Museoajoneuvo

Museoajoneuvo on Suomessa arkikäytöstä poistettu harrasteajoneuvo, joka on museotarkastettu ja hyväksytty museoajoneuvorekisteriinFinlex: ajoneuvolaki 1090/2002, luku 3, 24§, haettu 29.5.2009. Rekisteriä ylläpitää Suomen automobiilihistoriallinen klubi (SA-HK). Myös Ruotsissa on käytössä Suomen kaltainen museoajoneuvojärjestelmä. Ruotsissa veteraaniajoneuvoharrastajien kattojärjestö on Motorhistoriska Riksförbundet, joka myöntää jäsenkerhojensa kannattajien ajoneuvoille museoajoneuvovakuutuksiaMotorhistoriska Riksbundet: MHRF-försäkringar för samlarfordon, haettu 29.5.2009. Muualla Euroopassa tätä vastaa usein harrasteajoneuvoluokka, jonka mukaisten ajoneuvojen ei tarvitse täyttää ajanmukaisia liikennemääräyksiä. ==Museoajoneuvoja koskevien määräysten synty== Museoajoneuvoluokka perustettiin Suomeen 1978 liikenneministeriön päätöksestäHelsingin seudun automobiiliklubi: museoajoneuvo, haettu 29.5.2009. Keskeinen rooli museoajoneuvoja koskevan lainsäädännön synnyssä oli diplomi-insinööri Jussi Juurikkalalla. Tekniikan Maailma -lehti julkaisi syksyllä 1973 asiasta kirjelmän, jonka olivat allekirjoittaneet lehden päätoimittaja Rauno Toivonen ja Jussi Juurikkala, joista käytännössä jälkimmäinen oli sen kirjoittanut. Perusteluna museoajoneuvo-määritelmän tarpeellisuudelle kirjelmässä esitettiin, ettei vanhoilla autoilla ollut liikenteellisesti erityistä merkitystä sen enempää positiivisessa kuin negatiivisessakaan mielessä, ja että ajoneuvojen entistäminen oli vapaaehtoista kulttuurityötä, jota olisi syytä tukea eräin helpotuksin. Kirjelmässä ei ollut mainintaa museoajoneuvorekisteristä, joten ajatus pitää kirjaa museoajoneuvoista syntyi ilmeisesti vasta myöhemmin.Kirsti Lehtomäki (toim.): Leveillä lahkeilla: Autot ja liikenne 70-luvulla (Mobilia- vuosikirja 2019), s. 40–41. Kangasala: Mobilia-säätiö, 2019. ISBN 978-952-67739-9-5. Suomen ensimmäiset museoajoneuvotarkastukset suoritti Juurikkala itse helmikuussa 1979. Museoajoneuvotarkastajiksi valittiin kaksi henkilöä jokaisesta Suomen automobiilihistoriallisen klubin 11 paikalliskerhosta, ja koko vuoden 1979 aikana Suomessa tarkastuksia tehtiin 247. Suuri määrä selittyy sillä, että Suomessa oli jo tuolloin suuri määrä entisöityjä ja museorekisteriin kelpaavia ajoneuvoja. Museorekisteriin hyväksyttiin ajoneuvo, jonka valmistusvuoden päättymisestä oli sitä museorekisteröitäväksi esitettäessä kulunut vähintään 25 vuotta.Lehtomäki (toim.), 2019, s. 46. Vuonna 2008 tämä ikäraja korotettiin 30 vuoteen.Lehtomäki (toim.), 2019, s. 45. Vanhojen ajoneuvojen tuonti ulkomailta Suomeen helpottui vuoden 1987 alussa, minkä jälkeen yhä useammalla museorekisteriin hyväksytyllä ajoneuvolla ei ole ollut suomalaista käyttöhistoriaa. Suomen ajoneuvokannan 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla tapahtunut voimakas kasvu on näkynyt museorekisteriin hyväksyttyjen ajoneuvojen määrän kasvuna. Vuoden 2017 lopussa Suomessa oli jo liki 50 000 museoajoneuvoa.Lehtomäki(toim.), 2019, s. 44–45. == Vaatimukset == thumb|220px|Museoluokiteltu MZ ES 250. Museoauto on tietyin edellytyksin museokatsastuksen läpäissyt auto. Se voi olla joko entisöity tai vuodesta 2011 lähtien myös konservoitu. Ensimmäinen Suomessa virallisesti konservoitu museoauto on Tekniikan Maailman konservoima Opel Kadett D vuosimallia 1980. Sitä ennen on konservoitu yksi moottoripyörä.Harri Domonyi, Tarkastettu ja leimattu, Tekniikan Maailma 9/2012 2.5.2012 s. 108-110 (Samassa lehden numerossa selvitys auton kunnosta ja konservoinnista s. 112-115; selvitys on luettavissa 23.5.2012 alkaen TM:n museoautosivulla) Suomessa museoajoneuvon tulee olla vähintään 30 vuotta vanha, kunnoltaan ja varusteiltaan alkuperäistä vastaava tai sellaiseksi entisöity[http://www.vmpk.fi Veteraanimoottoripyöräklubi: museotarkastus, haettu 29.5.2009] . Museoajoneuvon tarkastaa aina kaksi museoajoneuvotarkastajaa. Moottoripyöriä ja skoottereita tarkastaa mm. Veteraanimoottoripyöräklubi (VMPK). Myös muut järjestöt tekevät museoajoneuvotarkastuksia ko. ajoneuvoille. Museoajoneuvoksi luokiteltulle ajoneuvolle voi hankkia tavallisen liikennevakuutuksen sijaan museoajoneuvovakuutuksen, joka on tavallista liikennevakuutusta edullisempi, mutta jolla saa ajaa vain enintään 30 vuorokautena vuodessa. Ottamalla tavallinen liikennevakuutus museoajoneuvolla voidaan ajaa vuoden jokaisena päivänä. Museoajoneuvo on vapautettu myös ajoneuvoverosta. Museoauton voi ottaa käyttöön taksina, jos auton omistaja hankkii taksiluvan ja autoa ajavalla on taksinkuljettajan ajolupa. Näiden lisäksi ajoneuvo tulee rekisteröidä luvanvaraiseen liikennekäyttöön ja siitä on maksettava luvanvaraisen liikenteen vakuutusmaksut.https://www.trafi.fi/tietoa_trafista/ajankohtaista/4787/taksiliikenne_on_luvanvaraista_toimintaa Museovirasto voi myöntää entisöintiavustusta ajoneuvolle, jolla on erityisen merkittävä kulttuurihistoriallinen arvo. ==Täydet bonukset myös museorekisteröityyn autoon== Uuden liikennevakuutuslain mukaan täydet bonukset saa myös museorekisteröityyn perheen kakkosautoon jos perheen käyttöautossa sellaiset on. Edellytyksenä on, että museorekisteröityyn autoon otetaan normaali liikennevakuutus museovakuutuksen sijaan.Iltasanomat 30.12.2016 Uusi liikennevakuutuslaki voimaan. ==Katsastus== Yksityiskäytössä oleva museoajoneuvo joka on käyttöönotettu ennen 1.1.1960 tai joka on katsastettu 14.5.2020 tai sen jälkeen on katsastettava neljän vuoden kuluessa edellisestä katsastuksesta. Muussa tapauksessa yksityiskäytössä oleva museoajoneuvo on katsastettava kahden vuoden kuluessa edellisestä katsastuksesta. Luvanvaraisessa käytössä oleva museoajoneuvo joka on katsastettu 14.5.2020 tai sen jälkeen on katsastettava yhden vuoden kuluessa edellisestä katsastuksesta. Muussa tapauksessa luvanvaraisessa käytössä oleva museoajoneuvo on katsastettava kahden (1.1.1960 tai sen jälkeen ensirekisteröity) tai neljän (ennen 1.1.1960 ensirekisteröity) kuluessa edellisestä katsastuksesta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Erikoisajoneuvot