EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hullu juttu

Hullu juttu on vuodesta 2007 esitetty suomalainen asiaohjelma. Ohjelma on Tarinatalon tuottama ja Yle TV2 -kanavan esittämä. Sarjassa käsitellään viikoittain vaihtelevia ajankohtaisia aiheita, usein tutkivan journalismin keinoin. Ohjelmaa juontaa ja tuottaa Esko Naskali sekä toimittaa Marjut Tervola ja Ina Mikkola. Syksyllä 2013 ohjelma uudistui siten, että sen keskiössä on viikoittain "Hullun jutun matsi", kahden eri näkökulman tarkastelu erilaisissa nuorten aikuisten elämän valintatilanteissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hullun jutun viralliset sivut * Hullu juttu Yle Areenassa Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat Luokka:2010-luvun suomalaiset dokumenttiohjelmat Luokka:Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Erik Enroth

Erik Sigfrid Enroth (11. joulukuuta 1917 Helsinki – 16. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Enroth opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1938–1945, Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholma 1945–1947, Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie André Lhotessa Pariisissa Ranskassa 1955–1956 sekä Accademia di belle arti di Firenzessä Italiassa 1957. Enroth oli opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1965–1968. Kuvasto on perustanut Erik Enrothin muistopalkinnon, sillä hänen ansiostaan tekijänoikeuslakiin saatiin kuvataiteilijan luoksepääsyoikeus. Enrothin isä oli tuntematon Donin kasakka, hänen äitinsä oli sairaskuntouttaja Signe Wahlborg Enroth. Enrothin ensimmäinen puoliso vuosina 1949–1962 oli Sara Hildén.Yle Sininen laulu. Enrothin toinen puoliso oli Sinikka Sanelma Enroth o.s. Summanen. Enrothin ja Hildénin välistä avioliittoa käsitellään Pia Andellin vuonna 2013 ohjaamassa Hildénin elämästä kertovassa dokumenttielokuvassa Mesenaatti. __NOTOC__ ==Palkinnot ja tunnustukset== *Vuoden taiteilija 1971 *Valtion taidepalkinto 1970 *Pro Finlandia, 1963 *Olympia-kultamitali maalaustaiteessa, 1952 ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * * * ==Aiheesta muualla== * * Kuvataiteilijamatrikkeli. * * Korkeimman oikeuden ennakkoratkaisu Enrothin luoksepääsyasiassa (KKO 1976-II-51). Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Alvar-Aalto-Kulturhaus

thumb|Alvar-Aalto-Kulturhaus Alvar-Aalto-Kulturhaus on kulttuuritalo saksalaisessa Wolfsburgin kaupungissa Ala-Saksin osavaltiossa. Talon on suunnitellut suomalainen arkkitehti Alvar Aalto. Aalto voitti rakennuksesta järjestetyn suunnittelukilpailun ehdotuksellaan 123451 vuonna 1958 ja rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1962. Kulttuuritalo on kokonaistaideteos, jossa niin ovenkahvat kuin huonekalutkin ovat Aallon suunnittelemia. Rakennuksen alkuperäinen tarkoitus oli toimia kaupunginkirjastona, kansankorkeakouluna ja nuorisokeskuksena. Näistä kaupunginkirjasto sijaitsee edelleen rakennuksessa. Sen lisäksi siellä toimii kaupungin kulttuurivirasto, kaupungin kulttuuri- ja koulutustoimipiste, italialainen bistro ja kukkakauppa. == Aiheesta muualla == * Alvar Aalto Zentrum Deutschland e.V. Wolfsburg * en.wikiarquitectura: Wolfsburg Cultural Center * Wolfsburgin kaupunginkirjasto * Designlines: Mit Alvar Aalto in die Volkshochschule Luokka:Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset Luokka:Ala-Saksin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Wolfsburg
Ivan Garanin

Ivan Ivanoviš Garanin (, s. 1. elokuuta 1945) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kazakstanilainen maastohiihtäjä, joka harjoitteli Qostanayn alueella Kazakstanissa. Garanin hiihti avausosuuden hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 x 10 kilometrin viestijoukkueessa Falunin MM-kisoissa 1974. Hän sijoittui lisäksi neljänneksi 30 kilometrillä. Innsbruckin olympiakisoissa 1976 Garanin saavutti pronssia 30 kilometrillä Sergei Saveljevin ja Bill Kochin jälkeen sekä hiihti ankkuriosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Jevgeni Beljajev, Nikolai Bažukov ja Sergei Saveljev. Garanin sijoittui lisäksi neljänneksi niin 15 kuin 50 kilometrilläkin. Vuonna 1977 Garanin voitti Vasaloppetin. ==Lähteet== *Ivan Garanin FIS:n tietokannassa Luokka:Neuvostoliittolaiset maastohiihtäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sosialistinen työväenpuolue

Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa seuraavia puolueita: * Sosialistinen työväenpuolue, irlantilainen trotskilainen (IST) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, isobritannialainen trotskilainen (IST) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, kreikkalainen trotskilainen (IST) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, kroatialainen puolue * Sosialistinen työväenpuolue, meksikolainen entinen puolue * Sosialistinen työväenpuolue, perulainen trotskilainen (LIT-CI) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, perulainen trotskilainen (UIT-CI) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, romanialainen puolue * Sosialistinen työväenpuolue, saksalainen entinen puolue * Sosialistinen Työväenpuolue, suomalainen entinen puolue * Sosialistinen työväenpuolue, tanskalainen trotskilainen (USFI) puolue * Sosialistinen työväenpuolue, yhdysvaltalainen trotskilainen puolue Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa myös seuraavia puolueita, joiden nimen osa termi on: * Espanjan sosialistinen työväenpuolue, espanjalainen sosiaalidemokraattinen (SI) puolue * Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue, luxemburgilainen sosiaalidemokraattinen (SI) puolue * Ruotsin sosialistinen työväenpuolue, ruotsalainen entinen puolue * Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue, saksalainen entinen puolue * Suomen Sosialistinen Työväenpuolue, suomalainen entinen puolue * Unkarin sosialistinen työväenpuolue, unkarilainen kommunistinen puolue * Yhdistynyt sosialistinen työväenpuolue, brasilialainen puolue Aiemmin nimellä Sosialistinen työväenpuolue tunnettiin seuraavat puolueet: * Demokraattinen sosialistinen näkökulma, australialainen puolue, vuosina 197?–1990 * Unkarin sosialistinen puolue, vuosina 1956–1989 * Sosialistinen vaihtoehtopolitiikka, hollantilainen puolue * Nicaraguan kommunistinen puolue, vuosina 1967–1970 * Palestiinan kommunistinen puolue * Sosialistinen työläinen, uusiseelantilainen trotskilainen puolue ==Katso myös== *Sosialistinen puolue
Markkinasosialismi

Markkinasosialismi on eräänlainen talousjärjestelmä, jossa tuotantovälineet ovat yhteiskunnallisesti omistettuja markkinatalouden puitteissa. Tällaista järjestelmää varten on olemassa erilaisia ​​malleja, joihin yleensä osallistuvat osuuskunnat ja joskus yhdistelmä, johon kuuluu julkisia tai yksityisiä yrityksiä. Kiinaa, Vietnamia sekä muita on kutsuttu markkinasosialistisiksi maiksi, mutta niitä voidaan pitää valtiokapitalistisina talouksina, joita hallitsevat kommunistiset puolueet. Jugoslaviaa pidettiin pitkään esimerkkinä markkinasosialismista, mutta kommunistinen puolue puuttui voimakkaasti sen talouden toimintaan, eikä esimerkiksi osavaltojen välistä kilpailua sallittu. Lisäksi Jugoslavian talouteen sisältyi markkinoille vieraita ominaisuuksia, kuten työläisten itsehallinto, joka lainasi oppejaan pikemminkin anarkismista kuin markkinoiden soveltamisesta sosialistiseen talouteen. Varsinaisesti markkinasosialismin isä on Oscar Lange, joka yhdessä kapitalististen vastapuoltensa kanssa kävi väittelyn markkinamekanismien käytöstä sosialismissa 1930-luvulla.Lange, Oscar - Taylor Fred M.: On the Economic Theory of Socialism, University of Minnesota, 1938 Tästä onkin ottanut esimerkin markkinasosialismin ehkä tärkein edustaja John E. Roemer, joka kirjassaan A Future For SocialismRoemer, John E.: A future for socialism, Harvard University Press,Cambridge, Massachusetts, 1994 kuvaa markkinoiden hallitsemaa tasa-arvoista yhteiskuntaa nykyaikaisen kansantaloustieteen keinoin.Keskustelua Roemerin ehdotuksesta: Wright, Erik Olin (ed.): Equal Shares - Making Market Socialism Work, Verso, London-New York, 1996 Markkinasosialismia on haukuttu sekasikiöksi ja toisaalta vain askeleen päässä kapitalismista olevaksi järjestelmäksi. Se muistuttaakin paljon esimerkiksi Pierre-Joseph Proudhonin ajatusta kansanpankista, jota vastaan Karl Marx suuntasi ajatuksensa. ==Katso myös== *Sosialistinen markkinatalous == Lähteet == Luokka:Sosialismin suuntaukset Luokka:Sosialistinen taloussuunnittelu Luokka:Jugoslavian politiikka
Jari-Pekka Keurulainen

Jari-Pekka Keurulainen (s. 7. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän on kuulunut Suomen maajoukkueen valmennusjohtoon sekä Antti Muurisen että Roy Hodgsonin päävalmentajakausilla. Aikaisemmin Keurulainen on valmentanut Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia (1992–1994, 1996), Tampereen Pallo-Veikkoja (1995) ja Finnairin Palloilijoita (1997–1998). HJK:ssa hän saavutti Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja Suomen Cupin vuosina 1993 ja 1996.Helsingin Jalkapalloklubin palkintokaappi (Luettu 2. lokakuuta 2007) Suomen Jalkapallovalmentajat ry valitsi Keurulaisen vuoden valmentajaksi vuonna 1992.Suomen Jalkapallovalmentajat ry:n vuoden valmentajat ja muut palkitut (Luettu 2. lokakuuta 2007) Koulutukseltaan hän on fysioterapeutti. 2019 Keurulainen palkittiin Palloliiton gaalassa Captain's Ballilla.https://www.iltalehti.fi/jalkapallo/a/f6c96c2a-7f63-4529-946a-2c6cdefefbb9 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Suomalaiset fysioterapeutit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fredrik Stenman

thumb|Fredrik Stenman Fredrik Stenman (s. 2. kesäkuuta 1983 Munktorp, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Västeråsia, Elfsborgia ja Djurgårdenia sekä Saksassa Leverkusenia. Stenman on pelannut myös Ruotsin maajoukkueessa. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pahan perimä

Pahan perimä (WSOY, ISBN 978-951-0-33065-4) on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, joka julkaistiin vuonna 2007 ja oli vuoden 2007 Suomen myydyin kaunokirja 133 100 kappaleellaanVuoden 2007 myydyimmät kirjat . Suomen kustannusyhdistys ry. Viitattu 30.8.2011.. Kirjan kansikuvassa on suomalainen astronautti ja hakaristilippu Kuun pinnalla. Kansikuvan pohjamateriaalina on Neil Armstrongin 21. heinäkuuta 1969 ottama kuva Edwin ”Buzz” Aldrinista. == Juoni == Rolf Narva katoaa Saksassa. Hänen poikansa Erik lähtee etsimään isäänsä, mutta yllätyksekseen hän huomaa vanhempiensa historian olevan täynnä salaisuuksia: Erikin äiti, Ingrid Stormare työskenteli toisen maailmansodan aikana rodunjalostuksen parissa, ja isä Rolf Narva Adolf Hitlerin atomipommiprojektissa. Erikille vanhemmat ovat valehdelleet olleensa koko sodan ajan Yhdysvalloissa, vaikka siirtyivätkin sinne vasta operaatio Paperclipissä. Saksassa ei ole kateissa pelkästään Rolf, vaan myös noin 160 grammaa fissiokelpoista uraania. Kirjan sivujuonessa suomalaisteekkareiden rakentama ja laukaisema ohjus osuu Pietarissa olevaan puistoon. Kirjan loppupuolella CIA tekee pahan virheen, ja Lontoossa räjähtää likainen pommi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirjailijan taustakommentit romaanista. Luokka:Ilkka Remeksen teokset Luokka:Jännitysromaanit Luokka:Vuoden 2007 kirjat
Jevgeni Beljajev

Jevgeni Prokopjevitš Beljajev (, 20. maaliskuuta 1954 - 15\. maaliskuuta 2003) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, viestin olympiavoittaja. Beljajev saavutti Innsbruckin olympialaisissa 1976 hopeaa 15 kilometrillä hävittyään vajaat kolme sekuntia Nikolai Bažukoville. Lisäksi hän hiihti avausosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Lahden MM-kilpailuissa 1978 Beljajev sai 15 kilometrillä hopeaa hävittyään runsaat kaksi sekuntia Józef Łuszczekille. Hän saavutti hopeaa myös 50 kilometrillä Sven-Åke Lundbäckin jälkeen ja oli viides 30 kilometrillä. Lake Placidin olympialaisissa 1980 Beljajev hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Vasili Rotšev, Nikolai Bažukov ja Nikolai Zimjatov. Beljajev oli lisäksi viides 15 kilometrillä ja kuudes 50 kilometrillä. ==Lähteet== *Jevgeni Beljajev FIS:n tietokannassa Luokka:Neuvostoliittolaiset maastohiihtäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Pakarinen

Pakarinen on suomenkielinen sukunimi: *Ari Pakarinen (s. 1969), suomalainen keihäänheittäjä *Ari Pakarinen (s. 1968), suomalainen pikajuoksija *Arvi Pakarinen (1895–1925), suomalaissyntyinen Neuvosto-Karjalassa asunut kirjailija, kirjailijanimeltään Arvi Nummi. *Bruno Pakarinen (1880–1955), suomalainen taidemaalari *Eino Pakarinen (1882–1932), suomalainen runoilija *Esa Pakarinen (1911–1989), suomalainen näyttelijä, hanuristi, laulaja ja viihdyttäjä *Esa Pakarinen Junior (s. 1947), suomalainen näyttelijä *Hanna Pakarinen (s. 1981), suomalainen laulaja *Heidi Pakarinen (s. 1976), suomalainen laulaja, vuoden 2013 tangokuningatar *Iiro Pakarinen (s. 1991), suomalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja *Ilmari Pakarinen (1910–1987), suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti *Kaija Pakarinen (s. 1954), suomalainen näyttelijä *Kalevi Pakarinen (1935–1999), suomalainen nykyaikainen viisiottelija, miekkailija, uimari ja vesipalloilija *Kalle Pakarinen (Kerman Kalle) (1904–1981), suomalainen kanavanvartija, sulkumestari ja sääennustaja *Karl Pakarinen (1884–1918), suomalainen jääkäriluutnantti *Laura Pakarinen (s. 2000), salibandyn pelaaja *Liisa Pakarinen (1911–1973), suomalainen näyttelijä *Pentti Pakarinen (1924–2007), suomalainen kansanedustaja (Liberaalinen kansanpuolue), lääketieteen ja kirurgian tohtori, silmälääkäri *Pertti Pakarinen (1931–1998), suomalainen yleislääketieteen ja psykiatrian erikoislääkäri ja kirjailija *Pia Pakarinen (s. 1960), suomalainen kokoomuslainen poliitikko, Helsingin seudun kauppakamarin toimitusjohtaja *Pia Lamberg, o.s. Pakarinen (s. 1990), suomalainen malli ja näyttelijä, Miss Suomi 2011 *Riikka Pakarinen (s. 1981), suomalainen poliitikko ja yleisurheilija *Riikku Pakarinen (1886–1937), suomalainen näyttelijä *Risto Pakarinen, toimittaja ja kirjailija *Simo Pakarinen (1882–1949), suomalainen kirjastonhoitaja ja -johtaja *Tellervo Pakarinen (s. 1959), suomalainen viisiottelija *Terttu Pakarinen (1946–2012), suomalainen arkkitehti ja yhdyskuntasuunnittelun professori *Tomi Pakarinen (s. 1969), suomalainen jalkapalloilija *Weikko Pakarinen (1884–1930), suomalainen oppikoulun opettaja, oppikirjojen tekijä ja suomentaja Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Pakarinen: *Laura Joensuu (o.s. Pakarinen, s. 1987), gospel-laulaja *Maikki Järnefelt (o.s. Pakarinen, 1871–1929), oopperalaulaja *Pia Lamberg (ent. Pakarinen, s. 1990), Miss Suomi 2011 *Marita Lång (o.s. Pakarinen, s. 1967), korkeushyppääjä
Martta Suonio

Martta Johanna Suonio (16. joulukuuta 1899 Helsinki – 25. toukokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Martta Suonio varttui näyttelijäperheessä Evert Suonion ja Kirsti Suonion kuopuksena. Käytyään Suomen Näyttämöopiston ensimmäisen kurssin vuonna 1920 hän aloitti uransa Viipurin Näyttämöltä. Hän toimi välillä noin kahdeksan vuotta Helsingissä Kansan Näyttämöllä ja Turun Teatterissa, kunnes palasi Viipuriin 1930-luvun puolivälissä kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan. Pisimpään hän työskenteli Porin Teatterissa, jonne hän siirtyi Viipurista evakkona Lahden Teatterin kautta vuonna 1941. Suonio oli Porin Teatterin apulaisjohtajana ja näyttelijänä kymmenisen vuotta ja sitten Oulun Teatterin taiteellisena johtajana vuodet 1953–1957 yhdessä Matti Tapion kanssa. Vietettyään vielä pari vuotta näyttelijänä ja ohjaajana Kemin teatterissa hän jäi vuonna 1959 vapaaksi taiteilijaksi. Suoniolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955. ==Filmografia== * Kaikki rakastavat, 1935 * Vieras mies, 1957 * Syntipukki, 1957 * Opettajatar seikkailee, 1960 * Turkasen tenava!, 1963 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Leo Golowin

Leonid (Leo) Golowin (25. helmikuuta 1903 Pietari, Venäjä – 23. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. __NOTOC__ ==Henkilöhistoria== Leo Golowinin vanhemmat olivat kenraalimajuri Alexander Golowin ja Elin Weckström ja toinen puoliso vuodesta 1942 Maggie Furuhjelm. Ylioppilaaksi Golowin tuli 1921 ja teki useita teatterialan opintomatkoja Keski-Eurooppaan 1920- ja 1930-luvulla. Näyttelijäntyönsä hän aloitti 1925, näyttelijänä ja ohjaajana hän työskenteli 1931–1937. Golowin oli Åbo Svenska Teaternin johtaja 1937–1945 ja Helsingin Svenska Teaternin johtaja 1945–1952. Hänet palkittiin vuonna 1957 Pro Finlandia -mitalilla. == Filmografia == * Polyteekkarifilmi, 1924 * Kyllä kaikki selviää..., 1926 * En perfekt gentleman (Todellinen gentlemanni), 1927 * Falskspelare, 1961 ==Julkaisuja== * Plats så scenen: En skådespelare ser på sin värld. Söderström, 1961. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Pietarinsuomalaiset henkilöt Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Toivo Lyytikäinen

Toivo Ensio Lyytikäinen (5. tammikuuta 1928 Utajärvi – 4. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi myös metallityömiehenä sekä kiertävässä tivolissa harmonikansoittajana. Tuottelias kirjailija julkaisi uuden romaanin vuosittain pienkustantamo Kesuuran kustantamana. Hänen kirjansa kuvaavat usein omakohtaisesti tutuksi tulleita aiheita, kuten harmonikan soittajien elämää. Lyytikäinen teki myös historiallisia, 1800-luvulle sijoittuvia romaaneja. Lyytikäisen tuotantoon kuuluu myös neljä kuunnelmaa. == Teokset == ===Kuunnelmat=== * Tivolielämää, 1970 * Tuotantolaitos, 1970 * Urakkasopimus, 1971 * Simo ja Samuli, [Yleisradio], 1980 ===Proosateokset=== * Portaat, T. Lyytikäinen, 1988 * Padonvalajan polkka, T. Lyytikäinen, 1989 * Oman onnensa seppä, Alea-kirja, 1991 * Kohti vapautta, Kesuura, 1993 * Kovia aikoja, Kesuura, 1994 * Tilinteon hetket, Kesuura, 1995 * Häkkilintu, Kesuura, 1999 * Elämän tivolissa, Kesuura, 2000 * Tervahovin soutajat, Kesuura, 2001 * Toivo, Kesuura, 2004 * Iso-Heikkilän isännät, Trittum, 2004 * Iso-Heikkilän metsäkaupat, Trittum, 2005 * Kiertävät suutarit, Kesuura, 2006 * Haitarikulkurin valssi, Kesuura, 2007 * Tästä ei sitten puhuta, Kesuura, 2008 * Paikannäyttäjä, Neirol, 2009 == Palkinnot == * 1. palkinto Nuoren Voiman Liiton kirjoituskilpailussa 1968 * 3. palkinto Metalliliiton ja Museoviraston kirjoituskilpailussa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lyytikäisen kustantajan Kesuura oy:n sivut Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Valdemar I

Valdemar I Suuri (, 1131–1182) oli Tanskan kuningas 1154–1182. Hänen isänsä oli kuningas Eerik I Ejegodin poika Knut Lavard, joka murhattiin ennen Valdemarin syntymää. Valdemarin äiti oli Kiovan ruhtinaan Mstislav I Suuren tytär Ingeborg. Valdemar asui nuorena Asser Rigin luona. Asserin pojista Absalonista ja Esbern Snaresta tuli myöhemmin Valdemarin läheisimpiä ystäviä ja poliittisia liittolaisia. Valdemarin ollessa 16-vuotias kuningas Eerik III Lam luopui kruunusta. Syttyi sisällissota Eerik II Emunen pojan Sven Grathen, Niilo Sveninpojan lapsenlapsen Knuut Maununpojan ja Valdemarin välillä. Valdemar hallitsi tuolloin Jyllantia. Sisällissota jatkui vuoteen 1157, jolloin Sven murhasi Knuutin. Valdemar kukisti tämän jälkeen Svenin Grathe Heden taistelussa. Tämän jälkeen Valdemar oli Tanskan kiistaton hallitsija. Vuonna 1158 Absalonista tuli Roskilden piispa. Valdemar aloitti Absalonin painostuksesta sodan vendejä vastaan. Vuonna 1168 Valdemar valtasi Arkonan Rügenin saarella. Vendit kääntyivät kristinuskoon, ja Tanskan valta levittäytyi aina Pommeriin asti. == Avioliitto ja lapset == Valdemar oli naimisissa Minskin ruhtinas Volodarin tyttären Sofian kanssa (n. 1141–1198). Heille syntyivät lapset: * Knuut VI (1163–1202) * Valdemar II Sejr (1170–1241) * Sofia, (1159–1208), naimisissa Orlamünden kreivi Siegfried III:n kanssa * Margareta ja * Maria, nunnina Roskildessa * Rikissa (k. 1220), naimisissa Ruotsin kuningas Eerik Knuutinpojan kanssa * Helena (k. 1233), naimisissa Lüneburgin kreivi Wilhelmin kanssa * Ingeborg (1175–1236), naimisissa Ranskan kuningas Filip II Augustin kanssa. == Aiheesta muualla == Luokka:Tanskan kuninkaat Luokka:Vuonna 1131 syntyneet Luokka:Vuonna 1182 kuolleet
John Berryman

John Allyn Berryman (25. lokakuuta 1914 McAlester, Oklahoma, Yhdysvallat – 7. tammikuuta 1972 Minneapolis, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Berryman valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1936. Opiskeluaikoina hän sai vaikutteita erityisesti opettajaltansa Mark Van Dorenilta. Berryman oli Minnesotan yliopiston professori vuodesta 1955. Berryman piti esikuvanaan William Butler Yeatsia ja sai vaikutteita myös W. H. Audenilta ja Ezra Poundilta. Berrymanin julkaisi ensimmäisiä runojansa 1930-luvun lopulla pienilevikkisissä aikakauslehdissä, ja vuonna 1940 kokoelmassa Five Young American Poets oli 20 hänen runojansa. Hänen ensimmäinen kokoelmansa Poems on vuodelta 1942. Berrymanin ensimmäisenä merkittävänä kokoelmana pidetään vuonna 1948 ilmestynyttä teosta The Dispossessed (1948). Berryman kirjoitti vuonna 1950 kirjailija Stephen Cranen elämäkerran ja vuonna 1956 kirjanmittaisen dialogimuotoisen teoksen Homage to Mistress Bradstreet, missä käytiin keskusteluja 1600-luvulla eläneen runoilija Anne Bradstreetin kanssa. 77 Dream Songs ilmestyi vuonna 1964 ja toi kirjoittajalleen Pulitzer-palkinnon. 77 Dream Songs ja sen ”jatko-osa” His Toy, His Dream, His Rest koottiin vuonna 1969 yhdeksi kokoelmaksi, joka julkaistiin nimellä Dream Songs. Omaelämäkerrallisessa teoksessa Recovery (1973) Berryman kertoo taistelustaan alkoholismia vastaan. Runoilija kärsi nuoresta aikuisiästään saakka alkoholismista ja oli lisäksi kliinisesti masentunut ja epileptikko. Hän teki 57-vuotiaana itsemurhan hyppäämällä Minneapolisin Washington Avenue Bridgeltä. == Julkaisuja == * Poems (1942) * The Dispossessed (1948) * Homage to Mistress Bradstreet (1956) * 77 Dream Songs (1964) * Berryman's Sonnets (1967) * His Toy, His Dream, His Rest (1969) * The Dream Songs (1969) * Love & Fame (1970) * Delusions (1972) ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Kirjallisuuden Pulitzer-palkinnon saaneet Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Rick Allen

Richard John Cyril ”Rick” Allen (s. 1. marraskuuta 1963 Derbyshire) on englantilainen rockrumpali. Hän on kuulunut vuodesta 1978 lähtien Def Leppardin kokoonpanoon ja oli mukana jo yhtyeen esikoisalbumilla On Through the Night (1980). 31\. joulukuuta 1984 Allen loukkaantui auto-onnettomuudessa ja hänen vasen kätensä jouduttiin amputoimaan. Hän jatkoi kuitenkin rumpalina opetellen käyttämään vasenta jalkaansa korvaamaan vasemman kätensä aiemmin soittamia ääniä. Allen käyttää erikoisvalmisteista rumpusettiä, joka koostui aikanaan kokonaan sähkörummuista ja pedaaleista. Nykyään hänen settinsä on sekoitus akustisia ja elektronisia rumpuja sekä pedaaleilla soitettavia samplattuja ääniä. Allen on ollut lokakuusta 2003 lähtien naimisissa Lauren Monroen kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2010 syntynyt tytär. Lisäksi hänellä on vuonna 1997 syntynyt tytär edellisestä avioliitostaan. ==Lähteet== Luokka:Englantilaiset rumpalit Luokka:Def Leppardin jäsenet Luokka:Amputoidut henkilöt Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yrjö Ikonen

Yrjö Ikonen (18. toukokuuta 1902 Turku – 24. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Lisäksi hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa pienehköissä sivurooleissa. ==Ura== Yrjö Ikonen valmistui aluksi voimistelunopettajaksi ja toimi opettajana Helsingin eri kouluissa vuosina 1928–1943. Hän opiskeli laulua kotimaassa Väinö Lehtisen johdolla sekä Keski-Euroopassa ja Italiassa. Ikonen piti ensikonserttinsa vuonna 1930 ja sai vuonna 1934 kiinnityksen Suomalaiseen Oopperaan, jossa hän esiintyi vuoteen 1961 saakka. Hänellä oli huomattavia bassorooleja mm. W. A. Mozartin, Gioacchino Rossinin ja Richard Wagnerin oopperoissa, ja kaikkiaan hän esiintyi yli sadassa oopperassa ja operetissa.Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 3, s. 110. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04553-9 Hän teki konserttimatkoja Skandinavian maihin ja Neuvostoliittoon. Ikonen palkittiin vuonna 1952 Pro Finlandia -mitalilla. == Perhe == Yrjö Ikonen oli naimisissa voimistelunopettaja Märtha Ikosen o.s. Ryselin kanssa, ja heidän lapsensa olivat Jussi ja Liisa (Uusitalo). Yrjö Ikosen vanhemmat olivat asemapäällikkö Georg Johannes Ikonen ja Selma Bergman. Yrjö Ikonen oli näyttelijä Kim Ikosen isoisä. Lisäksi hän oli näyttelijän ja operettilaulajan Gerda Ryselinin lanko. Yrjö Ikosen lapsenlapsenlapsi on näyttelijä-tanssija-laulaja Diana Anttila. Ikonen on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin. == Filmografia == * Serenaadiluutnantti (1949) * Rosvo Roope (1949) * Rion yö (1951) * Gabriel, tule takaisin (1951) * Radio tulee hulluksi (1952) * Omena putoaa... (1952) * Varsovan laulu (1953) * Muuan sulhasmies (1956) * Justus järjestää kaiken (1960) * Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962) * Sissit (1963) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset bassot Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Richard Biggs

Richard James Biggs II (18. maaliskuuta 1960 – 22. toukokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Biggs syntyi Columbuksessa Ohiossa ja opiskeli UCLA:ssa. Ennen tähteyttään hän työskenteli jonkin aikaa opettajana losangelesilaisessa high schoolissa. Hänellä todettiin 13-vuotiaana kuulovamma. Hänen toinen korvansa oli kuuro, ja toisessa oli huomattava kuulonalenema. Biggsillä oli vuosina 1987–1992 tri Marcus Hunterin rooli sarjassa Päivien viemää. Toinen keskeinen rooli oli tri Stephen Franklinin osa Babylon 5:ssä vuosina 1994–1998. Hän oli vuodesta 1998 naimisissa Lori Gerberin kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa. Biggs tuli uransa aikana tunnetuksi myös näyttämöltä. Hän kuoli 44-vuotiaana aortan repeämään. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Kuurot henkilöt Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Kaivinpaalu

Kaivinpaalu on paalutyyppi, jota käytetään useimmiten tukipaaluina siirtämään suuria ja keskitettyjä kuormia joko kallioon tai moreeniin. Se on maata syrjäyttämätön paalu, joka valmistetaan siten, että avonainen työputki painetaan maahan samanaikaisesti putkea hiertäen. Työputki voidaan myös joissakin tapauksissa lyödä maan sisään. Maa poistetaan putken upotustasoon asti ja sen sisään asennetaan raudoitus tai sen sisään lasketaan raudoituselementti. Putki nostetaan ylös samalla kun se valetaan täyteen betonia. Jos paalu joudutaan upottamaan pohjavedenpinnan alapuolelle, betonointi suoritetaan siten, että veden- ja valupaine pidetään korkeampina kuin putken alapään kautta vaikuttava pohjaveden paine. Paalun halkaisija on tavallisesti 900–1 500 millimetriä. == Katso myös == * Paalutus * Mikropaalu == Lähteet == Luokka:Perustus Luokka:Maa- ja vesirakennus
Dan Rostenkowski

Daniel David ”Dan” Rostenkowski (2. tammikuuta 1928 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 11. elokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Rostenkowski opiskeli Loyola University Chicagossa. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Illinoisista vuosina 1959–1995, vuoteen 1993 kahdeksannesta ja sen jälkeen viidennestä vaalipiiristä. Kaikkiaan kongressivuosia kertyi 36. Rostenkowskin pitkä poliittinen ura katkesi vuonna 1994, kun häntä epäiltiin korruptioon liittyvistä rikoksista. Hän sai vuonna 1996 sakon ja 17 kuukauden vankeustuomion, josta hän istui 15 kuukautta. Hän sai joulukuussa 2000 virallisesti Bill Clintonin presidentillisen armahduksen. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Santiago Cabrera

Santiago Cabrera (s. 5. toukokuuta 1978) on chileläinen näyttelijä. Cabrera syntyi isänsä diplomaatintyön johdosta Caracasissa, Venezuelassa. Hän kasvoi Torontossa, Lontoossa, Madridissa ja Romaniassa ennen perheen paluuta Chileen pojan ollessa 15-vuotias. Vaikka Cabrera on esiintynyt myös elokuvassa, hänet tunnetaan parhaiten Isaac Mendezin roolista yhdysvaltalaisessa menestyssarjassa Heroes. Hän esiintyy myös Lancelotina televisiosarjassa Merlin. Hän näyttelee Aramista vuonna 2014 alkaneessa televisiosarjassa The Musketeers. Hän oli mukana kahdella ensimmäisellä kaudella ja jatkoi roolissa myös kolmannella kaudella, joka ilmestyi vuonna 2016. Cabrera esitti pääosaa vuonna 2017 alkaneessa scifi-trillerisarjassa Salvation. Cabrerea on naimisissa teatteriohjaaja Anna Marcean kanssa. Heillä vuonna 2016 syntynyt poika. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Chileläiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Philippe Léonard

Philippe Léonard (s. 14. helmikuuta 1974 Liège, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija. "Leo" edusti seuratasolla Standard de Liège, AS Monaco, OGC Nice ja Feyenoord Rotterdam. Belgian maajoukkueessa Léonard pelasi 26 ottelua. Hän edusti Belgiaa Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000. Luokka:Belgialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tego Calderón

Tegui Calderón Rosario (s. 1. helmikuuta 1972) on puertoricolainen muusikko. Hänen tyylinsä yhdistelee latinorapin ja reggaetonin vaikutteita, ja hän levyttää espanjan kielellä. Calderón syntyi Santurcessa ja kävi high schoolia Miami Beachissa Floridassa. Hän sai jo varhaisia vaikutteita salsatähti Ismael Riveralta, jonka ihailijoita hänen vanhempansa olivat. Hän piti lisäksi jazzista ja oli jo nuorena yhtyeen rumpali. Calderón tuli tunnetuksi albumillaan El Abayardella vuonna 2003. Sitä ovat seuranneet El Enemy de los Guasíbiri (2004), The Underdog/El Subestimado (2006) ja El Abayarde Contraataca (2007). == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Puertoricolaiset reggaetonlaulajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Zoe Caldwell

Zoe Caldwell OBE (14. syyskuuta 1933 Melbourne, Australia – 16. helmikuuta 2020 New York, Yhdysvallat) oli australialaissyntyinen näyttelijä. Hän oli alun perin Ada, mutta vaihtoi etunimen samaksi kuin omalla äidillään. Caldwell tunnettiin varsinkin näyttämön tähtenä. Hän esiintyi muun muassa The Prime of Miss Jean Brodiessa ja Master Classissa, ja hänet palkittiin näyttämöansioistaan neljällä Tony-palkinnolla. Caldwellilla oli rooleja myös elokuvissa. Hän oli vuodesta 1968 naimisissa tuottaja Robert Whiteheadin kanssa ja sai kaksi poikaa. Hän jäi leskeksi 15. kesäkuuta 2002. Hän oli OBE vuodesta 1970. Caldwell kuoli Parkinsonin taudin aiheuttamiin komplikaatioihin 86-vuotiaana kotonaan New Yorkissa 16. helmikuuta 2020. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Australialaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet Luokka:Tony-palkinnon saajat
Eero Peltonen

Eero Peltonen (s. 22. joulukuuta 1986 Nurmijärvi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta pystyi pelaamaan myös keskikentän keskustassa ja hyökkääjänä. Peltonen on pelannut Veikkausliigassa Myllykosken Pallon ja HIFK:n riveissä sekä Englannissa Crystal Palacen reservijoukkueessa. Ensimmäiset liigamaalinsa hän teki ottelussa Tampere Unitedia vastaan vuonna 2007. Keväällä 2008 Eero Peltonen siirtyi FC Viikinkien riveihin.Peltonen ei jatka MYPA:ssa . Ilta-Sanomat 28.4.2008. Hän pelasi Viikingeissä kaikkiaan 139 ottelua ja teki niissä 40 maalia. Kausilla 2009 ja 2010 hän oli Ykkösen parhaita maalintekijöitä tehdessään kummallakin kaudella yhdeksän maalia. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eeli Erkkilä

Eeli Johannes Erkkilä (21. marraskuuta 1909 Oulainen - 1\. huhtikuuta 1963 Oulainen) oli suomalainen pienviljelijä joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa. Erkkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Erkkilä ja Anna Ylikivelä. Hän kävi kansakoulun ja oli sen jälkeen pienviljelijänä Oulaisissa. Erkkilä osallistui jo ennen sotia nuorisoseura- ja raittiusliikkeen toimintaan kotiseudullaan ja hänet valittiin Oulun raittiuspiirin piirisihteeriksi vuonna 1938. Erkkilä aloitti poliittisen uransa Maalaisliiton rivijäsenenä ja eteni vähitellen puolueen johtoelimiin toimien muun muassa Maalaisliiton Oulun piirin toiminnanjohtajana 1947–1951. Hän oli puolueen kansanedustajana vuosina 1951–1963 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Erkkilä oli toisena sosiaaliministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961, toisena kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Miettusen I hallituksessa 1961–1962, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Miettusen I hallituksessa helmikuulta huhtikuulle 1962 ja sisäasiainministerinä Karjalaisen I hallituksessa 1962–1963. Erkkilä joutui jättämään ministerintehtävänsä sairauden vuoksi 8. helmikuuta 1963 ja hänen tilalleen sisäministeriksi nimitettiin Niilo Ryhtä. Erkkilä oli Maalaisliiton puoluevaltuuskunnan ja MTK:n valtuuskunnan jäsen sekä jäsenenä useiden yritysten hallintoneuvostoissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Oulaisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1953 ja myös kunnanhallituksen jäsenenä. Politiikan ulkopuolella Erkkilä toimi Mustalaislähetyksen varapuheenjohtajana ja vuonna 1954 hänestä tuli Oulun raittiuspiirin puheenjohtaja. Erkkilä oli naimisissa vuodesta 1938 Martta Elisabet Jääskelän kanssa. == Lähteet == * * * Kirjastovirman artikkeli Eeli Erkkilästä Luokka:Suomen sisäministerit Luokka:Kansanedustajat Luokka:Oulun vaalipiiri Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Oulaisten kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Bryan Forbes

Bryan Forbes (oik. John Theobald Clarke, 22. heinäkuuta 1926 Lontoo – 8. toukokuuta 2013 Virginia Water) oli brittiläinen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän oli vuodesta 1955 naimisissa näyttelijä Nanette Newmanin kanssa. Forbes opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen varhaisten käsikirjoitustensa joukkoon lukeutuvat Itsemurhapartio (1955) ja Pankkirosvojen kerho (1960), joista viimeksi mainitussa hän myös näytteli. Hän aloitti lisäksi Richard Attenboroughin kanssa yhteistyön, josta syntyi muun muassa elokuva Vihainen hiljaisuus (1960). Forbesin ensimmäinen ohjaus oli Viattomat vuodelta 1961. Hänen ohjauksensa ja käsikirjoituksensa Lukittujen ovien takana (1964) toi hänelle Edgar-palkinnon. Hän jatkoi uraansa Britanniassa läpi 1960-luvun ja matkusti myös Hollywoodiin, jossa syntyi Kuningasrotta (1965). Forbesin myöhempään tuotantoon kuuluvat muiden muassa Stepfordin naiset (1975), Lasikenkä ja ruusu (1976), Yli esteiden (1978) ja tv-minisarja Vakoilupeli (1990). Forbes kirjoitti myös toistakymmentä kirjaa, muun muassa kaksi elämäkertaa. Hän sairasti MS-tautia vuodesta 1975 lähtien. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin komentaja (CBE) vuonna 2004. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Brittiläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Leo Häppölä

Leo Kustaa Häppölä (1. helmikuuta 1911 Tuulos - 3\. heinäkuuta 1998 Tuulos) oli suomalainen maanviljelijä, joka toimi Maalaisliitto-Keskustapuolueen kansanedustajana ja ministerinä 1950- ja 1960-luvuilla. Häppölän vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Vihtori Häppölä ja Linda Aleksandra Tikka. Hän kävi kansakoulun ja valmistui 1935 maatalousnormaalikoulusta. Vuodesta 1937 lähtien Häppölä viljeli Tuuloksessa omistamaansa Pohjoisten kartanoa. Häppölä oli maalaisliiton kansanedustajana 1951–1965 ja keskustapuolueen kansanedustajana 1965–1970 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtajana 1958 ja 1962–1964 sekä maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana 1965–1969. Häppölä toimi puolustusministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja oli kunnallispolitiikassa mukana Tuuloksen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnanhallituksen jäsenenä. Häppölä oli jäsenenä muun muassa Metsätalouden neuvottelukunnassa, Maalaisliiton puoluevaltuuskunnassa ja MTK:n valtuuskunnassa. Häppölä sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1966. Hänen harrastuksiinsa kuului kotiseutututkimus. Häppölä oli naimisissa vuosina 1937–1963 Hellä Aliisa Kaloisen kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin 1966 Anna Margareeta Latvalahden (entinen Ahola) kanssa. Toisen kerran jäätyään leskeksi Leo Häppölä meni naimisiin Inkeri Sipilä-Häppölän kanssa. == Lähteet == * * * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Suomen puolustusministerit Luokka:Tuuloksen kunnanvaltuutetut Luokka:Hämeen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Veikko Pajunen

Veikko Juhani Pajunen (12. tammikuuta 1936 Siikainen – 13. syyskuuta 2016 Porvoo) Viitattu 16.10.2016. oli suomalainen varatuomari, asianajaja ja toimitusjohtaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1972–1979. Lisäksi Pajunen toimi muun muassa vuosina 1965–1972 Liikennesolmu-nimisen television liikenneohjelman juontajana. == Ura == Pajusen vanhemmat olivat diplomikauppias Lauri Iivari Pajunen ja Helmi Emilia Heikkilä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1955, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1962 ja sai varatuomarin arvon 1965. Pajunen työskenteli poliisina ja ravintolamuusikkona vuosina 1956–1960 ja hän toimi sen jälkeen Taljan kenttäpäällikkönä Helsingissä 1960–1966 sekä Suomen autokoululiiton toiminnanjohtajana ja Opetustarvike Oy:n toimitusjohtajana 1966–1973. Vuosina 1965–1972, sekä vielä 1980-luvun puolivälissä, Pajunen juonsi suosittua Liikennesolmu-nimistä television liikenneohjelmaa. Pajunen oli lyhyen aikaa Kalevi Keihäsen omistamien Keihäs-yhtiöiden pääjohtajana 1973–1974 ja vuodesta 1977 lähtien hänellä oli oma asianajotoimisto Helsingissä. Hän toimi myös Liikennetieto Oy:n toimitusjohtajana. Pajunen oli SDP:n kansanedustajana 1972–1979 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa. Pajunen erotettiin vuonna 1977 sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsenyydestä vuoden 1977 valtiopäivien loppuun saakka kun hän äänesti Kalevi Sorsan II hallituksen ajoneuvoille säätämää vetokoukkuveroa vastaan. Pajusen mielestä vero rankaisi kuljetusalan yrittäjiä. Kesällä 1977 Pajunen sai ylinopeussakot, jolloin kävi ilmi, että hänellä oli autossaan tutkanpaljastin. == Yksityiselämä == Pajunen oli naimisissa vuosina 1958–1980 Astrid Tuulikki Salonojan kanssa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin Grazyna Anna Pyffelin kanssa 1981. == Teoksia == * Australian kahdet kasvot : suomalaisia siirtolaisia tapaamassa. Otava 1961 * Ennen kolaria ja sen jälkeen. Tammi 1965 * Maantieliikenteen ABC. Tekijä, Helsinki 1967, uudet painokset 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1977, 1980 * Uusi tieliikennelaki perusteluineen ; toim. Veikko Pajunen. Liikennetieto, Helsinki 1981 * Tieliikennelaki : sen perustelut ja sovellutuksia oikeustapauksina ; toim. Veikko Pajunen. Laki ja liikenne, Helsinki 1985 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ylen Elävä arkisto : Veikko Pajusen vuonna 1987 tekemä ohjelma Cayman-saarten veroparatiisissa raha tulee rahan luo Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Uudenmaan vaalipiiri Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Suomalaiset televisiojuontajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Iholla

Iholla (, televisiossa suomeksi nimellä Closer – iholla) on Mike Nicholsin ohjaama elokuva vuodelta 2004. Se perustuu Patrick Marberin näytelmään Closer. Se on nykypäivän Lontooseen sijoittuva neljän henkilön ihmissuhdedraama. Pääosissa ovat Julia Roberts, Natalie Portman, Clive Owen ja Jude Law. ==Näyttelijät== ==Aiheesta muualla== *Virallinen sivusto Luokka:Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Mike Nicholsin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat Luokka:Columbia Picturesin elokuvat
Basileides (gnostikko)

Basileides (; ; 100-luvun alkupuoli) oli varhaiskristillinen myöhemmin harhaoppiseksi tuomittu opettaja, joka vaikutti Aleksandriassa Egyptissä. Hän kirjoitti 24 kirjaa evankeliumeista ja vaikuttaa saaneen oppiinsa vaikutteita zarathustralaisesta dualismista. Basileides opetti Aleksandriassa keisari Hadrianuksen kaudella (117–138). Hänen sanotaan olleen apostoli Pietarin tulkitsijan Glaukiaan oppilas. Hän on saattanut olla aiemmin myös Menandroksen oppilaana Antiokiassa yhdessä Saturniloksen kanssa. Kirjoituksen Acta Archelai mukaan hän opetti jonkin aikaa Persiassa. Basileides ja hänen kirjoituksensa tunnetaan ainoastaan harhaoppeja vastustaneiden kristillisten kirjoittajien, kuten Agrippa Castor, Irenaeus, Klemens Aleksandrialainen ja Hippolytos, välityksellä. On vaikea määritellä, kuinka luotettavia nämä todistukset ovat. Lähteiden mukaan Basileideen oppi vaikuttaa itämaiselta. Hippolytoksen kuvaus perustuu joko vääriin lähteisiin tai myöhempiin Basileideen seuraajien oppeihin, koska hän antaa kokonaan toisenlaisen kuvauksen. Hänen mukaansa Basileideen oppi oli monistinen ja monilta ajatuksiltaan melko hellenistinen, jopa stoalainen. Basileideen seuraajat perustivat gnostilaisen lahkon, jota kutsutaan basilidelaisuudeksi. == Aiheesta muualla == * Catholic Encyclopedia: Basilides * T. Apiryon: Basilides * Fragments from the Writings of Basilides – The Gnostic Society Library, Gnostic Scriptures and Fragments * Seven Sermons to the Dead – The Gnostic Society Library Luokka:Gnostikot Luokka:Egyptiläiset henkilöt Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Donnie Iris

Dominic Ierace eli Donnie Iris (s. 28. helmikuuta 1943 Ellwood City) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän teki 1970-luvulla työtä The Jaggerzin ja Wild Cherryn jäsenenä. The Jaggerzin tärkein hitti oli "The Rapper" ja Wild Cherryn "Play That Funky Music". Näiden tilapäisten menestysten jälkeen Donnie Iris perusti itsensä mukaan nimetyn yhtyeen, Donnie Iris and the Cruisersin, jonka laulaja, kitaristi ja keulahahmo hän on. Yhtye nousi suursuosioon jo ensisinglellään "Ah! Leah!" (1981). Iris on jatkanut toimintaansa yhtyeen johdossa tähän saakka. Vuonna 1998 ilmestyi ensimmäinen livealbumi Live! At Nick's Fay City, ja vuodelta 2001 on kokoelma The Best of Donnie Iris. Tuorein studioalbumi Ellwood City ilmestyi vuonna 2006. == Diskografia == === Albumit === * Back on the Streets (1980) * King Cool (1981) * The High and the Mighty (1982) * Fortune 410 (1983) * No Muss...No Fuss (1985) * Out of the Blue (1992) * Footsoldier in the Moonlight (1993) * Poletown (1997) * Live! At Nick's Fat City (1998) * Together Alone (1999) * The Best of Donnie Iris (2001) * 25 Years (2004) * Ellwood City (2006) === Singlet === * "Ah! Leah!" * "I Can't Hear You" * "Sweet Merilee" * "Love Is Like A Rock" * "My Girl" * "Tough World" * "The High and the Mighty" * "Do You Compute?" * "Injured in the Game of Love" Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Irma Karvikko

Irma Helena Karvikko (sukunimi vuoteen 1933 Blomqvist) (29. syyskuuta 1909 Turku − 16. syyskuuta 1994 Turku) oli suomalainen toimittaja ja Edistyspuolueen ja sen seuraajien Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri 1950- ja 1960-luvuilla. Karvikon vanhemmat olivat asentaja Olof Werner Blomqvist ja Anna Aleksandra Aaltonen. Hän kävi englanninkielisen pohjakoulun Yhdysvalloissa, kirjoitti ylioppilaaksi 1931 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Karvikko toimi Turun Sanomien toimittajana 1937–1948 ja avustajana 1948–1958 sekä Polttopiste-lehden päätoimittajana 1958–1962. Hän oli edistyspuolueen kansanedustajana 1948–1950, kansanpuolueen kansanedustajana 1951–1958 ja 1962–1965 sekä liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1965–1970. Karvikko edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Karvikko oli toisena sosiaaliministerinä Tuomiojan hallituksessa 1953–1954 ja sosiaaliministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja oli myös jäsenenä Suomen YK-valtuuskunnassa ja Turun kaupunginvaltuustossa. Karvikko oli Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsen ja toimi Suomen kansanpuolueen varapuheenjohtajana ja Kansanpuolueen naisten sekä Liberaalisen kansanpuolueen naisten puheenjohtajana. == Lähteet == * * Valtioneuvoston ministerikortisto Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kansallisen Edistyspuolueen poliitikot Luokka:Suomen Kansanpuolueen poliitikot Luokka:Suomalaiset liberaalit poliitikot Luokka:Suomen sosiaaliministerit Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Varsinais-Suomen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Beitbridge Bulawayo Railway

Beitbridge Bulawayo Railway (BBR) on yksityisomisteinen zimbabwelainen rautatieyhtiö, jonka rata yhdistää Etelä-Afrikan rajalla sijaitsevan Beitbridgen ja Zimbabwen toiseksi suurimman kaupungin Bulawayon. BBR on rakenna-liikennöi-siirrä projekti, joka on lyhentänyt Bulawayon ja Etelä- Afrikan välisen rautatieyhteyden 317 kilometriksi. Ennen radan avaamista Etelä-Afrikan ja Zimbabwen välinen ratayhteys kulki Botswanan kautta ja oli 200 kilometriä pidempi. Uutta lyhempää rataa on käytetty etupäässä rahdin kuljettamiseen. BBR avattiin 15. heinäkuuta 1999. Kolmenkymmenen vuoden palvelun jälkeen rata luovutetaan Zimbabwen kansallisen rautatieyhtiön (National Railways of Zimbabwe) hallintaan ilman korvausta. Radalla on ollut syvällekäyvä vaikutus Botswanan rautatieyhtiön (Botswana Railways) kannattavuuteen, sillä sen Zimbabwesta tulevan rahdin määrä on pudonnut 90 000 tonnista 10 000 tonniin. Luokka:Rautatieyhtiöt