EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Jussi Aalto (valokuvaaja)

Jussi Aalto (s. 21. syyskuuta 1945) on helsinkiläinen valokuvaaja ja valokuvauksen opettaja, joka tunnetaan parhaiten muotokuvistaan. Hän toimi helsinkiläisen Kameraseura ry:n puheenjohtajana vuosina 2002–2006. Vuosina 1978 (Vaatii tilauksen.) ja 1985 Aalto sai valokuvataiteen valtionpalkinnon. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke. Aalto on pitänyt yli 50 valokuvanäyttelyä, useimmat Helsingissä ja eri puolilla Suomea, mutta muutaman myös ulkomailla. Aalto on tehnyt seitsemän kirjaa. Hän toimi 1969–1970 Kamera- lehden toimitussihteerinä. ==Näyttelyitä== * Tärähtäneitä valokuvia, Valokuvamuseon studio 1973 * Muotokuvia, Amos Andersonin taidemuseo 1986 * Pildistamise rõõm, Uue Kunsti Muuseum, Pärnu, Viro 2001-2002 * Tärähtäneitä valokuvia, Suomen valokuvataiteen museo 2005 * Rion pintaa, Kaakkois-Suomen valokuvakeskus 2006 * Valokuva on — Jussi Aallon retrospektiivi, Galleria Luova 2008 * Hei, me näppäillään yhdessä Sakari Pälsin kanssa, Kaakkois-Suomen valokuvakeskus 2016 * Valokuvanäyttely, Modernin taiteen museo, Minsk, Valko- Venäjä 2016 ==Kirjat== * Suomalaisia, omakustanne 1977 * Kohteena ihminen, muotokuvauksen opas, Weilin & Göös 1984 * Sakari Pälsi näppäili hyviä kuvia, Otava 1985 * Muotokuvia, omakustanne 1986 * Helsinki, valoa ja varjoa, Otava 1994 * Kohteena ihminen (uusittu painos), Taide 1999 * Aatamin kuvia ja vähän Eevankin, Suomen kameraseurojen liitto 2002 == Lähteet == *Jussi Aalto Helsingin valokuvakeskuksen kotisivuilla ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juoppohullun päiväkirja

Juoppohullun päiväkirja on Juha Vuorisen kirjoittama kirjasarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1998. Sarjassa seurataan Juha Berg -nimisen miehen sekä hänen ystäviensä viinanhuuruista elämää ja heidän kommelluksiaan. Aluksi Juoppohullun päiväkirja julkaistiin vain netissä, mutta suosion myötä se julkaistiin myös kirjaversiona Vuorisen oman Diktaattori-kustantamon kautta. Tuupovaaran tuijottaja -novellikokoelmassa olevasta Juoppojen joulu -tarinasta Ylen Radioteatteri teki kuunnelman ja ensimmäisestä osasta on tehty myös teatteriversioita.Linnateatteri: Juoppohullun päiväkirja Elokuvaversio kuvattiin keväällä 2012, ja ensi-iltansa se sai 28. joulukuuta 2012. Sarjaa on käännetty muun muassa ruotsiksi (Dilledagboken, 2003)Diktaattori: Dilledagboken , norjaksi (En finsk fyllefants dagbok, 2004) ja viroksi (Joomahullu Päevaraamat, 2004)Diktaattori: Joomahullu Päevaraamat .Juoppohullun päiväkirjan saksankielinen versio (Göttlich versumpft: Aus dem Tagebuch eines Saufkopfs, 2014) julkaistiin Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Vuonna 2017 julkaistun englanninkielisen versio on nimeltään Totally Smashed!, ja koko Juoppiksen sarjan nimi on The Hangover Diaries. Kirjan sivuhahmoista Kristian on saanut oman spin-off-sarjan, jossa seurataan Kristianin nuoruutta ja kasvamista nuoreksi mieheksi. Sarjassa on ilmestynyt kolme osaa, Kristianin nuoruusvuodet (2004), Kristianin teinivuodet (2007) ja Kristian siviilipalvelusmiehenä (2008). ==Ilmestyneet osat== *Juoppohullun päiväkirja (1998) *Juoppiksen Myrkky-vuodet (1998–2000) (2000) *Tolppa-apina, osa 2 (2002) *Raskausarpia, osa 3 (2003) *Vaippaihottuma, osa 4 (2005) *Dokumentti, osa 5 (2014)Diktaattori.fi: TulossaDokumentti , Diktaattori.fi, viitattu 7.12.2014 ===Muut sarjaan liittyvät julkaisut=== *Sound of Juoppohullu -cd (2010) *Juoppiksen myrkkyvuodet (2000), Myrkky-lehdessä julkaistuja Juoppis-juttuja *Juoppis Leffapokkari (2012), Juoppohullun päiväkirja -teoksen "elokuvapainos", muun muassa elokuvassa esiintyneiden näyttelijöiden kommenttejaVuorinen, Juha: Juoppis Leffapokkari, Diktaattori.fi, viitattu 10.11.2012 ===Muilla kielillä=== *Dilledagboken (ruotsinkielinen Juoppis, 2003) *Joomahullu päevaraamat (vironkielinen Juoppis, 2004) *En finsk fyllefants dagbok (norjankielinen Juoppis, 2004) *Tulba-ahv (vironkielinen Tolppa-apina, 2005) *Punane Vänt (vironkielinen Myrkkyvuodet, 2006) *Rasedusarmid (vironkielinen Raskausarpia, 2008) * Mähkmelööve (vironkielinen Vaippaihottuma, 2009) *Totally Smashed! (englanninkielinen Juoppis, 2017) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Juoppohullun päiväkirjasta tulee valistava teatteriteos, Yle.fi, 4.3.2010 *Juha Vuorinen seilaa hyvän maun tuolla puolen - Kolmen promillen renttuproosaa, Aviisi, 5/2003 *Diktaattori Luokka:Suomalaiset kirjasarjat Luokka:Päihdeaiheinen kirjallisuus
Ellen Osiier

Ellen Osiier (13. elokuuta 1890 – 6. syyskuuta 1962) oli tanskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Pariisin olympialaisissa 1924 florettikilpailussa. Myös Ellenin aviomies, Ivan oli miekkailun olympiamitalisti. Luokka:Tanskalaiset miekkailijat Luokka:Tanskalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Vera Krepkina

Vera Samuilovna Krepkina (o.s. Kalašnikova; , ; 15. huhtikuuta 1933 – 25. huhtikuuta 2023)https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/ukrainalaisen- olympiaihmeen-tehnyt-vera-krepkina-on-kuollut/8684912 oli neuvostoliittolainen ja ukrainalainen pikajuoksija ja pituushypyn olympiavoittaja. Krepkina voitti naisten pituushypyn olympiakultaa Roomassa 1960 olympiaennätystuloksella 637 cm, jolla hän kukisti hallitsevan mestarin, Puolan Elżbieta Krzesińskan kymmenellä senttimetrillä. Ennen olympiavoittoaan Krepkina oli tunnettu paremminkin pikajuoksijana, ja parhaimmillaan hän sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä 11,3 s syyskuussa 1958. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän oli voittamassa kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 45,8 s. Neljä vuotta myöhemmin Tukholman EM-kilpailuissa hän sai 100 metrin juoksussa hopeaa ajalla 11,7 s ja 4 × 100 metrillä toistamiseen kultaa ajalla 45,3 s. Olympialaisten viestijuoksuissa hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa niin Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 kuin myös Roomassa 1960. == Lähteet == * * ===Viitteet=== Luokka:Neuvostoliittolaiset pikajuoksijat Luokka:Neuvostoliittolaiset pituushyppääjät Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Caj Ehrstedt

thumb|300px|Caj Ehrstedt (oik.) keskustelee tulkinnoista Nicolai Geddan kanssa Korsholman musiikkijuhlilla 1987. Caj Gunnar Ehrstedt (13. marraskuuta 1937 Kemiö – 8. helmikuuta 2015 Tammisaari) oli suomalainen tenori. Ehrstedt valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn ruotsinkielisestä opettajaseminaarista v. 1960 ja opiskeli laulua Georg Tarvoksen, Jorma Huttusen ja Antti Koskisen johdolla Helsingissä, myöhemmin Milanossa Tomaso Jappellin, Arturo Merlinin ja Elisabeta Pistolesin johdolla. Ehrstedt osallistui Klemetti-opiston kansalliseen musiikkikilpailuun (sittemmin Lappeenrannan laulukilpailu) vuonna 1964 ja sijoittui ensimmäiseksi. Hänen oopperadebyyttinsä oli syyskuussa 1964 Suomen kansallisoopperassa Rodolfona Giacomo Puccinin oopperassa La Bohème. Hän piti ensikonsertin 1966. Hän oli 1967 solisti Göteborin Stora teaternissa ja 1967–1971 Tukholman kuninkaallisessa teatterissa ja kiinnitettynä 1972–1990 Den Norske OperaanUppslagsverket.fi. Hän esiintyi myös oratorio- ja passiosolistina sekä lied- ja romanssilaulajana lähinnä Pohjoismaissa. Ehrstedt julkaisi useita äänilevyjä. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja pedagogina. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * * Luokka:Suomalaiset tenorit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Ronnie Bucknum

Ronnie Bucknum (5. huhtikuuta 1936 Alhambra, Kalifornia, Yhdysvallat – 23. huhtikuuta 1992 San Luis Obispo, Kalifornia, Yhdysvallathttps://results.motorsportstats.com/drivers/ronnie-bucknum/career) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka kilpaili Formula 1 -luokassa kausilla –. Hänen paras sijoituksensa oli Meksikon Grand Prix'ssa 1965, jossa hän oli viides ja saavutti uransa ainoat 2 MM-pistettä. Bucknum kilpaili myös International Championship of Makes -sarjassa World Sportscars -luokassa ja USAC National Championship -sarjassa Indycar-luokassa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Angela Voigt

Angela Voigt (o.s. Schmalfeld, 18. toukokuuta 1951 Weferlingen – 10. huhtikuuta 2013 Magdeburg, Saksa) oli itäsaksalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja. Moniottelijana urheilu-uransa aloittanut Angela Voigt hyppäsi naisten pituushypyn maailmanennätyksen 692 cm keväällä 1976 mutta menetti sen maannaiselleen Siegrun Sieglille jo parin kuukauden päästä. Pian tämän jälkeen Montréalin olympialaisissa Voigt hyppäsi loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään 672 cm, mikä riitti olympiavoittoon. Prahan EM-kilpailuissa 1978 Voigt saavutti hopeaa tuloksella 679 cm, yhdeksän senttimetriä Neuvostoliiton Vilma Bardauskienelle hävinneenä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 656 cm pronssimitalin mennessä kolme senttiä paremmalla tuloksella Suomen Pirkko Heleniukselle. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1974 Göteborgissa Voigt sai hopeaa tuloksella 656 cm edellään tuloksen 669 cm hypännyt Sveitsin Meta Antenen. Angela Voigt valmistui sosiaalipedagogiksi ja diplomiliikunnanopettajaksi, jonka jälkeen hän työskenteli Saksan Punaisen Ristin palveluksessa. ==Lähteet== * * * * * Angela Voigt Bio, Stats and Results Olympics at Sports-Reference.com Luokka:Itäsaksalaiset pituushyppääjät Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Louis Baillon

Louis Charles Baillon (5. elokuuta 1881 Fox Bay, Falklandinsaaret - 9\. syyskuuta 1965 Brixworth) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Yhdistyneen kuningaskunnan kultaa voittaneessa joukkueessa Lontoon olympialaisissa 1908. Baillon on toistaiseksi ainoa Falklandinsaarilta kotoisin oleva olympiavoittaja. Luokka:Brittiläiset maahockeypelaajat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Zabuza Momochi

Momochi Zabuza on manga- ja animesarja Narutossa esiintyvä, maanpaossa oleva ninja, joka on epäonnistunut yrityksessään kaapata valta Mizukagelta. Niinpä Zabuza jätti Sumukylän, mutta aikoo vielä palata kostamaan. Ollessaan Ninja- Akatemiassa Zabuzan tiedetään surmanneen yli sata oppilasta ilman epäröintiä. Siitä päivästä lähtien hänet on tunnettu myös nimellä "The Devil of the Hidden Mist" (Kätketyn Sumunkylän demoni). Suoraan suomennettuna, Zabuzan nimi tarkoittaa ”Ei koskaan viillä kahdesti”, joka on varsin kuvaava nimi, sillä hän hoitelee vastustajansa yleensä yhdellä miekaniskulla. Zabuza on salamurhajutsujen mestari ja pystyy erehtymättä tappamaan vastustajansa pelkän äänen perusteella. Hän on myös yksi Sumukylän seitsemästä legendaarisesta miekkamiehestä, ja kantaa mukanaan suurta miekkaa, jota myös Kubikiri Houchoksi kutsutaan. Zabuza toimii palkkamurhaajana Gatoulle tuntemattomasta syystä (todennäköisesti raha). Zabuzan pelottavimpiin ninjataktiikoihin kuulu "sumuun katoaminen" jolloin Zabuza luo sumuverhon ja tappaa vastustajan sen turvin. Zabuza kulkee usein Hakun kanssa, jonka hän löysi hyljeksittynä Sumukylästä. Hän käyttää Hakua kuitenkin vain "aseenaan", mutta osoittaa lopussa tunteita tätä kohtaan. Zabuza häviää Hatake Kakashille taistelussa ja päättää ennen kuolemaansa vielä tappaa Gatoun, joka oli häpäissyt Hakun ruumiin potkaisemalla sitä. Zabuza herätetään kuolleista Kabuton käskystä ja lähettää hänet Shinobejen kimppuun. Zabuza ei voi liikuttaa itse omaa vartaloaan mutta voi ajatella itse. Luokka:Naruton hahmot
Hans Fromm

Hans Fromm (26. toukokuuta 1919 Berliini Saksa – 25. kesäkuuta 2008 Ottobrunn) oli akateemikko ja saksalaisen filologian ja fennougristiikan professori. Opiskeltuaan Berliinin yliopistossa Fromm väitteli 1946 Tübingenin yliopistossa tohtoriksi. Fromm opetti Turun yliopistossa vuodesta 1952 germaanisen filologian lehtorina ja professorina. Kunniatohtorin arvon hän sai 1969, jolloin hän oli jo siirtynyt Münchenin Ludwig Maximilian -yliopistoon professoriksi. Hän jäi sieltä eläkkeelle 1987. Fromm käänsi vaimonsa Lore Frommin kanssa Kalevalan saksaksi ja kirjoitti siihen kommentaarin 1967. ==Palkinnot ja tunnustukset== *Akateemikko, Suomen Akatemia 1990 *Kunniatohtori, Turun yliopisto 1969 *Suomalainen tiedeakatemia, jäsen 1979 *Suomalais-Ugrilaisen Seuran kunniajäsen ==Lähteet== *Helsingin Sanomat 16.7.2008 s. C7 muistokirjoitus ==Aiheesta muualla== * Biografie Hans Fromm (LMU München) * Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Akateemikot (Suomi) Luokka:Saksalaiset filologit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Inkerin sota

Inkerin sota käytiin 1610–1617 Ruotsin kuningaskunnan ja Moskovan Venäjän välillä. Sota päättyi Stolbovan rauhaan, jossa Ruotsi sai haltuunsa Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan. == Taustaa == Sodan taustana oli niin sanottu sekasorron aika, johon Venäjä oli joutunut Rurikin hallitsijasuvun sammuttua. Tämä mahdollisti Ruotsin ja Puolan sekaantumisen Venäjän sisäpolitiikkaan. Kumpikin valtio pyrki voimakeinoin tukemaan omaa ehdokastaan hallitsijaksi. Ruotsin ehdokkaana oli Vasili Šuiski, joka oli luvannut Viipurin sopimuksessa Ruotsille palkkioksi avusta Käkisalmen läänin. Šuiskin tukemiseksi Ruotsi käynnisti ns. De la Gardien sotaretken vuosina 1609–1610. Tämän retken aikana ruotsalaisjoukot miehittivät hetken aikaa Moskovaa, mutta kärsivät Klušinon taistelussa murskaavan tappion puolalaisia vastaan ja joutuivat vetäytymään takaisin Ruotsin alueelle. Kun Venäjän valtaistuimelle noussut Puolan ehdokas Vladislav Vaasa kieltäytyi luovuttamasta Käkisalmen lääniä, Ruotsi aloitti sodan Venäjää vastaan. == Sota == Jakob De la Gardie ryhtyi Viipurissa kokoamaan armeijaa uutta sotaa varten. Tukholmasta Turun kautta Viipuriin saapui 25. tammikuuta 1611 seitsemän ratsuväenlipustoa ja kaksi lippukuntaa jalkaväkeä. Ulkomailta oli lisäksi värvätty neljä lippukuntaa, jotka oli keskitetty Iivanalinnaan. Joukkoihin kuului marssin alkaessa 27. tammikuuta 1611 seitsemän lipustoa ratsuväkeä, joissa oli yhteensä noin 900 miestä. Jalkaväkeä oli neljän lippukunnan muodostama Samuel Cobronin rykmentti ja kolme erillistä lippukuntaa eli yhteensä 816 miestä. Kohti etelää marssiessaan armeija hyökkäsi Pähkinälinnaan ja Käkisalmeen. Marssiva armeija sai maaliskuun alussa täydennyksenä suomalaisista koostuvan von Rechenbergerin rykmentin Laatokan eteläpuolella. Osa rykmentistä osallistui Laatokankaupungin valtaamiseen, minkä jälkeen marssi jatkui kohti Novgorodia. Armeija saavutti kaupungin heinäkuussa ja siihen liittyi Evert Hornin johtamat kaksi jalkaväen lippukuntaa ja kaksi ratsuväkilipustoa. Kaupunki vallattiin piirityksen päätteeksi 15. heinäkuuta alkaneella hyökkäyksellä. Marssi jatkui Pihkovaan, jota piiritettiin mutta ei kyetty valtaamaan. Pihkovasta jatkettiin marssia Peipsijärven itäpuolitse Narvaan. Vuoden 1612 aikana taistelut hiipuivat, vaikka joitakin Inkerin kaupunkeja vallattiinkin. Sotatoimien päättyessä koko Inkerinmaa oli Ruotsin hallinnassa. == Stolbovan rauha == Rauhanneuvottelut aloitettiin Englannin ja Alankomaiden välityksellä. Kesäkuussa 1616 solmittiin aselepo kolmeksi kuukaudeksi, minkä jälkeen neuvotteluja jatkettiin. Ruotsin asema neuvotteluissa vahvistui, kun Englanti lakkasi tukemasta Venäjää. Rauhansopimus Venäjän kanssa tehtiin vuonna 1617 Stolbovassa. Uusi tsaari Mikael Romanov luovutti Ruotsille Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan. Ruotsi palautti Novgorodin takaisin Venäjälle, mutta maa menetti kokonaan yhteytensä Itämereen. ==Lähteet== Luokka:1600-luvun sodat Luokka:1600-vuosikymmen Luokka:1610-luku Luokka:Suomen sodat Luokka:Inkerin historia Luokka:Ruotsin sodat Luokka:Venäjän sodat
William Gosling

William Sullivan Gosling (19. heinäkuuta 1896 - 2\. lokakuuta 1952) oli brittiläinen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Upton Park FC:n kultaa voittaneeseen joukkueeseen Pariisin olympialaisissa 1900. Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Okobo

Okobot () ovat puusta valmistetut korkeat sandaalit, joita maikot (geishaharjoittelijat) käyttävät. Okobot ovat hyvin korkeat, juhlavissa tilaisuuksissa korkeammat. Ne valmistetaan yleensä pajupuusta. Okobojen pohjat ovat yleensä maalamattomat, mutta kesäisin maikot käyttävät mustaksi lakattuja okoboja. Okobot pysyvät jaloissa hanao-remmein, joiden väri vaihtelee maikon etenemisen ja aseman mukaan. Vasta opiskelunsa aloittaneet maikot käyttävät punaisia hanaoita ja geishaksi siirtymistä lähellä olevat maikot keltaisia. Erityisesti Tokion seudulla okoboista käytetään nimityksiä "koppori" tai "pokkuri", mitkä viittaavat niistä kävellessä lähtevään kopinaan. == Katso myös == *Geta *Jika-tabi *Tabi *Waraji *Zōri == Aiheesta muualla == Luokka:Jalkineet Luokka:Japanilaiset vaatteet
Gustave Sandras

Gustave Sandras (s. 24. helmikuuta 1872 – 1954) oli ranskalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Pariisin olympialaisissa 1900 yhdistettyjen telineiden kilpailussa. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset telinevoimistelijat Luokka:Ranskalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Galina Tšistjakova

Galina Valentinovna Tšistjakova (, , s. 26. heinäkuuta 1962) on Neuvostoliittoa, Venäjää ja Slovakiaa edustanut pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja. Hän on pitänyt naisten pituushypyn maailmanennätystä hallussaan vuodesta 1988 lähtien.Long Jump All Time Tšistjakova saavutti Neuvostoliiton edustajana kahdeksan pituushypyn arvokisamitalia. Ulkoradoilla hän sai hopeaa Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hävittyään Heike Drechslerille 18 senttiä ja pronssia Soulin olympialaisissa 1988 edellään Jackie Joyner- Kersee ja Heike Drechsler. Sisäradoilla hän voitti maailmanmestaruuden Budapestissa 1989 sekä Euroopan mestaruudet Pireuksessa 1985, Haagissa 1989 ja Glasgow'ssa 1990. Viimeksi mainitussa hän voitti myös näytöslajina olleen kolmiloikkakilpailun. Liévinin 1987 ja Budapestin 1988 EM-hallikisoissa hän hävisi Heike Drechslerille ja sai hopeaa. Tšistjakova hyppäsi 11. kesäkuuta 1988 Leningradissa pituushypyn maailmanennätyksen 752 cm. Se on pysynyt voimassa yli 30 vuotta. Lähimmäksi on päässyt yhdysvaltalainen Jackie Joyner- Kersee, joka on hypännyt 749 cm. Viimeisinä aktiivivuosinaan Tšistjakova edusti Slovakiaa. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Slovakialaiset pituushyppääjät Luokka:Slovakialaiset kolmiloikkaajat Luokka:Venäläiset pituushyppääjät Luokka:Venäläiset kolmiloikkaajat Luokka:Neuvostoliittolaiset pituushyppääjät Luokka:Neuvostoliittolaiset kolmiloikkaajat Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tanajoki

Tanajoki on Kenian pisin joki. Joen pituudeksi mainitaan lähteestä riippuen 708–1 014 kilometriä. Joen katsotaan alkavan Aberdarevuoristosta. Osan joen yläjuoksun sivuhaaroista alkaa Mount Kenyalta. Tanajoen valuma-alueen laajuudeksi mainitaan esimerkiksi 126 028 neliökilometriä. Joki saa alkunsa kulkee Aberdarevuoriston itärinteellä Nyerin piirikunnassa. Tärkeimpiä Tanajokeen laskevia sivujokia ovat Chania, Thika, Sagana, Thiba ja Mutonga. Tanajokeen ja sen patoaltaisiin rakennetut vesivoimalat, joita KenGen (Kenya Electricity Generating Company Limited) operoi, tuottavat keskimäärin 40–64 prosenttia Kenian sähkötarpeesta. Joen valuma-alueen vettä hyödynnetään myös taajamien talousvetenä sekä maatalouden kasteluveden lähteenä. Esimerkiksi Tanajoen yläjuoksun valuma-alueen lounaispuolella sijaitseva Kenian pääkaupunki Nairobi hankkii 70–80 % juomavedestään Ndakainin tekojärveltä, tarvittaessa vettä otetaan myös Sasumuan ja Ruirun tekojärvistä. Lopulta joki laskee Intian valtameren Formosanlahdella, Kipinin kaupungin eteläpuolella. Aiempi laskukohta ja joen suu oli noin 32 kilometriä lounaampana. Joen suistoalue ulottuu sinne nykyäänkin. ==Lähteet== == Aiheesta muualla== *Hussein Gadain, Nicolas Bidault, Linda Stephen, Ben Watkins, Maxx Dilley, ja Nancy Mutunga, 2006: Reducing the Impacts of Floods through Early Warning and Preparedness: A Pilot Study for Kenya. Tanajokeen keskittyvä luku 6 (pp 165-202) teoksessa Natural Disaster Hotspots Case Studies. The World Bank. Disaster Risk Management Series No.6. Washington, D.C. ISBN 0-8213-6332-8 Luokka:Kenian joet Luokka:Intian valtamereen laskevat vesistöt
Vakioautoluokka

Vakioautoluokka tarkoittaa autourheilussa autoluokkaa, joka on lähellä sarjatuotantoautoa. Kilpailua varten näihin tehdään rajatusti muutoksia kuten asennetaan turvakaaret, polttoainesäiliö vaihdetaan kilpailusäädöksien mukaiseen sekä poistetaan palonarka materiaali, mutta muutoin auto on lähellä "vakiota". Sarjasta ja luokasta riippuen muiden muutoksien määrä vaihtelee. Vakioauto perustuu usein tavalliseen henkilöautoon. Vakioautoilla kilpaillaan lukuisissa sarjoissa. Tunnettuja sarjoja ovat muun muassa WTCC, BTCC, V8 Supercars ja DTM. DTM on siirtynyt FIA GT3 -luokitukseen, muita aiemmin käytettyjä luokituksia ovat muun muassa A-ryhmä, NGTC, Super 2000 ja N-ryhmä, joista etenkin jälkimmäinen on tutumpi ralliautoista kuin rata-autoista. Autoille on useita luokituksia. Eräissä sarjoissa käytetään TCR Touring Car -homologaation mukaisia autoja. TCR on käytössä muun muassa FIA:n WTCR- sarjassa, joka korvasi WTCC-sarjan. Englanninkielinen nimitys touring car ei tarkoita samaa kuin gran turismo vaan historiallisesti näitä on käytetty eri käsitteinä vaikka molemmissa on vastaavia sääntöjä. Vakioautoluokka ei tarkoita silhuettiautoa: Yhdysvalloissa historiallisista syistä käytetty termi stock car viittaa silhuettiautoon, mutta kirjaimellisesti se voitaisiin suomentaa vakioautoksi. == Tekniset säännöt == Säännöt vaihtelevat sarjan ja luokan mukaan, mutta yhteistä on tuotantoauton osien käyttö sekä joidenkin standardiosien käyttö kaikissa autoissa. Esimerkiksi turvakaaret ja jousitus voivat olla identtisiä ja jarrut sekä vaihteisto yhdeltä valmistajalta. Moottori perustuu tuotantomalliin ja jotkin osat kuten moottorinohjausyksikkö voivat olla vakioituja autoihin. == Lähteet == Luokka:Autourheilu lajeittain bg:Състезания с туристически автомобили ja:ツーリングカー
Léon Sée

Léon Sée (23. syyskuuta 1877 Lille – 20. maaliskuuta 1960 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija, kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän voitti Pariisin olympialaisista 1900 kaksi pronssimitalia: avoimesta kalvasta sekä kalvasta.Léon Sée Sports Reference LLC. Viitattu 6.7.2011. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset miekkailijat Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Heaven and Hell

Heaven and Hell voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Heaven and Hell, Vangelisin albumi vuodelta 1975 * Heaven and Hell, Black Sabbathin albumi vuodelta 1980 * Heaven & Hell, Ava Maxin albumi vuodelta 2020 * ”Heaven and Hell”, Black Sabbathin kappale * Heaven and Hell, brittiläinen metalliyhtye.
Haselünne

Haselünne on kaupunki Emslandin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Haselünnessa oli 31. joulukuuta 2008 12 840 ja väestötiheys oli 81 as./km². Asukkaista 6 364 oli naisia ja 6 476 miehiä. Kaupungin pinta-ala on 159,15 neliökilometriä. Haselünnen pormestari on Werner Schräer. Kaupunki sijaitsee Hase-joen varrella ja Bundesstraße 213 ja Bundesstraße 402 -tiet risteävät kaupungissa. Kaupungista on matkaa Herzlakeen 10 kilometriä, Meppeniin 15 km, Lingeniin 20 km ja Bremeniin 110 km. Vuonna 2006 pidetyissä kunnallisvaaleissa Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) sai 23 paikkaa 31:stä Haselünnen kunnanvaltuustossa. SPD sai seitsemän paikkaa. Haselünnen ystävyyskaupunkeja ovat alankomaalainen Elburg vuodesta 1988 ja ranskalainen St. Flour vuodesta 1992. == Kaupunginosat == Haselünne muodostuu 15 kaupunginosasta (): # Andrup # Bückelte # Dörgen # Eltern # Flechum # Hamm # Huden # Hülsen # Klosterholte # Lage # Lahre # Lehrte # Lohe # Lotten # Westerloh == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut Luokka:Ala-Saksin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Nuoren seurakunnan veisukirja

Nuoren seurakunnan veisukirja eli Punainen laulukirja on erityisesti rippikouluissa käytetty kristillisten laulujen kokoelma. Ensimmäinen Punainen laulukirja julkaistiin vuonna 1970http://www.evl.fi/kkh/kt/uutiset/huh2000/nuveisut.htm , jonka jälkeen uusia painoksia on julkaistu viiden vuoden välein. Tuorein eli kahdestoista laitos julkaistiin vuonna 2025. Vuonna 2005 ja 2006 julkaistut Tilkkutäkki ja Tilkkutäkki 2 -kokoelmalevyt sisältävät suomalaisten artistien versioita Punaisen laulukirjan kappaleista. == Kirjallisuutta == * == Lähteet == Luokka:Hengelliset laulukokoelmat
Kustaa Järvinen

Kustaa Adolf Järvinen (20. helmikuuta 1896 Hattula – 8. heinäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Kustaa Järvinen ja Amanda Wilhelmina Järvinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Saimi Amalia Paasosen kanssa.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Opinnot== Järvinen kävi kansakoulun ja viidennen luokan yksityisesti vuonna 1921 ja seitsemännen luokan vuonna 1935 Helsingin suomalaisessa lyseossa. ==Jääkäriaika== Tämä Hattulalainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== :Katso myös: Suomen sisällissota Järvinen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. huhtikuuta alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä ja Talissa. ==Sisällissodan jälkeinen aika== Järvinen palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet Siirrettiin 14. marraskuuta 1923 Lääkintäaliupseerikouluun, joka vuonna 1927 liitettiin Kuormastopataljoonaan (nimi myöhemmin Huoltopataljoona 2, Huoltopataljoona ja Huoltorykmentti). Hän toimi pataljoonassa ensin lääkintäaliupseerikoulun komppanianpäällikkönä ja 4. marraskuuta 1936 alkaen koulun johtajana. Hänet komennettiin 31. maaliskuuta 1937 Huoltopataljoonan 2. kokeiluosaston komentajaksi ja siirrettiin 30. marraskuuta 1937 Asevarikko 3:n päälliköksi. Hän oli komennettuna 1. helmikuuta – 17. kesäkuuta 1933 välisen ajan Viipurin suojeluskuntapiirin 19. alueen ja 15. syyskuuta 1933 – 30. kesäkuuta 1934 välisen ajan 18. alueen päällikkönä. ==Talvi- ja jatkosota== Talvisotaan hän osallistui Asevarikko 3:n päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä ja jatkosodassa hän toimi yhdistetyn Asevarikko 3:n (nimi Ase- ja ampumatarvevarikko 43) ja Kuormastovarikko 2:n päällikkönä. ==Sotien jälkeinen aika== Sotien jälkeen Järvinen toimi Keskusvarikko 6:n päällikkönä. Varikon nimi muutettiin myöhemmin Asevarikko 1:ksi ja se on nykyinen Kuopion Varikko. Hänet haudattiin Kuopioon. ==Luottamustoimet== Järvinen toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1928–1933 ja 1935–1937. == Lähteet == * Jernström E: Jääkärit maailmansodassa. Sotateos oy: Helsinki 1933. * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärieverstit Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Comus (yhtye)

Comus oli brittiläinen progressiivistä ja psykedeelistä rockia sekä folkia yhdistellyt yhtye, joka toimi 1970-luvun alkupuolella. Yhtye julkaisi vain kaksi albumia, hyvin eksperimentaalisen ja kriitikoiden pitkälti teilaaman vuoden 1971 First Utterancen sekä kysynnän ja kulttimenestyksen myötä suoraviivaisemman vuoden 1974 To Keep from Cryingin. Albumien välillä yhtye hajosi kertaalleen ja hyvin pian myös toisen albuminsa julkaisun jälkeen. Yhtye on nimetty John Miltonin 1600-luvun naamionäytelmän "Comus" mukaan. Comus on myös kreikkalaisen mytologian jumala. Comusin lyriikallinen anti oli hyvin monipuolista, ja musiikin sekä laulun esilletuonti omaperäisiä. Debyyttialbumin vallitsevat akustinen taiderockäänimaailma, folktyylinen laulu sekä perkussiiviset rytmit luovat vahvaa kontrastia synkkien, esimerkiksi murhia, raiskaamista tai väkivaltaa käsittelevien lyriikoiden kanssa. Yhtyeen alkuaikojensa merkittävin julkinen esiintyminen oli esiintyminen vuonna 1969 David Bowien kanssa samassa konsertissa, Bowien lämmittelijänä, Purcell Roomsissa, Lontoossa. Hajoamisensa jälkeen yhtye kokosi itsensä uudelleen maaliskuussa 2008 Silja Festivalilla järjestettyyn Mellotronen Festivaliin, eli ns. "Melloboatille", jossa se soitti ensimmäisen täyden keikkansa yli 30 vuoteen. ==Diskografia== *First Utterance - 1971 *To Keep from Crying - 1974 ==Kokoonpano== Yhtyeen tunnetuin debyyttialbumin kokoonpano: * Roger Wootton - akustinen kitara, laulu * Glenn Goring - 6- ja 12-kieliset akustiset kitarat, sähkökitara, käsirummut, taustalaulu * Andy Hellaby - bassokitara,tausta laulu * Colin Pearson - viulu, alttoviulu * Rob Young - huilu, oboe, käsirummut * Bobbie Watson - taustalaulu, perkussiot Luokka:Brittiläiset progressiivisen rockin yhtyeet Luokka:Brittiläiset folk rock -yhtyeet
Andre Phillips

Andre Lamar Phillips (s. 5. syyskuuta 1959 Milwaukee) on entinen yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija, lajin olympiavoittaja. Phillips opiskeli Silver Creek High Schoolissa San Joséssa ja Kalifornian yliopistossa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 1981. Helsingin MM- kilpailuissa 1983 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,24. Phillips voitti ainoan Yhdysvaltain mestaruutensa 1985 Edwin Mosesin oltua poissa kilpailusta. Samana vuonna hän voitti myös maailmancupin Canberrassa. Soulin olympialaisissa 1988 Phillips voitti kultamitalin ennätyksellään 47,19. Hän kukisti Amadou Dia Ban neljällä sadasosasekunnilla. Moses jäi kolmanneksi ajalla 47,56. Phillipsin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 13,25 vuodelta 1985. Hän on ammatiltaan opettaja. == Lähteet == * Luokka:Yhdysvaltalaiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kuolan lääni

Kuolan lääni oli Venäjälle kuuluva aluehallinnon yksikkö Käkisalmen läänin pohjoispuolella. Stolbovan rauhan (1617) jälkeisessä rajankäynnissä Ruotsin ja Venäjän kesken tuli kiistaa siitä, olivatko Repola ja Porajärvi kuuluneet Ruotsille luovutettavaan Käkisalmen lääniin vai Venäjälle jäävään Kuolan lääniin. Ruotsi oli Stolbovan rauhan jälkeisessä rajankäynnissä lähettänyt joukkoja Porajärvelle, mutta luopui vaatimuksistaan, jolloin ne jäivät Venäjälle. Luokka:Karjala Luokka:Venäjän entiset hallintoalueet
János Bolyai

János Bolyai (15. joulukuuta 1802 – 27. tammikuuta 1860) oli unkarilainen, epäeuklidisen geometrian tutkimuksista tunnettu matemaatikko. Hän syntyi Transilvaniassa, nykyisen Romanian alueella. Hänen isänsä oli matemaatikko ja Carl Friedrich Gaussin ystävä Farkas Bolyai. János oppi matematiikan perusteet isältään ja opiskeli teknillisessä opistossa Wienissä 1818–1822. Geometriasta tuli hänelle pakkomielle ja intohimo. Ensimmäiset tuloksensa hän julkaisi 1823 isänsä laatiman oppikirjan liitteenä. Gauss tutustui tähän liitteeseen ja piti Bolyaita nuorena nerona. Vuonna 1848 Bolyai kuitenkin huomasi, että Nikolai Lobatševski oli päätynyt samoihin ja yleisempiin tuloksiin tahollaan riippumattomana Bolyain tuloksista. == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1802 syntyneet Luokka:Vuonna 1860 kuolleet
Braunschweigin teknillinen yliopisto

Braunschweigin teknillinen yliopisto on Braunschweigissa sijaitseva Saksan vanhin teknillinen yliopisto. Se perustettiin Collegium Carolinum -nimellä vuonna 1745. Nykyisin yliopistossa on noin 16 000 opiskelijaa. Vaikka koulun nimessä on teknillinen, se on silti kuuden tiedekunnan yliopisto, jonka ainevalikoima on laajempi kuin perinteisen insinööritieteisiin keskittyvän teknillisen korkeakoulun. Tiedekunnat ovat # Matematiikka, tietojenkäsittely, liiketoiminta, tuotantotalous ja sosiaalitieteet # Biotieteet (kuten biologia / biotekniikka, kemia, farmasia ja psykologia) # Arkkitehtuuri, rakennustekniikka ja ympäristötieteet # Konetekniikka # Sähkötekniikka, IT ja fysiikka # Humaaniset ja kasvatustieteet == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Yliopiston omat verkkosivut Luokka:Saksan yliopistot Luokka:Braunschweig
Satomi Kobayashi

Satomi Kobayashi (小林 聡美, Kobayashi Satomi, s. 24. toukokuuta 1965) on japanilainen näyttelijä. Hän on naimisissa käsikirjoittaja Koki Mitanin kanssa. == Filmografia == === Elokuvat === # Exchange Students (転校生, 1982) # The Deserted City (廃市, 1983) # Lonely Heart (さびしんぼう, 1985) # Young Girls in Love (恋する女たち, 1986) # Ei'en no 1/2 (永遠の1/2, 1987) # Guriin rekuiemu (グリーン・レクイエム, 1988) # Beijing Watermelon (北京的西瓜, 1989) # やっぱり猫が好き 恩田三姉妹の京都大騒動編 (1990) # Godzilla vs. Mothra (ゴジラＶＳモスラ, 1992) # てなもんや商社 萬福貿易商社 (1998) # やっぱり猫が好き 新作’98 (1998) # キリコの風景 (1998) # Sweet Sweet Ghost (スイート・スイート・ゴースト, 2000) # やっぱり猫が好き 新作’2001 (2001) # Ryoma's Wife, Her Husband and Her Lover (竜馬の妻とその夫と愛人, 2002) # Ruokala Lokki (Kamome Shokudo, かもめ食堂, 2006) # Megane (めがね, 2007) === Televisiosarjat === # Twinkle (きらきらひかる; 1998) # Ren'ai kekkon no housoku (1999) # Chūshingura 1/47 (2001) # Suika (2003) == Aiheesta muualla == * Luokka:Japanilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Punahärö

Punahärö (Cucujus cinnaberinus) on punainen kovakuoriainen. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, mutta se ei ole missään yleinen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV. Punahärö on melko kookas, 11–15 mm pitkä ja hyvin litteä kovakuoriainen. Punahärön toukat elävät suurten, vioittuneiden haapojen kuoren alla. Punahäröä on tavattu Suomessa kaikkiaan 11 paikassa, jotka kaikki ovat eteläisessä Suomessa. Vuonna 2014 se eli tiettävästi kuitenkin vain kahdella alueella Kuhmoisissa Kärppäjärvellä ja Hämeenlinnassa Evolla. Suomessa punahärön kaikki tunnetut esiintymät on suojeltu. Punahäröyksilön tappamisen ohjeelliseksi korvausarvoksi on määritelty Suomessa 1 682 euroa. Laji on taantumassa, koska sopivia isokokoisia hitaasti kuolevia haapoja ei metsissä juuri ole. Muualla sitä tavataan Pohjoismaissa ja Itä-Euroopassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Punahärö (Cucujus cinnaberinus) *Metsä.fi: Punahärö (Cucujus cinnaberinus) Luokka:Erilaisruokaiset
Ylä-Tuuloman voimalaitos

Ylä-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-12, GES-12, 'Vesivoimalaitos 12') on Venäjän Murmanskin alueelle Tuulomajoelle 1960-luvulla rakennettu 268 MW:n vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 800 GWt. Se on Luoteis-Venäjän vesivoimaloista suurin. Voimalan rakensi suomalainen valtionyhtiö Imatran Voima. Voimalatyömaalla oli enimmillään töissä 3 000 miestä ja 250 naista. Koko hankkeen toteuttivat suomalaiset. Työt kestivät kolme vuotta ja voimalaitos luovutettiin neuvostoliittolaiselle tilaajalleen kolme kuukautta ennen määräaikaa. Rakennuskustannukset olivat noin 155 miljoonaa markkaa. Laitoksessa on neljä vesiturbiinia. Laitos on ylempi kahdesta Tuulomajoen vesivoimalasta, ja se kuuluu TGK-1-yhtiölle. Laitoksen yhteyteen on syntynyt Ylä-Tuuloman (Verhnetulomski) kaupunkityyppinen taajama. Laitoksen yläpuolella on 120 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 745 neliökilometriä peittävä Ylä- Tuuloman tekojärvi. Padon rakentaminen nosti tekojärven paikalla ennen sijainneen Nuorttijärven pintaa 32 metriä. Padon pudotuskorkeus on noin 60 metriä. Laitokseen alkujaan rakennettu kalaporras ei toiminut, eikä se ole käytössä. == Katso myös == * Ala-Tuuloman voimalaitos ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Ylä-Tuuloman voimalaitoksen ja kylän rakentaneet suomalaiset Luokka:Tuulomajoen vesistö Luokka:Venäjän vesivoimalaitokset Luokka:Venäjän padot Luokka:Bilateraalikauppa
Ala-Tuuloman voimalaitos

Ala-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-13, GES-13, "Vesivoimalaitos 13") on Venäjän Murmanskin alueen Tuulomajoelle 1934–1938Inarin kalastusalue rakennettu vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 250 GWt. Laitoksessa on neljä vesiturbiinia.Каскад Туломских гидроэлектростанцийх. TGK-1 Se on alempi kahdesta Tuulomajoen voimalaitoksesta ja kuuluu TGK-1-yhtiölle. Pudotuskorkeus on noin 18 m ja voimalan padon yläpuolella on 60 km pitkä ja 24 neliökilometriä peittävä tekoallas. Voimalaitos esti Atlantin lohen nousun, mutta pian rakennettu laitoksen kalaporras on osoittautunut hyvin toimivaksi. == Katso myös == * Ylä-Tuuloman voimalaitos == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Tuulomajoen vesistö Luokka:Venäjän vesivoimalaitokset Luokka:Venäjän padot
Etelä-Kiinan karstialueet

thumb|230px|Shilinin kivimetsää. Etelä-Kiinan karstialueet on Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Se käsittää seitsemän suojeltua karstialuetta kolmessa ryhmässä Guizhoun ja Yunnanin maakunnissa sekä Chongqingin itsehallinnollisessa kunnassa. Etelä-Kiinassa sijaitsee yksi maailman suurimmista karstialueista. Se on laajuudeltaan noin 600 000 neliökilometriä. Etelä-Kiinan karstialueilla on tavallisimpia karstimuodostumia, mutta myös monia harvinaisempia. Alueella on noin 50 maailman 70 tunnetusta tiankeng- muodostumasta. Termillä viitataan sellaisiin doliineihin, jotka ovat syvyydeltään ja halkaisijaltaan yli satametrisiä. Näin laajan yksittäisen kohteen merkitseminen maailmanperintöluetteloon ei ole järkevää. Kohde koostuukin kolmesta alueesta, joka muodostaa läpileikkauksen karstialueen ominaispiirteistä. Yhteensä maailmanperintökohteen pinta-ala on 475,88 neliökilometriä. Alueista suurin on kaksiosainen Libo Karst, jonka pinta-ala on melkein 300 neliökilometriä. Myös kaksiosainen Shilin Karst on runsaan 100 neliökilometrin laajuinen ja kolmiosainen Wulong Karst on pinta-alaltaan yli 50 neliökilometriä. thumb|left|230px|Yleisnäkymä Shilin Karstin kivimetsään. Shilin Karstissa on niin sanottuja kivimetsiä. Niiden tunnusmerkkeinä ovat korkeat kalkkikiviset pilarit, joita reunustaa syvät ja terävät karstivaot. Pilareita on monen muotoisia. Alueella on myös Zhiyunin luola, jossa on maanalaisia kivimetsiä. Muita alueen erikoispiirteitä on luola, jonka läpi puhaltaa elokuusta marraskuuhun 30 minuutin välein 2–3 minuuttia kestävä puhuri, sekä noin kolme kilometriä pitkä ja vain 300 metriä leveä järvi, jonka pohjassa on tippukiviä. yi-kansaan kuuluva sani-heimo järjestää alueella vuosittain soihtujuhlan. Libo Karst sijaitsee Guizhoun ylätasangon ja Guangxin alamaan välisellä siirtymävyöhykkeellä, jossa myös kartiokarsti on vaihtumassa siirryttäessä alamaalta ja ylätasangolle. Geologisen arvonsa lisäksi Libo Karst on merkittävä myös alueen luonnon monimuotoisuuden ansiosta. siellä tavataan yli 314 selkärankais- ja 1 532 kasvilajia. Näistä monet ovat kotoperäisiä ja lisäksi uhanalaisia maailmanlaajuisesti tai kansallisesti. Wulong Karst muodostuu kolmesta erillisestä luonnonihmeestä. Karstialue sijaitsee Wujiangjoen varrella Chongqingin kunnan kaakkoisosassa. Furongin luola on suuri kalkkikiviluola, jonka pituus on noin 2,7 kilometriä ja pinta- ala 3,7 hehtaaria. Luolan suurin osa on 1,1 hehtaarin kokoinen. Noin 20 kilometriä Chongqingista kaakkoon sijaitsee kolmen luonnonsillan alue. Karstisillat ovat yli 200 metriä pitkiä ja korkeita, ja ne ovat 1,5 kilometriä pitkän solan yläpuolella. Houping Tiankeng on 15 hehtaarin laajuinen alue, joka muodostuu useasta pienemmästä tiankengistä. Alue koostuu useista karstimuodostumista, kuten rotkoista, doliineista, kuiluista ja maanalaisista luolista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Etelä-Kiinan karstialueet Unescon sivuilla *Kuvia, tietoa ja matkakertomuksia Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa Luokka:Guizhou Luokka:Yunnan Luokka:Chongqing
Rudolf Bauer

Rezső (Rudolf) Bauer (2. tammikuuta 1879 Budapest – 9. marraskuuta 1932 Sósér) oli unkarilainen yleisurheilija. Hän voitti kiekonheiton olympiakultaa vuoden 1900 kisoissa Pariisissa olympiaennätyksellä 36,04. Robert Garrettin edellinen olympiaennätys koheni 6,89 metriä. == Lähteet == * Databaseolympics: Rudolf Bauer === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * Bauer Unkarin olympiakomitean sivuilla Luokka:Unkarilaiset kiekonheittäjät Luokka:Unkarilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Massawa

Massawa ( , , ge’ez Bāṣi) on Eritrean tärkein satamakaupunki, joka sijaitsee noin puolessavälissä maan rantaviivaa Punaisellemerelle. Se perustettiin 800-luvulla Aksumin kanssa käytyä kauppaa varten. Vuonna 1997 kaupungissa oli noin 27 000 asukasta.Cities & Urban Centers Citypopulation Kaupunki sijaitsee kahdella saarella ja mantereella, joita yhdistävät pengertiet. Pääosa asukkaista elää nykyisin mantereen puolella, mutta historialliset kohteet ovat Tauludin ja Batsen saarilla. Massawa on Punaisenmeren syvin luonnonsatama, ja se on Eritrean tärkein satamakaupunki. Se oli aikoinaan Etiopian laivaston kotisatama.Massawa Ertirea.be Etiopian ja Eritrean sodan aikana helmikuussa 1990 Etiopian ilmavoimat kostivat aiemman tappionsa pommittamalla kaupunkia kuusi päivää tuhoten sen lähes kokonaan. Eritrean itsenäistyttyä vuonna 1993 alkoi kaupungin massiivinen jälleenrakennus. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Eritrean kaupungit
David Noel Freedman

David Noel Freedman (12. toukokuuta 1922 – 8. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen raamatuntutkija, kirjoittaja, ohjaaja, arkeologi ja presbyteeripappi. Hän väitteli tohtoriksi seemiläisistä kielistä ja kirjallisuudesta Johns Hopkinsin yliopistossa 1948. Hänellä oli monia professuureja ja hallinnollisia tehtäviä eri teologisissa instituuteissa ja yliopistoissa. Hän osallistui Raamatun salaisuudet -kirjan kirjoittamiseen.Raamatun salaisuudet. Helsinki: Oy Valitut Palat Ab - Reader’s Digest Ab, 1994. ISBN 951-584-063-5. Freedmanilla oli merkittävä rooli Ashdodin muinaiskaupungin arkeologisissa kaivauksissa. Sen sijainti pronssikaudella ja rautakaudella oli tell-rauniokukkulan kohdalla joka sijaitsee nykyisen kaupungin eteläpuolella. Arkeologit kaivoivat sen esille yhdeksän vuoden aikana vuosien 1962 ja 1972 välillä. Urakkaa johtivat parina ensimmäisenä vuonna Freedman Pittsburghin teologisesta seminaarista sekä Moshe Dothan. Myöhempinä vuosina johtajana oli Dothan Israelin museoviraston puolesta. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset arkeologit Luokka:Yhdysvaltalaiset teologit Luokka:Yhdysvaltalaiset papit Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Canon EOS 30D

Canon EOS 30D on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamera julkistettiin 21. helmikuuta 2006 Canon EOS 20D:n seuraajaksi. EOS 30D:n seuraaja puolestaan on vuonna 2007 julkaistu EOS 40D. Kamerassa on kahdeksan megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno, ja sillä pystyy kuvaamaan viisi kuvaa sekunnissa. Kamera on yhteensopiva sekä EF- että EF-S -objektiivien kanssa. Lisäksi kamerassa on 2,5 tuuman näyttö. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * EOS 30D Canonin sivuilla EOS 30D
Efesoksen Artemis

Efesoksen Artemis oli yksi muoto Artemis-jumalattaren ilmentymistä. Tätä Artemiin ilmentymää palvottiin Efesoksen suuressa Artemiin temppelissä. Kreikan jumaltarustossa Artemis oli alun perin neitsyt ja metsästyksen jumalatar. Efesoksen Artemiin ajatellaan sen sijaan olleen hedelmällisyyden jumalatar. Tähän johtopäätökseen on tultu, koska löytyneissä Artemiin kuvissa olleiden vyötäröllä kohoavien ulokkeiden, jotka aikaisemmin tulkittiin kuvaavan naisen rintoja, tulkitaankin tarkoittavan sonnin kiveksiä.Raamatun salaisuudet, David Noel Freedman ja Thomas L. Robinson et al., sivu 359, Oy Valitut Palat - Reader's Digest Ab, Helsinki, 1994. ISBN 951-584-063-5. Efesoksen Artemista kuvataan Raamatun Apostolien teoissa. Paavalin saavuttua Efesokseen hänen vastustajansa pyrkivät kärjistämään ristiriitaa saadakseen aikaan levottomuuden, johon roomalaisen sotaväen olisi pitänyt puuttua. Tilanne kuitenkin raukeaa, ja Paavali kutsuu opetuslapsensa koolle ja he matkustivat Makedoniaan. Efesoksen Artemiin temppeliin meno oli naimisissa olevilta naisilta kielletty.Suuri jumalatar Uudessa Testamentissa. Jaana Holvikivi, Naisia vallan partaalla ja muita uskomattomia tarinoita, Artemidoros Daldislainen. Web Archive. Viitattu 2.9.2021. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Efesoksen Artemis suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938) Luokka:Antiikin Kreikan jumalattaret Luokka:Efesos
Karun

Karun (, aiemmin myös Ulai, tai Eulaeuson) on 829 kilometriä (toisen lähteen mukaan 860–890 km) pitkä joki Iranin lounaisosassa, Tšahar Mahaal ja Bakhtiarin sekä Khūzestānin provinseissa. Joki saa alkunsa Zagrosvuorten Zard Kuh-e Baḵtiārista Esfahanin länsipuolelta. Se on Iranin ainoa alajuoksultaan navigoitavissa oleva joki. Se virtaa muun muassa Ahvāzin kaupungin halki ja laskee Šatt al-Arabin suistoon. Joen valuma-alue on 57 059 neliökilometriä. Valuma-alueesta suurin osa on vuoristoista. Joen uoma voidaan jakaa kolmeen erityyppiseen osaan. Ensimmäisen osan muodostaa uoma alkulähteeltä Gatvandiin, jossa vuoristo-osuus päättyy. Joen yläjuoksulla joki kasvaa voimakkaammaksi virraksi sivujokien liittyessä siihen. Virtausnopeus on suuri. Toinen osuu kulkee Šuštarin kautta Band Qīriin, jossa tärkein sivuhaara Dez yhtyy pääuomaan. Kolmas osuus on Band Qīristä Ahvāzin kautta lounaaseen Šatt al- Arabiin. Band Qīrin jälkeen joki on navigoitavissa joensuulle saakka muutoin paitsi Ahvāzin luona kolmen kilometrin virtaosuudella. Erityisesti kuivaan vuodenaikaan joessa voi olla näillä paikoin liian vähän vettä vesiliikenteeseen. Matalin vedenkorkeus on tyypillisesti lokakuussa ja korkeimmilleen vesi kohoaa huhtikuussa sateiden ja sulamisvesien yhteisvaikutuksesta. Alajuoksulla joki on historian aikana vaihtanut uomaa ainakin kolmesti. Nykyään alajuoksulla on keinotekoinen kanava (Haffārin kanava), joka kaivettiin ilmeisesti vuonna 986 jaa. mahdollistamaan vesiliikennettä Basran ja Ahvāzin välillä. Sittemmin vuonna 1847 Erzhumin sopimuksessa Iran sai oikeuden käyttää Šatt al-Arabin itälaitaa vesitienään. Karun avattiin kansainväliselle liikenteelle Ahvāziin saakka vuonna 1888, myöhemmin Band Qīriin saakka. Etenkin Karunin alajuoksusta on tullut tärkeä kulkuväylä öljynporaus- ja jalostamotoiminnan läheisyyden vuoksi. Jokeen on rakennettu pato ja tunneli vuonna 1971 Esfahanin vedentarpeen turvaamiseksi. ==Muuta== Karunia on arveltu Eedenin puutarhan pohjoispuolella sijainneeksi Gihon-joeksi. Karun3-dam.jpg|Karun3-pato. ==Lähteet== Luokka:Iranin joet Luokka:Šatt al-Arabin vesistö
Pentti Korhonen

Pentti Korhonen (s. 4. kesäkuuta 1951 Rantasalmi) on suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajoi 350cc-luokan MM-sarjan pronssille kaudella 1975. == Elämäkerta == Korhonen osallistui ensimmäisen kerran MM-sarjan osakilpailuun vuonna 1969 Suomen GP:ssä. MM-sarjaa Korhonen pääsi kiertämään varsinaisesti kaudella 1973, ja heti ensimmäisellä kaudella tuli kolmossija Hockenheimin osakilpailussa. Kausi 1975 oli Korhosen paras. Hän voitti Jugoslavian osakilpailun, oli Hockenheimissa kolmas, ajoi Hollannin GP:ssä toiseksi ja oli MM-sarjan kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Korhonen ajoi 250-kuutioisissa kauden päätöskilpailussa Barcelonassa neljänneksi ja sijoittui luokan MM-sarjassa lopulta neljänneksi. Viimeisen MM- osakilpailun hän ajoi vuonna 1979 Suomessa. Korhonen osallistui 138 GP:hen keräten 327 pistettä. Palkintopallisijoja kertyi kymmenen. Pentti Korhonen ajoi urallaan pääasiallisesti 250- ja 350-kuutioisilla mutta kilpaili kaikissa luokissa 125-kuutioisesta 1000-kuutioiseen asti. Korhonen ajoi myös kestävyyssarja Endurancen kilpailuja Ducatin ja Hondan tehdasajajana. Vuonna 1974 hän oli kymmenen parhaan joukossa neljässä eri luokassa, kun nykyään ajajat keskittyvät yhteen luokkaan. Kilpauran jälkeen Korhonen on toiminut Suomen Moottoriliitossa eri tehtävissä muun muassa lajivalmentajana ja -päällikkönä. Lisäksi hänellä on ollut osaomistajuus ravintolasta. ==Saavutuksia== ===Ratamoottoripyöräily=== *MM-pronssi 1975. *MM-pronssi RR Endurance 1976. *MM-osakilpailuissa yksi voitto, kaksi 2. sijaa ja seitsemän 3. sijaa. *neljä Suomen mestaruutta. ===Muuta=== *Jääradan SM-kilpailuissa 2 kultaa, 3 hopeaa, 3 pronssia, maaradan hopea. *opetusministeriön myöntämä Kulttuurin ja urheilun ansioristi 2019. *SML:n Mestariajajamerkki suurmestaritunnus nro 20. *Suuri Ansiomerkki nro 50. *SML Kunniamerkki 2022. ==Lähteet== * Pentti Korhosen nettisivut ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Arvokilpailumitalit Konneveden moottorikerho/Urheiluautoilijat * Luokka:Suomalaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt