatta vuoteen 1936. Hän jätti tehtävänsä Jacques Goddet'n hoidettavaksi kesken Tour de France -kilpailua Charlevillessä. Henri Desgrangelle on pystytetty muistomerkki Col du Galibier'n huipulle, ja joka vuosi Ranskan ympäriajossa jaetaan hänen nimeään kantava palkinto kilpailijalle, joka ensimmäisenä saavuttaa tämän huipun tai muun vastaavan nousun Alpeilla tai Pyreneillä. ==Teokset== * La tête et les jambes Paris. L. Pochy, 1894 ; julkaistu uudelleen: Pariisi, Henri Richard, 1930. * Alphonse Marcaux. Pariisi, L. Pochy, 1899. ==Lähteet== Luokka:Ranskan ympäriajo Luokka:Ranskalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Ranskalaiset ratapyöräilijät Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Terve taas, Kotter

thumb|Kuva tv-sarjasta vuodelta 1977. Vasemmalta: Gabe Kaplan, Lawrence Hilton-Jacobs, Wendy Rastatter, Robert Hegyes ja Ron Palillo. Terve taas, Kotter () oli yhdysvaltalainen vuosina 1975–1979 esitetty tilannekomediasarja. Se toi John Travoltalle ensimmäisen huomiota herättäneen roolin. Yhdysvaltalaisen high schoolin koululuokan omintakeisia teinejä kuvaavassa sarjassa nimiosaa, opettaja Kotteria esittää Gabe Kaplan. Travolta esittää yhtä koululaisista. Sarjaa alettiin esittää Suomessa 26. tammikuuta 1979. Jukka Kajava arveli Helsingin Sanomien tv-sivulla, ettei vuosia sitten tehtyä sarjaa olisi lainkaan hankittu Suomen televisioon ilman Travoltan hiljattaisia menestyselokuvia. Hän antoi Kotterista varsin murskaavan arvion ja kutsui sitä etäiseksi, eksoottiseksi ja koskettamattomaksi viihteeksi. Hän sanoi sarjan olevan Mainos-TV:n ”kaupallista ja laskelmoivaa ohjelmapolitiikkaa näkyvimmillään”. == Päähenkilöt == ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat Luokka:Tilannekomediat Luokka:1970-luvun televisiosarjat
Tom Berenger

Thomas "Tom" Michael Berenger, alkujaan Moore, (s. 31. toukokuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Berenger syntyi Chicagossa ja opiskeli journalismia Missourin yliopistossa. Hän halusi näyttelijäksi ja muutti 1970-luvulla New Yorkiin, jossa hän sai roolin sarjasta One Life to Live. Berenger voitti vuonna 1987 parhaan miessivuosan Golden Globen työstä elokuvassa Platoon – nuoret sotilaat. Hän oli lisäksi ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on ollut myöhemminkin rooleja lukuisissa kansainvälisesti tunnetuissa elokuvissa, joista mainittavimmat ovat Syntynyt 4. heinäkuuta (1989) Training Day (2001) ja Inception (2010). Berengerillä on ollut neljä avioliittoa. Kolmannen avioliiton Patricia Alvaranin kanssa hän solmi 1998. Näyttelijällä on kaikkiaan kuusi lasta. == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat Luokka:Primetime Emmy -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Huey Lewis and the News

Huey Lewis and the News on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 1979 lähtien. Yhtye saavutti 1980-luvulla useita Yhdysvaltain listaykkössijoituksia albumeillaan ja singleillään. == Historia == Huey Lewis and the Newsin juuret ovat kahdessa 1970-luvulla toimineessa kalifornialaisessa yhtyeessä Cloverissa ja Soundholessa. Sanfranciscolaisessa country rock -yhtyeessä nimeltä Clover lauloi Huey Lewis ja soitti koskettimia Sean Hopper. Yhtye muutti Englantiin vuonna 1976 kun Nick Lowe uskoi heidän sopivan brittiläiseen pubrock-skeneen. Lowe tuotti yhtyeen esikoissinglen ”Chicken Funk”. Clover julkaisi kaksi albumia, jotka eivät menestyneet, ja yhtye hajosi ja muutti takaisin Kaliforniaan. Siellä Lewis ja Hopper muodostivat yhtyeen nimeltä American Express, jonka muut jäsenet olivat Soundholessa yhdessä soittaneet Mario Cipollina (basso), Johnny Colla (saksofoni ja kitara) ja Bill Gibson (rummut). Mercury julkaisi yhtyeen ensisinglen, coverin nimeltä ”Exodisco”. Kitaristi Chris Hayes liittyi yhtyeeseen vuonna 1980. Se sai levytyssopimuksen Chrysalisilta ja vaihtoi nimekseen Huey Lewis and the News. Huey Lewis and the News julkaisi esikoisalbuminsa Huey Lewis & the News vuonna 1980, mutta sen menestys oli vielä vaatimaton. Toinen albumi Picture This (1982) jo menestyi top-10-listalle nousseen singlen ”Do You Believe in Love” ansiosta, ja yhtye alkoi konsertoida ahkerasti. Kolmas albumi Sports (1983) myi moninkertaista platinaa ja nousi Yhdysvaltain listaykköseksi seuraavana vuonna. Myös albumin singlet ”Heart and Soul”, ”I Want a New Drug”, ”The Heart of Rock & Roll” ja ”If This Is It” pyörivät tiheään MTV:llä ja nousivat kaikki singlelistan top-10:een. Huey Lewis haastoi ”Ghostbusters”-kappaleen tekijän Ray Parker Jr.:n oikeuteen vuonna 1984 kappaleensa ”I Want a New Drug” plagioimisesta. Juttu sovittiin oikeuden ulkopuolella. Huey Lewis and the Newsin ensimmäinen listaykkössingle oli ”The Power of Love” elokuvan Paluu tulevaisuuteen soundtrackilta. Yhtyeen neljäs albumi Fore! (1986) nousi listaykköseksi, kuten myös siltä otetut singlet ”Stuck with You” ja ”Jacob’s Ladder”. Myös kolme muuta singleä albumilta nousi top-10:een. Yhtyeen seuraava albumi Small World (1988) oli aiempaa enemmän tyyliltään juurimusiikkia. Siltä nousi top-10:een single ”Perfect World”, mutta albumi jäi listasijalle 11 ja myi vain yksinkertaista platinaa. Albumi Hard at Play (1991) julkaistiin EMI:n kautta ja jäi top-10:n ulkopuolelle. Yhtye konsertoi sen jälkeen harvakseltaan ja julkaisi vuosikymmenen aikana enää vain cover-albumin Four Chords & Several Years Ago (1994), joka ei myynyt edes kultaa. Yhtye on jatkanut levyttämistä albumeillaan Plan B (2001), Soulsville (2010) ja Weather (2020). == Jäsenet == * Huey Lewis – laulu * Sean Hopper – kosketinsoittimet * Bill Gibson – rummut * Johnny Colla – kitara, saksofoni * Mario Cipollina – basso * Chris Hayes – kitara == Diskografia == === Studioalbumit === * * * * * * * * * * === Kokoelma-albumit === * * === Livealbumit === * ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset pop rock -yhtyeet
Erika Slezak

pienoiskuva Erika Alma Hermina Slezak (s. 5. elokuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen juurensa ovat Keski-Euroopassa, ja hän on näyttelijä Walter Slezakin lapsi ja tenori Leo Slezakin lapsenlapsi. Slezak syntyi Hollywoodissa. Hän opiskeli Sacred Heart High Schoolissa Connecticutissa ja pääsi 17-vuotiaana Royal Academy of Dramatic Artiin Lontooseen. Hän on esittänyt jo useamman vuosikymmenen Victoria "Viki" Lordin osaa saippuasarjassa One Life to Live; ensimmäistä kertaa hänet nähtiin 17. maaliskuuta 1971. Slezak kohdisti keväällä 2007 avointa kritiikkiä käsikirjoittaja Dena Higleyyn, joka ilmoitti pian eroamisestaan. Slezak on voittanut uransa aikana kuusi Emmy-palkintoa vuosina 1984, 1986, 1992, 1995, 1996 ja 2005. Hän asuu New Yorkissa miehensä Brian Daviesin kanssa (naimisissa vuodesta 1978). Hänellä on kaksi aikuista lasta. Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Daytime Emmy -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Porfyrion

pienoiskuva|Zeus (vasemmalla) kamppailee Porfyrionia vastaan (oikealla vajoaa maahan), aihe Pergamonin alttarissa. Porfyrion (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka oli joko Gaian poika, joka sai alkunsa Uranoksen kuohitsemisessa maahan tippuneista veripisaroista,Apollodoros, Bibliotheke ('Kirjasto') 1.6.1 (engl. käännös) tai Ereboksen ja Nyksin poika.Hyginus, Fabulae Esipuhe (engl. käännös) Gigantomakhian, giganttien ja Olympoksen jumalien välisen taistelun, aikana Porfyrion yritti maata Heran väkisin, mutta saatuaan tämän vaatteet jo revittyä Zeus löi häntä salamallaan ja Herakles tappoi hänet nuolillaanApollodoros, Bibliotheke ('Kirjasto') 1.6.2 (engl. käännös). == Lähteet == Luokka:Gigantit
Kolilemppaus

Kolilemppaus, virallisesti hiilensiirto tai hiilenlastaus, on höyrylaivojen aikakauden väistyttyä jo käytöstä poistunut laivatyön muoto. == Historia == Höyrylaivojen tärkein polttoaine oli kivihiili. Laivojen koon kasvaessa myös polttoaineen kulutus kasvoi ja suuremmat hiilivarastot synnyttivät uuden ammatin. Hiilenlastaajan eli hiilensiirtäjän, puhekielessä trimmarin, kolilempparin tai hiilikuskin tehtävänä oli yleensä työntökärryjen avulla siirtää hiiltä kaukaisemmasta varastosta lämmittäjille tai tarvittaessa muutenkin siirtää hiiliä laivan hiilivarastosta toiseen jos aluksen vakaus sitä vaati. Trimmari toimi myös lämmittäjän apumiehenä kaikissa tämän töissä, erityisesti höyrykattiloiden puhdistuksessa ja kuonanpoistossa. Joillakin laivoilla ei konemiehistöllä ollut erillistä messipoikaa vaan trimmarit hoitivat näiden tehtävät eli ruuan tarjoilun, tiskauksen ja siivouksen. Lisäksi trimmarit huolehtivat nestehukan täydennykseen käytetyn kylmän kauraliemen valmistuksesta. Tätä käytettiin suuria määriä työvuoron mittaan, koska pelkkä vesi olisi vienyt voimat. Jäänmurtajilla tarkoitukseen käytettiin kotikaljaa, kylmää teetä tai puolukkamehua. Sotalaivoilla hiilensiirtoa kattilahuoneessa käytettiin pitkään kurinpitorangaistuksena. Iso-Britannia oli tässä ensimmäinen. Royal Navyn perinteinen kurirangaistus, julkinen ruoskiminen, korvattiin Krimin sodan aikana tällä työllä. Menettely osoittautui toimivammaksi kuin ruoskiminen, koska vuorokaudenkin raataminen lapionvarressa vahingoitti miestä ruumiillisesti ja henkisesti paljon vähemmän kuin selän nahattomaksi ruoskiminen. Lisäksi saatiin hyöty työstä, joka oli tarpeen, sillä esimerkiksi dreadnoughtit polttivat vuorokaudessa 100–120 tonnia hiiltä taloudellisimmalla nopeudellaan ja seistessäänkin jopa 90 tonnia. Kurinpidon kannalta tärkeä pelotusvaikutuskin osoittautui ajan myötä paremmaksi. === Ammatin loppu === Trimmarin ammatti hävisi hiilipolton mukana. Viimeiset trimmarit saivat uuden ammattinimen vaippari (engl. wipe = pyyhkiä, puhdistaa) ja toimivat eräänlaisina yleisapumiehinä öljypolttoisten höyrylaivojen konehuoneissa. Tämäkin ammatti katosi lopulta höyrylaivojen myötä. == Kolilemppaus Suomessa == Suomen laissa on voimassa oleva määräys siitä, että höyrylaivan lämmittäjäksi tai hiilenluojaksi ei saa palkata alle 18-vuotiasta henkilöä.Merimieslaki 423/1978 § 5 Määräys oli jo vuoden 1924 merimieslaissa, joka tuli voimaan vuoden 1925 alussa.Merimieslaki 87/1924 § 10 Sama ikäraja oli kansainvälisen työjärjestön sopimuksessa, joka vahvisti alimman ikärajan hiilenkantajina tai lämmittäjinä aluksella käytettäville nuorille henkilöille. Sopimus tuli Suomessa voimaan 1925.Asetuskokoelma 280/1925 Suurissa laivoissa, kuten s/s Kotkassa, trimmareita saattoi olla jopa kymmenkunta. ==Lähteet== * Rosén - Ohrelius: Laivojen kirja * Erkki Riimala: Suomalaisia höyrylaivoja 150 vuotta ===Viitteet=== ==Kirjallisuutta== * B Traven: Kuolemanlaiva * Eino Koivistoinen: Hiililasti Chileen * Erkki Savolainen: Villi linja Luokka: Vesiliikenteen ammatit
Dick Bruna

Dick Bruna (23. elokuuta 1927 Utrecht – 16. helmikuuta 2017 Utrecht) oli alankomaalainen kirjailija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija. Bruna aloitti piirtämisen vuonna 1940 ja lähti toisen maailmansodan jälkeen Lontooseen. Sieltä hän siirtyi vuoden kuluttua Pariisiin, jossa hän sai merkittäviä vaikutteita Pablo Picasson, Henri Matissen ja Georges Braquen kaltaisten nykytaiteilijoiden työstä. Brunan ensimmäinen kirja on vuodelta 1953; hänen kuvakirjojaan on kaikkiaan käännetty kymmenille eri kielille. Brunan tunnetuin luomus on kuvakirjoista ja televisiosta tuttu Milla-jänis (, ), jonka ensimmäisen version hän kehitti vuonna 1955. Hän on sekä kuvittanut että kirjoittanut Millasta kertovat kirjat. Bruna on lisäksi suunnitellut Georges Simenonin Maigret-kirjojen kansia. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Graafiset suunnittelijat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet Luokka:Alankomaalaiset kuvittajat
Johan Oldenburg

Johan Oldenburg (22. elokuuta 1797 Näsby, Itä-Götanmaa, Ruotsi - 7\. tammikuuta 1861 Tammisaari) oli Oulun läänin ensimmäinen lääninarkkitehti. Oldenburg palveli Ruotsin kuninkaallisessa henkivartiorykmentissä 1812-1832 ja kuninkaallisessa laivastossa 1832-1842 insinööriupseerina. Erotessaan palveluksesta Oldenburg oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri. Hän muutti Suomeen 1841 ja sai Suomen kansalaisuuden 1844. Oldenburg suoritti rakennustaiteen tutkinnon Tallinnassa vuonna 1848. Järventauksen mukaan on myös mahdollista, että Oldenburg on saanut koulutusta arkkitehtuuriin jo Tukholman taideakatemiassa, jossa arkkitehtien lisäksi koulutettiin myös linnoitusupseereita. Ernst Lohrmannin tultua Yleisten rakennusten intendentinkonttorin esimieheksi päätettiin Suomen lääneihin perustaa lääninarkkitehtien virat. Ensimmäisiksi lääninarkkitehdeiksi nimitettiin vuonna 1849 Wilhelm von Karm Viipurin lääniin ja Johan Oldenburg Oulun lääniin. Myöhemmin vuonna 1852 nimitettiin Turun lääninarkkitehdiksi Georg Theodor von Chiewitz ja Vaasan lääninarkkitehdiksi Carl Axel Setterberg. Oldenburg toimi siis Oulun lääninarkkitehtina ensin virkaatekevänä vuodet 1849–1852 ja sitten vakinaisena 1852–1855. Oldenburgia voidaan Järventauksen mukaan pitää Suomen uusrenessanssiarkkitehtuurin yhtenä edelläkävijöistä. Hänen Ouluun suunnittelemansa Öbergin talo sekä Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Oulun vanhan pappilan julkisivun muutostyöt on molemmat suunniteltu jo vuonna 1850. Kumpikin rakennus voidaan lukea uusrenessanssityylisinä. Oldenburg muutti Helsinkiin vuonna 1860. == Oldenburgin töitä == * Tallinnan Pyhän Nikolaoksen kirkon eli Niguliste-kirkon restaurointi 1848 * Oulun Pappilan muutostyöt, Isokatu, Oulu 1850 * Öbergin talo, Kajaaninkatu Oulu 1850 * Siikajoen kirkko muutostyöt 1852 * Sotkamon kirkko, Sotkamo 1854 * Toppilan salmen kaavoitussuunnitelma 1854 == Lähteet == * Luokka:Ruotsalaiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1797 syntyneet Luokka:Vuonna 1861 kuolleet
Pallantidit

Pallantidit olivat kreikkalaisessa mytologiassa Pallaan, Attikan kuningassuvun jäsenen, viisikymmentä poikaa. Heidän isänsä oli osallistunut kolmen veljensä kanssa Metionin poikien karkottamiseen Ateenasta, jonka jälkeen veljeksistä vanhin, Aigeus, oli saanut kruunun, mutta valta oli jaettu neljään osaan. Aigeuksen kuoltua lapsettomana Pallas yritti päästä valtaistuimelle onnistumatta, koska hän oli suvun ottolapsi. Hallitsijaksi julistettiin Theseus. Pallantidit eivät hyväksyneet uutta kuningasta, vaan haluten vallan itselleen alkoivat juonitella Theseusta vastaan. He jakautuivat kahteen joukkoon – toinen marssi isänsä kanssa avoimesti kohti kaupunkia, kun taas toinen järjesti väijytyksen Theseuksen surmaamiseksi. Heidän joukossaan oli kuitenkin sanansaattaja Leos, joka kertoi väijytyksestä Theseukselle, ja tämä tappoi kaikki väijytyksessä olleet veljekset. Tämän jälkeen toinen joukkio Pallaksen kanssa hajosi.Plutarkhos, Theseus xiii (engl. käännös) == Lähteet == Luokka:Kreikkalainen mytologia
Ariel (elokuva)

Ariel on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Aki Kaurismäen elokuva. Se on toinen osa Kaurismäen neliosaisessa työläistrilogiassa, jonka muut osat ovat Varjoja paratiisissa (1986), Tulitikkutehtaan tyttö (1990) ja Kuolleet lehdet (2023). Kaurismäki on kertonut kirjoittaneensa elokuvan käsikirjoituksen 22 tunnissa, noin kahta päivää ennen Suomen elokuvasäätiön tuotantotuen hakuajan päättymistä. Tyylillisesti elokuva on Kaurismäen mukaan runollisen realismin ja mustan komedian välimaastossa. ==Juoni== Elokuva kertoo rautakaivosmies Taisto Kasurisesta, jonka työpaikka lakkautetaan ja jonka isä tekee itsemurhan. Taisto tottelee isänsä ajatuksia omasta tulevaisuudestaan ja suuntaa autollaan Helsinkiin. ==Rooleissa== == Palkinnot == * elokuvatuotannon laatutuki 1988 (yhdessä Sirpin ja kitaran kanssa), 260 000 mk * Moskovan elokuvajuhlat 1989: parhaan miesnäyttelijän palkinto: Turo Pajala * kriitikkojärjestö Fiprescin palkinto 1989: Aki Kaurismäki, Turo Pajala * National Society of Film Critics, USA: vuoden paras ulkomainen elokuva 1990 == Aiheesta muualla == * Ariel -elokuvan DVD-version esittely Filmgoer -sivustolla. * Ariel-elokuva Yle Areenassa == Lähteet == Luokka:Vuoden 1988 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Yhteiskunnalliset elokuvat Luokka:Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset road moviet
Arvottomat

Arvottomat on Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1982. Se on Kaurismäen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva. Kaurismäki sai elokuvan ohjauksesta Jussin vuonna 1983. Arvottomien käsikirjoituksen hän teki yhdessä veljensä Akin kanssa, joka toimi myös apulaisohjaajana. Matti Pellonpää näytteli elokuvassa ensimmäisen pääosansa. Elokuvaa pidetään merkkiteoksena, jonka ansiosta suomalaisessa elokuvassa alkoi uusi aikakausi. Kulttielokuvaksi noussut road movie -lajityyppiä edustava elokuva matkaa Suomessa, jota ei enää ole, sillä monet kuvauspaikat hävitettiin pian kuvausten päättymisen jälkeen. == Juoni == Matti Pellonpään esittämä pikkurikollinen Manne riitautuu paikallisen rikollispomon (Esko Nikkari) kanssa ja joutuu lähtemään pakomatkalle ystävänsä Harrin ja mystisen Veeran kanssa, ajellen Volgalla. Manne on saanut haltuunsa arvokkaan taulun, jota myös pahat pojat havittelevat. == Näyttelijät == == Arvioita == Iltalehden Jyrki Laelman mukaan rikosfilmiltä näyttävä elokuva on ”myös paljon muuta, sillä se on sekä pako että mollisointuinen balladi kadonneesta maailmasta”. Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Aki Kaurismäen Tulitikkutehtaan tyttö ja Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia. Arvottomat jakoi kolmannen sijan Erik Blombergin Valkoisen peuran kanssa. == Palkinnot ja tunnustukset == * Elokuvatuotannon laatutuki 1982 * Valtion elokuvataiteilijapalkinto 1982: Aki Kaurismäki * Jussit 1983: paras ohjaus: Mika Kaurismäki. == Lähteet == == Kirjoja == * Talvio, Raija & Mattila, Mikko: Arvottomat - Tärkeintä on lähteminen. Aviador, 2024. == Aiheesta muualla == * * Luokka:Jussi-palkitut elokuvat Luokka:Vuoden 1982 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Mika Kaurismäen ohjaamat elokuvat
Jaime de Armiñán

Jaime de Armiñán Oliver (9. maaliskuuta 1927 Madrid – 9. huhtikuuta 2024 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän opiskeli lakia Madridin Complutense-yliopistossa. Armiñánin ohjaamat elokuvat Mi querida señorita (1972) ja El nido (1980) olivat ehdolla Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Armiñán oli lisäksi ehdolla Berliinin Kultaisen karhun saajaksi 1974, 1985 sekä 1994, Goya-palkinnon saajaksi 1996 ja Fantasporton Kansainvälisen fantasiaelokuvapalkinnon saajaksi 1988. Armiñán teki töitä sekä televisioon että elokuvien parissa ja jatkoi uraansa aivan 2000-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuvat edellä mainittujen lisäksi El amor del capitán Brando (1974) ja La hora bruja (1985). == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Espanjalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Varjoja paratiisissa

Varjoja paratiisissa on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. Varjoja paratiisissa on niin kutsutun työläistrilogian ensimmäinen elokuva. Trilogiaan kuuluvat lisäksi Ariel ja Tulitikkutehtaan tyttö. Elokuva sai vuoden elokuva -Jussin ja Kaurismäki ohjaus-Jussin. Elokuva merkitsi alkua Kaurismäen kansainväliselle menestykselle: se esitettiin Cannesin elokuvajuhlien "Ohjaajien sarjassa" vuonna 1987 ja elokuvan Pariisin-ensi-ilta huhtikuussa 1988 sai myös hyvän vastaanoton.Elonet. Elokuva on esitetty lukuisia kertoja televisiossa ja julkaistu VHS:nä, DVD:nä sekä Blu-ray:na. Tarinassa roskakuski Nikander (Matti Pellonpää) ihastuu ruokakaupan kassaan (Kati Outinen). Melankolisen huumorin sävyttämässä lakonisessa kuvauksessa kohteena on pieni ihminen, kuten kriitikko toteaa.Pajukallio, Arto: Pellonpäätä pitkänä ja lyhyenä. Helsingin Sanomat 26.3.2011, s. D 11. == Näyttelijät == ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Varjoja paratiisissa - Yle Areena Luokka:Vuoden 1986 suomalaiset elokuvat Luokka:Yhteiskunnalliset elokuvat Luokka:Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset romanttiset draamakomediaelokuvat
Zombie ja Kummitusjuna

Zombie ja Kummitusjuna on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen draamaelokuva muusikon itsetuhoisesta kujanjuoksusta. == Rooleissa == == Palkinnot == Zombie ja Kummitusjuna tuotti Jussi-palkinnot parhaasta miespääosasta (Silu Seppälä), kuvauksesta (Olli Varja) ja ohjauksesta (Kaurismäki). Ranskan Rouenin pohjoismaisten elokuvien festivaaleilla Kaurismäki sai elokuvasta lehdistöpalkinnon. San Sebastiánin elokuvajuhlilla Espanjassa Silu Seppälä valittiin festivaalin parhaaksi miesnäyttelijäksi. Zombie ja Kummitusjuna valittiin myös New Yorkin elokuvajuhlille. ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo Zombien ja Kummitusjunan olevan syvällinen ja vaikuttava kokonaisuus ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1991 suomalaiset elokuvat Luokka:Mika Kaurismäen ohjaamat elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Rosso (elokuva)

Rosso on vuonna 1985 ensi-iltaan tullut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen elokuva. Dialogin elokuvaan on kirjoittanut Aki Kaurismäki. Se on kuvattu Italiassa, Tampereella, Helsingissä ja Vantaalla. ==Juoni== Rosso on kertomus sisilialaisesta palkkamurhaajasta Giancarlo Rossosta (Kari Väänänen), jonka tarkoituksena on tappaa miljoonasta liirasta kadotettu rakkautensa ja vaimonsa Maria. Rosso etsii elokuvan 75 minuutin ajan Maria-nimistä kadonnutta rakkauttaan Suomesta ja siinä samalla ryöstää kaupan ja pankin. Hän tapaa matkallaan myös Martin (Martti Syrjä). Lopussa Rosso löytää kadonneen rakkautensa. Ennen kuin hänet ammutaan, hän ehtii sanoa rakkaalleen italiaksi "ciao, bambina". ==Tuotanto== Rosso kuvattiin Mika Kaurismäen mukaan Villealfan, Jörn Donner Productionsin ja Filminorin jääkaapeista löytyneille, muista elokuvista yli jääneille filminpätkille., Yle Teema 19.9.2015. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1985 suomalaiset elokuvat Luokka:Mika Kaurismäen ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset rikoselokuvat
Lapsia ja aikuisia

Lapsia ja aikuisia – kuinka niitä tehdään? on vuonna 2004 ensi-iltaan tullut Aleksi Salmenperän esikoispitkäelokuva. Elokuva oli hänen lopputyönsä Taideteolliseen korkeakouluun. Minttu Mustakallio voitti elokuvasta parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2005. Elokuva oli lisäksi ehdolla samana vuonna seuraavissa Jussi-palkintokategorioissa: paras elokuva, paras ohjaus, paras naispääosa (Minna Haapkylä), paras käsikirjoitus, paras musiikki ja paras leikkaus. Elokuva kertoo kolmekymppisistä Venlasta ja Anterosta, jotka elävät vakiintuneessa parisuhteessa. Suhdetta kuitenkin hiertää peruskysymys: hankimmeko lapsia vai emme? Venla haluaa äidiksi, mutta Antero pelkää perheen sitovan liikaa ja häiritsevän hänen pikaluistelu-uraansa. Venla on kuitenkin päättänyt saada lapsen ja pyytää apua työpaikkansa naislääkäriltä Sadulta. Toistensa seurassa viihtyvät naiset rakastuvat yllättäen toisiinsa, mikä vaikuttaa monien muidenkin elämään. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2004 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Aleksi Salmenperän ohjaamat elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat
Sosigenes Aleksandrialainen

Sosigenes Aleksandrialainen (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli egyptiläinen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka suunnitteli juliaanisen kalenterin. Sosigeneestä ei tiedetä juuri mitään Plinius vanhemman teoksen Naturalis historia ulkopuolelta. Pliniuksen mukaan Julius Caesar antoi Sosigeneelle toimeksiannon laatia Rooman valtakunnalle virallinen kalenteri.Plinius vanhempi: Naturalis historia 18.210-212. Kalenteri otettiin käyttöön vuonna 45 eaa. Kalenteri oli pitkään käytössä Euroopassa, vuoteen 1582 asti ja joissakin maissa se oli käytössä vielä 1900-luvulle tultaessa. Sosigeneen tähtitieteelliset kirjoitukset ovat hävinneet, muutamia hajanaisia katkelmia lukuun ottamatta. Yhdessä katkelmassa hän esittää, että Merkurius kiertää Aurinkoa.Plinius vanhempi: Naturalis historia 2.8. == Lähteet == Luokka:Egyptiläiset tähtitieteilijät Luokka:Ennen ajanlaskun alkua syntyneet Luokka:Ennen ajanlaskun alkua kuolleet