EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Antonín Máša

Antonín Máša (22. heinäkuuta 1935 – 4. lokakuuta 2001) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän aloitti uransa käsikirjoittamalla useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi. Máša kirjoitti jo Prahan televisio- ja elokuvakoulussa FAMUssa käsikirjoituksen Ewald Schormin lyhytelokuvaan. Heidän yhteistyönsä jatkui, kun Máša siirtyi valmistuttuaan dramaturgiksi Barrandov-studioille. Máša kirjoitti käsikirjoituksen Schormin esikoisohjaukseen Arkipäivän rohkeutta (1963). Hän käsikirjoitti kaksi muutakin elokuvaa ja toimi dramaturgina ennen ryhtymistään ohjaajaksi. Máša itse kommentoi, että ohjaajalla oli kaikki valta muokata käsikirjoitusta, joten ainoa tapa säilyttää kontrolli lopputulokseen oli ryhtyä ohjaajaksi. Ewald toimi vielä myöhemminkin varsinkin dramaturgina myös muiden ohjaajien elokuvissa. Mášan esikoisohjaus, yhdessä kokeneen kuvaajan Juri Čuříkin kanssa ohjattu Bloudění (1965), kertoo tarinan nuoresta, joka kapinoi isäänsä vastaan. Hänen toisen ohjauksensa Hotel pro cizine (1967) on velkaa Alain Resnaisin Viime vuonna Marienbadissa -elokuvan tarkoituksellisen kerrokselliselle kerronnalle. Kun poliittinen tilanne kiristyi ja taiteellinen liikkumavara kapeni Prahan kevään päätyttyä Neuvostoliiton miehitykseen, Máša erotettiin Barrandov-studioilta yhdessä esimerkiksi Jan Němecin, Ewald Schormin ja Vera Chytilován kanssa. Heitä pidettiin ”parantumattomina”. Hän ohjasi 1970-luvulla kaksi elokuvaa, mutta ei juurikaan saanut mahdollisuuksia tehdä elokuvia. Máša palasi kuitenkin vielä uudestaan ohjaajaksi juuri ennen samettivallankumousta. Hän ohjasi ja käsikirjoitti vielä kaksi elokuvaa, joiden aihe oli pitkälle omaelämänkerrallinen. Molempien päähenkilö oli taiteilija. == Valikoitu filmografia == * Arkipäivän rohkeutta (1963) - Käsikirjoitus * Místo v houfu (1964) - Käsikirjoitus * Bloudění (1965) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Hotel pro cizine (1967) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Ohlédnutí (1968) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Rodeo (1972) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Proč nevěřit na zázraky (1977) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Skřivánčí ticho (1989) - Käsikirjoitus ja ohjaus * Byli jsme to my? (1990) - Käsikirjoitus ja ohjaus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Antonín Máša Tšekin elokuva-arkistossa. Luokka:Tšekkiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Tereia

Tereia ( tai , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisen Vähän-Aasian alueella nykyisessä Turkissa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella Tereia sijaitsi itään Kyzikoksesta lähellä Myrleiaa. Näin se on mitä ilmeisimmin eri paikka kuin Homeroksen ja Strabonin mainitsema Tereia, joka oli vuori Kyzikoksen länsipuolella.Homeros: Ilias 2.829; Strabon: Geografika 12 s. 565, 13 s. 589. Myös kaupungin historiasta tiedetään vain vähän. Se oli olemassa ainakin klassisella kaudella. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupunki on tulkittu polikseksi lähinnä siksi, että se kuului 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, tai ainakin se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 425/424 ja 422/421 eaa. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan kaupungit Turkissa
Thyssos

Thyssos ( tai , )Herodotos: Historiateos 7.22; Thukydides: Peloponnesolaissota 4.109, 5.35; Strabon: Geografia VII.331; Plinius vanhempi: Naturalis historia 4.10. oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akten niemellä (nyk. Áthos) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan niemen länsirannikolle Athoksen munkkivaltion alueelle. == Maantiede == Thyssos sijaitsi Akten niemellä, joka nykyisin tunnetaan nimellä Áthos ja joka on Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä itäisin. Antiikin aikana Aktea ei vielä luettu Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on myöhemmin saanut nimensä, vaan se luettiin yleisemmin vain osaksi Traakiaa.Flensted-Jensen, Pernille: ”The Chalkidic Peninsula and Its Regions”. Teoksessa Kaupungin tarkasta sijainnista on ollut erilaisia teorioita: yleensä se sijoitetaan niemen länsirannikolle nykyiseen Skála Zográfouhun Konstamonítoksen luostarin ja Zográfoksen luostarin välille, tai joskus hiemen enemmän kaakkoon lähemmäksi Docheiárioksen luostaria. Joskus sen paikaksi mainitaan tosin nykyisen Vatopédin luostarin ympäristö tai Pantokrátorin luostarin seutu, mutta näissä tapauksissa se olisi sijainnut niemen itärannikolla. Thyssoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. == Historia == Thyssoksen historiasta tiedetään vain vähän. Strabonin mukaan sen alkuperäiset asukkaat olivat Lemnokselta tulleita pelasgeja. Thukydideen mukaan kaupungin väestö koostui myöhemmin klassisella kaudella osaksi kreikkalaisista ja osaksi sen ei-kreikkalaisesta pelasgisesta alkuperäisväestöstä, ja sen väestö oli kaksikielistä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Thyssios (). Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Thyssos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–429/428 eaa. Se kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 424/423 eaa. Brasidaan yllytyksestä. Se mainitaan Ateenan liittolaisena kuitenkin jälleen vuonna 421 eaa., jolloin Dion valtasi sen == Rakennukset ja löydökset == Kaupungin paikkaa ei ole varmistettu arkeologisesti, eivätkä kaivaukset luostarivaltion alueella ole mahdollisia. == Lähteet == Luokka:Akten kaupungit
Uranopolis

Uranopolis ( tai Ouranopolis, myös tai Ouranoupolis; ) oli antiikin aikainen kaupunki Akten eli Athoksen niemellä nykyisin Chalkidikína tunnetulla niemimaalla Kreikassa. == Maantiede == Uranopoliin kaupunki sijaitsi Akten eli Athoksen niemellä lähellä sen kapeinta kohtaa. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Néa Ródan kylän tienoille. Kaupungin lähellä sijaitsi persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. kaivettu niin kutsuttu Kserkseen kanava. == Historia == Uranopolis, suomeksi ”Taivaan kaupunki”, perustettiin hellenistisen kauden alussa vuonna 315 eaa. Sen perustaja oli Aleksarkhos, Makedonian kuningas Kassandroksen veli.Athenaios: Deipnosofistai 3.98; Plinius vanhempi: Naturalis historia 4.10. s. 17. Koska Plinius vanhempi mainitsee Uranopoliin mutta ei Sanea, joka sijaitsi myös Akten niemellä, on päätelty, että Uranopolis olisi perustettu Sanen paikalle ja korvannut sen. Muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä mitään. Nykyinen Ouranoúpolin kylä on perinyt nimensä kaupungista, vaikka sijaitseekin jonkin verran eri paikassa, etelämpänä niemen länsirannikolla. == Rakennukset ja löydökset == Kaupungista on vain vähän arkeologisia löytöjä. Merkittävin arkeologinen kohde ovat pyhäkön jäänteet, jotka sijaitsevat Néa Ródan lounaispuolella. Arkeologinen kohde tunnetaan sekä nimellä Uranopolin pyhäkkö että Néa Ródan pyhäkkö. Pyhäkkö ajoittuu myöhäiseltä arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. lopulta hellenistiselle kaudelle 100-luvulle eaa. Näin se on ollut olemassa sekä Sanen että Uranopoliin kaupungin aikana. Esinelöytöihin lukeutuvat siivekkäitä Nike- jumalattaria esittävät terrakottapatsaat. Paikan kaivaukset suoritettiin vuonna 1999. Seudulta on löydetty myös hellenistiselle kaudelle ajoittuvan talon jäänteet, roomalaisaikainen hauta 200-luvulta jaa. sekä muun muassa öljylamppuja ja rahoja. Vuonna 2020 suoritetuissa tutkimuksissa on havaittu, että nykyisen Ouranoúpolin kylän ja Drénian saaren välillä on ollut antiikin aikana kannas, jolla on ollut asutusta. Jäänteitä on löydetty merenpohjasta noin 5–15 metrin syvyydestä. Yksi Drénian pienistä lähisaarista on edelleen nimeltään Ártemis, ja alueella on mahdollisesti ollut Artemiille omistettu pyhäkkö. Erään teorian mukaan kyseessä olisi antiikin Uranopoliin sijaista Akrothooin kaupunki, joka upposi Simplikioksen kautta säilyneen, alun perin Theofrastoksen antaman tiedon mukaan mereen maanjäristyksessä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Akten kaupungit Luokka:Aristotélis Luokka:Hellenistiset kaupungit Kreikassa
Kanadan ja Yhdysvaltain raja

Kanadan ja Yhdysvaltain raja () on kokonaispituudeltaan maailman pisin kahden maan välinen raja. Kazakstanin ja Venäjän raja tosin on maailman pisin yhtäjaksoinen maaraja. Maaraja, mukaan lukien Suurten järvien, Atlantin ja Tyynenmeren rannikot, on pitkä, josta on Alaskan raja Brittiläisen Kolumbian ja Yukonin kanssa. Maiden välisen rajan kautta tapahtuvan laillisen kulun valvonnasta vastaavat virastot ovat Kanadan rajapalvelutoimisto (Canada Border Services Agency, CBSA) ja Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitos (U.S. Customs and Border Protection, CBP). == Rajan pituus alueittain == Sija Osavaltio Raja Kanadan kanssa (km) Sija Provinssi/territorio Raja Yhdysvaltain kanssa (km) Alaska Ontario Michigan Brittiläinen Kolumbia Maine Yukon Minnesota Quebec Montana Saskatchewan New York New Brunswick Washington Manitoba Pohjois-Dakota Alberta Ohio Vermont New Hampshire Idaho Pennsylvania == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Skierniewicen piirikunta

Skierniewicen piirikunta () on Puolan piirikunta Łódźin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 38 174\. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Bolimów, Głuchów, Godzianów, Kowiesy, Lipce Reymontowskie, Maków, Nowy Kawęczyn, Skierniewice sekä Słupia. Skierniewicen piirikunnan pinta-alasta 21,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Skierniewicen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,6 prosenttia. Vuoden 2019 lopussa Skierniewicen piirikunnassa oli 38 174 asukasta, joista 50,3 prosenttia naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 38 262 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 36 423 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 19,2 prosenttia, työikäisten 59,9 prosenttia ja eläkeikäisten 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 389 lasta. == Lähteet == Luokka:Łódźin piirikunnat
Kharadros

Kharadros (, ) tai Kharadrus ( tai Kharadrous, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin: * Kharadros eli Kharadra, kaupunki Epeiroksessa * Kharadros eli Kharadrus, kaupunki Kilikiassa * Kharadrus, kaupunki Akten niemellä nykyisellä Chalkidikílla * Kharadros, useita jokia: ** Kharadros, Kefissoksen sivujoki Fokiissa lähellä Kharadran kaupunkia ** Kharadros, joki Epeiroksessa lähellä samannimistä kaupunkia ** Kharadros, joki Akhaiassa ** Kharadros, Inakhoksen sivujoki Argoliissa ** Kharadros, joki Messeniassa ** Kharadros (nyk. Vrasiátis), joki Kynuriassa == Lähteet ==
Gyula Vargha

Gyula Vargha (4. marraskuuta 1853 Káva – 2. toukokuuta 1929 BudapestVargha Gyula, mek.oszk.hu, viitattu 5.11.2020 ) oli unkarilainen taloustieteilijä ja runoilija. Hän on julkaissut muun muassa runokokoelman (1881) ja romanttisen runonäytelmän A boszuló kard ('Kostava kalpa', 1897) sekä kääntänyt unkariksi muun muassa Friedrich Schillerin ja Heinrich Heinen runoutta. Merkittävin Varghan taloustieteellisistä teoksista käsittelee Unkarin luotto-oloja ja luottolaitoksia (1896).Vargha, Gyula. Tietosanakirja osa 10. Tietosanakirja- osakeyhtiö 1917 Varghan runon "Haave ja todellisuus" on suomentanut Toivo Lyy, ja se on julkaistu antologiassa Unkarin lyyra (Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1970).Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta, päivitetty 15.10.2020, viitattu 5.11.2020 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Unkarilaiset taloustieteilijät Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1929 kuolleet
Kyhmyotsa

Kyhmyotsa eli kyhmykirjoahven (Steatocranus casuarius) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. == Koko ja ulkonäkö == pienoiskuva|vasen|Nuori kyhmyotsa Kyhmyotsa voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on otsassaan suuri kyhmy. == Levinneisyys ja elinympäristö == Kyhmyotsaa tavataan Kongon tasavallasta ja Kongon demokraattisesta tasavallasta. Laji käyttää ravinnokseen pääasiassa leviä. Se munii yhden kudun aikana noin 20–150 mätimunaa. Kyhmyotsa elää noin 24–28 asteen lämpöisissä vesissä. Sopiva pH-arvo sille on 6–8 ja dH-arvo 5–19. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kyhmyotsan elinvoimaiseksi lajiksi. == Kalastus ja käyttö == Kyhmyotsaa pidetään sekä akvaariokalana että ruokakalana. Akvaariokalana lajia täytyy aina olla vähintään kaksi yksilöä vähintään 80 senttimetrin suuruisessa akvaariossa. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet
Euro Hockey Tour 2020–2021

Euro Hockey Tourin kausi 2020–2021 oli sarjan 25. kausi. Sarjassa pelasivat Suomen, Venäjän, Ruotsin ja Tšekin miesten jääkiekkomaajoukkueet. == Kokonaispisteet == == Karjala-turnaus == == Channel One Cup == == Beijer Hockey Games == == Czech Hockey Games == ==Aiheesta muualla== 2020–2021 Luokka:Jääkiekkosarjojen kausi 2020–2021
Dimítrios Máximos

Dimítrios E. Máximos (, 6. heinäkuuta 1873 Patras, Kreikan kuningaskunta – 17. lokakuuta 1955 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen talousmies ja poliitikko, joka toimi Kreikan pääministerinä vuoden 1947 alusta kahdeksan kuukauden ajan. == Elämä == Máximos kävi lukion Patraksessa ja opiskeli sen jälkeen lakia ja taloustieteitä Ateenassa ja Pariisissa. Vuonna 1891 eli 18-vuotiaana hän aloitti pankkiuran. Vuodesta 1903 hän toimi Patraksen keskuspankin sivukonttorin johtajana, ja sitten hänet ylennettiin johtajaksi Ateenaan keskuspankkiin. Vuonna 1914 hänestä tuli pankin varapääjohtaja ja vuosiksi 1921–1922 pääjohtaja. Vuoden 1922 lopussa syyskuisen everstien Plastíras- Gonatás-vallankumouksen jälkeen Máximos erosi työstään ja lähti vaimonsa kanssa Italian Firenzeen pelätessään vallankumouksen Venizélos -kannattajien vastatoimia. Máximos oli Kreikan kuningashuoneen läheinen tuttava. Máximos palasi Kreikkaan vuonna 1927 ja toimi oikeistolaisen Kansanpuolueen puheenjohtajan Panagís Tsaldárisin taloudellisena neuvonantajana. Vuonna 1933 hänet valittiin Kansanpuolueen listalta puolueen parlamenttiedustajaksi. Hän nousi Kreikan ulkoministeriksi vuosiksi 1933–1935. Tänä aikana Kreikan hallitus allekirjoitti Balkanin valtioiden eli Kreikan, Turkin, Jugoslavian ja Romanian välisen sopimuksen. Ioánnis Metaxásin noustua valtaan Máximos vetäytyi politiikasta aina maailmansodan päättymiseen asti. Toisen maailmansodan jälkeen Máximos nousi tammikuussa 1947 siirtymäkauden hallituksen pääministeriksi, jossa varapääministereinä toimivat kansanpuolueen Konstantínos Tsaldáris, liberaalien Sofoklís Venizélos ja Geórgios Papandréou. Kun kansanpuolueen ja liberaalipuolueen johtohahmot riitautuivat hallituksessa, Máximos jätti hallituksensa eronpyynnön kuningas Yrjölle. Máximos päätti tähän poliittisen uransa. Máximosin Ateenan-koti, Máximoksen palatsi, jonka valtio osti vuonna 1952, on ollut pääministerin virka-asunto vuodesta 1982. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kreikan pääministerit Luokka:Kreikan ulkoministerit Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Wilhelm Kaitila

Wilhelm Kaitila (17. syyskuuta 1853 Pyhämaa – 1. toukokuuta 1903 Rauma) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. ==Henkilöhistoria== Wilhelm Kaitilan vanhemmat olivat talollinen Kustaa Kaitila ja Johanna Fredrika Heikintytär ja puolisot 1882–1887 Hanna Maria Colérus ja vuodesta 1894 Hilja Helena Colérus. Kaitila tuli ylioppilaaksi 1874, suoritti teologian erotutkinnon 1880 ja vihittiin papiksi 1881. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1885 ja uudisti sen 1889. Kaitila sai rovastin arvon 1896. Hän oli ensin vuodesta 1881 Porin vt. kappalainen ja Närpiön papiston apulainen ja sitten vuodesta 1886 Nakkilan vt. kappalainen ja vuodesta 1888 Rauman kappalainen. Rauman kaupungin ja maaseurakunnan kirkkoherra hänestä tuli joulukuussa 1890. Porin ruotsalaisen tyttökoulun uskonnonopettajana Kaitila toimi 1883–1884. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Wilhelm Kaitila (Viitattu 5.11.2020)Kaitila, Wilhelm Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. (Viitattu 3.11.2020)Kuolleita. Päivälehti, 3.5.1903, s. 2. Kirkkoherra Aarne Kaitila oli Wilhelm Kaitilan poika ensimmäisestä avioliitosta.Kuka kukin on 1954, s. 312. (Viitattu 5.11.2020) ==Julkaisuja== * Kehoitussanoja Jumalan liittokansan eduista ja velvollisuuksista Rauman kirkon uuden sisustuksen vihkimisessä marraskuun 15 p:nä 1891, 1893 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Wilhelm Kaitila: elämä ja työ, 1940. Torsti Kanerva, Helsingin yliopisto (pastoraalikirjoitus) Luokka: Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Oga

Oga () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se käsittää Japaninmereen työntyvän Ogan niemimaan prefektuurin länsiosassa. Ogassa on 26 321 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 241,09 neliökilometriä. Nimi ”Oga” lienee peräisin emisheiltä, ja se esiintyy jo Nihonshokissa. Sengoku-kaudella alueelle perustettiin Wakimoton linna, ja sittemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi osana Akitan daimiokuntaa. Nykyinen Ogan kaupunki syntyi vuonna 1954, kun Funagawa-minaton maaseutukaupunkiin liitettiin neljä Ogan niemimaan kyläkuntaa. Kaupungin keskusta sijaitsee Funagawassa, jolla on hyvä luonnonsatama. Sinne on sijoittunut kalastussataman lisäksi öljy- ja puuteollisuutta. Tärkeitä elinkeinoja ovat myös riisin, hedelmien ja tupakan viljely sekä wakame- merilevän ja merikorvien vesiviljely. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Wakamin maaseutukaupunki. Ogan niemimaan kauniit maisemat tekevät Ogasta suositun matkailukohteen. Osa kaupungin rannikkoalueista ja Kanpūvuori kuuluvat Ogan puolikansallispuistoon. Rannikolla sijaitsevat muun muassa Nyūdōzakin niemi, Toganlahti, Oga-onsenin kuuma lähde ja kolme Japanissa harvinaista maaria. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu namahage-naamiorituaali, joka on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Ogaa palvelee JR Higashi-Nihonin Oga-linja. == Kuvia == Tiedosto:Unsho-ji, Oga 20180630.jpg|Unshō-ji Tiedosto:Traditional style Namahage in Shinzan distorict, Oga.jpg|Namahage- festivaali Tiedosto:Nyudozaki Lighthouse 5.jpg|Nyūdōzakin majakka Tiedosto:Oga Aquarium 20200118a.jpg|Ogan akvaario Tiedosto:Ninomegata and Toga Bay from Hachibodai 20200906.jpg|Ninomegatajärvi ja Toganlahti == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Akitan prefektuurin kaupungit
Ternivuokko

Ternivuokko (Anemone nemorosa × ranunculoides) on valkovuokon (Anemone nemorosa) ja keltavuokon (Anemone ranunculoides) välinen risteymä. Ternivuokon kukat ovat väriltään kalvaankeltaisia ja sitä kasvaa kantalajiensa yhteisillä kasvupaikoilla. Suomessa ternivuokko ei ole kovin yleinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Ternivuokko (Anemone nemorosa × ranunculoides) * Pohjolan kasvien pauloissa: Anemone nemorosa × ranunculoides – ternivuokko Luokka:Vuokot Luokka:Risteymät
Nitin Sawhney

Nitin Sawhney CBE (s. 1964 Dulwich, Lontoo) on brittiläinen lauluntekijä, DJ, multi-instrumentalisti, elokuvamusiikin säveltäjä, musiikkituottaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.Nitin Sawhney AllMusicNitin Sawhney Nitin SawhneyNitin Sawhney awarded a CBE for services to music in New Year’s Honours List Asian Culture Vulture Sawhney opiskeli oikeustiedettä Liverpoolin yliopistossa, kunnes siirtyi Lontooseen. Siellä hän aloitti Sanjeev Bhaskarin kanssa komediaklubeilla esiintymisen. Kaksikko perusti The Secret Asians -radioshow'n, jonka pohjalta kehittyneen BBC:n Krishna soikoon -komediasarjan avainnäyttelijöihin Sanjeev Bhaskar myöhemmin kuului. Musiikkiuransa Sawhney aloitti James Taylor Quartetin kanssa soittamalla. Tämän jälkeen hän perusti oman Jazztones-yhtyeensä ja kokosi Tihai Trion Talvin Singhin kanssa ennen siirtymistään soolouralle, joka alkoi debyyttialbumin Spirit Dance julkaisulla artistin omalla levymerkillä vuonna 1993. Kuukausia myöhemmin Sawhney solmi levytyssopimuksen Outcaste Recordsin kanssa, ja vuonna 1995 ilmestyi albumi Migration. Sittemmin Sawhney on tehnyt lukuisia uusia albumeita ja tehnyt yhteistyötä muiden muassa Paul McCartneyn, A. R. Rahmanin sekä Stingin kanssa. Hän on tehnyt musiikin esimerkiksi Andy Serkisin elokuviin Breathe (2017) ja Mowgli (2018). Musiikissaan Sawhney, joka itse on punjabi, on yhdistänyt intialaisia aineksia jazziin, elektroniseen tanssimusiikkiin, R&B;:iin ja rockiin. Hän osallistui Asian Underground -tyylin kehittämiseen. Sawhney on saanut useita kunniatohtorin arvoja, ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin Ivor Novello -palkinnoissa tunnustus elinikäisistä saavutuksista. Vuodenvaihteessa 2018–2019 Sawhney sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon. Hän oli vuosia aiemmin kieltäytynyt ritarikunnan upseerin arvosta, mutta päätti tällä kertaa ottaa kunnianosoituksen vastaan, koska hänen sittemmin edesmennyt isänsä oli pitänyt aiempaa kieltäytymispäätöstä valitettavana. Komentajan arvosta kertoneen kirjeen saaminen oli osunut edesmenneen isän syntymäpäivälle, mikä oli ollut Sawhneylle merkityksellistä. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset muusikot Luokka:Brittiläiset lauluntekijät Luokka:Brittiläiset elokuvasäveltäjät Luokka:Brittiläiset DJ:t Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Norjanruusu

Norjanruusu (Rosa ’Hurdal’) on Rosa Alba-ryhmään eli neidonruusuihin kuuluva ruusulajike,Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut - Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio - Otava 1998 - Sivu 97 jolla on kerratut vaaleanpunaiset kukat. Ruusu voi kasvaa jopa neljä metriä korkeaksi pensaaksi. Norjassa ruusu on yksi yleisimmistä ruusuista. Se on saanut nimensä Norjan Hurdalen laaksosta, joka sijaitsee samannimisessä kunnassa Akershusin läänissä. Hurdalsrosen nimellä ruusu tunnetaan ympäri maailman. == Alkuperä == Legendan mukaan ruusun toi 1800-luvulla Norjaan Saksan Gießenin alueelta kotoisin ollut nuori merimies, joka rakastui Hurdalen laakson papin tyttäreen. Kertomuksesta on myös versio, jonka mukaan ruusu kasvoi alun perin Hurdalen pappilassa. Perheen poika oli tuonut taimen mukanaan Gießenistä Saksasta. Ruusun geneettistä alkuperää ei varmuudella tunneta. Kirjassaan Ruusut ruotsalaiset Gudrun Manell ja Bertil K. Johansson luokittelevat sen Rosa Alba- ryhmään eli neidonruusuihin kuuluvaksi, samoin norjalainen ruusuasiantuntija Dag Lyngar. Rosa ’Hurdalilla’ on useita Rosa Alba -risteymille tyypillisiä ominaisuuksia, kuten voimakas kasvu, kerrannaiset, vaaleanpunaiset kukat sekä harmaanvihreät, sahalaitaiset, suippokärkiset lehdet. Ruusun on myös arveltu olevan vuoriruusun (Rosa pendulina) ja okaruusun (Rosa sherardii) risteymä. Ruotsin Ruususeuran puheenjohtaja Lars-Åke Gustavssonin mukaan ruusu muistuttaa Rosa ’Villosa Dublexia’, joka on vuonna 1899 esitelty luumuruusun (Rosa villosa) risteytys. == Kuvaus == Norjanruusu kasvaa Suomessa 2–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Tuettuna se voi kasvaa jopa nelimetriseksi ja sitä voidaan käyttää köynnösruusun tapaan. Ruusulla on tukevat, aluksi vihreät, vanhempana punaruskeat versot. Versoissa ja oksissa on piikkejä hyvin vähän. Lehdet ovat harmaanvihreät, sahalaitaiset, suippokärkiset. Ruusu kukkii Suomessa kesä-heinäkuun vaihteesta heinäkuun puoleen väliin miedosti tuoksuvilla, kerratuilla, vaaleanpunaisilla kukilla, toisen vuoden versoilla. Kukat ovat kerratut, halkaisijaltaan 5–7 cm ja sijaitsevat yksittäin. Terälehtiä on 17–25 kappaletta. Norjanruusu muodostaa punaisia pitkulaisia kiulukoita. Viihtyy aurinkoisella tai kevyesti varjoisalla kasvupaikalla, tuoreessa, runsasravinteisessa maaperässä, mutta lajike sietää myös köyhää maaperää. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–IV. == Lähteet == Luokka:Ruusulajikkeet
Jostakin muusta

Jostakin muusta () on Věra Chytilován ohjaama vuonna 1963 ilmestynyt elokuva ja yksi ensimmäisistä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvista. Tarina seuraa kahta noin kolmekymmentävuotiasta naista, voimistelijaa ja kotiäitiä, jotka pyrkivät kumpikin omassa elämässään irti naisen roolistaan. Naiset eivät koskaan tapaa elokuvassa. == Tuotanto == Vaikka elokuvaa pidetään joskus Věra Chytilován esikoisohjauksena, Jostakin muusta ei ollut hänen ensimmäinen elokuvansa, jota oli esitetty elokuvateattereissa. Elokuvakoulussa tehty lyhytelokuva Strop (1962, 41 minuuttia, ) ja dokumentti Pytel blech (1962, 45 minuuttia, ) oli julkaistu erikseen ja yhdessä nimellä U stropu je pytel blech (). Jostakin muusta piti olla aluksi elokuva naisvoimistelijasta. Chytiloválle oli tarjottu ohjattavaksi František Kožíkin käsikirjoitus, josta hän ei kuitenkaan pitänyt. Chytilová kävi keskustelemassa voimistelun maailmanmestarin Eva Bosákován kanssa ja päätti muokata alkuperäistä ideaa. Hänen oma versionsa aiheesta seurasi tunnetun urheilijan ylistämisen sijasta tämän kamppailua, haasteita ja ilon aiheita. Chytilová käytti mustavalkoisessa elokuvassa cinéma véritén tekniikoita. Ammattinäyttelijöiden rinnalla näyttelee amatöörejä ja voimistelija Bosáková esittää elokuvassa osin fiktiivistä itseään. Elokuva kuvattiin todellisissa tilanteissa ja paikoissa, ja iso osa sen kohtausten sisällöstä improvisoitiin. Dokumentaarisin keinoin kerrotun voimistelijatarinan rinnalla kulkee fiktiivinen tarina saman ikäisestä naisesta, joka kamppailee omassa roolissaan kotiäitinä. Voimistelijan tarinakaan ei kuitenkaan ole puhtaasti dokumentaarinen. Kuvat harjoittelusta ovat huolellisesti sommiteltuja ja estetisoituja. Tarinasta toiseen leikataan jatkuvasti, eivätkä ne kohtaa lukuun ottamatta alun lyhyttä kohtausta, jossa kotiäidin lapsi on katsomassa voimistelukisoja. == Juoni == Elokuva rinnastaa kaksi tarinaa. Dokumentaarisessa voimistelijan tarinassa Eva Bosáková valmistautuu maailmanmestaruuskilpailuun valmentajansa ohjauksessa. Fiktiivisessä tarinassa kotiäiti Věra kamppailee tilanteessa, jossa hänen miehensä ei osallistu lainkaan kotitöihin. Molemmat naiset kamppailevat roolinsa kanssa ja haluavat muutosta elämäänsä. Věra aloittaa suhteen Jirkan kanssa. Bosáková voittaa maailmanmestaruuden. Mikään ei kuitenkaan lopulta muutu naisten elämässä. == Näyttelijät == == Vastaanotto ja merkitys == Jostakin muusta oli yksi ensimmäisistä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvista. Suurten eeppisten tarinoiden sijasta elokuva keskittyi tavallisten ihmisten normaaleihin kohtaloihin ja haasteisiin. Věra Chytilová ei itse jatkanut elokuvan dokumentaarisella tiellä, vaan siirtyi estetisoituun avant-gardeen, josta hänet tunnetaan nykyisin paremmin. Jostakin muusta oli ja on merkittävä elokuva feministisen tutkimuksen näkökulmasta. Chytilová kuvasi emansipaatiota ja naisten elämän haasteita tavalla, josta ei ollut juurikaan aiempia esimerkkejä. Elokuva voitti pääpalkinnon Mannheimin elokuvajuhlilla 1963. == Lähteet == Luokka:Tšekkoslovakialaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Tšekkoslovakialaiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1963 elokuvat
Susan Warner

Susan Warner, kirjailijanimi Elizabeth Wetherell, (1819 New York, Yhdysvallat – 1885) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti tunteikkaita ja uskonnollisia romaaneja, joissa hän käsitteli kotielämää lämpimään sävyyn. Hän kirjoitti sisarensa Anna Bartlett Warnerin (1820–1915) kanssa kirjan Say and seal (1860) ja muutamia laajahkoja kertomuksia.Warner, Susan Nordisk familjebok 31. 1921 ==Teokset== * The wide, wide world (1849) * Queechy (1852) * The hills of the Shatemuc (1856) * Say and seal (1860), Anna Bartlett Warnerin kanssa == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1885 kuolleet
Puolikas keltaista aurinkoa

Puolikas keltaista aurinkoa on Chimamanda Ngozi Adichien kirjoittama romaani joka on saanut Orange Prize -palkinnon vuonna 2007. Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1960-luvulle jolloin käytiin Biafran sota. Puolikas keltaista aurinkoa ajoittuu 1960-luvun alkuun ja loppupuolelle jolloin käytiin Biafran sota vuosina 1967–1970. Päähenkilöt ovat professori Odenigbo ja nuori maalaispoika Ugwu, jonka Odenigbo ottaa palvelijakseen. Professorilla on rakastajatar Olanna, joka opettelee elämään Nsukkan pölyisessä ja vaatimattomassa yliopistokaupungissa. Olannalla on kaksoissisar Kainene, johon englantilainen idealisti ja arkeologi Richard on rakastunut. Richard tuntee itsensä afrikkalaiseksi ihonväristään huolimatta. Kirjan nigerialaiset päähenkilöt ovat igboja joka on eräs Nigeriassa elävä etninen ryhmä. Kun sota alkaa joutuvat päähenkilöt pakenemaan sitä pakolaisleirien kurjiin oloihin. Kirja on fiktiota mutta kirjailija Chimamanda Ngozi Adichie on nivonut sen tapahtumat todellisiin tapahtumiin. Hän on käyttänyt lähteenään omia igbosukulaisiaan sekä kirjoja joista on kirjan lopussa lähdeluettelo. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Vuoden 2006 kirjat
Radio Kaakko

Radio Kaakko oli kymenlaaksolainen paikallisradio, joka toimi kokoaikaisesti joulukuusta 2019 lähtien. Tätä ennen kanava lähetti Internetissä ja lyhytaikaisilla toimiluvilla vuosina 2018 ja 2019. Kanavan perustajia ovat Jalle Niemelä ja Jami Kananen. Kesällä 2021 kanava sai lisätaajuuden 90,5 MHz Lappeenrantaan ja lähetykset tällä taajuudella aloitettiin 1.11.2021. Radio Kaakko ajautui konkurssiin vuonna 2023 ja lähetykset loppuivat elokuussa 2023. Kanavan tilalla alkoi soida netissä kuultava RadioSE.fi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset radioasemat Luokka:Paikallisradiot Luokka:Vuonna 2018 perustetut radioasemat Luokka:Vuonna 2023 lakkautetut radioasemat
Karl August Varnhagen von Ense

Karl August Varnhagen von Ense (21. helmikuuta 1785 Düsseldorf – 10. lokakuuta 1858 Berliini) oli saksalainen kirjailija ja diplomaatti.Varnhagen von Ense, Karl August, Nordisk familjebok 31. 1921 Varnhagen von Ense opiskeli yliopistossa Berliinissä, Hallessa ja Tübingenissä. Hän liittyi 1809 vänrikkinä Itävallan armeijaan, haavoittui taistelussa Wagramissa ja palveli sen jälkeen eversti Bentheimin ruhtinaan adjutanttina ja oli mukana tämän matkoilla. Sotaretkellä Pohjois-Saksassa ja Ranskassa 1813–1814 hän oli Venäjän armeijan kapteeni ja kenraali Friedrich Karl von Tettenbornin adjutantti. Hän julkaisi kirjoituksia aikalaistapahtumista. Pian hän siirtyi diplomaattiuralle Preussiin, oli kansleri Karl August von Hardenbergin mukana Wienin kongressissa ja Pariisissa. Hänet nimitettiin 1816 pääministeriksi Karlsruhessa, mutta nimitys peruttiin 1819 varomattoman puheen vuoksi, ja sen jälkeen hän asui Berliinissä salaisen lähetysneuvoksen tittelillä ja hoiti aika ajoin joitakin diplomaatintehtäviä. Varnhagen von Ense kommentoi myöhemmin poliittisia oloja, joita hän tarkkaili lähietäisyydeltä, vaikka ei voinut osallistua niihin aktiivisesti. Varnhagen von Ensen julkaisuista merkittäväksi nousee hänen Adelbert von Chamisson kanssa 1804–1806 julkaisemansa Musenalmanach sekä monet elämäkerralliset teokset, joissa hän saattoi hyödyntää laajaa tuttavapiiriään. Hän kävi kirjeenvaihtoa aikansa saksalaisten merkkihenkilöiden kanssa. Kirjeenvaihtoa julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen. Päiväkirjoja Tagebücher julkaisi hänen sisarentyttärensä Ludmilla Assing, joka joutui asiasta syytteeseen. Varnhagen von Ensen puoliso oli kirjallisen salongin pitäjä Rahel Varnhagen von Ense. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset diplomaatit Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1785 syntyneet Luokka:Vuonna 1858 kuolleet
Tuukka Forsell

Tuukka Forsell (s. 5. heinäkuuta 1975 Turku) on Kouvolan nykyinen apulaiskaupunginjohtaja. == Koulutus == Tuukka Forsell suoritti Tampereen Yliopistossa kauppatieteiden maisterin tutkinnon kansantaloustieteessä 2002. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Porin Kuninkaanhaan lukiosta 1994. == Työhistoria == Tuukka Forsell on toiminut Kouvolan apulaiskaupunginjohtajana vuodesta 2018. Hän aloitti Kouvolan kaupungin palveluksessa 2013 talous- ja rahoitusjohtajana ja konsernipalvelujen toimialajohtajana. Lisäksi hän on toiminut kaupunginjohtajan viransijaisena ja varahenkilönä. Sitä ennen hän toimi Mäntyharjun kunnan talousjohtajana. == Perhe ja harrastukset == Tuukka Forsell on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Harrastuksiin kuuluvat hiihto, kuntosali ja jalkapallo. == Lähteet == # "" Kouvolan kaupungin verkkosivut, viitattu 6.11.2020 # "[https:/https://kuntalehti.fi/tyopaikat/tyopaikkauutiset/tuukka-forsellista- kouvolan-apulaiskaupunginjohtaja/]" Tuukka Forsellista Kouvolan apulaiskaupunginjohtaja, Kuntalehden uutinen 13.3.2018, viitattu 6.11.2020 Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Suomalaiset virkamiehet
Rahel Varnhagen von Ense

Rahel Antonie Friederike Varnhagen von Ense, usein vain Rahel, (19. toukokuuta 1771 Berliini – 7. maaliskuuta 1833 Berliini) oli saksalainen salonginpitäjä.artikkelissa: Varnhagen von Ense, Karl August Rahel Antonie Friederike, Nordisk familjebok 31. 1921 Rahel Varnhagen von Ensen isä oli kauppias Levin-Marcus ja veli kirjailija Ludwig Robert. Hänen puolisonsa oli Karl August Varnhagen von Ense. Varnhagen von Ense sai nuorena monipuolista opetusta musiikissa ja kirjallisuudessa. Hän eläytyi Goethen ideamaailmaan ja oli merkittävän kulttuuripiirin keskipiste. Hän tutustui Karl August Varnhagen von Enseen 1808, ja he avioituivat 1814. Sotavuonna 1813 hän toimi haavoittuneiden hoitajana ja pani alkuun ensimmäisen naisliikkeen. Varnhagen von Ensen aikalaisille lähettämien kirjeiden kautta on jälkimaailma päässyt todistamaan hänen poikkeuksellista lahjakkuuttaan. Hänen aforistiset ajatuksensa eri aiheista pureutuvat asian ytimeen, ja hän tunnistaa erehtymättä ajan liikehdintää. Hänellä oli suuri vaikutus aikalaisiin, ja hänen kotinsa oli monien merkkihenkilöiden kokoontumispaikka. Hänen puolisonsa kirjoitti hänestä kirjat Rahel, ein Buch des Andenkens für ihre Freunde (1833, Hans Landsbergin muokkaama laitos 1904; alkuperäislaitoksen mukainen: Berlin: Matthes & Seitz 2010) ja Galerie von Bildnissen aus Rahels Umgang und Briefwechsel (1836). == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * Helmi Krohn, Naisia: elämäkerrallisia kuvia, Otava 1918 (artikkeli Rahel Varnhagen von Ense) * Rahel, ein buch des andenkens für ihre freunde (1833, Hans Landsbergin muokkaama laitos 1904; alkuperäislaitoksen mukainen: Berlin: Matthes & Seitz 2010) ** Ein Buch des Andenkens für ihre Freunde 1 Digitalisat und Volltext im Deutschen Textarchiv ** Ein Buch des Andenkens für ihre Freunde 2 Digitalisat und Volltext im Deutschen Textarchiv ** Ein Buch des Andenkens für ihre Freunde 3 Digitalisat und Volltext im Deutschen Textarchiv ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1771 syntyneet Luokka:Vuonna 1833 kuolleet
Kohen

Kohen (, monikko כֹּהֲנִים‎, kōhănīm) on juutalainen pappi, joka perimätiedon mukaan polveutuu israelilaisten ensimmäisestä ylipapista Aaronista. Leeviläiset toimivat kohaniittien avustajina. Jerusalemin temppelin aikaan kohenilla oli tietyt tehtävät, kuten uhrausten toimittaminen. Ylipapilla (kohen gadol) saattoi olla myös poliittisista valtaa. Jerusalemin toisen temppelin tuhouduttua 70 jaa. siihen liittyviä rituaaleja ei voitu enää suorittaa, ja rabbit korvasivat uskonnollisen johtajan aseman juutalaisten keskuudessa. Joissakin juutalaisuuden suuntauksissa koheneilla on kuitenkin yhä erityinen arvoasema. Kohen-asema periytyy isältä pojalle. Usein Kohen (tai jokin sen variantti, kuten Cohen, Kahn ja Katz) sukunimenä kertoo henkilön olevan kohen-pappissukua, mutta väestöjen sulautumisen ja seka-avioliittojen myötä sitä esiintyy muillakin. 1997 julkaistun geenitutkimuksen mukaan ne aškenasi- ja sefardijuutalaiset, jotka uskovat olevansa koheneita, jakavat isälinjoissaan geneettisen yhteneväisyyden, jota kutsutaan kohengeeniksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Viides Mooseksen kirja Luokka:Juutalaisuuden historia Luokka:Juutalaisuuden käytännöt
Singani

Singani on bolivialainen muscat d´Alexandrie -lajikkeen rypäleistä tislaamalla valmistettu väkevä alkoholijuoma. Valtion virallisen määritelmän mukaan singania tuotetaan ainoastaan Bolivian Andeilla, ja käytettyjen rypäleiden tulee olla kasvatettu 1600–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Juoman tislaus tulee toteuttaa vähintään 2000 metrin korkeudessa. Singani onkin Bolivian de facto kansallisjuoma. == Historia == Singania on tuotettu Bolivian alueella 1500-luvulta lähtien pian espanjalaisten mantereelle saapumisen jälkeen. Kun vasta perustetuissa luostareissa tarvittiin ehtoollisviiniä, sitä alettiin valmistaa muscat d´Alexandrie -rypäleistä. Pian viinin huomattiin soveltuvan myös tislattavaksi. Kun vuonna 1546 perustetussa Potosin varakkaassa kaivoskaupungissa alkoi syntyä kysyntää väkevälle alkoholijuomalle, alkoivat paikalliset viinintuottajat tislata viiniä kaupallisessa tarkoituksessa singaniksi. == Valmistus == Bolivian ilmasto on sekä trooppinen että mannermainen, ja suurin osa viinitarhoista sijaitsee vähintään 2000 metrin korkeudessa. Bolivian viinirypäleistä 75 prosenttia on muscat d´Alexandrieta lajiketta, josta myös singani valmistetaan. Singaniin käytetyistä korkealla kasvatetuista rypäleistä valitaan parhaimmat, joista käytetään raakaviiniä, joka myöhemmin tislataan vähintään 2000 metrin korkeudessa singaniksi. Korkealla vuoristossa ilma on ohuempaa, jolloin tislaaminen tapahtuu matalammassa lämpötilassa. Tällöin on helpompi erottaa tisleestä huonot osat kuten sikunaöljyt ja säilyttää juoman luonnetta korostavat aromaattiset osat. == Erityispiirteet == Singani on ulkomaankaupassa luokiteltu brandyihin, eli alkoholijuomiin, jotka ovat tislattu viineistä. Singani kuitenkin poikkeaa yleisistä brandyista siten, että se säilyy kirkkaana alkoholina eikä sitä lainkaan kypsytetä puutynnyreissä. Lähempänä Singani on eau-de-vie tisleitä, jotka ovat hedelmistä valmistettuja kahteen kertaan tislattuja alkoholijuomia, joiden joukkoon ei kuitenkaan ole ollut tapana laskea viinirypäleistä tehtyjä alkoholijuomia. == Lähteet == * M. Carrie Allan: The absolutely delicious Bolivian spirit all drinkers need to know Washington Post. 3.1.2016. (englanniksi) * https://www.spiritsfully.com/blog/singani-the-bolivian-drink (englanniksi) * https://www.boliviahop.com/singani-bolivia/ * Domine, Andeŕe (Suomennos Pirkko Roinila). Wein - Viini, Könemann 2004- ISBN 3-8331-1978-0 * https://www.montanyarum.com/blog/2019/6/17/benefits-of-distilling-at-altitude * https://www.winesofbolivia.com/singani/ * https://www.fastcompany.com/3036864/steven-soderberghs-latest-years-in-the- making-creative-project-will-f-you-up (englanniksi) * https://www.hs.fi/ruoka/art-2000004676527.html === Viitteet === Luokka:Bolivialainen kulttuuri Luokka:Eteläamerikkalaiset juomat Luokka:Väkevät alkoholijuomat
Point Pleasant Beach

Point Pleasant Beach on kunta (borough) Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Oceanin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 665\. Paikkakunta on matkailukohde ja sen väkiluku on kesän huippukautena huomattavasti suurempi. ==Historia== Englantilaiset siirtolaiset ostivat maata nykyisen Point Pleasant Beachin paikalta vuonna 1665. Seudun varhaiset asukkaat saivat elantonsa maanviljelyksestä, kalastuksesta ja suolan tuotannolla. Suolan tuotantoon keskittyneet laitokset kärsivät huomattavia tuhoja Yhdysvaltain vapaussodan aikana. Britit tuhosivat New Jerseyn rannikon suolalaitoksia ja Point Pleasant Beachissä sijainnut Manasquan Salt Works tuhottiin elokuussa 1778. 1900-luvun puolella uutena tärkeänä alana ilmaantui veneenrakennus. Point Pleasant Beachissä erikoistuttiin pieniin veneisiin, kuten jolliin, pelastusveneisiin ja veneisiin asevoimien käyttöön. Point Pleasant Beachistä alkoi kehittyä myös matkailukohde 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Paikallinen maanviljelijä nimeltä John Arnold perusti Point Pleasant Land Company-nimisen yhtiön. Vuonna 1886 perustettiin nykyinen borough. New York and Long Branch Railroad-rautatie saavutti Point Pleasant Beachin vuonna 1882 ja Garden State Parkway vuonna 1952. ==Talous== Point Pleasant Beachissä on edelleen veneenrakennusta, sekä useita pienvenesatamia. Matkailu on tärkeä ala. Matkailijoita paikalle vetävät paikalliset hiekkarannat ja viihdekeskukset. Matkailun huippuaikana kesäisin kaupungin väestöluku voi kohota yli 100 000:n. ==Väestö== Point Pleasant Beachin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 665\. Asukkaista 98,7 % oli valkoisia, 0,8 % afroamerikkalaisia, 0,8 % aasialaisia ja 9 % latinoja mistä tahansa rodusta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:New Jerseyn kunnat
Runne

Runne on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Aili Runne (1920–1999), säveltäjä ja sanoittaja, Ossi Runnen käly *Ossi Runne (1927–2020), musiikkineuvos, trumpetisti, kapellimestari, orkesterinjohtaja, säveltäjä, sovittaja ja levytuottaja, Aili Runnen lanko
La mujer murcielago

La mujer murcielago on vuonna 1968 julkaistu supersankarielokuva, joka perustuu löyhästi Lepakkonainen-nimiseen sarjakuvaan. Elokuva on ensimmäinen Lepakkonaisesta tehty elokuva. == Tuotanto == Cinematográfica Calderón S.A. tuotti elokuvan monoäänellä (RCA High Fidelityllä), värillisenä 1.85 : 1 kuvasuhteella. == Ulkomaiset versiot == Elokuvasta tehtiin italiankieliseksi dubattu versio nimellä Batwoman – L’invincibile superdonna. ==Aiheesta muualla== * La mujer murcielagon Blu-ray-julkaisu == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Elokuvan traileri Luokka:Vuoden 1968 elokuvat Luokka:Meksikolaiset elokuvat
Samuel Warren

Samuel Warren (23. toukokuuta 1807 Wales – 29. heinäkuuta 1877 Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija ja oikeusoppinut.Warren, Samuel Nordisk familjebok 31. 1921 Warren opiskeli ensin lääketiedettä, sitten oikeustiedettä ja toimi vuodesta 1831 asianajajana. Hän sai 1851 nimityksen queen's counseliksi (kruununasianajaja), 1853 oikeustieteen kunniatohtorin arvon Oxfordin yliopistosta, ja hänet määrättiin 1854 recorderiksi (rikostuomioistuimen puheenjohtaja) Hulliin ja 1859 toiseksi kahdesta masters in lunacystä (mielenvikaisuutta käsittelevä tuomari). Vuosina 1856–1859 Warren edusti Medhurstin vaalipiiriä alahuoneessa. Warren julkaisi muutamia arvostettuja oikeustieteellisiä teoksia mutta tuli tunnetummaksi romaaneistaan, jotka alkujaan julkaistiin Blackwood's Magazinessa. Lyhyitä tosielämän kuvauksia sisältävä Passages from the diary of a late physician (1832–1838) herätti suurta huomiota ja vielä suurempaa romaani Ten thousand a year (1841), joka vaikutti lukijoihin voimakkaasti. Seuraava teos ei ollut yhtä menestyksekäs. Teosten kansanpainos julkaistiin 18-osaisena 1853–1855. == Lähteet== Luokka:Brittiläiset juristit Luokka:Englantilaiset kirjailijat Luokka:Walesilaiset kirjailijat Luokka:Royal Societyn jäsenet Luokka:Vuonna 1807 syntyneet Luokka:Vuonna 1877 kuolleet
Erkki Huhtamo

Erkki Huhtamo (s. 1958 Helsinki) on suomalainen media-arkeologi ja teoreetikko. Hän toimii professorina Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa. Huhtamolla on kulttuurihistorian tutkinto Turun yliopistosta, ja hän on kirjoittanut media-arkeologiasta kirjoja.https://dma.ucla.edu/faculty/profiles/?ID=9 Huhtamo on syntynyt Helsingissä. Huhtamo on suunnitellut näyttelyn elokuvan esihistoriasta yhdessä Kulttuurien museon ja Suomen elokuva-arkiston kanssa, ja näyttely on esitetty Helsingissä vuonna 2000. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset mediatutkijat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Europium(III)kloridi

Europium(III)kloridi (EuCl3) on europium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa europium(III)kloridi on vaaleankeltaista ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heksahydraatti (EuCl3·6H2O), joka on ulkomuodoltaan väritöntä kiteistä ainetta. Aine liukenee veteen, mutta hydrolysoituu europiumoksikloridiksi. Lisäksi europium(III)kloridi liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Europium(III)kloridi voidaan pelkistää europium(II)kloridiksi vedyttämällä. Yhdiste on Lewis-happo.John R. Long: Europium(III) Chloride, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 6.11.2020. Europium(III)kloridia voidaan valmistaa klooraamalla europium(III)oksidia esimerkiksi hiilitetrakloridilla. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä muun muassa hapetuksissa, pelkistyksissä ja Michael-additioissa. ==Lähteet== Luokka:Europiumyhdisteet Luokka:Kloridit
Plainfield (New Jersey)

Plainfield on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Unionin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 49 808\. ==Maantiede== Plainfield sijaitsee New Jerseyn osavaltion pohjoisosassa Unionin piirikunnassa. Lähellä kohoavat Watchungvuoret. ==Historia== Intiaanit käyttivät nykyisen Plainfieldin aluetta heidän liikkuesseen Hudsonjoen alueelta Delawarejoelle. Vanhasta intiaanien kulkureitistä tuli sittemmin pääteiden ja rautateiden pohja. Vuonna 1685 paikalle saapui siirtolaisia Skotlannista. Siirtolaiset alkoivat viljellä maata ja kutsuivat paikkaa vaihdellen nimillä Pinchgut, Blondyn Plains, Blew Hills, Blue Hills ja Milltown. Nykyistä nimeä alettiin käyttää ensimmäisen kerran vuonna 1685. Yhdysvaltain vapaussodan aikana amerikkalaiset rakensivat nykyisen kaupungin länsilaidalle Blue Hills Fort-nimisen linnakkeen ja leirin. Paikalta käsin valvottiin reittiä kohti Quibbletownia ja vuorien solia. Vuonna 1800 perustettiin postitoimisto ja samalla kylä sai nimen Plainfield. Rautatie saapui paikalle Elizabethtownista vuonna 1837. Rautateiden myötä alueelle muutti uusia asukkaita New Yorkista. Paikalle nousi uusia hotelleja ja teollisuutta. Plainfieldistä tehtiin township vuonna 1847 ja oma kaupunkinsa vuonna 1857. Jälkimmäisenä vuonna perustettiin myös nykyinen Unionin piirikunta. Plainfield taantui 1900-luvulla. Monet sen asukkaista muuttivat vauraammille esikaupunkialueille. Keskustan liiketoiminta kärsi kilpailussa uusien kauppakeskusten kanssa. Samalla nousivat myös rotujännitteet. Vuonna 1967 kaupungissa puhkesi viikon kestänyt mellakka. Sittemmin kaupunki on kuitenkin toipunut pahimmasta alennustilastaan. ==Talous== Suuri valtaosa Plainfieldistä on asuinaluetta. Plainfield itsessään on nykyisin New Yorkin esikaupunkialuetta. Keskustassa ja sen vieressä on joitakin liikealueita. Paikallisen teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi lentokoneiden osat, huonekalut, muovit ja liimat. Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Plainfieldissä aikavälillä 2014–2018 olivat 57 334 USD ja henkilöä kohden 25 385 USD. 19,6 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella. ==Väestö== Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 49 808 ja vuoden 2019 arvion mukaan 50 317\. Kaupungin asukkaista 24 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 8,6 %), 42,3 % afroamerikkalaisia, 44,5 % latinoja mistä tahansa rodusta, 0,9 % aasialaisia ja 0,9 intiaaneja. 48,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 37,7 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:New Jerseyn kaupungit
Kallenautio

Kallenautio voi tarkoittaa seuraavia: *Kallenaution kestikievari, valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö Juupajoella Suomessa *Jorma Kallenautio (s. 1944), suomalainen historiantutkija ja toimittaja