Olof Thörnell

Olof Gerhard Thörnell (19. lokakuuta 1877 Trönö – 25. kesäkuuta 1977 Uppsala) oli ruotsalainen kenraali. Hän oli Ruotsin puolustusvoimien komentaja toisen maailmansodan aikaan vuosina 1939–1944. Häntä ennen tehtävästä vastasi Ruotsin kuningas. == Ura sotilaana == Olof Thörnell suoritti yliopilastutkinnon vuonna 1895. Hän valmistui upseeriksi vuonna 1987. Thörnell valmistui vuonna 1906 Sotakorkeakoulusta (KHS) ja toimi sen jälkeen kokelaana pääesikunnassa. Kapteeniksi ylennettynä vuonna 1910 hän työskenteli pääesikunnassa. Vuosina 1911-1915 hän oli KHS:n opettajana. Vuodesta 1915 lähtien hän työskenteli kapteenina Älvsborgin rykmentissä, jossa hänet ylennettiin majuriksi 1917 ja everstiluutnantiksi 1921. Vuonna 1921 hän siirtyi pääesikuntaan, jossa hänestä tuli osastopäällikkö. Vuodesta 1924 hän palveli Upplannin jalkaväkirykmentissä ja 1926 Gotlannin jalkaväkirykmentissä. Vuonna 1931 hänet nimitettiin Ruotsin huoltojoukkojen tarkastajaksi ja edelleen vuonna 1934 jalkaväen tarkastajaksi kenraalimajuriksi ylennettynä. Kesällä 1936 Thörnell ylennettiin kenraalimajuriksi, ja samalla hänestä tuli Ruotsin puolustusvoimain pääesikunnan päällikkö. Toisen maailmansodan sytyttyä Ruotsissa uudistettiin puolustusvoimien ylintä johtoa. Thörnellistä tuli kenraaliksi ylennettynä Ruotsin puolustusvoimain komentaja. Tehtävä oli uusi, sillä sitä oli hoitanut siihen asti kuningas Kustaa V. Thörnell oli puolustusvoimien komentajana 1. huhtikuuta 1944 asti, jolloin hänen seuraajakseen tuli kenraali Helge Jung. Thörnell siirtyi sen jälkeen kuninkaan avustajakunnan päälliköksi, jossa tehtävässä hän oli kuningas Kustaa V:n kuolemaan eli lokakuuhun 1950 asti.Berglöw 1999. Kenraali Thörnell vieraili Suomessa syyskuussa 1938 ollessaan vielä puolustusvoimien pääesikunnan päällikkönä. Seuraavana vuonna huhtikuussa 1939 hän kävi Berliinissä samassa roolissa onnittelemassa valtakunnankansleri Hitleriä tämän 50-vuotispäivillä. == Komentajuusaika ja maailmansota == Kenraali Thörnellin komentajuusaika 1939-1944 oli kriittinen Ruotsille, sillä eri puolilla Ruotsin maa- ja vesirajaa oli käynnissä maailmansota. Keskeistä kenraali Thörnellin kannalta oli toimiva suhteet Hanssonin hallituksen puolustusministerin sosiaalidemokraattisen Per Edvin Sköldin ja armeijan puolella eri aselajien, maa-, meri- ja ilmavoimien välillä. Natsi-Saksan ja Neuvostoliiton solmima Molotov–Ribbentrop-sopimus 23. elokuuta 1939 oli pohjana maiden käynnistämille sotilaallisille toimille. Suomi ja Ruotsi olivat neuvotelleet Ahvenanmaasta ja sen puolustamisesta yhdessä 1930-luvun lopulla.Oredsson 1977, Jakobsson 2002: s. 64. Neuvostoliiton saatua sotilastukikohtia Virosta lokakuussa 1939 Ahvenmaan kysymys nousi maiden väliseen keskusteluun. Kenraali Thörnell Ruotsin puolustusvoimain edustajana ehdotti maansa hallitukselle Suomen ja Ruotsin yhteisen Ahvenanmaan puolustuksen käynnistämistä. Hallitus ei kuitenkaan tähän suostunut, vaikka Neuvostoliiton laivaston aktiivisuutta alueella havaittiinkin. Ruotsin naapurissa käynnistynyt Neuvostoliiton hyökkäys Suomeen 30. marraskuuta 1939 pakotti Ruotsin poliittista ja sotilaallista johtoa arvioimaan vakavaa tilannetta. Ruotsin hallitus Per Albin Hanssonin johdolla julisti Ruotsin puolueettomaksi. Kuitenkin hallitus suostui ruotsalaisen sotilaallisen vapaaehtoisyksikön lähettämiseen Suomeen, mutta asetti sen rajaksi 4 000 miestä pitäen kyseistä määrä puolueettomuuspolitiikkaan sopivana määränä. Seuraavana päivänä juuri nimitetty Ruotsin puolustusvoimain komentaja kenraali Olof Thörnell korotti ruotsalaisjoukkojen kooksi 5 000 asevelvollista sotilasta ja 200 vakinaisen väen upseeria. Pian sen jälkeen kenraali Thörnell esitti joukkojen kaksinkertaistamista. Ruotsin hallitus vastusti ensin esitystä, mutta 11. tammikuuta 1940 hyväksyi 8 000 asevelvollisen ja 400 vakinaisen väen upseerin ruotsalaissotilaan määrän vapaaehtoisjoukoksi.von Schmidt-Laussitz, 2008, s. 41–42 Huhtikuussa 1940 tapahtunut saksalaisten tekemä Tanskan ja Norjan miehitys muutti Ruotsin asemaa edelleen. Saksasta oli tullut valloitustensa myötä pohjoisen Euroopan sotilasmahti. Niinpä Ruotsissa käytiin tiukkoja sisäisiä keskusteluja vuosien 1940-1941 aikana. Kenraali Thörnell esitti vähän ennen saksalaisten Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 tekemää hyökkäystä Ruotsin hallitusta valmistamaan kansaa siihen mahdollisuuteen, että "olosuhteet pakottavat meidät taistelemaan Venäjää vastaan Saksan ja Suomen kanssa". Samassa yhteydessä Thörnell tähdensi hallitukselle "yhteistyön merkitystä Saksan kanssa tässä tilanteessa". Thörnellin lausunto oli Hanssonin hallituksen sisällä johti ilmiriitaan Thörnellin ja hallituksen valtiovarainministerin Ernst Wigforssin välillä. Wigforss oli Ruotsin hallituksessa ja sosiaalidemokraattisessa puolueessa tunnettuin ja vahvin puolueettomuuspolitiikan kannattaja. Osana saksalaisten hyökkäystä Neuvostoliittoon ruotsalaiset joutuivat kuitenkin sallimaan saksalaisen ns. Engelbrecht-divisioonan kuljetuksen Etelä-Norjasta Suomeen. Tapahtumaa kutsuttiin juhannuskriisiksi, koska asia kärjistyi sisäisesti samalla tavalla kuin Thörnellin ja Wigforssin aiemmat keskustelut. Ruotsalaiset osallistuivat Neuvostoliittoa vastaan käytyyn sotaan Suomeen lähetetyllä vapaaehtoispataljoonalla, joka osallistui Neuvostoliiton Hangon sotilastukikohdan valtaukseen heinä-joulukuussa 1941. Kenraali Thörnell kannatti ruotsalaisten osallistumista sotaan suomalaisten rinnalla, jotta ruotsalaisille saataisiin kokemusta sen hetken sodankäynnistä. Kenraali Thörnell neuvotteli asiasta ulkoministeri Christian Güntherin kanssa, jonka esityksestä Ruotsin hallitus antoi 4. heinäkuuta 1941 luvan 200 armeijan upseerille ja 5 000 varusmiehelle siirtyä vapaaehtoiseksi Suomeen.Stade 1991, 141–142 Hallituksessa vapaaehtoisten lähettämistä vastustivat sosiaalidemokraattitaustaiset valtiovarainministeri Ernst Wigforss ja sosiaaliministeri Gustav Möller sekä kansanpuolueen liikenneministeri Gustaf Andersson i Rasjön.Stade 1991, 154–155 Julkista kritiikkiä kenraali Thörnell sai jo lokakuussa 1940, kun hän vastaanotti Saksan Tukholman lähettiläältä Wiedin prinssiltä valtakunnankansleri Hitlerin myöntämän korkean saksalaisen kunniamerkin. Pääkriitikkona oli professori ja lehtimies Torgny Segerstedt.Andolf & Hugemark 1992, s. 243 Saksan armeijan koettua helmikuussa 1943 Stalingradin tappion kritiikki kenraali Thörnellin suhteen lisääntyi Ruotsissa. Thörnell oli tuonut julkisesti esille sen, että hän arvosti saksalaista sotilaskuntoa ja preussilaista upseerihenkeä. Thörnell siirtyi syrjään puolustusvoimain komentajan tehtävästään 1. huhtikuuta 1944. Hän siirtyi sen jälkeen kuningas Kustaa V:n avustajakunnan päälliköksi. ==Perhe== Olof Thörnell avioitui 1904 Stenebyssä syntyneen Anna Henrika Hallingin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. ==Kunniamerkit== Ruotsin kuningaskunnan kunniamerkit: * Serafiimiritarikunnan ritari, 6. kesäkuuta 1942. * Miekkaritarikunnan ritari, 1918., 1. luokka, 28. marraskuuta 1929. ja Suurtähti, 5. kesäkuuta 1937. * Vaasa-ritarikunnan ritari, 1921 Ulkomaiset kunniamerkit: * Dannebrogin ritarikunnan suurristi. * Valkoisen ruusun ritarikunnan suurristi. 26. lokakuuta 1938Berghman 1949, s. 107 * Kotkan Ansioritarikunnan suurristi, 1940 * Orania-Nassaun ritarikunnan komentajamerkki miekkojen kera. == Lähteet == * * * * * * * * === Viitteet === Luokka:Ruotsalaiset kenraalit Luokka:Ruotsin puolustusvoimien komentajat Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet