EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vasyl Stefanyk

Vasyl Stefanyk, (, 14. toukokuuta 1871 Rusiv, Snjatynin piiri, Galitsia, Itävalta-Unkari – 7. joulukuuta 1936 Rusiv) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko. Stefanyk tutustui opiskeluaikana Les Martovytšiin ja Lev Batšynskyihin, joilla oli merkittävä vaikutus hänen elämäänsä: Martovytš sai hänet kiinnostumaan kirjoittamisesta, Batšynskyi ohjasi hänet politiikan pariin. Opiskellessaan myöhemmin lääketiedettä Krakovan yliopistossa Stefanyk ystävystyi puolalaisen lääkärin Wacław Moraczewskin ja tämän vaimon Sofija Okunevska-Moraczewskan kanssa, joiden kautta hän tutustui aikakauden eurooppalaiseen kirjallisuuteen ja muuhun kulttuuriin. Hän tutustui myös puolalaisen avantgarderyhmän Młoda Polska jäseniin, joista tärkeimpiä hänelle olivat Stanisław Przybyszewski, Władysław Orkan ja Stanisław Wyspianski. Stefanykin kirjeissä heijastuvat aikakauden modernistien vaikutukset, ja ne ennakoivat hänen myöhempiä kertomuksiaan, mutta yritys julkaista sanomalehdissä runollista proosaa epäonnistui. Vuonna 1897 hän sai kuitenkin julkaistuksi kertomuksiaan Tšernivtsissä ilmestyneessä Pratsiassa ja niiden jälkeen pienoisromaaneja julkaisussa Literaturno-naukovyi vistnyk (1898). Ensimmäinen kokoelma Synia knyzhetška ilmestyi 1899 (”Sininen kirja”). Se sai heti kiitosta, ja sen jälkeen hän julkaisi uusia kokoelmia. Stefanykin ura huipentui 1901, mutta sitten seurasi kirjoittamisessa 15 vuoden tauko. Hän oli vuodesta 1908 Itävalta-Unkarin hajoamiseen asti Itävallan parlamentin jäsen Galitsian Radikaalipuolueesta. Ensimmäinen maailmansota kauhuineen sai hänet jälleen kirjoittamaan. Lyhytikäisen Länsi-Ukrainan kansantasavallan aikana hänestä tuli Ukrainan kansallisen neuvoston (UNRada) varapuheenjohtaja, ja 1919 hän oli Kiovassa allekirjoittamassa sopimusta Ukrainan kansantasavallan kanssa Ukrainan yhdistymisestä. Neuvosto-Ukraina palkitsi Stefanykin Länsi- Ukrainan merkittävimpänä elävänä kirjailijana elinikäisellä eläkkeellä, jonka hän kuitenkin torjui vastalauseena Ukrainassa harjoitetuille tukahduttamistoimille. Stefanyk julkaisi myöhemminkin novelleja, joista osan julkaisi hänen poikansa Jurii Stefanyk Saksassa 1948. Stefanykin tuotanto koostuu 59 pienoisromaanista, joista osalla on mittaa vain pari sivua. Volodymyr Blavatsky on sovittanut niitä näytelmiksi, ja on tehty myös yksi elokuvasovitus. Kertomusten päähenkilö ovat yleensä hänen kotiseutunsa Pokutian talonpoikia. Hän yhdisteli niissä kirjallista ukrainan kieltä ja Pokutian murretta vaikeasti käännettäväksi kieleksi. Stefanyk kuului Pokutian kolmikkoon yhdessä kahden muun kirjailijan Les Martovytšin (1871–1916) ja Marko Tšeremšynin kanssa. Stefanykin nimeä kantaa Lvivissä sijaitseva Stefanykin kansallinen tieteellinen kirjasto. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Ukrainalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Lehliu-Gară

Lehliu-Gară on kaupunki Călărașin piirikunnassa Romaniassa. Siitä tuli virallisesti kaupunki vuonna 1989, osana Romanian maaseudun systematisointiohjelmaa. Vuonna 2011 Lehliu-Garăssa asui noin 6 500 ihmistä. Lehliu-Garăn kautta kulkee A2-moottoritie. Tämän lisäksi kaupungissa on rautatieasema, josta kulkevat rautatieyhteydet Bukarestin ja Constanțan suuntiin. Lehliu-Gară sijaitsee noin 60 kilometriä Bukarestista itään ja noin 140 kilometriä Constanțasta länteen. Lehliu-Garăssa on kolme kylää: Buzoeni, Răzvani ja Valea Seacă. == Lähteet == Luokka:Romanian kaupungit
Edward Durell Stone

Edward Durell Stone (9. maaliskuuta 1902 Fayetteville, Arkansas – 6. elokuuta 1978 New York, New York) oli yhdysvaltalainen arkkitehti.Edward Durell Stone Britannica Hän oli uuden formalismin tyylisuuntauksen varhainen uranuurtaja ja hyvin tuottelias arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia eri puolilla maailmaa.Edward Durell Stone Los Angeles Conservancy Stone syntyi nuorimpana perheensä neljästä lapsesta. Hän opiskeli Arkansasin yliopistossa, Boston Architectural Clubissa, Harvardin yliopiston School of Architecturessa ja Massachusetts Institute of Technologyssa. Stone aloitti uransa bostonilaisessa Coolidge, Shepley, Bulfinch and Abbott -yrityksessä ja liittyi Schultze & Weaverin palvelukseen muutettuaan vuonna 1929 New Yorkiin. Ensimmäisen henkilökohtaisesti saamansa tilauksen hän vastaanotti vuonna 1933. Stone matkusti usein Italiaan ja sai työhönsä mallia eurooppalaisista esikuvista. Oman arkkitehtuuriyrityksensä hän perusti vuonna 1936. Hän osallistui Museum of Modern Artin (1937) suunnitteluun ja toimi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien (USAAC) suunnittelupäällikkönä. Vuosina 1946–1952 Stone työskenteli Yalen yliopiston associate professorina. Vuonna 1958 American Institute of Architects valitsi Stonen Stuart Pharmaceutical Company -rakennuksen Pasadenassa yhdeksi vuoden viidestä parhaasta työstä. Stone suunnitteli monia muitakin merkittäviä rakennuksia Kaliforniaan, vaikka asui New Yorkissa. Stonen töihin Yhdysvalloissa kuuluvat muiden muassa John F. Kennedy Center for the Performing Arts (1971) ja Aon Center (1974). Hänen tunnetuimpiin rakennuksiinsa Yhdysvaltain ulkopuolella kuuluvat Panaman El Panamá -hotelli (1946), New Delhin Yhdysvaltain-suurlähetystö (1954) sekä Ydintutkimuskeskus lähellä Islamabadia (1966). Stone sai huomiota myös Brysselin vuoden 1958 maailmannäyttelyn Yhdysvaltain-paviljonkia varten suunnittelemallaan työllä. Stone julkaisi omaelämäkertateoksen The Evolution of an Architect vuonna 1962. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974. Hänen yrityksensä Edward Durell Stone & Associates jatkoi toimintaansa vielä hänen kuolemansa jälkeen vuoteen 1993. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Antti Ahlström (professori)

Antti Gustav Ahlström (27. tammikuuta 1939 Helsinki – 22. helmikuuta 2022 Nurmijärvi) oli suomalainen ravitsemustieteilijä ja professori. Ahlström opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1969. Työuransa hän teki yliopiston palveluksessa 1960-luvun alkupuolelta lähtien, aluksi amanuenssina, vuodesta 1971 vs. apulaisprofessorina ja ravitsemustieteen professorina 1977–2002. Hän hoiti myös Tampereen yliopiston kansanterveystieteen apulaisprofessuuria vuosina 1974–1977. Ahlström toimi myös sukunsa yrityksen E. Ahlströmin hallituksessa 1962–1986.Kuka kukin on 2003, s. 26–27. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Suomen Kulttuurirahastossa ja osallistui reserviupseeritoimintaan ja vapaaehtoiseen maanpuolustustoimintaan, ja hän sai useita kunniamerkkejä. Antti Ahlströmin isä oli kauppaneuvos Kauko Ahlström ja puoliso vuodesta 1961 lehtori Liisa Ahlström (o.s. Raatikainen). Perheeseen syntyi kuusi lasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Antti Ahlströmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Ravitsemustieteilijät
Borgofranco d’Ivrea

Borgofranco d'Ivrea () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Borgofranco d'Ivrea Sapere.it Borgofranco d'Ivrea Enciclopedia Treccani Borgofranco d'Ivrea Turismo Torino Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 008 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Borgofranco

Borgofranco voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Borgofranco d’Ivrea, kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Torinon metropolikaupungissa * Borgofranco sul Po, on kunta Pohjois-Italiassa Mantovan maakunnassa Lombardian alueella
Karin Molander

Karin Molander (syntymänimi Katarina Margareta Elisabet Edwertz; 20. toukokuuta 1889 Vårdingen pitäjä – 3. syyskuuta 1978 Höstsol, Täbyn kunta) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänellä oli elokuvarooleja vuosina 1914–1954, minkä lisäksi hän työskenteli teattereissa.Karin Molander Svensk Filmdatabas Molander kiinnostui varhain näyttelemisestä. Julia Håkanssonin johdolla opiskeltuaan hän teki vuonna 1908 debyyttinsä Östermalms-teaternissa näytelmän De små landstrykarna esityksessä. Tämän jälkeen hän oli aktiivinen sekä Östermalms-teaternissa että Vasateaternissa. Syksystä 1909 alkaen Molander esiintyi parin vuoden ajan Helsingissä, jossa meni naimisiin ohjaaja Gustaf Molanderin kanssa. Palattuaan Tukholmaan hän jatkoi uraansa Strindbergs Intima Teaterissa. Mauritz Stiller tiedusteli Molanderilta tämän mahdollista mielenkiintoa elokuvissa esiintymiseen; Molander suunnitteli opintomatkaa Saksaan ja hyväksyi Stillerin tarjouksen kustantaakseen sen. Hän kokikin elokuvatyön kiinnostavammaksi kuin oli odottanut. Molanderista tuli yksi Stillerin johtavista koomikoista; hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Kärlek och journalistik (1916), Thomas Graals bästa film (1917), Thomas Graals bästa barn (1918) ja Erotikon (1920). Hän suoritti myös dramaattisempia elokuvarooleja esimerkiksi pääosan esittäjänä elokuvissa Synnöve Solbakken (1919) ja Fiskebyn (1920). Molander kiersi vuosina 1918–1922 näyttelijäkollegansa Lars Hansonin kanssa. Hän erosi ensimmäisestä miehestään Gustaf Molanderista vuonna 1919 ja oli vuosina 1922–1965 naimisissa Lars Hansonin kanssa. Molanderista ja Hansonista tuli suuria idoleita aikansa teatteriyleisöjen keskuudessa. Molander esiintyi vierailijana Lorensbergsteaternissa vuosina 1921–1922. 1920-luvun lopussa hän piti joidenkin vuosien ajan taukoa esiintymisestä seuratessaan puolisoaan Hollywoodiin. Palattuaan Ruotsiin Molander esiintyi vuosina 1931–1937 Kuninkaallisessa draamateatterissa (Dramaten). Vuonna 1954 hän teki tilapäisen paluun elokuvaan esiintymällä Hasse Ekmanin Gabriellessa. Molander palkittiin vuonna 1934 kuninkaallisella Litteris et Artibus -mitalilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Litteris et Artibus -palkitut Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Elin Rombo

Elin Rombo (s. 29. tammikuuta 1976) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.Elin Rombo (Performer) Opera OnlineElin Rombo Braathen Artist Management Rombo opiskeli kanadalaisessa Brandonin yliopistossa sekä Tukholman Oopperakorkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2003. Hän teki opiskeluaikanaan debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa esiintymällä Christan roolissa Leoš Janáčekin oopperassa Tapaus Makropulos. Hänelle myönnettiin vuonna 2009 Birgit Nilsson -stipendi. Marraskuussa 2013 hän sai hovsångerska-nimityksen ja vuonna 2016 kuninkaallisen Litteris et Artibus -mitalin. Rombo on esiintynyt Ruotsin kuninkaallisen oopperan lisäksi muun muassa Göteborgsoperanissa, Malmön oopperassa, Varsovan Teatr Wielkissä, Pariisin oopperassa, Staatsoper Unter den Lindenissä ja Alankomaiden kansallisoopperassa. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä Salzburgin musiikkijuhlilla kesällä 2009. Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Rombon roolien joukossa ovat olleet Sophie (Ruusuritari), Donna Elvira (Don Giovanni), Blanche (Dialogues des Carmélites), Musetta (La bohème), Fiordiligi (Così fan tutte), Mimì (La bohème), Susanna (Figaron häät) ja Régine Saint Laurent (Prima Donna, säveltänyt Rufus Wainwright). Rombo esiintyi nuoren Batseban roolissa Sven- David Sandströmin Batseba-oopperan kantaesityksessä. Hän oli mukana kantaesittämässä myös Philip Glassin oopperaa Circus Days and Nights Cirkus Cirkörin ja Malmön oopperan yhteistuotannossa. Catharina Backmanin oopperan På andra sidan havet kantaesityksessä häntä kuultiin Iriksen roolissa.SYSTRARNA Malmö OperaPuccini's 'Suor Angelica' and Backmans' 'På andra sidan havet' world premiere from Malmö World Concert Hall Rombon konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet sellaiset teokset kuin Saksalainen requiem (Johannes Brahms), Messu nro 2 (Franz Schubert), Requiem (Wolfgang Amadeus Mozart), C-mollimessu (Wolfgang Amadeus Mozart) ja Jeanne d'Arc au bûcher (Arthur Honegger). Rombo on kiertänyt ruotsalaiskuoro Orphei Drängarin kanssa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Litteris et Artibus -palkitut Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arne Bendiksen

Arne Joachim Bendiksen (19. lokakuuta 1926 – 26. maaliskuuta 2009) oli norjalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja. Bendiksen aloitti uransa The Monn Keys -lauluyhtyeessä 1950-luvulla ja siirtyi myöhemmin sooloartistiksi. Bendiksen voitti Melodi Grand Prixin vuonna 1964 kappaleella Spiral ja valikoitui näin Norjan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Bendiksen sijoittui 16 kilpailijan joukosta kahdeksanneksi. Bendiksen sävelsi neljä Norjan myöhempää edustuskappaletta Eurovision laulukilpailuun, Intet er nytt under solen (1966), Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli (1969), Lykken er (1971) ja It's Just A Game (1973). Vuonna 1971 Bendiksen toimi myös Norjan kapellimestarina kilpailussa. Muita Bendiksenin menestyskappaleita olivat Tømmer-Jon, I dag har jeg brent mine kjærlighetsbrev ja Davy Crockett. Bendiksen myös käänsi lukuisia ulkomaalaisia kappaleita norjaksi. 1960-luvulla Bendiksen näytteli komedioissa Operasjon Løvsprett ja Operasjon Sjøsprøyt. ==Diskografiahttps://www.discogs.com/artist/719619-Arne-Bendiksen== ===Albumit=== *Synger for barna (1964) *Alle tiders barneplate (1967) *Tre i parken (1968) *De gamle gode med Arne Bendiksen og Elisabeth Granneman (1979) *En kjuagutt fra Bergen (1981) *Jul i Andeby (1981) *27 høydepunkter (1997) *En kjuagutt fra Bergen (2004) ===EP:t=== *Vintereventyr (1959) *Davy Crockett/Den siste mohikaner/Tordenskjold/Robin Hood (1966) *Barnas julemoro (1964) ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Norjalaiset laulajat Luokka:Norjalaiset lauluntekijät Luokka:Norjan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1964 euroviisuedustajat Luokka:Euroviisukapellimestarit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Tissi (täsmennyssivu)

Tissi voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *tissi, naisen rinta arkikielessä *Tissi, kunta Sardiniassa *Tissi, aliprefektuuri Tšadissa *Jacopo Tissi (s. 1995), italialainen balettitanssija.
Minä Peräsmies

Minä Peräsmies on multimediaohjelma, joka julkaistiin vuonna 1998. Sen päähenkilönä on Peräsmies ja se on julkaistu CD-ROM:lla. Levy sisältää viisi peliä, kahdeksan sarjakuvaa, ruokaympyrän ja Mediakeskus-Fiaskon, jossa on vanhoja Peräsmieheen liittyviä sisältöjä. Lisäksi CD-ROMin paketissa tulee lehtinen, jossa on sarjakuvia ja muuta sisältöä 20-sivuisessa lehtisessä. Minä Peräsmiehen sisällön ovat tuottaneet Mediakeisarit Oy:n työryhmä Timo Kokkila, Petri Tuomola ja Reima Mäkinen. == Lähteet == Luokka:Ohjelmistot Luokka:Pieru
Anett Schuck

Anett Schuck (s. 11. huhtikuuta 1970) on saksalainen ratameloja. Hän on voittanut kaksi olympiakultaa ja lukuisia maailmanmestaruuksia. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset melojat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Julia Perry

Julia Amanda Perry (25. maaliskuuta 1924 Lexington, Kentucky – 24. huhtikuuta 1979 Akron, Ohio) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.Julia Amanda Perry The African American Art Song AllianceJulia Perry - American Neoclassicist Los Angeles Public Library Perry syntyi neljäntenä vanhempiensa viidestä tyttärestä. Perry opiskeli vuosina 1943–1948 Westminster Choir Collegessa, josta sai musiikin kandidaatin ja maisterin arvonsa. Hän sai myös sävellysopetusta Luigi Dallapiccolalta Berkshire Music Centerissä. Perry sai kaksi Guggenheim-stipendiä ja Boulanger Grand Prix'n. Hän pääsi opiskelemaan vuosiksi 1952–1957 Dallapiccolan johdolla Firenzeen ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisiin. Lisäksi hän sai orkesterinjohdon opetusta Accademia Musicale Chigianassa. Perry palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1959, ja New Yorkissa kantaesitettiin hänen teoksensa Requiem for Orchestra. Perryn varhainen tyyli oli konservatiivinen. Osaa hänen tuotannostaan on luonnehdittu uusklassistiseksi, mutta hän alkoi hyödyntää monia 1900-luvun sävellystekniikoita, kuten sarjallisuutta. Perry sai kansainvälistä huomiota teoksellaan Stabat Mater (sopraanolle ja jousiorkesterille, 1951), josta tuli hänen esitetyin teoksensa hänen omana elinaikanaan. Samoin hänelle toi julkisuutta sävellys Short Piece for Orchestra (1952). Perryn kolmesta oopperasta ensimmäinen oli yksinäytöksinen The Cask of Amontillado, joka esitettiin Columbian yliopistossa vuonna 1954. Perry toimi varhaisella urallaan myös ammattimaisena laulajana, mutta luopui tästä vuonna 1953 keskittyäkseen säveltämiseen. Lisäksi Perry kuului Florida Agricultural and Mechanical Universityn musiikkihenkilökuntaan ja hoiti 1960-luvulla ranskan ja saksan kielten opettajan sijaisuuksia Akronin kouluissa. Hän teki myös kirjallista työtä muun muassa kääntämällä 78 afrikkalaista eläinsatua englannista italiaksi. 1960-luvulla Perry saavutti kriittistä suosiota muiden muassa New Yorkin filharmonikkojen esittämillä teoksillaan. Hänelle myönnettiin National Institute of Arts and Lettersin palkinto vuonna 1964.Julia Perry National Arts Centre Perry vammautui vuonna 1970 aivoverenkiertohäiriön takia. Hän kärsi oikeanpuoleisesta halvauksesta ja menetti puhekykynsä, mutta jatkoi säveltämistä työskentelyn huomattavasta vaikeutumisesta huolimatta. Hänen kolmestatoista sinfoniastaan viimeiset ovat sairastumisen jälkeiseltä ajalta. Afroamerikkalaisuus vaikutti Perryn tuotantoon, ja esimerkiksi teos A Suite Symphony (1976) sisältää rock'n'rollin ja R&B-musiikin; aineksia. Perryn viimeinen tiedossa oleva teos on tenorille ja sähköbasson sisältävälle kamarikokoonpanolle sävelletty lyhyt Bicentennial Reflections (1977). Perry kuoli 55-vuotiaana sydäninfarktiin. Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet tai säilyneet vain käsikirjoituksina. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet Luokka:Afroamerikkalaiset
Calibre (täsmennyssivu)

Calibre voi tarkoittaa seuraavia: * Calibre, vuoden 2018 elokuva * Calibre, pohjoisirlantilainen muusikko * Calibre, sähkökirjojen käsittelyyn ja muokkaamiseen tarkoitettu ohjelmisto
Nkeiru Okoye

Nkeiru Okoye (s. 1972 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.Nkeiru Okoye African Diaspora Music Project Okoye voitti 13-vuotiaana ensimmäisen palkinnon kansallisessa sävellyskilpailussa. Hän sai kandidaatin arvon sävellyksessä ja musiikin teoriassa Oberlinin musiikkikonservatoriosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot sävellyksessä ja musiikin teoriassa hän sai Rutgersin yliopistosta. Okoyen teoksia ovat esittäneet lukuisat sinfoniaorkesterit eri puolilla Yhdysvaltoja. Hänen tunnettujen sävellystensä joukossa ovat Voices Shouting Out (2002), Phillis Wheatley (2005), African Sketches (2007–2008), Songs of Harriet Tubman (2007–2008), Brooklyn Cinderella (2011), ooppera Harriet Tubman: When I Crossed That Line to Freedom (2014) ja Invitation to a Die-In (2017).Nkeiru Okoye: Now Is the Moment San Francisco Classical Voice Okoye on johtanut musiikin teorian ja sävellysten laitosta New Yorkin osavaltionyliopistossa (New Paltz). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tver-Migalovon lentotukikohta

Tver-Migalovon lentotukikohta () eli Migalovon lentotukikohta (IATA: KLD; ICAO: UUEM) on Venäjän Tverin alueella sijaitseva lentotukikohta, jota Venäjän ilmavoimat käyttää erityisesti kuljetuslentokoneden tukikohtana. Se sijaitsee 10 kilometriä Tverin keskustasta länteen. Lentotukikohdassa toimivan 8. (tai 196.) sotilaskuljetuslentoryhmentin (8 VTAP) kalustoon kuuluu erityisesti Iljušin Il-76MD, Antonov An-12BK, Antonov An-22 ja Antonov An-26 -rahtilentokoneita. Russian Air Force, RF-78807, Ilyushin Il-76MD (28651982548) (2).jpg|Iljušin Il-76MD laskeutumassa (2018). 224th Flight Unit State Airline, RA-78835, Ilyushin Il-76MD (42762633971).jpg|Iljušin Il-76MD (2018). File:RF-94291 AN12 Russian Air Force UUEM (33585488386).jpg|Antonov An-12 (2015). File:An-22. Lifting. All three points come off at the same time. And what sound!!! (7139803363).jpg|Antonov An-22 lähtönousussa. File:Russian Air Force, RF-09309, Antonov An-22 Antei (40951664620).jpg|Antonov An-22 laskeutumassa Migalovon tukikohtaan, koneen kotikentälle (2018). File:Russian Air Force, RF-93999, Antonov An-26 (40951664010).jpg|Antonov An-26 (2018). File:Russian Air Force, RF-82011, Antonov An-124 (42713037752).jpg|Antonov An-124 (2018). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Vojennyi aerodrom Migalevo (Tver) (wikimapia.org) Luokka:Tverin alue Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Sentimentaalinen romaani

Sentimentaalinen romaani on laajasti katsottuna mikä tahansa romaani joka käyttää hyväkseen lukijan taipumusta herkkyyteen, myötätuntoon ja loputtomaan sympatiaan kuvaamalla aihepiirinsä hämärästi tai epärealistisesti. Suppeammassa merkityksessä käsite viittaa 1700-luvulla laajalle levinneeseen eurooppalaiseen romaanityyliin, joka syntyi osittain vastareaktiona uusklassismin ankaruudelle ja rationaalisuudelle. Sentimentaalinen romaani korosti tunnetta järjen sijaan ja nosti tunteellisuuden analysoinnin omaksi taiteenlajikseen. Suuntauksen varhainen esimerkki on Antoine-François Prévostin romaani Manon Lescaut, joka ilmestyi vuonna 1731. Se kertoo kurtisaanista, jonka vuoksi nuori aatelistaustainen opiskelija hylkää uransa, perheensä ja uskonsa päätyen lopulta korttihaiksi ja huijariksi. Hänen luisumisensa turmioon esitetään uhrina rakkaudelle. Sentimentaalisen romaanin aatteellisena taustana oli Jean-Jacques Rousseaun oppi ihmisen luonnollisesta hyvyydestä sekä hänen uskomuksensa siitä, että ihmisen moraalista kehitystä edistäisi voimakas myötätunnon kokeminen. Tunteellinen ja tunteileva sentimentaalinen romaani tuli varsinaisesti muotiin Euroopassa 1700-luvun lopussa. Samuel Richardsonin romaanin Pamela: or Virtue Rewarded inspiroimina 1760- ja 1770-luvun sentimentaaliset romaanit vakuuttivat, että porvarillisen hyveellisyyden ja herkkätunteisuuden välillä oli vahva yhteys ja että kunniallinen ja moraalinen käytös saa aina lopulta palkinnon.Hosiaisluoma 2003, s. 839-840 Sentimentaalinen romaani kehittyi 1760-luvulla "herkkyysromaaniksi", jossa henkilöhahmot olivat erityisen herkkätunteisia. Nämä hahmot eivät ainoastaan kokeneet syvää myötätuntoa lähimmäisiään kohtaan, vaan he herkistyivät myös luonnon helmassa ja heitä koskettivat taide sekä musiikki. Tunnetuimpia herkkyysromaaneja oli Laurence Sternen kirjoittama Tristram Shandy. Huomattavia sentimentaalisia romaaneja olivat myös Rousseaun rakkausromaani Julie, ou la nouvelle Héloïse vuodelta 1761 ja Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset vuodelta 1774. Romantiikan kirjallisuus omaksui herkkyysromaanin piirteitä, kuten herkkyyden luonnon kauneudelle sekä uskon sydämen viisauteen ja myötätunnon voimaan. Romantiikka ei kuitenkaan omaksunut herkkyysromaanille ominaista optimismia. Harriet Beecher Stowen Setä Tuomon tupa ja Charles Dickensin monet romaanit jatkoivat ja kehittivät sentimentaalisen romaanin perinnettä. Sen sijaan Jane Austenin Järki ja tunteet laski leikkiä lajityypin kustannuksella. == Katso myös == *Sturm und Drang *Järvikoulu == Lähteet == *Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuuden sanakirja. WSOY. Helsinki 2003. ISBN 951-0-27401-1. === Viitteet === Luokka:Romaani
Mats Odell

Mats Odell (s. 30. huhtikuuta 1947 Värnamo) on ruotsalainen kristillisdemokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1991–2014 ja toimi Ruotsin viestintäministerinä vuosina 1991–1994 sekä kunta- ja rahoitusmarkkinaministerinä vuosina 2006–2010. Hän pyrki puolueensa puheenjohtajaksi vuonna 2012, mutta hävisi Göran Hägglundille. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Mats Odell Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla Luokka:Ruotsin ministerit Luokka:Ruotsin Kristillisdemokraattien poliitikot Luokka:Ruotsalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Doina Gherman

Doina Gherman (s. 29. marraskuuta 1982 Chișinău, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovalainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2019 Moldovan parlamenttiin. Gherman työskenteli 2010–2015 Moldovan tullin vanhempana tarkistajana, mutta hänen sopimuksensa purettiin äitiysloman takia. Gherman on politiikassa mukana Toiminta- ja solidaarisuuspuolueen kautta. Hänet valittiin vuonna 2017 puolueen johtohenkilöstöön. Gherman on vuodesta 2018 toiminut myös kasvatustieteiden instituutin opettajana. Gherman valittiin vuoden 2019 vaaleissa Moldovan parlamenttiin. Hän sai johtaakseen ihmisoikeuksien ja etnisten ryhmien suhteiden komitean sekä oli mukana Moldovan delegaatiossa, joksa osallistui Euroopan neuvoston parlamentaariseen yleiskokoukseen. Gherman valittiin uudelleen vuoden 2021 parlamenttivaaleissa. Uudella parlamentissa hän sai johtaakseen ulkoasioiden ja Euroopan integraation valiokunnan. Gherman sai vuonna 2022 Yhdysvaltain ulkoministeriön jakaman International Women of Courage -palkinnon. Palkintoperusteluissa kerrottiin Ghermanin edistäneen Moldovassa naisten osallistumista yhteiskuntaan ja pyrkineen suojelemaan parisuhde- ja sukupuoliväkivallasta kärsineitä. == Lähteet == Luokka:Moldovalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hasan

Hasan () on noin 700 asukkaanCrossing the North Korea Russia border: Tumangang﻿ Young Pioneer Tours kaupunkimainen asutuskeskus () Hasanin piirissä, Venäjän Primorjen aluepiirissä.Главная страница Официальный сайт администрации Хасанского городского поселения Se on ainoa venäläinen asutuskeskus maan Pohjois-Korean vastaisella rajalla.From the North Korea Russia border to Vladivostok | Russia Travel Guide Koryo Tours Hasan sijaitsee myös lähellä kolmen valtion – Venäjän, Pohjois-Korean ja Kiinan – rajapistettä. Hasanin taistelut käytiin, kun Japani 29. heinäkuuta 1938 miehitti alueen, mihin Neuvostoliitto vastasi. Lopputulos jäi kuitenkin epäselväksi, sillä selkeää voittajaa ei ollut. Japani teki vuonna 1939 uuden valtausyrityksen Halhin-Golin taisteluissa, jotka Neuvostoliitto kuitenkin Mongolian kansantasavallan kanssa voitti. Hasanissa on rautatieaseman lisäksi pieni museo, jossa on sotahistorian ympärille rakentuva kahden huoneen näyttely. Lyhyen ajomatkan päässä kaupungista sijaitsee pieni Hasanjärvi, jonka rannalla on Hasanjärven sankareiden monumentti. Hasanin pääelinkeino on Venäjän ja Pohjois-Korean välinen hyvin vähäinen kaupankäynti. == Lähteet == Luokka:Primorjen aluepiirin kaupungit
Maiju Mäntylä

Maiju Mäntylä (s. 13. marraskuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija. Mäntylä edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Seinäjoen Maila- Jusseja.https://www.superpesis.fi/joukkueet/naiset/seinajoen-maila-jussit/ Hän pelaa sisäpelissä etenijänä ja ulkokentällä kolmoskopparina. https://www.smj.fi/uutiset/Maiju-Mantyla-jatkaa-Jussittarissa--297.html Mäntylä valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi kaudella 2019. https://www.pesis.fi/wp-content/uploads/2021/02/Mäntylä-Maiju.xlsx Mäntylä on pelannut urallaan 59 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt viisi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, tuonut 79 juoksua ja kerännyt 249 kärkilyöntipistettä. Mäntylä on pelannut 11 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden tavallisen juoksun, tuonut kymmenen juoksua ja kerännyt 38 kärkilyöntipistettä. http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=4214&view;=pelaajakortti Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Patricija Šulin

Patricija Šulin (25. marraskuuta 1965 – 1. marraskuuta 2021) oli slovenialainen poliitikko demokraattisesta puolueesta (SDS). Hän toimi vuosina 2014–2019 Euroopan parlamentin jäsenenä. == Ura == Šulin liittyi Slovenian demokraattisen puolueen jäseneksi vuonna 2006. Hän oli poliittisen uransa alussa muun muassa Nova Gorican kunnanvaltuuston jäsen ja puolueensa valtuustoryhmän puheenjohtaja kaudella 2010–2014. Vuosina 2012–2013 hän toimi myös Slovenian parlamentin eli kansalliskokouksen jäsenenä varaedustajan paikalta. Šulin valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2014 vaaleissa. Hän kuului Euroopan kansanpuolueen ryhmään (EPP) ja oli budjettivaliokunnan jäsen. Vuosina 2014–2017 hän toimi valiokunnan varapuheenjohtajana. Šulin oli ehdolla myös europarlamenttivaaleissa 2019, mutta ei tullut valituksi. Šulin työskenteli ennen poliittista uraansa muun muassa verotarkastajana. == Yksityiselämä == Patricija Šulin kuoli 55-vuotiaana vakavaan sairauteen. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi, poika. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Slovenialaiset europarlamentaarikot Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Calibre (ohjelmisto)

Calibre on sähkökirjojen kokoelmien hallintaan, lukemiseen ja muokkaamiseen tarkoitettu ohjelmisto. Ohjelmistolla voi hallita siirtoja lukulaitteille sekä muuntaa kirjoja tiedostomuodosta toiseen. == Historia == Calibre syntyi 31. lokakuuta 2006 pian Sonyn julkaistua e-ink -näyttöä käyttävän PRS-500 -lukulaitteen. Tuolloin ei ollut työkaluja sisällön muuttamiseksi lukulaitteen käyttämään LRF-muotoon, jolloin syntyi suosituksi muodostunut muunnosohjelma. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * calibre User Manual * E-book Management with Calibre Software (PDF) Luokka:Medialukuohjelmistot
Kansallinen Sun Yat-senin yliopisto

Kansallinen Sun Yat-senin yliopisto () on Kaohsiungin kaupungissa, Taiwanissa sijaitseva julkinen yliopisto. Vuoden 2021 QS maailman yliopistojen vertailussa yliopisto sijoittui 9. sijalle Taiwanissa ja 416. sijalle koko maailmassa. == Historia == 1970-luvulla Taiwanin kokema nopea taloudellinen kasvu alkoi herättää kysymyksiä uuden yliopiston tarpeesta maan eteläosissa, joka oli jäänyt väestön koulutustasossa pahasti pohjoista jälkeen. Uusi yliopisto aloitti toimintansa vuonna 1980 ja se nimettiin Kiinan tasavallan perustajan, Sun Yat-senin, mukaan. Yliopiston ensimmäiseksi presidentiksi nimitettiin Lee Huan. == Nykyään == Yliopisto koostuu seitsemästä tiedekunnasta: * Vapaiden taiteiden tiedekunta * Luonnontieteiden tiedekunta * Tekniikan tiedekunta * Hallintotieteiden tiedekunta * Meritieteellinen tiedekunta * Sosiaalitieteiden tiedekunta * Si–Wan -tiedekunta Vuonna 2021 yliopistossa oli 9999 opiskelijaa ja sen palveluksessa oli 531 henkilöä. == Lähteet == Luokka:Taiwanin yliopistot ja korkeakoulut Luokka:Kaohsiung
Šatalovon lentotukikohta

Šatalovon lentotukikohta (; ICAO: UUBV) tai Šatalovo-1 on Venäjän Smolenskin alueen Potšinokin piirin Šatalovon maalaiskunnassa (3 786 as., VL2010), noin 8 kilometriä Potšinoksta kaakkoon sijaitseva lentotukikohta. Se on saanut nimetty Potšinokin kaupungin eteläpuolella, Smolenskista kaakkoon Brjanskiin johtavan valtatien varrella sijaitsevan Šatalovon kylän () mukaan. 2010-luvun alkupuolella tukikohta oli muutaman vuoden tyhjillään, koska siellä aiemmin toimineet yksiköt oli siirretty Voronežiin. 2020-luvun alussa Šatalovon tukikohdassa toimi 4. erillinen tiedustelulentue (4 ORAE, yksikkö 55840). Tämän taktisen tiedusteluyksikön lentokalustoon kuuluu kuuluu kuudesta kahdeksaan tiedusteluun varustettua Suhoi Su-24MR -rynnäkkölentokonetta sekä yksi tai muutama Antonov An-30 -ilmakuvauslentokone. Suunnitelmissa on ollut lisätä Suhoi Su-24 -koneiden määrää ja laajentaa lentue lentorykmentiksi. Lisäksi syksyllä 2019 uutisoitiin Venäjän ilmavoimien ensimmäisestä miehittämättömiä pitkän matkan tiedustelulennokkeja (UAV) käyttävän yksikön perustamisesta ja sen sijoittamisesta Šatalovoon. Yksikkön hankittavia taktisia dronemalleja ovat syksyn 2019 uutisen mukaan Forepost-R, Forepost-M ja Solol Altius. File:Sukhoi Su-24MR, Russia - Air Force AN1995081.jpg|Suhoi Su-24MR -rynnäkkölentokone (kuvituskuva, ilmeisesti ei Šatalovossa käytetty kappale). File:Russian Space Forces Antonov An-30 Dvurekov-1.jpg| Suhoi Su-24MR -lentokone (kuvituskuva). File:UAVMonitoringExercise2018-08.jpg|Forepost-R -drone (kuvituskuva). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Aerodrom Šatalovo (Аэродром Шаталово) (wikimapia.org) Luokka:Smolenskin alue Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Dayeh-yliopisto

Dayeh-yliopisto () on yksityinen taiwanilainen yliopisto, joka sijaitsee Dacunin kylässä, Changhuan piirikunnassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1990 ja mallia haettiin saksalaisista luonnontieteitä painottavista yliopistoista. Vuonna 2021 yliopistossa opiskeli 8212 opiskelijaa. Henkilökuntaa oli 338. == Lähteet == Luokka:Taiwanin yliopistot ja korkeakoulut
Bjørn Tidmand

Bjørn Tidmand (s. 24. tammikuuta 1940) on tanskalainen laulaja. Tidmandin ura alkoi lapsena Kööpenhaminan poikakuorossa, minkä jälkeen hän esiintyi nuorena Kööpenhaminan ravintoloissa ja yökerhoissa. Tidmand esiintyi televisioissa ensimmäistä kertaa vuonna 1957 ohjelmassa Soldaterstafetten ja julkaisi ensilevytyksensä, tanskankielisen version Only Sixteen -kappaleesta vuonna 1959. Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin vuonna 1963 kappaleella Amiga mia sijoittuen kilpailussa toiseksi. Vuotta myöhemmin Tidmand voitti Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella Sangen om dig valikoituen täten Tanskan edustajaksi Tanskan isännöimään saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Tidmand sijoittui yhdeksänneksi 16 kilpailijan joukosta. Vuonna 1965 Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin kappaleella Forårsvise, mutta sijoitusta kilpailussa ei tiedetä. Tidmandin muita tunnetuimpia kappaleita ovat Nu ta’r jeg til Dublin, Brænd mine breve, Lille sommerfugl. Når det bli’r sommer igen ja Rosen er rød min ven. Tidmand isännöi Gustav Wincklerin kanssa TV-ohjelmaa Mellem to stole 1970-luvun puolivälissä. ==Lähteet== *Biografi - Bjørn Tidmand ===Viitteet=== Luokka:Tanskalaiset laulajat Luokka:Tanskan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1964 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nanda (näyttelijä)

Nanda Karnataki (8. tammikuuta 1939 Kolhapur, Brittiläinen Intia – 25. maaliskuuta 2014 Mumbai, Maharashtra, Intia), yleensä pelkästään Nanda, oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli hindin- ja marathinkielisissä elokuvissa. Hän oli näyttelijä-elokuvaohjaaja Master Vinayakin tytär. Nanda aloitti näyttelemisen jo lapsena isänsä kuoleman jälkeen. Hän oli yli 30-vuotisella urallaan suosittu hindinäyttelijä ja hänet tunnettiin parhaiten muun muassa elokuvista Jab Jab Phool Khile (1965), Gumnaam (1965), Teen Deviyan (1965), The Train (1970) ja Prem Rog (1982). Nanda kuoli sydäninfarktiin kotonaan Mumbaissa 75-vuotiaana. == Yksityiselämä == Keski- ikäinen Nanda kihlautui elokuvaohjaaja Manmohan Desain kanssa vuonna 1992, mutta tämä kuoli pudottuaan parvekkeelta vuonna 1994 ennen kuin he ehtivät naimisiin. Tämän jälkeen Nanda pysyi naimattomana. == Valikoitu filmografia == * Bhabhi (1957) * Chhoti Bahen (1959) * Dhool Ka Phool (1959) * Aanchal (1960) * Kala Bazar (1960) * Kanoon (1960) * Hum Dono (1961) * Jab Jab Phool Khile (1965) * Teen Deviyan (1965) * Gumnaam (1965) * Ittefaq (1969) * The Train (1970) * Ahista Ahista (1981) * Prem Rog (1982) * Mazdoor (1983) == Palkinnot == * Filmfare Awards ** 1961: Paras naissivuosa – Aanchal *** Ehdokkuudet **** 1958: Paras naissivuosa – Bhabhi **** 1970: Paras naispääosa – Ittefaq **** 1982: Paras naissivuosa – Ahista Ahista **** 1983: Paras naissivuosa – Prem Rog == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Kiril Petkov

Kiril Petkov Petkov (, s. 17. huhtikuuta 1980) on bulgarialainen poliitikko, taloustieteilijä ja yrittäjä, joka on toiminut Bulgarian pääministerinä 13. joulukuuta 2021 lähtien. Hän on Me jatkamme muutosta -puolueen toinen johtaja. Hän perusti puolueen yhdessä Asen Vasilevin kanssa. Petkovin hallitus kaatui 22. kesäkuuta 2022 saatuaan epäluottamuslauseen parlamentilta.Petri Burtsov, Bulgarian länsimielinen hallitus kaatui, Yle.fi, uutiset 22.6.2022, viitattu 22.6.2022 ==Lähteet== Luokka:Bulgarian pääministerit Luokka:Puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaarlo Aimo Weiste

Kaarlo Aimo Weiste, aiemmin Westerlund (27. tammikuuta 1881 Pihlajavesi – 19. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja koristealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Weisteen vanhemmat olivat kanttori Juho Westerlund ja Maria Mathilda Taivalmaa ja puolisot vuodesta 1906 Helmi Siviä Simonen, vuodesta 1920 Ester Nyman, vuodesta 1926 Rosa Emilia Lenotjev (aiemmin Salo), vuodesta 1927 Anna Lydia Möller ja vuodesta 1934 Elsa Anna Margareta Marttinen. Käytyään ammattikoulun Viipurissa Weiste meni opiskelemaan Kajaanin seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi vuonna 1905. Weiste toimi valmistuttuaan opettajana Kiihtelysvaarassa, kunnes siirtyi opettajaksi Helsinkiin vuonna 1915. Siellä hän sekä täydensi omia opintojaan että opetti muita kansakoulunopettajia. Liikealalle Weiste ryhtyi ensin opettajan työnsä ohella paperikauppiaana ja sitten perustamansa Paperikauppiaat-yhtiön toimitusjohtajana 1921–1925. Koriste- ja nauhayhtiö K. A. Weisteen ja sen tytäryhtiöiden myötä hän vaihtoi alaa kehruu- ja kutomatuotteiden ja erilaisten pinnoitettujen koristeiden valmistukseen ja myyntiin. Weisteellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hän teki huomattavia lahjoituksia yleishyödyllisiin tarkoituksiin, muun muassa Kansanavulle, Suomen Kulttuurirahastolle ja Liikesivistysrahastolle, samoin kuin tuki merkittävästi Malmin kaupallista keskikoulua Helsingissä, jonka perustamiseen hän oli vahvasti vaikuttanut. Teollisuusneuvoksen arvonimen Weiste sai vuonna 1951.Teollisuusneuvos Kaarlo Aimo Weiste 75-vuotias. Helsingin Sanomat, 27.1.1956, s. 8. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset lahjoittajat Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Jacopo Tissi

Jacopo Tissi (s. 1995 Landriano, Italia) on italialainen balettitanssija. Hän valmistui vuonna 2014 La Scalan balettikoulusta. Valmistumisen jälkeen hän on työskennellyt Wienin valtionbaletissa, Milanon La Scalassa ja Moskovan Bolšoi- teatterin baletissa. Maaliskuussa 2022 Tissi erosi Bolšoista vastalauseena Venäjän sotatoimille Ukrainassa. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Italialaiset balettitanssijat
Mantas Kvedaravičius

Mantas Kvedaravičius (28. elokuuta 1976 – 2. huhtikuuta 2022) oli liettualainen dokumenttielokuvien tekijä, antropologi ja filosofi. Kvedaravičius tunnetaan ehkä parhaiten dokumenttielokuvasta Mariupolis, joka sai ensi-iltansa Berliinin kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2016. Kvedaravičiusin tekemä dokumenttielokuva Barzakh palkittiin vuonna 2011 Amnesty Internationalin palkinnolla. Elokuva kertoo Tšetšeniasta, jossa Venäjä kävi kaksi sotaa. Elokuvan tuottajana toimi Aki Kaurismäki. Kvedaravičius kuoli venäläisten ampumana hänen yrittäessään poistua venäläisten piirittämästä Mariupolista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Dokumenttiohjaajat Luokka:Antropologit Luokka:Liettualaiset filosofit Luokka:Mariupolin historia Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
The Return of the Shadow

__NOTOC__ The Return of the Shadow on suomalaisen power metal -yhtyeen Battleloren seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 3. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Firekeeper", "Chambers Of Fire"., sekä "Elvenking". Viimeksi mainittuun on tehty musiikkivideo == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Tomi Mykkänen – laulu * Kaisa Jouhki – laulu * Maria Honkanen – koskettimet * Jyri Vahvanen – kitara * Jussi Rautio – kitara * Timo Honkanen – basso * Henri Vahvanen – rummut == Arvostelut == * Inferno: Omintakeista ja vankkaa laatua – arviossa Battlelore Viitattu 13.8.2022. * Kaaoszine: Battleloren paluualbumi ”The Return of the Shadow” osoittaa, että maailma tarvitsee edelleen fantasiametallia Viitattu 1.6.2022. * Soundi: Levyarvio: Melankolisen fantasiametallin paluu – Onko Battleloren hurmostila kaikonnut vuosikymmenen tauon jälkeen? Viitattu 1.8.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2022 albumit Luokka:Battleloren albumit
Järvisydän

Järvisydän on Rantasalmella sijaitseva kylpylä-, luontoelämys- ja majoituspalveluita tarjoava kylpylähotelli. Kylpylähotelli sijaitsee Saimaan rannalla Pohjois-Savossa, Linnansaaren kansallispuiston välittömässä läheisyydessä. Nature hotel & Spa Resort Järvisydän valittiin vuoden kotimaan matkailuyritykseksi 2020Vuoden kotimaanmatkailuyritys 2020, laju.fi. sekä vuoden 2020 kotimaan matkailukohteeksi.Matkailutoimittajien killan palkinnot: Järvisydän on vuoden kotimainen matkakohde, Matkasuomi.fi 20.1.2020, päivitetty 26.2.2024. Viitattu 11.11.2024. == Historia == Majoitustoiminta Rantasalmella on alkanut jo 1980-luvulla, mutta alueen historia juontaa 1600-luvulle. Järvisydämen matkailutoiminnan syntytarinan mukaan Venäjän tsaari ja Ruotsin kuningas solmivat sopimuksen 1658 Suomen halki rakennettavasta viittatiestä. Hevosen syöttövälein (n.30 km) määrättiin teiden varsille kestikievarit, jotka toimivat krouveina, hevosen vaihtopaikkoina, ja sen ajan postilaitoksina. Samaan aikaan sai Heiskasen suvun päämies 600 hehtaarin niemekkeen Porosalmelta kiitoksena hyvästä sotilaspalveluksesta. Vastineeksi lahjoitukselle tuli velvoite kestikievarin rakentamisesta ja sen ylläpidosta. Nykyään toimintaa pyörittää yrittäjä Markus Heiskanen 11. sukupolvessa.Tarinamme, Järvisydän. == Ekologisuus == Järvisydämellä on Visit Finlandin myöntämä Sustainable Travel Finland -ekologisuussertifikaatti vuodesta 2021 lähtienSustainable Travel Finland, Järvisydän. Sustainable Travel Finland Label, Business Finland. sekä vuonna 2018 Joutsenmerkki.Ympäristö, Järvisydän. Yritys kertoo hyödyntävänsä laajasti itse tuotettua aurinkoenergiaa sekä maa- ja järvilämpöä.Faktoja järvikylpylästä. == Lähteet == Luokka:Rantasalmen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomalaiset kylpylät Luokka:Suomen hotellit
Tervaniemen työväentalo

Tervaniemen työväentalo on Kangasalan Kuhmalahdella sijaitseva työväentalo. Tervaniemen työväentalolla on merkittävää rakennushistoriallista, sosiaalihistoriallista ja maisemallista arvoa, ja se on osa kulttuurihistoriallisesti arvokasta aluekokonaisuutta. Työväentalo on edelleen aktiivisessa käytössä, ja sen omistaa Kuhmalahden Sosialidemokraattinen yhdistys ry. == Historia == Tervaniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Seuraavana vuonna valmistui oma työväentalo vuokratontille. Jäsenmäärän kasvaessa talo kävi pieneksi, ja yhdistys alkoi suunnitella uutta taloa. Hanke kuitenkin lykkääntyi varojen puutteessa. Rakentamaan päästiin yhdeksän vuotta myöhemmin keväällä 1931. Vanhan talon hirret hyödynnettiin uuden talon rakentamisessa. Seinähirret tehtiin talkoilla, mutta talon pystytyksen suoritti urakoitsija. Uuden talon vihkiäisiä vietettiin 20. syyskuuta 1931. Talon oli suunnitellut työväenyhdistyksen jäsen T. Alanen. Uusi juhlasali oli kooltaan 9 x 13 metriä. Juhlasalin lisäksi talossa oli avara ravintola, keittiö, vahtimestarin asunto ja eteinen vaatesäilytystiloineen. Ullakolla oli vielä tilaa kokoushuoneille. Yhdistyksen näyttämötoiminta oli vilkasta ja yhdistys toimi aktiivisesti lukuun ottamatta sotavuosia. 1980-luvun alussa nuorison muuttaessa pois paikkakunnalta toiminta hiljeni ja talo listattiin uhanalaisten työväentalojen joukkoon. Talolla järjestettiin edelleen kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. == Arkkitehtuuri == Rakennus kunnostettiin talkoovoimin vuonna 2013. Julkisivut ovat vuoraamatonta hirttä lukuun ottamatta eteläisen seinän osittaista vaakavuorausta. Kuusiruutuiset ikkunat on lasitettu vanhalla ikkunalasilla. Sali on talon pohjoispäädyssä, ja eteläosassa sijaitsee keittiö aputiloineen. Sisäänkäyntiä suojaa avokuisti. Hyvin säilyneessä pihapiirissä on puinen talousrakennus, jossa sijaitsevat mm. käymälät. Rakennus on säilyttänyt rakentamisaikakautensa tyypilliset piirteet, ja kunnostaminen on tehty alkuperäistä kunnioittaen. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kangasalan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kuhmalahti
Keltakeiomena

Keltakeiomena (Dovyalis caffra) on pajukasvien (Salicaceae) heimoon, keiomenojen (Dovyalis) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan yhdeksän metriä korkeaksi. Keltakeiomena on piikikäs ja monioksainen sekä tiheälatvuksinen kasvi, joka tuottaa syötäviä hedelmiä. Hedelmät ovat pyöreitä, kirkkaankeltaisia ja halkaisijaltaan enintään 4 cm. Keltakeiomena on kaksikotinen. Keltakeiomena kasvaa avoimilla pensastomailla sekä metsäsavanneilla, useimmiten yhdessä akaasioiden kanssa. Keltakeiomenaa tavataan usein myös jokien varsilta. Laji kasvaa luonnossa eteläisessä Afrikassa Zimbabwessa sekä Etelä-Afrikassa. Keltakeiomena tuottaa syötäviä hedelmiä, joita voi syödä sellaisenaan tai kypsennettyinä. Hedelmät ovat mehukkaita ja raakoina hyvin happamia, mutta happamuus laskee hedelmien kypsyessä täysin kypsiksi. Hedelmien aromi on samankaltainen kuin aprikoosilla. Hedelmät sisältävät myös runsaasti pektiiniä. Joskus hedelmiä syödään sellaisenaan, mutta tavallisimmin niistä valmistetaan hilloa, marmeladia tai muuta sellaista. Keltakeiomenaa kasvatetaan myös koristekasvina sekä aidanteena laajalti lämpimillä sekä trooppisilla alueilla ympäri maailmaa. Koska keltakeiomena on hyvin piikikäs, voi siitä kasvattaa lävitsetunkemattoman pensasaidan. Keltakeiomenan puuaines on vaaleaa, tiheää sekä painavaa, mutta rungot ovat yleensä liian pieniä puutavaran tuotantoon. Keltakeiomena on ensisijaisesti subtropiikin laji, mutta menestyy tropiikissa hieman korkeammalla merenpinnasta. Tropiikissa lajia tavataan aina 2000 metrin korkeuteen asti. Keltakeiomena kasvaa parhaiten alueilla, joiden päivien keskilämpötila on vuoden ympäri 20°C–28°C ja vuotuinen sademäärä on 900–1100 mm. Laji pärjää kuitenkin alueilla, joiden päivien keskilämpötila vaihtelee 10°C–35°C ja sadanta 700–1300 mm välillä. Täysikasvuiset kasvit kuolevat, jos lämpötila laskee –7°C:een tai sen alapuolelle, mutta nuoret kasvit voivat vaurioitua pahasti jo –1°C:n lämpötilassa. Koska laji on kaksikotinen, tarvitaan hedelmien tuottamiseksi sekä hede- että emiyksilöitä. Yksi hedekasvi riittää kuitenkin noin 30 emikasville. == Lähteet == * Useful Tropical Plants: Dovyalis caffra === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Keltakeiomena (Dovyalis caffra) * JSTOR Global Plants: Dovyalis caffra * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Dovyalis caffra * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Dovyalis caffra Luokka:Keiomenat Luokka:Hedelmät
Lehväkummitusneula

Lehväkummitusneula (Solenostomus cyanopterus) on kummitusneuloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä indopasifiselta merialueelta. ==Koko ja ulkonäkö== Lehväkummitusneula voi kasvaa suurimmillaan 15-17 cm pitkäksi, ja tyypillinen pituus on noin 12 cm. Lehväkummitusneulan kuono on hyvin pitkä ja putkimainen. Ruumis on muodoltaan tukevahko ja pitkänomainen. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on piikikäs ja taaempi pyöristynyt. Lajin rintaevät ovat kookkaat ja viuhkamaiset. Naaraiden rintaevistä on muodostunut munienhaudontatasku. Lehväkummitusneulan pyrstöevä on viuhkamainen. Väritykseltään lehväkummitusneula vaihtelee runsaasti ja siitä tunnetaan muun muassa punainen, ruskea, keltainen ja vihreä muoto. Ruumiissa on pieniä valkoisia täpliä. Kala kykenee muuttamaan väritystään ympäristön mukaan. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Lehväkummitusneulan levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Japaniin ja Fidžille. Laji liikkuu useimmiten pareittain matalissa vesissä meriheiniä kasvavilla alueilla ja kivikkoisilla koralliriutoilla. Kalan ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet kuten katkaravut. Lehväkummitusneula on yksiavioinen ja naaras hautoo munia rintaevissään kunnes poikaset kuoriutuvat. Lehväkummitusneulaa pidetään toisinaan akvaariokalana. ==Lähteet== Luokka:Putkisuukalat
Tubi (suoratoistopalvelu)

Tubi on yhdysvaltalainen mainosrahoitteinen suoratoistopalvelu, jonka omistaa Fox Corporation. Palvelu aloitti toimintansa 1. huhtikuuta 2014. Tammikuussa 2022 palvelulla oli maailmanlaajuisesti noin 51 miljoonaa kuukausittaista aktiivikäyttäjää. ==Sisältö== Tubin ohjelmakirjastossa oli helmikuussa 2022 yli 35 000 elokuvaa ja televisiosarjaa. Valtaosa palvelun sisällöstä tulee ulkopuolisilta tuottajilta. Tubilla on sopimukset muun muassa MGM:n, Gaumontin, Paramountin, Lionsgaten, Sony Picturesin, Nordisk Filmin, Warner Bros.:in ja NBCUniversalin elokuvien ja tv-sarjojen esittämisestä. Vuodesta 2021 lähtien Tubi on myös tuottanut omia alkuperäissarjoja ja -elokuvia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto Luokka:Internettelevision suoratoistopalvelut Luokka:Fox Corporation