EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Viljo Koivisto

Viljo Aleksanteri Koivisto (8. marraskuuta 1931 Ilmajoki – 6. helmikuuta 2020 Seinäjoki) oli uranuurtaja Suomen romanikielen asiantuntijana ja sai ansioistaan opetusneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Viljo Koivisto syntyi Valde ja Tilda Koiviston perheeseen. Hän valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1980, filosofian kandidaatiksi 1992 ja filosofian maisteriksi 1994. Hengellistä työtä helluntaiherätyksen piirissä vuodesta 1951 tehnyt Koivisto toimi puhujana ja opettajana sekä Suomessa että ulkomailla. Koivisto oli Mustalaislähetys- yhdistyksen Romano boodos -lehden päätoimittaja 1971–1975, opettaja Mustalaislähetyksen lastenkodeissa ja yhdistyksen järjestämillä romanien peruskoulutusta täydentävillä kursseilla 1973–1974, suomenkielisten romanilasten opettaja peruskoulussa Ruotsissa 1975–1976, hengellisten levyjen tuottaja 1975–1977, opettaja romanikielen oikeinkirjoituksen kurssilla Jyväskylässä 1980, opetusministeriön tutkija 1983–1990, Vaasan yliopiston tutkija 1984 ja Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen romanikielen sanakirjan toimittaja 1995–2001. Koivisto oli jäsen mustalaiskielen oikeinkirjoituskomiteassa 1970 ja Mustalaisasian neuvottelukunnassa, sittemmin Romaniasiain neuvottelukunta, 1972–1980 ja 1987–1990 sekä mustalaiskielityöryhmässä 1981–1982. Useita romanikielen oppi- ja sanakirjoja julkaissut Koivisto sai opetusneuvoksen arvonimen 2006. Kalevalaseuran kunniakirja hänelle myönnettiin 1993, YK:n kansainvälisen ikäihmisten vuoden Suomen komitean kunniakirja 1999 ja Suomen tietokirjailijat -yhdistyksen oppikirjailijapalkinto 2006. (ei-vapaa) ==Julkaisuja== * Johannesesko evankeliumos, 1971 (kääntäjä) * Drabibosko ta rannibosko byrjiba: vaaguno dielos, 1982 * Mustalaiset. Viljo Koivisto kertoo heimonsa menneisyydestä ja nykypäivästä, 1984 * Rakkavaha romanes: kaalengo tšimbako sikjibosko liin, 1987 * Tutkimus Suomen romaanikansan ammateista ja niissä tapahtuneista muutoksista, 1992 * Romano-finitiko-angliko laavesko liin = Romani-suomi- englanti sanakirja = Romany-Finnish-English dictionary, 1994 * Suomi–romani- sanakirja = Finitiko–romano laavesko liin, 2001 (2. painos 2011) * Drabibosko liin, 2002 * Romano–finitiko–angliko laavesko liin = Romani–suomi–englanti sanakirja = Romany-Finnish-English dictionary, 2005 * Romano-finitiko laavesko liin = Romani–suomi-sanakirja, 2011 * Fintiko romanengo dziviba: Viljo Koivisto rakkila = Suomen romanien elämää: Viljo Koivisto kertoo, 2013 * Matkan varrelta poimittua, 2016. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka: Suomalaiset uskonnolliset vaikuttajat Luokka:Suomen romanit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Pensassoilikki

Pensassoilikki (Streptocarpus caulescens) on soilikkien sukuun kuuluva laji. Lehdet ovat yli 6 cm pitkiä, muodoltaan soikeita ja niiden alapinnalla on näkyvä suonitus. Varret kasvavat 7–15 cm pituisiksi ja niissä on pitkät ja hieman turvonneet solmuvälit. Lehtiruodit ovat ohuita ja hieman karvaisia. Kukan verhiö on pitkulainen ja se on kalju tai harvasti karvainen. == Lähteet == Luokka:Gesneriakasvit
Yttriumtrijodidi

Yttriumtrijodidi eli yttrium(III)jodidi (YI3) on yttrium- ja jodidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Kiderakenteeltaan se on samankaltaista kuin vismuttitrijodidi (BiI3). Yttriumtrijodidia, kuten muitakin harvinaisten maametallien jodideja, voidaan valmistaa suoraan alkuaineistaan, mikäli tarvittavaa metallia on saatavilla riittävän puhtaana kohtuulliseen hintaan. Valmistusreaktioon lisätään katalyytiksi hieman vetyä. Hyvin puhtaan yttriumtrijodidin, kuten muidenkin harvinaisten maametallien jodidien, valmistaminen on kuitenkin hieman haastavaa, sillä hapen (esim. ilman, veden tai oksidijäämien) läsnä ollessa syntyy trijodidien ohella myös oksojodideja, jotka ovat termodynaamisesti suotuisampia kuin trijodidit. Niinpä valmistusreaktiossa syntyvä raakatuote on vielä puhdistettava, mikäli oksojodidit halutaan tuotteesta pois. Yttriumtrijodidin puhdistus tapahtuu vakuumissa noin 940°C:n lämpötilassa. Kidevedettömät harvinaisten maametallien trihalidit ovat tärkeitä lähtöaineita monissa erilaisissa kemian synteeseissä. == Lähteet == Luokka:Jodidit Luokka:Yttriumyhdisteet
Kelloritarinkannus

Kelloritarinkannus (Delphinium brunonianum) on ritarinkannusten sukuun kuuluva laji. Sitä esiintyy luonnonvaraisena Keski-Aasiasta Himalajalle, ja se kasvaa vuoristoseuduilla 4 300 – 5 500 metrin korkeudessa. Se tuoksuu myskille. Kasvi kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat muodoltaan kämmenmäisiä, lohkoisia ja lehtiasento on vuorotteleva. Kukinta-aika on heinäkuulta syyskuulle. Kukkavarressa on 5–10 kukkaa, jotka ovat muodoltaan kuppimaisia ja väri vaihtelee sinisen ja purppuran välillä. == Lähteet == Luokka:Ritarinkannukset
Eero Hyvärinen (moottoripyöräilijä)

Eero Hyvärinen (s. 16. syyskuuta 1954) on suomalainen moottoripyöräilijä. Hyvärinen kilpaili sekä EM- että MM-sarjoissa ja voitti Suomen mestaruuden kuudesti, sekä Euroopan mestaruuden kerran. Hän on pitänyt moottoripyörähuoltoa Kuopiossa aktiivisen kilpauransa jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset moottoripyöräilijät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eero Hyvärinen

Eero Hyvärinen on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi: * Eero Hyvärinen (1859–1931), rovasti, valtiopäivämies ja kirjailija * Eero Hyvärinen (1890–1973), voimistelija * Eero Hyvärinen (s. 1954), moottoripyöräilijä.
Augusta Savage

Augusta Savage (29. helmikuuta 1892 – 27. maaliskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja ensimmäisiä mustia naistaideaktivisteja. == Ura == Augusta Savage pääsi opiskelemaan veistostaidetta Cooper unioniin, koska se perustui stipendin saamiseen eikä Savagella ollut varallisuutta kustantaa opiskeluaan. Hänen taitonsa vakuutti koulun valitsijapäätösten tekijät, joten hän pääsi kouluun ohi useiden miespuolisten vastahakioiden. Savage suoritti neljän vuoden pituiseksi tarkoitetun tutkintonsa nopeasti ainoastaan kolmessa vuodessa. Tutkinnon suoritettuaan Savage alkoi tehdä tilaustöitä. Savagen töissä afrikkalaisamerikkalaisten representaatio oli kiitettävää, kun heidät esitettiin inhimillisemmin ja paremmin kuin aiemmin. Veistostyöt rikkoivat aiempia stereotypioita afrikkalaisamerikkalaisista ihmisistä. Savage hyväksyttiin opiskelemaan yhteen Ranskan taidekouluista, mutta päätös hylättiin, kun koulu sai tietää Savagen olevan musta. Savage oli harmistunut, joten hän haluavansa taistella omien oikeuksiensa puolesta. Hän kirjoitti kirjeen New York Worldiin, mutta kirje ei korjannut hylkäyspäätöstä. Vastaiskuna siihen, että Savage ei päässyt Ranskaan, hän perusti oman taidestudion ja -koulun Savage Studio of Arts and Crafts. Hän oli ensimmäinen musta nainen, joka avasi taidegallerian Amerikassa. == Yksityiselämä == Augusta Savage syntyi Floridassa ja aloitti veistotaiteen jo lapsuudessaan. Hänen lapsuutensa veistokset olivat enimmäkseen pieniä eläimiä, joita hän valmisti kotikaupungista saamastaan luonnon punasavesta. Savagen isä Edward Fells ei ollut kannustava taiteen suhteen. Myöhemmin Savagen käymän koulun rehtori kuitenkin kannusti häntä jatkamaan veistostaidetta, sekä opettamaan taitojansa toisille. Savage meni naimisiin ensimmäistä kertaa 15-vuotiaana ja sai tyttären. Puoliso kuitenkin kuoli pian tyttären syntymän jälkeen, joten Savage päätyi naimisiin vielä kaksi kertaa uudelleen. Savage joutui uransa aikana taistelemaan kohtaamaansa köyhyyttä ja rasismia vastaan. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Vischer

Vischer on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi: * Friedrich Theodor Vischer, salanimi Mystifizinsky (1807–1887), saksalainen esteetikko; hänen poikansa oli Robert Vischer * Peter Vischer (n. 1455–1529), saksalainen kuvanveistäjä * Philip Roger "Phil" Vischer (s. 1966), yhdysvaltalainen animaattori, kirjailija ja ääninäyttelijä * Robert Vischer (1847–1933), saksalainen taidehistorioitsija ja esteetikko; hänen isänsä oli Friedrich Theodor Vischer ==Katso myös== * Fischer
Jiřina Švorcová

Jiřina Švorcová (myös Rohanová ja Šoltová, 25. toukokuuta 1928, Kociánovice u Hradce Králové, Tšekkoslovakia – 8. elokuuta 2011 Praha, Tšekki) oli yksi näkyvimmistä normalisaation aikakauden näyttelijöistä sosialistisessa Tšekkoslovakiassa. Eläköidyttyään hänet tunnettiin erityisesti kommunistisen aatteen puolustajana. ==Elämä== Švorcová syntyi työväenluokkaiseen perheeseen lähellä Hradec Královéta vuonna 1928. Švorcován isän kuoltua tämän ollessa viisivuotias perhe muutti pääkaupunki Prahaan. Nuorena hän opiskeli valtion konservatoriossa (nykyään DAMU) teatteria. Hän valmistui vuonna 1950, jonka jälkeen hän muutti Hradec Královéen saatuaan sieltä näyttelijän paikan. Kuitenkin jo vuoden jälkeen Švorcová muutti takaisin Prahaan ja liittyi Vinohradissa sijainneeseen teatteriin, jossa hän lopulta naytteli peräti 40 vuotta. Teatterin lisäksi Švorcová näytteli myös lukuisissa elokuvissa ja tv- sarjoissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa Temno (Tumma) vuonna 1950. Tunnetuimman roolinsa hän teki tv-sarjassa Žena za pultem (Nainen tiskin takana), joka oli yksi suosituimmista normalisaation ajan tv- ohjelmista. Švorcová eläköityi näyttelemisestä vuonna 1990, kun hän jätti Vinohradyn teatterin samettivallankumouksen jälkeen. === Politiikassa === pienoiskuva|Švorcován hauta Prahan Střešovicessä.Švorcová liittyi Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen jo vuonna 1946 eli ennen helmikuun vallankaappausta. Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen 1968 maassa koitti niin sanottu normalisaation aika. Švorcová kannatti vanhollisten kommunistien harjoittamaa politiikkaa ja nousi pian tärkeisiin asemiin puolueessa. Vuonna 1972 hänestä tuli vastaperustetun tšekkiläisten näytelmätaiteilijoiden liiton puheenjohtaja ja vuodesta 1976 hän toimi kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsenenä. Vuonna 1977 hän oli yksi Peruskirja 77:tä vastustaneen Antiperuskirjan (Anticharta) allekirjoittajista. Švorcová ei muuttanut kantaansa kommunismista samettivallankumouksen jälkeenkään, vaan pysyi aktiivisena puolueen tukijana aina elämänsä loppuun asti. Hän esiintyi lukuisissa KSČM:n tilaisuuksissa ja asettui puolueen listalta ehdolle vuoden 1996 senaatin vaaleissa, muttei tullut valituksi. Švorcová kuoli sairaalassa Prahan Malvazinkyssä elokuussa 2011. == Yksityiselämä == Myös Švorcován isoveli Václav Švorec oli näyttelijä. == Palkinnot ja kunnianosoitukset == * Voittoisan helmikuun ritarikunta (Řád Vítězného února) – 1978 * Tšekkoslovakian kansantaiteilija Lähde == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Tšekkiläiset näyttelijät Luokka:Kommunistit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Béni Abbès

Béni Abbès () on kaupunki ja Béni Abbèsin maakunnan hallinnollinen keskus Algerian Saharassa. Se sijaitsee Saouran keidasalueella 1 225 kilometriä Algerista kaakkoon. Béni Abbèsin kunnassa oli arviolta 13 400 asukasta vuonna 2013. Béni Abbèsin kunnan pinta-ala on 10 040 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Iglin ja Taghitin, idässä Tamtertin, etelässä Karzazin ja lännessä Tabelbalan kuntiin. Kaupungin läpi virtaa Guir ja Zouzfan -vadien muodostama Saoura. Itäpuolella on Läntinen Iso erg, lännessä Guirin hamada ja etelässä Ougartavuoret. Seudulla vallitsee kuuma ja kuiva aavikkoilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 12 ja heinäkuun 38 astetta. Vuotuinen sademäärä on alle 100 millimetriä. Perimätiedon mukaan keskiajalla syntynyt asutus sai vuonna 1605 uuden linnoituksen rakentamisen yhteydessä nimen Béni Abbès. Ranskalaiset miehittivät sen vuonna 1901. Kaupungista tuli uuden maakunnan keskus vuonna 2015. Kunnan läpi kulkee maantie RN6. Béni Abbèsista on linja-autoyhteydet lähikuntiin sekä Béchariin ja Adrariin. Kaupungissa on myös uudelleen kunnostettu lentokenttä. ”Saouran helmenä” tunnetun Béni Abbèsin elinkeinoja ovat keidasviljely, käsityöammatit ja matkailu. Paikallisia nähtävyyksiä ovat Saharan luonto ja maisemat, alueen kalliopiirrokset ja -maalaukset, linnoitetut asutukset eli ksarit, pyhien miesten mausoleumit ja Charles de Foucauldin perustama erakkola. Kaupungissa toimii Saharan tutkimuskeskus museoineen. Béni Abbèsissa vietetään vuosittaista perinnejuhlaa, siellä on järjestetty monia tapahtumia ja se on toiminut elokuvien kuvauspaikkana. ==Lähteet== Luokka:Algerian kaupungit
Willy Kaiser

Wilhelm ”Willy” Gustav Kaiser (16. tammikuuta 1912 Pudewitz, Posenin provinssi, Saksan keisarikunta – 24. heinäkuuta 1986 Gladbeck, Nordrhein- Westfalen) oli saksalainen nyrkkeilyn olympiavoittaja ja kerran maansa mestari. Willy Kaiser syntyi Posenissa, mutta hänen perheensä muutti jo seuraavana vuonna läntiseen Saksaan Nordrhein-Westfalenin Gladbeckiin. Hän nousi Saksan edustajaksi vuoden 1936 olympiakarsintojen kautta, sillä hän oli aiemmin hävinnyt Saksan mestaruuskilpailujen loppuottelussa. Olympiaturnauksessa hän voitti loppuotteluun edetessään Chilen Guillermo Lópezin, Uruguayn Fidel Tricanicon ja välierässä Argentiinan Alfredo Carlomagnon. Loppuottelussa hän sai vastaansa Italian Gavino Mattan tiukassa ottelussa. Kaiser jatkoi uraansa ja saavutti seuraavana vuonna ensimmäisen ja ainoan Saksan mestaruutensa. Samana vuonna hän edusti Saksaa Milanon EM- kisoissa, jossa hän yhden voiton jälkeen koki tappion Puolan Edmund Sobkowiakille. Sen jälkeen hän otteli pronssimitaliottelussa edellisen vuoden olympialaisten loppuotteluvastustajaansa Mattaa vastaan, mutta hävisi ottelun sijoittuen näin 4:ksi. Suomea vastaan Kaiser otteli joulukuussa 1937 Stettinissä suomalaisvastustajan ollessa Olli Lehtinen. Ottelu päättyi suomalaisen Lehtisen pistevoittoon. Vuonna 1939 Kaiserin ura päättyi käynnistyneeseen maailmansotaan. Hän otteli urallaan kaikkiaan 118 otelua, joista hän voitti 80, 24 päättyessä ratkaisemattomaan ja 14 tappioon. Willy Kaiser jäi sotavangiksi Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Hän vapautui vankeudesta vuonna 1949 ja asui sen jälkeen Gladbeckissä. Hän toimi aluksi nyrkkeilyvalmentajana ja myöhemmin kunnan työntekijänä. Hän perusti siellä perheen ja sai neljä poikaa. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset nyrkkeilijät Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Nyrkkeilyvalmentajat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Loss of Life

Loss of Life on yhdysvaltalaisen indie rock -duo MGMT:n viides studioalbumi. Se julkaistiin 23. helmikuuta 2024. Loss of Life on MGMT:n ensimmäinen studioalbumi sitten vuoden 2018 Little Dark Agen. Ranskalainen laulaja Christine and the Queens vierailee albumilla kappaleella ”Dancing in Babylon”. Albumi sai kriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton. == Kappalelista == == Arvostelut == * Helsingin Sanomat: == Lähteet == Luokka:MGMT:n albumit Luokka:Vuoden 2024 albumit
FB MSBS Grot

FB MSBS Grot (, ) on sarja puolalaisia modulaarisia rynnäkkökivääreitä, joita valmistaa FB ”Łucznik” Radom. == Suunnittelu == Grot suunniteltiin Puolassa uudeksi Nato-yhteensopivaksi, modulaariseksi palvelusaseeksi, jonka on tarkoitus korvata useat Puolan asevoimien vanhemmat aseet, kuten AKM- ja FB Beryl -rynnäkkökiväärit. Grotista on useita versioita, kuten bullpup-tyyppinen B-malli. Modulaarisuutensa ansiosta aseen tarvikkeita ja piippua voi vaihtaa helposti. Rynnäkkökiväärin kaliiperi on joko neuvostoaikainen 7,62×39 mm tai Nato-yhteensopiva 5,56×45 mm. Modulaarisuutensa ansiosta muitakin kaliipereita voidaan myöhemmin sovittaa aseeseen. Grotista on myös erillinen tukiampujan kivääriksi suunniteltu malli, joka ampuu raskaampaa 7,62×51 mm NATO -patruunaa. == Käyttäjät == * : Puolan asevoimat tilannut 184 000 kappaletta, jotka on tarkoitus toimittaa vuoteen 2026 mennessä. * : Ruandan asevoimat ostanut 7,62×39 mm -kaliiperisia Groteja ainakin erikoisjoukkojen käyttöön. * : 10 000 asetta lähetetty Ukrainan tueksi sodassa Venäjää vastaan. == Lähteet == Luokka:Rynnäkkökiväärit Luokka:Puolan asevoimien kalusto
N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin ammoniumsuola

N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin ammoniumsuola (NH4(C6H5N2O2)) on aromaattisiin nitrosoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisen kemian reagenssina. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin ammoniumsuola on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen, etanoliin ja hieman dimetyylisulfoksidiin. Aine on kaksihampainen ligandi ja sitoutuu happiatomeillaan useisiin metalleihin. Osa näin muodostuvista komplekseista on veteen liukenemattomia ja osa liukenee veteen. Veteen eivät liukene esimerkiksi kuparin, raudan, titaanin, vanadiinin ja uraanin kompleksit. Monet N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin metallikompleksit liukenevat orgaanisiin liuottimiin. N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin ammoniumsuolaa valmistetaan fenyylihydroksyyliamiinin, ammoniakin ja butyylinitriitin tai amyylinitriitin reaktiolla. N-nitrosofenyylihydroksyyliamiinin ammoniumsuolaa käytetään muun muassa reagenssina metallien saostamiseen vesiliuoksista, muodostamaan orgaanisiin liuottimiin liukenevia komplekseja uuttoa varten ja spektrofotometrisissä analyyseissä. == Lähteet == Luokka:Orgaaniset yhdisteet
Linnonsaari (Tervo)

Linnonsaari on Pohjois-Savon Tervossa Iisvesi–Virmasvesi–Rasvankin järvessä sijaitseva asuttu saari. == Yleistä == Linnonsaari on 3,8 kilometriä pitkä ja 2,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,58 neliökilometriä . Saari on melko matala ja sen korkein kohta sijaitsee saaren keskellä, missä masto kohoaa noin 123 metrin korkeuteen mpy. Saaren huippu yltää 25 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Saaren luoteispuolella aukeaa Rasvangin ja sen etelä- ja kaakkoispuolella aukeaa Virmasveden järvenselät. Saaren itäpuolella on Linnonsalmi, joka on 2,6 kilometriä pitkä ja 350–1 100 metriä leveä. Länsipuolella sen erottaa Käpysaaresta 600 metriä pitkä, 80–200 metriä leveä Siltasalmi. Salmea on kavennettu maantien pengersillalla, jossa on kapea silta-aukko. Linnonsaaren lähistöllä sijaitsee monia pienempiä saaria. Pohjoispuolelta löytyy Haasiansaaret, Haasiasaaret, Häyrynsaaret, Salinsaari, Läntänsaari, Kangassaari ja Tilkinsaari, jotka ovat kaikki autioita ja suojeltuja. Suuremmat Pahkasaari ja Voudinsaari ovat autiosaaria. Linnonsaaren eteläpuolella sijaitsevat myös autiot Miekkakallio, Jäppisensaaret, Pirttisaari, Rovastinsaari, Pitkäsaari, Kääriönsaari ja Kotkansaari. Saareen tulee Suonenjoen Mustolanmäeltä seututieltä 548 haarautuva yhdystie 16151, joka seuraa Lieteniemeä, ylittää Lietesalmen saapuen Käpysaareen ja ylittää lopuksi Siltasalmen. Tie päättyy Linnonsalmen rantaan, mihin on Karttapaikkaan merkitty pari kilometriä pitkä talvitie Soukanlahdelta mantereelle Kellonniemeen. Saaressa on seitsemän kiinteästi asuttua tilaa ja lisäksi noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Asutus muodostaa yhdessä Käpysaaren asutuksen kanssa Käpysalon kulmakunnan. Saari on mainittu Valtioneuvoston asetuksessa saaristokunnista ja muiden kuntien saaristo-osissa (2012–2015) . Tervon kuntaraja kulkee Virmasvedellä Kääriönsaaren ja Kotkansaaren välistä. == Luontoarvoja == Saarella on pohjavesialue saaren itärannassa , jonka riittoisuus olisi 450 kuutiometriä sekunnissa. Saaren pohjoisrannoille on perustettu useita luonnonsuojelualueita. Rasvangin saariston luonnonsuojelualue sisältää lyhyen rantakaistaleen Rapakkoniemen lähellä ja monet lähialueen pikkusaarista. Tilkinniemen luonnonsuojelualue muodostuu Rapakkoniemen läheisestä palstasta, koko Tilkinniemestä, Retvonkorvesta ja rantakaistaleesta Läntänsaarelle asti. Läntänsaaren eteläpuolella sijaitsee vielä Aironiemen suojelualueeseen kuuluva pieni metsäpalsta. Saaren lounaisrantaan on vuosina 2009–2014 perustettu Luonnonperintösäätiön toimesta Käpyrannan 26 hehtaarin kokoinen suojelualue (Käpyrannan metsä), joka on muodoltaan vielä pirstalemainen. Metsäalueen puusto muodostuu vanhoista kuusista ja männyistä ja sellaisesta metsästä, jolla on vielä aikaa muuttua aarniometsäksi. == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Tervon saaret Luokka:Iisveden–Virmasveden–Rasvangin saaria
Hertta Myllymäki

Hertta Helena Myllymäki (o.s. Salmela, 9. elokuuta 1920 Helsinki – 27. syyskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Myllymäki opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1937–1941 ja työskenteli pitkään Hämeen Kansassa, Suomen Sosialidemokraatissa ja Anna-lehdessä. Hän vastasi muun muassa Suomen Sosialidemokraatin lastenosastosta nimimerkeillä ”Leena”, ”Leenukka” ja ”Maija-täti”. Hertta Myllymäen puoliso oli toimittaja Pauli Myllymäki, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1942. Hänen äitinsä oli kansanedustaja Martta Salmela-Järvinen ja sisar sosiaalineuvos Irja Salmela. == Teokset == * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Jasmiina Juntunen

Jasmiina Juntunen (s. 5. tammikuuta 2000) on suomalainen pesäpalloilija. Juntunen edustaa Superpesiksessä pelaavia Haminan Palloilijoita. Hän on edustanut Superpesiksessä myös Kempeleen Kiriä, Siilinjärven Pesistä ja Vaasan Mailattaria. Juntusen kasvattajaseura on Simon Kiri. Hän pelaa ulkokentällä kakkoskopparina. Juntunen on pelannut 82 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt neljä kunnaria ja 16 tavallista juoksua, tuonut 38 juoksua ja kerännyt 217 kärkilyöntipistettä. Juntunen on pelannut kolme Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt kuusi kärkilyöntipistettä. Juntunen on pelannut kahdeksan alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 42 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stacey Plaskett

Stacey Plaskett (s. 13. toukokuuta 1966, New York City, New York, USA) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka edustaa Yhdysvaltain Neitsytsaarten territoriota edustajainhuoneessa vuodesta 2015 lähtien. Hän edustaa demokraattista puoluetta. Koska Yhdysvaltain Neitsytsaaret on territorio, sitä edusjainhuoneessa edustavasta henkilöstä käytetään nimitystä ’delegaatti’ () eikä ’edustaja’ (). Delegaatilla on puhe- muttei äänioikeutta edustajainhuoneessa. == Tausta ja yksityiselämä == Plaskett syntyi vuonna 1966 New Yorkissa. Hänen molemmat vanhempansa olivat kotoisin Saint Croix’n kaupungista Yhdysvaltain Neitsytsaarilta, jossa perhe vieraili Plaskettin lapsuudessa säännöllisesti pitääkseen yllä siteitään kotiinsa. Isä työskenteli New Yorkin poliisilaitoksella ja äiti oikeuden kirjurina. Vuonna 1988 Plaskett valmistui Georgetownin yliopistosta pääaineenaan historia ja kansainväliset suhteet. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä American Medical Association -järjestölle lobbarina. Samaan aikaan hän opiskeli itsensä juristiksi iltakursseilla American University -yliopistosta vuonna 1994. Tämän jälkeen hän työskenteli juristina New Yorkissa, liittovaltion hallinnossa ja Yhdysvaltain Neitsytsaarilla. Plaskett on naimisissa Jonathan Buckney-Smallin kanssa. Parilla on 5 lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Plaskett on luterilainen. == Poliittinen ura == Jo opiskeluaikoinaan Georgetownissa Plaskett alkoi kiinnostua politiikasta toimien opiskelijoiden edustajistossa ja apartheidia vastustavassa liikkeessä. Plaskett on aiemmin kuulunut republikaaniseen puolueeseen, mutta vaihtoi demokraatteihin vuonna 2008. Ensimmäisen kerran Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen hän pyrki vuonna 2012, muttei tullut valituksi. Marraskuussa 2013 Plaskett ilmoitti asettuvansa ehdolle vuoden 2014 vaaleissa ja sanoi, että Donna Christian-Christensenilla ei ole riittävää kokemusta pääkaupungin politiikassa navigoimisesta, vaikka Christian-Christensen oli aiemmin valittu delegaatiksi yhdeksän kertaa. Plaskett kuitenkin voitti vaalit marraskuussa 2014. Yhdysvaltain edustajainhuoneeseessa Plaskett aloitti 3. tammikuuta 2015. Hän uusi paikkansa vuosina 2016, 2018, 2020 ja 2022. Vuonna 2019 kävi ilmi, että Plaskett oli saanut kampanjalahjoituksia (2700 dollaria kaksissa vaaleissa) Jeffrey Epsteiniltä. Plaskett ilmoitti lahjoittavansa näitä lahjoituksia vastaavan summan Yhdysvaltain Neitsytsaarilla naisten ja lasten hyväksi toimivaan hyväntekeväisyyteen. Donald Trumpin toisen virkarikosmenettelyn yhteydessä Plaskett toimi yhtenä edustajainhuoneen valtuuttamana syyttäjänä. Plaskettista tuli tuolloin ensimmäinen edustajainhuoneen delegaatti, joka nimitettiin syyttäjäksi virkarikosmenettelyn käsittelyssä. Yhteensä syyttäjiä oli yhdeksän, ja ryhmän puheenjohtajana toimi Jamie Raskin. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Yhdysvaltainneitsytsaarelaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Savasleikan lentotukikohta

Savasleikan lentotukikohta (; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬУДЕ), on Venäjän ilmavoimien lentotukikohta. Se sijaitsee Venäjän Nižni Novgorodin alueen länsiosassa Savasleikan kylän lounaispuolella, linnuntietä 14 kilometriä Navašinosta ja 23 kilometriä Muromista kaakkoon. Savasleikan lentotukikohta sijaitsee maanteitse 340 kilometriä (linnuntietä 298 km) Moskovasta itään. Savasleika perustettiin vuosina 1953-1954 ilmavoimien koulutuskeskukseksi. Siihen viitataan 3958. lentotukikohtana. Sinne on sijoitettu MiG-31BS/BM hävittäjiä (vuonna 2012: 12 kpl), jotka toimivat osana 4. Taistelusovellusten ja -henkilöstön koulutuskeskusta. Savasleikan koulutuskeskusta oli sovittu käytettävän myös joidenkin hävittäjämallien teknisten uudistusten testipaikkana (esimerkiksi Suhoi Su-27SM ja Suhoi Su-35 -hävittäjillä). Helmikuussa 2018 raportoitiin yhden tukikohtaan sijoitetun MiG-31 -hävittäjän tuhoutumisesta maahansyöksyssä lentokoneen tarkempaa mallia täsmentämättä. Toukokuussa 2018 uutisoitiin, että Venäjän ilmavoimat oli koelentänyt MiG-31K -hävittäjiä, jotka kykenevät laukaisemaan pitkän kantaman hypersoonisia Kinžal-ohjuksia. Testivaiheesta vastasi Ahtubinskin lentotukikohta (Venäjän valtion koelentokeskus). Helmikuussa 2022 uutisoitiin, että Savasleika oli Venäjän ilmavoimien ensimmäinen tukikohta, jonne operatiivisesti sijoitettiin päivitettyjä MiG-31K -hävittäjiä. Näiden hävittäjien lukumäärää suunniteltiin lisättävän saman vuoden aikana. Tukikohtaan muodostettiin uusi erillinen lentoryhmentti, joka on alistettu Moskovasta johdetun, liittovaltion strategisesten pitkän kantaman lentojoukkojen päämajan alaisuuteen. Ainakin osa Savasleikan lentotukikohdan MiG-31K -hävittäjistä oli vuoden 2022 alussa siirretty taisteluharjoituksia varten Syyriaan. Sittemmin Savasleikaan sijoitettuja MiG-31K -hävittäjiä on uutislähteiden mukaan käytetty Venäjän hyökkäyssodassa Ukrainaan (2022–). ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Саваслейка (tukikohdan historiaa) (airforce.ru) Luokka:Nižni Novgorodin alue Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Visconti

Visconti on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi: * Adriano Visconti (1915–1945), toisen maailmansodan italialainen hävittäjä-ässä * Emilio Visconti-Venosta (1829–1914), italialainen poliitikko, moninkertainen ulkoministeri * Ennio Quirino Visconti (1751-1818), italialainen arkeologi * Filippo Maria Visconti (1392–1447), Milanon herttua * Filippo Maria Visconti (1721–1801), Milanon arkkipiispa * Gary Visconti (s. 1945), yhdysvaltalainen taitoluistelija * Gian Galeazzo Visconti (1351–1402), ensimmäinen Milanon herttua * Giovanni (Gian) Maria Visconti (1388–1412), Milanon herttua * Giovanni Visconti (s. 1983), italialainen maantiepyöräilijä * Louis Visconti (1791–1853 Pariisi), ranskalainen arkkitehti ja muotoilija * Luchino Visconti (1906–1976), italialainen elokuvaohjaaja * Ottone Visconti (1207–1295), Milanon arkkipiispa * Tony Visconti (s. 1944), yhdysvaltalainen äänilevytuottaja, muusikko ja laulaja ==Katso myös== * Visconti, 1300–1400-luvulla merkittävä italialainen suku * Massino Visconti, kunta Italiassa
Laura Conti

Laura Conti (31. maaliskuuta 1921–25. toukokuuta 1993) oli italialainen partisaani, kommunistipuolueen kansanedustaja, kirjailija ja mielipidevaikuttaja. Hänet tunnetaan kannanotoistaan politiikkaan ja ympäristö- ja ydinvoima-asioihin. Laura Conti syntyi Udinessa ja vietti vietti nuoruusvuodet Milanossa, missä hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi. Hän oli mukana useissa liikkeissä puolustamassa ihmisarvoa ja ympäristöä. Sodan aikana hän osallistui aktiivisesti partisaanivastarintaan ja joutui siksi muutamaksi kuukaudeksi Bolzanon internointileirille. Hän vältti täpärästi kuljetuksen Saksaan keskitysleirille. Vapauduttuaan hän suoritti lääkärin opintonsa loppuun. Conti liittyi ensin sosialistipuolueeseen, josta hän siirtyi vuonna 1951 kommunisteihin. Vuosina 1960–1970 hän oli Milanon maakunnan valtuutettu, seuraavan vuosikymmenen aikana hän oli Lombardian alueen valtuutettu ja kaudelle 1987–1992 hänet valittiin Italian edustajainhuoneeseen. Hänen nimensä liittyy erityisesti Seveson tragediaan. 10. heinäkuuta 1976 dioksiinia vuoti sveitsiläisen monikansallisen Givaudanin omistaman kemianyhtiön Icmesan reaktorista. Ympäristökatastrofia koetettin peitellä. Laura Conti, silloinen Lombardian aluevaltuutettu, taisteli saadakseen syylliset vastuuseen. Conti liittyi 1970-luvulla järjestöön Medicina Democratica, joka levitti lääketieteen pohjalta tietoa teollisuuden vaikutuksesta terveyteen ja ympäristöön. Vuonna 1980 hän oli yksi Lega per l’ambiente -liikkeen (Ympäristöliike, nykyinen Legambiente) perustajista. Laura Conti sai italialaiset ymmärtämään, että harvinaisten kasvien ja lintujen lisäksi myös tehtaiden, työntekijöiden ja kaupunkien lähiympäristöllä on merkitystä - on siirryttävä yksittäisten lajien suojelusta ympäristönsuojeluun. Vuodesta 1984 lähtien Laura Contin terveys alkoi heikentyä. Hän päätti jäädä eläkkeelle lääkärin ammatista ja vähentää luottamustehtäviä, mutta vuonna 1987 hänet valittiin eduskuntaan. Hän kuoli 25. toukokuuta 1993. Hän oli tuolloin edelleen aktiivinen ja suunnitteli uutta kirjaa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset feministit Luokka:Italialaiset lääkärit Luokka:Italialaiset kommunistit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Alexa Demie

Alexa Demie on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Maddy Perezinä draamasarjassa Euphoria (2019–). Kriitikot valitsivat hänet Euphorian läpimurtotähdeksi. Demie on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa Brigsby Bear (2017), Mid90s (2018), Waves (2019) ja Mainstream (2020) sekä televisiosarjoissa Ray Donovan (2016), Love (2018) ja The OA (2019). Demie on myös esiintynyt muun muassa Azealia Banksin, JMSN:n ja The Neighbourhoodin musiikkivideoissa. == Yksityiselämä == Demien kasvatti hänen yksinhuoltajaäitinsä, meksikolaistaustainen maskeeraaja Rose Mendez. Demie on kertonut, että hänen äitinsä tuli raskaaksi erittäin nuorena. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Riikka Haapalainen

Riikka Haapalainen (s. 1968) on suomalainen taidehistorioitsija, professori, tutkija ja museokouluttaja. Hän on julkaissut useita teoksia ja tietokirjoja, ja tehnyt uraa myös taidekriitikkona. Haapalainen on Kiasman entinen koulutusjohtaja. Nykyisin hän työskentelee Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun professorina. Aikaisemmin hän on työskennellyt luennoitsijana myös Taideyliopistossa, Helsingin yliopistossa, Helsingin avoimessa yliopistossa. Haapalainen on aikuiskoulutuksen kandidaatti v. 2002 ja taidehistorian maisteri v. 2004. Hänen väitöskirjansa vuonna 2018 Helsingin Yliopistossa käsittelee nykytaiteen osallistavia muotoja ja opettavaa muutosta nykytaiteen kentällä. Riikka Haapalainen on myös Suomen Museopedagogisen yhdistyksen, Pedaalin hallituksen jäsen. == Palkinnot == * Kunniamaininta, Vuoden opettaja -palkinto, 2021 * Pedaali-palkinto (Melanie Oreniuksen kanssa) 2021 == Julkaisuja == ** Suomen taiteen multakausi (toim. Riikka Haapalainen, Tiina Pusa, Helena Sederholm) Aalto ARTS, 2023. ISBN 978-952-64-1372-3 ** Erinomaisen jouheva - Kuvataidekasvatuksen sanakirja (toim. Riikka Haapalainen, Tiina Pusa, Marja Rastas, Helena Sederholm, Tomi Slotte Dufva, Minna Suoniemi, Taneli Tuovinen, Henrika Ylirisku). Aalto ARTS 2021. ISBN 978-952-64-0597-1 ** Riikka Haapalainen, Reka Kiraly: Yks, kaks, monta : kiasmatematiikkaa kaikille. Kiasma, Nykytaiteen museo 2008 ISBN 978-951-53-3042-0 ** Riikka Haapalainen & Susanne Lehtinen: Kurkistuksia = Öppningar. Kiasma, Nykytaiteen museo 2006 ISBN 951-53-2808 ** Riikka Stewen, Riikka Haapalainen, Kaija Kaitavuori (toim.): Nykytaidetta etsimässä : neljä keskustelua Kiasmassa. Like, 2007 ** Riikka Haapalainen, Göran Schildt, Vidar Lindqvist : Hajj : pyhällä vaelluksella : Ylä-Egyptin hajj-maalausperinne. Christine ja Göran Schildtin säätiö, 2004 ISBN 952-91-7431-4 == Lähteet == Luokka:Aalto-yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1968 syntyneet
Haselhorstin metroasema

Haselhorstin metroasema on Berliinin metron U7-linjan asema. Se avattiin 1. lokakuuta 1984 osana U7:n laajentamista Rathaus Spandaulle ja sijaitsee samannimisellä alueella Ferdinand-Friedensburg-Platzilla. BVG- asemahakemistossa asemaa kutsutaan nimellä Hs. Viereiselle Zitadellen metroasemalle on 1100 metriä ja Paulsternstraßen metroasemalle 990 metriä. Laituri on 110 metriä pitkä. Asema on varustettu hissillä ja liukuportailla, se on esteetön. Kaikki U-Bahn-asemat Rohrdammin ja Rathaus Spandaun välillä ovat arkkitehti Rainer G. Rümmlerin suunnittelemia. Kun muut asemat, kuten Paulsternstraße ja Rathaus Spandau, ovat erityisen värikkäitä tai näyttäviä, Haselhorstin asema on hillitympi ja erottuu enemmän karusta ulkonäöstään ja geometrisista viivoistaan. Rümmler käytti antrasiitin väristä seinäverhousta ja yksilöllistä kattomuotoa, mikä johti outoihin ja mielenkiintoisiin valotehosteisiin. Lokakuussa 2006 BVG poisti Gorgasringin sisäänkäynnin katon huomattavien ilkivaltavahinkojen vuoksi, ja kevääseen 2007 mennessä oli asennettu uusi, ilkivallan kestävä katto. Tammikuussa 2016 otettiin käyttöön hissi, ja yhdessä kaihtimien ohjausjärjestelmän asennuksen ja laiturin reunan korkeuden säätämisen kanssa asema on ollut esteetön siitä lähtien. Tämän kustannuksiksi ilmoitettiin 1,9 miljoonaa euroa. Täydellinen uudistus on tarkoitus saada päätökseen vuoteen 2016 mennessä. Maaliskuussa 2017 ilmoitettiin, että metroasema listataan historialliseksi muistomerkiksi yhdessä kuuden muun pohjoisen U7-aseman kanssa. == Aiheesta muualla == Luokka:Berliinin metroasemat
Helki Kallio

Helki Kallio on suomalainen kirjailija, runoilija, aforisti ja sanataiteilija. Kalliolta on julkaistu runoja, visuaalisia runoja, aforismeja ja kirjoituksia suomen- ja englanninkielisissä antologioissa, lehdissä, äänitteenä ja muina julkaisuina. Hän on esiintynyt kirjallisuuden ja taiteen tapahtumissa ja on ollut mukana monissa runouden projekteissa. Kallio on työskennellyt muun muassa sanataiteilijana ja sanataiteen ohjaajana. Hän on myös vaikuttanut monissa sanataiteen alan yhdistyksissä. == Teokset == === Kokoelmat === * Neliöitä || Metsiä. Runoja / visuaalisia runoja / aseemisia kirjoituksia ja leikkauksia. (Kaarna Kustannus, 2024). ISBN: 978-952-65250-4-4 * Kodittomia. Runoteos. (omakustanne, 2024). ISBN: 978-952-94-8758-5 * Postuumit oppilaat. Aforismeja ja fragmentteja. (Kulttuurivihkot, 2024). ISBN: 978-952-411-015-0 === Näyttelyt === * Erityinen luontosuhde: Metsät. Visuaalisen runouden näyttely. Kirjan talo – Bokens hus, Taiteen talo, Turku, 2024. === Teoksia verkossa === * Pohjoisia heijastuksia | Northern reflections. Viisi visuaalista runoa. Five visual poems. Nokturno 3/2021. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Ingrid Bjerkås

Ingrid Bjerkås (8. toukokuuta 1901 Kristiania – 30. marraskuuta 1980 Bærum) oli norjalainen teologi ja maansa ensimmäinen naispappi. Hän aloitti yliopisto-opintonsa viisissäkymmenissä ja valmistui teologiksi vuonna 1958. Vuonna 1961 hänestä tuli Bergin ja Torskenin pappi, missä virassa hän toimi miehensä kuolemaan saakka vuonna 1965. Tämän jälkeen hän pyysi eroa virasta ja muutti Bærumiin, jossa työskenteli sairaalapappina eläköitymiseensä saakka vuonna 1971. Vuonna 1966 hän julkaisi muistelmateoksen Mitt kall. ==Kuvia== Ingrid Bjerkås ordinasjon i Vang kirke - Fo30141607070075.jpg|Bjerkås vihittiin papiksi Vangin kirkossa 19. maaliskuuta 1961. Ingrid Bjerkås' plass - Statue og skilt.jpg|Ingrid Bjerkåsin nimikkoaukio ja muistomerkki Jaakobin kirkon luona Oslossa (Boge Berg, 1978). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset papit Luokka:Norjalaiset teologit Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Marit Eikemo

Marit Eikemo (s. 6. huhtikuuta 1971 Odda) on norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on muun muassa työskennellyt toimittajana Bergens Tidendessä ja päätoimittanut Syn og Segn -aikakauslehteä vuosina 2002–2006. Hänen esikoisteoksensa, reportaasikirja Her, no. Møte med unge menneske ilmestyi vuonna 1999. Kaunokirjallisen debyyttinsä hän teki vuonna 2006 romaanilla Mellom oss sagt. ==Bibliografia== * Her, no. Møte med unge menneske (1999) * Mellom oss sagt (2006) * Samtidsruinar (2008) * Arbeid pågår (2009) * Samtale ventar (2011) * Alt ikludert (2015) * Gratis og uforpliktande verdivurdering (2018) * Hardanger (2019) * Team Tuva (2021) ==Lähteet== Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eikemo

Eikemo on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi: * Marit Eikemo (s. 1971), kirjailija ja toimittaja * Olve Eikemo, taiteilijanimeltään Abbath Doom Occulta (s. 1973), metallimuusikko
Ann Dunham

Stanley Ann Dunham (29. marraskuuta 1942 – 7. marraskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen antropologi. Hän oli yhdysvaltain entisen presidentin Barack Obaman äiti. == Elämä == Stanley Ann Dunham syntyi 29. marraskuuta 1942 Wichitassa, Kansasissa. Hän oli ainoa lapsi. Hänen perheensä muutti usein hänen isänsä työn vuoksi ennen asettumistaan Mercer Islandiin Washingtonin osavaltioon vuonna 1956. Perhe muutti Honoluluun Dunhamin valmistumisen jälkeen vuonna 1960. Hän opiskeli Havaijin yliopiston Mānoan kampuksessa ja tapasi Barack Obama vanhemman osallistuessaan venäjän kielen kurssille. Vuoden sisällä he menivät naimisiin. Parille syntyi lapsi, Barack Obama, 4. elokuuta 1961. Avioliitto ei kuitenkaan kestänyt kauaa. Dunham opiskeli vuoden ajan Washingtonin yliopistossa ennen paluutaan Havaijille, kun taas Obama vanhempi aloitti opinnot Harvardissa. He erosivat vuonna 1964. Ann meni uudelleen naimisiin indonesialaisen Lolo Soetoron kanssa vuoden 1965 loppuun mennessä. Barack Obama oli kuusivuotias, kun hänen perheensä muutti Jakartaan vuonna 1967. Dunham aloitti työskentelyn kehitysapujärjestössä nimeltä Lembaga Indonesia-Amerika tammikuussa 1968. Hän opetti hallituksen virkamiehille englantia. Barack Obaman puolisisar, Maya Soetoro-Ng, syntyi 15. elokuuta 1970. Dunham palasi Havaijille vuonna 1972 ja takaisin Indonesiaan vuonna 1977, jossa hän pysyi suurimman osan loppuelämästään. Dunham palasi Havaijille vuonna 1994 tukemaan leskiäitiään. Samana vuonna Dunhamilla diagnosoitiin munasarja- ja kohtusyöpä. Hän kuoli vuonna 1995 52-vuotiaana. == Lähteet == Luokka:Barack Obama Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Mirjam Kristensen

Mirjam Kristensen (s. 17. toukokuuta 1978 Lyngdal) on norjalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Dagene er gjennomsiktige ilmestyi vuonna 2000. ==Bibliografia== * Dagene er gjennomsiktige (2000) * De som er ute i regnværet (2001) * En ettermiddag om høsten (2006) * Et rikt liv (2009) * Etter freden. Barn av konsentrasjonsleirfanger forteller (2009) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ragnhild Nilstun

Ragnhild Nilstun (s. 31. tammikuuta 1943 Lofootit) on norjalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Hänen esikoisromaaninsa Etterbyrden ilmestyi vuonna 1979. Se kertoo synnytyksen jälkeisestä masennuksesta. ==Teoksia== * Etterbyrden (romaani, 1979) * Begjærets pris (novellikokoelma, 1988) * Gjeldsposter (romaani 1981) * For mitt blikk (romaani, 1996) * For kjærlighets skyld (romaani, 2002) * Min lange reise ender her (romaani, 2007) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Cecilie Enger

Cecilie Enger (s. 21. helmikuuta 1963 Oslo) on norjalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa Dagens Næringsliv -lehdessä. Engerin esikoisromaani Nødvendigheten ilmestyi vuonna 1994. Suuri menestys oli Mors gaver vuonna 2013. Siinä hän omista kokemuksistaan ammentaen kuvailee elämää Alzheimerin tautia sairastavan omaisena. Se on käännetty useille eurooppalaisille kielille. ==Bibliografia== ===Romaanit=== * Nødvendigheten (1994) * Ytterpunkt (1996) * Brødrene Henriksen (2000) * Se i nåde (2003) * Himmelstormeren (2007) * Kammerpiken (2011) * Mors gaver (2013) * Pust for meg (2016) * Det hvite kartet (2021) * Ett minutts stillhet (2023) ===Lastenkirjat=== * Kjell Aksel, en snauklippet historie (1999) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Finnsnes

Finnsnes on taajama Senjan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 3,4 neliökilometriä ja asukasluku 4 917 vuonna 2023. Vuodesta 2000 Finnsnes on käyttänyt kaupunkinimitystä. Finnsnesissä on Folkebladet-paikallislehden toimitus. Finnsneskirke2007.JPG|Finnsnesin kirkko ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Norjan kaupungit Luokka:Senja
Silsand

Silsand on taajama Senjan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Taajaman pinta- ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 1 638 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Senja
Gryllefjord

Gryllefjord on taajama Senjan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,25 neliökilometriä ja asukasluku 325 vuonna 2023. Vuoteen 2020 saakka Gryllefjord oli Torskenin kunnan hallinnollinen keskus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Senja
Montse Cortés

Montserrat Cortés Fernández (s. 1972 Barcelona) on espanjalainen romanitaustainen flamencolaulaja. Hän käyttää taiteilijanimeä Montse Cortés. == Elämäkerta == Cortés kasvoi La Minan kaupunginosassa San Adrián de Besósin kaupungissa. Cortés alkoi esiintyä Barcelonan flamencokerhoilla, josta hänet löysi kuuluisa flamencotanssija Antonio Canales. Hänen ensimmäinen soololevynsä Alabanza (2000) oli ehdokkaana Latin Grammy -palkinnon saajaksi. == Diskografia == * Alabanza (Sony BMG, 2000) * La rosa blanca (Sony BMG, 2004) * Flamencas en la sombra (Universal, 2014) == Lähteet == Luokka:Espanjan romanit Luokka:Espanjalaiset laulajat Luokka:Flamencolaulajat
Jemina Vainionperä

Jemina Vainionperä (s. 24. huhtikuuta 2000) on suomalainen pesäpalloilija. Vainionperä edustaa Superpesiksessä pelaavia Haminan Palloilijoita. Hän on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Siilinjärven Pesistä. Hän pelaa ulkokentällä kakkosvahtina ja sisäpelissä vaihtajana. Vainionperä on pelannut 66 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt neljä tavallista juoksua, tuonut 11 juoksua ja kerännyt 100 kärkilyöntipistettä. Vainionperä on pelannut 11 Superpesiksen alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on kerännyt kahdeksan kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pinja Kesti

Pinja Kesti (s. 5. joulukuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Kesti edustaa Superpesiksessä pelaavia Haminan Palloilijoita. Hän on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Siilinjärven Pesistä. Hän pelaa ulkokentällä polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana. Kesti on pelannut 65 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja 13 tavallista juoksua, tuonut 40 juoksua ja kerännyt 216 kärkilyöntipistettä. Kesti on pelannut kymmenen Superpesiksen alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt neljä tavallista juoksua, tuonut viisi juoksua ja kerännyt 41 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lydia Villa-Komaroff

Lydia Villa-Komaroff (o.s. Villa, s. 7. elokuuta 1947 Las Vegas, New Mexico) on yhdysvaltalainen molekyylibiologi ja yksi ensimmäisistä amerikanmeksikolaisista naisista, jotka suorittivat tohtorintutkinnon luonnontieteistä Yhdysvalloissa. Hänen merkittävimpiä tutkimuksiaan on vuonna 1978 julkaistu artikkeli, jossa kuvataan insuliinin tuotto bakteereissa. Nykyisin suuri osa insuliinista tuotetaan hänen ryhmänsä kehittämillä yhdistelmä-DNA-tekniikoilla. == Elämä == Lydia Villa syntyi kuusilapsisen perheen esikoiseksi New Mexicon Las Vegasissa vuonna 1947. Perheen vanhemmat olivat Yhdysvaltoihin Meksikon vallankumouksen aikaan muuttaneita meksikolaisia. Villa avioitui Anthony Komaroffin kanssa vuonna 1970. Villa- Komaroff opiskeli aluksi kemiaa Washingtonin yliopistossa, mutta vaihtoi lopulta pääaineensa biologiaan ja siirtyi Goucher Collegeen. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1970 ja jatkoi opintojaan Massachusetts Institute of Technologyssä, jossa hän tutki polioviruksen RNA:ta ja proteiinintuotantoa. Villa-Komaroff väitteli tohtoriksi vuonna 1975. Häntä pidetään yleisesti kolmantena amerikanmeksikolaisena naisena, joka valmistui tohtoriksi luonnontieteelliseltä alalta, mutta on kertomansa mukaan todellisuudessa luultavasti vasta neljäs tai viides. Valmistumisensa jälkeen Villa-Komaroff työskenteli muun muassa Nobelin kemianpalkinnolla palkitun Walter Gilbertin ryhmässä Harvardin yliopistossa. Hän julkaisi vuonna 1978 tutkimuksen insuliinin tuotosta bakteereissa, jota pidetään hänen uransa merkittävimpinä julkaisuina. == Julkaisuja == * == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Amerikanmeksikolaiset Luokka:Yhdysvaltalaiset molekyylibiologit
Johanna Ilvessalo

Johanna Kaarina Ilvessalo (s. 1964 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, ja Vuoden Helsingin taiteilija 2021. Hänelle myönnettiin Taiteilijaseuran dukaattipalkinto vuonna 1994, ja William Thuring -palkinto vuonna 2009. Ilvessalo asuu ja työskentelee Helsingissä. Ilvessalo valmistui taiteen maisteriksi Taideyliopiston Kuvataideakatemiastasta kuvanveiston osastolta vuonna 2012. Sitä ennen hän opiskeli taidetta vuosina 1986–1990 Taidekoulu Maassa, 1994 Pohjois-Karjalan käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa kivenveiston linjalla, ja 1998–2005 Taideteollisessa korkeakoulussa taidekasvatuksen linjalla. Monimateriaalisena kuvanveistäjänä hänen teostensa tavallisimmat elementit ovat teräs, lasi ja virtaava vesi, ja hän yhdistelee monesti installaatioihinsa ja veistoksiinsa sekä kuvaa, ääntä että liikettä. Ilvessalon näyttelyura on alkanut jo 1990-luvulla nuorille taiteilijoille annetun korkea-arvoisen dukaattipalkinnon sekä eri ryhmänäyttelyiden myötä, ja sen jälkeen hän on ehtinyt pitää lukuita yksityis- ja ryhmänäyttelyitä sekä Suomen nimekkäissä museoissa että ulkomailla, esimerkiksi Berliinin Galerie Toolboxissa 2017 ja Tarton taidehallissa 2019. Hän on myös toiminut taiteen opettajana vuodesta 1987 alkaen muun muassa Vantaan, Espoon, Hyvinkään ja Pohjois-Helsingin kuvataidekouluissa, MAA -taidekoulussa sekä Pekka Halosen Akatemiassa. Ilvessalon teoksia on useiden säätiöiden ja kaupunkien sekä museoiden kokoelmissa: muun muassa Kiasman Nykytaiteen museossa, Espoon modernin taiteen museo EMMA:ssa ja Vantaan taidemuseo Artsissa, Oulun Taidemuseossa, Tampereen taidemuseossa ja valtion taidekokoelmissa. Hänen julkisiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa ulkoteos Lintukoto Vantaan Jokiuoman puistossa (2017), ulkoteos Vilnassa, Liettuassa (2014), sekä Laajasalon yläasteelle ja Anttolan Hoviin ”Art and Design” -huvilaan toteutettu teoskokonaisuus (2008). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Raisa Jäntti: Näyttelyarvio: Johanna Ilvessalo käyttää ovelasti tuttujen satujen kuvastoa – Galleria Beckerin näyttely jää mieleen kummittelemaan Keskisuomalainen, 26.9.2020 * Sirpa Pääkkönen: Värien voimaa, unenomaisia liukumia ja särkyvää lasia Helsingin gallerioissa Kulttuuritoimitus, 18.04.2021 Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt