EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kuria Muria -saaret

Kuria Muria -saaret (, transl. Jazāʾir Khurīyā Murīyā) on Omanille kuuluva saariryhmä Arabianmeressä noin 40 km maan kaakkoisrannikolta. Ryhmään kuuluu viisi saarta, jotka muodostavat oman wilayatin Shalim ja Al-Hallaniyahin saaret (2. tason aluehallinnollinen alue) Zufarin kuvernoraatissa. Saaret ovat lännestä itään lukien Al-Hasikiyah, As-Sawda', Al-Hallaniyah (suurin saari, 56 km²), Qarzawit ja Al-Qibliyah. Saarten kokonaispinta-ala on noin 73 km². == Historia == Kuria Muria -saaret muodostivat aikanaan Hadramawtin ja Parthian välisen raja-alueen. Saarien asukkaat saivat elantonsa merestä. Pääasiallisen tulonlähteen muodosti kilpikonnankuoret, joita myytiin nykyiseen Jemeniin. Ajoittain myytiin myös meripihkaa. Lisäksi mantereelta matkustettiin saarille kaivamaan guanoa, jota käytettiin lannoitteena. Ensimmäinen eurooppalainen saarilla oli portugalilainen Afonso d'Albuquerque vuonna 1503. Myöhemmin saaret mainitaan portugalilaisissa lähteissä nimellä Curia-Muria. Vuonna 1818 Ra’s al-Khaimaista saapuneet hyökkääjät valtasivat saaret ehkäpä käyttääkseen niitä tukikohtinaan heidän ryöstellessään alueella liikkuvia laivoja. Paikalliset asukkaat ajettiin tai vietiin pois saarilta. Saarille tuli uusia asukkaita Mirbatin alueelta Dhofarin rannikolta. Uudet asukkaat kuuluivat Mahra-heimon Ibn Khalfan-nimiseen alaryhmään ja Etelä-Arabiassa saarista käytetäänkin nimeä Jaza'ir bin Khalfan. Jossain vaiheessa 1800-lukua saaret päätyivät osaksi Masqatin sulttaanin alueita, joka puolestaan luovutti saaret sen guanovarannoista kiinnostuneille briteille 14. heinäkuuta 1854. Hallinnollisesti saaret kuuluivat Adenin siirtokuntaan, mutta brittien vetäytyessä Adenista 30. marraskuuta 1967 saaret palautettiin Masqatin sulttaanille eli Omanille. Itsenäistynyt Jemenin demokraattinen kansantasavalta katsoi olevansa oikeutettu saarien hallintaan, mutta sen valitukset aiheesta jätettiin huomiotta. ==Väestö== Saarten asukasluku on ollut pitkään melko tasainen. Vuonna 1883 saarilla oli 36 asukasta, vuonna 1936 50, vuonna 1947 70 ja vuonna 1976 53. Väestönlaskentatietojen mukaan Hallaniyahinsaarella asui 212 (12/2003) ja 198 (12/2010) henkeä ja sen länsipuolisen Sawdahinsaaren asukasluku nousi nollasta (12/2003) 190:een asukkaaseen joulukuun 2010 väestönlaskentaan mennessä. Saaren asukkaiden valtaosa kalastajia ja saarilla puhutaan šehrin kielen murretta. == Lähteet == Luokka:Omanin maantiede Luokka:Aasian saaret Luokka:Intian valtameren saaret
Aleksandr Gorodnitski

Aleksandr Moisejevitš Gorodnitski (, s. 20. maaliskuuta 1933 Leningrad) on venäläinen laulaja, musiikintekijä ja runoilija. Ammatiltaan hän on geologi ja meritieteilijä. Gorodnitski valmistui Leningradin kaivosinstituutista 1957 pääaineenaan geofysiikka ja suoritti geologian ja mineralogian tohtorintutkinnon 1982. Hän työskentelee professorina ja on julkaissut yli 260 tieteellistä tutkimusta. Gorodnitski on ollut mukana lukuisilla arktisilla tutkimusmatkoilla ja käynyt muun muassa Etelämantereella ja pohjoisnavalla. Sävellystyön hän aloitti vuonna 1953, ja neuvostoaikaan hänen teostensa välityskanavana toimivat pitkään ”samizdat”-nauhat. Monien vuosikymmenten ajan Gorodnitski esitti laulunsa ilman soitinsäestystä, mutta nykyisin hän käyttää usein apunaan kitaraa tai ammattikitaristia. Gorodnitski asuu Moskovassa ja tekee säännöllisesti kiertueita eri puolille maailmaa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Viralliset sivut * Александр Городницкий исполняет песни "Снег" и "Над Канадой". Видео. Luokka:Venäläiset laulajat Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Venäläiset tieteilijät Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Boris Pilnjak

Boris Pilnjak (, oik. Boris Andrejevitš Vogau ; 11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1894 Možaisk, Venäjä – 21. huhtikuuta 1938 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija. Hän toimi myös Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtajana mutta menetti virkansa ideologisesti arveluttavina pidettyjen kirjoitustensa takia. Pilnjak käsitteli kommunistisen puolueen toimintatapoja hyvin epäluuloiseen sävyyn, ja hänen kirjansa joutuivat siksi usein ankaran sensuurin kohteeksi. Hän ei kuitenkaan kieltäytynyt taiteellisten kompromissien tekemisestä. Pilnjakin tunnetuimpia teoksia ovat Alaston vuosi, Mahogani ja Volga vpadet v Kaspiskoje more (), jotka käsittelevät vallankumouksen ja sitä seuraavan ajan Venäjää. Hänen tunnettujen töidensä joukkoon lukeutuu myös Okei: Amerikanski roman, joka kertoo hänen vuonna 1931 tekemästään matkasta Yhdysvaltoihin ja esittelee sikäläistä elämänmenoa pitkälti kielteiseen sävyyn. Boris Pilnjak vieraili Suomessa vuonna 1934 Hella Wuolijoen ja Olavi Paavolaisen kutsumana. Vierailunsa aikana Pilnjak tapasi mm. F. E. Sillanpään tämän kesäasunnossa Saavutuksessa Hämeenkyrössä ja kutsui tämän vastavierailulle Moskovaan, mutta Sillanpään vierailu Neuvostoliitossa ei koskaan toteutunut. Pian Suomen-vierailunsa jälkeen Pilnjak syrjäytettiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton johdosta Neuvostoliiton kulttuurielämän "puhdistuksessa" eikä hänen teoksiaan enää julkaistu. Siten myös Pilnjakin suunnitelma julkaista Sillanpään tuotantoa venäjäksi – hän oli erityisen ihastunut Nuorena nukkuneeseen – raukesi. Panu Rajala: Korkea päivä ja ehtoo: F. E. Sillanpää vuosina 1931–1964, s. 123–125. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1993. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Sakkeli

thumb| Sakkeli on yleensä hevosenkengän muotoinen, erillisellä ruuvitapilla suljettu laivojen köysissä ja vaijereissa käytettävä lukkohela, eli hela, joka tiettyyn pisteeseen kiinnitetty luoden näin kiinnityspisteen siihen kiinnitettyyn tai sen läpi kulkevaan köyteen tai vaijeriin. Sakkeliin kohdistuvan voiman tulisi kohdistua kohtisuoraan tappia kohtaan siten, ettei sakkeliin kohdistu sivuttaisia voimia. Sakkeleita käytetään vain juoksevassa köysistössä ja mm. ankkuriketjuissa. Kiinteässä köysistössä on omat eri tavalla asennettavat kiinnittimensä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kiinnitystarvikkeet
Sivulliset uhrit

Sivulliset uhrit (Collateral Damage) on vuonna 2002 julkaistu toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Andrew Davis ja pääosassa on Arnold Schwarzenegger. Elokuva piti alun perin julkaista Yhdysvalloissa 5. lokakuuta 2001, mutta sitä lykättiin koska elokuva käsitteli terrorismia ja saman vuoden syyskuussa terroristit iskivät New Yorkissa sijaitseviin kaksoistorneihin. == Juoni == Elokuva kertoo palomiehestä Gordy Breweristä, joka on menossa tapaamaan vaimoaan ja pientä poikaansa. Gordy on hiukan myöhässä, kun hän saapuu paikalle. Hän pysäköi luvattomalle alueelle, johon eräs poliisi antaa luvan, kun Gordy kertoo vain hakevansa vaimonsa ja poikansa. Samassa autopommi räjähtää ja monet menettävät henkensä -Gordyn vaimo ja poika mukaan lukien. Poliisiasemalla Gordy saa kuulla että räjähdyksen takana oli se samainen poliisi, "Susi", Claudio Perrini, jonka kanssa hän jutteli juuri ennen räjähdystä. Tästä järkyttyneenä Gordy vannoo kostoa ja lähtee Kolumbiaan kostamaan "Sudelle" ja tämän terroristijärjestölle. == Rooleissa == Luokka:Vuoden 2002 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat Luokka:Andrew Davisin ohjaamat elokuvat Luokka:Warner Brosin elokuvat
Eszterháza

Eszterháza on Fertődissä, Unkarissa sijaitseva palatsi, jonka rakennutti prinssi Nikolaus Esterházy. Palatsia kutsutaan usein Unkarin Versaillesiksi, ja se on maan suurin rokokoomonumentti. ==Historia== Palatsia alettiin rakentaa todennäköisesti vuonna 1762, jolloin prinssi Nikolaus seurasi veljeään Paul Antonia.Landon & Jones 1988, s. 95 Ennen prinssiksi tuloaan Nikolaus oli tottunut viettämään aikaansa Süttöriksi kutsutulla metsästysmajalla, joka oli rakennettu samalle alueelle noin vuonna 1720 Anton Erhard Matinellin suunnitelmien pohjalta. Metsästysmajaa käytettiin ytimenä, jonka ympärille Esterháza rakennettiin. Ensimmäinen hankkeessa työskennellyt arkkitehti oli Johann Ferdinand Mödlhammer, ja 1765 häntä seurasi tehtävässä Melchior Hefele. Vaikka palatsia verrataan usein Versaillesiin, jossa prinssi oli vieraillut vuonna 1767, H. C. Robbins Landon väittää, että suoremmat vaikutteet ovat löydettävissä ”itävaltalaisista malleista, erityisesti Wienissä sijaitsevasta Schönbrunnin linnasta.” Prinssi maksoi palatsista 13 miljoonaa guldenia, mitä Robbins Landon nimittää ”tähtitieteelliseksi” summaksi. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Eszterházaan 1766, mutta rakentaminen jatkui vielä useiden vuosien ajan. Oopperatalo valmistui 1768 (ensimmäinen esitys oli Joseph Haydnin ooppera Lo speziale) ja marionettiteatteri 1773. Palatsin edessä sijaitseva suihkulähde valmistui vasta 1784, jolloin hanke oli prinssin mielestä saatu päätökseen. ==Sijainti== Palatsi rakennettiin lähelle Neusiedler Seen etelärantaa soiselle maalle, mikä oli siihen aikaan terveysriski. Robbins Landon kirjoittaa: ”Prinssi Nicolaukselta oli erityisen omalaatuinen ajatus valita se suuren linnan sijoituspaikaksi. Linnan olemassaolon oli mahdollisesti tarkoitus todistaa ’mielen voittoa aineesta’.” ==Huoneet== Palatsissa on 126 huonetta. Niistä erityisen huomattava on Bankettihuone, jonka katossa on maalaus Apollonista vaunuissaan. Laaja kirjasto sisältää lähes 22 000 nidettä, ja sitä koristaa suvun sukunimeä edustava E-kirjain. Huoneista suurin on luolatyylinen Sala Terrana. Sen sisäkatossa tanssivat enkelit pitävät käsissään kukkaseppeleitä muodostaen niistä E-kirjaimen. ==Haydn Eszterházassa== Ensimmäisen neljännesvuosisatansa ajan palatsi toimi ensisijaisena kotina säveltäjä Joseph Haydnille, joka kirjoitti suurimman osan sinfonioistaan prinssin orkesteria varten. Vuodesta 1768 lähtien teatteri oli merkittävä oopperoiden esityspaikka. Esityksiä oli usein yli sata kertaa vuodessa.Webster 2001 Palatsin syrjäinen sijainti johti muusikoiden ikävystymiseen ja yksinäisyyden tunteeseen. Tämä ilmenee joistakin Haydnin kirjeistä, samoin kuin Jäähyväissinfonian kuuluisasta tarinasta. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Palatsit Luokka:Kartanot Luokka:Unkarin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Rokokoon arkkitehtuuri
Citypuhelin

Citypuhelin oli pelkästään GSM 1800 -verkossa toimiva GSM-puhelin tai -puhelinliitymä. GSM:n 1800 MHz:n taajuusalueella toimivia verkkoja rakennettiin Suomeen 1990-luvun puolivälistä lähtien taajamiin tuomaan lisää kapasiteettia. Niinpä citypuhelimet toimivat vain taajamissa. HPY:n Citypuhelin tuli markkinoille ensimmäisenä. Telia Finland aloitti citypuhelinpalvelujen tarjoamisen Suomessa tammikuussa 1998. Palvelua ovat tarjonneet muutkin puhelinoperaattorit. Puheluhinnat liittymissä olivat huomattavasti halvempia kuin normaaleissa GSM-liittymissä. Ajatuksena oli purkaa ruuhkia GSM 900 -verkosta. HPY:n Citypuhelin otettiin käyttöön syksyllä 1997 noin sadassa yrityksessä. Kotitalouksiin ja pk-yrityksiin Citypuhelin lanseerattiin vuoden 1998 alussa. Liittymässä erikoista oli 09-alkuinen puhelinnumero. Kuuluvuusalue oli pääkaupunkiseutu Kehä III:n sisäpuolella. Citypuhelimen puhelumaksu oli sama kuin paikallispuheluissa. Vuoden 1998 aikana Citypuhelimia myytiin noin 10 000 kappaletta. Myynti kuitenkin hidastui loppuvuoden aikana voimakkaasti kasvaneen GSM-puhelinten myynnin vuoksi. Telian liittymä oli nimeltään Telia City. Kuuluvuusalue oli pääkaupunkiseutu, Tampere ja Turku. Suuntanumero oli 041. Maaliskuussa 1999 Telian GSM 1800 -verkossa oli noin 10 000 liittymää. Citypuhelimen kulta-aikoina kaksitaajuuspuhelimet, jotka toimivat sekä GSM 900- että GSM 1800 -verkoissa, olivat vielä harvinaisia. 2000-luvun alkuvuosina ne yleistyivät, jolloin citypuhelimen liikeidealta katosi pohja. Tähän vaikutti myös tavanomaisen GSM- liittymän käyttökustannusten aleneminen operaattoreiden keskinäisen kilpailun kiristyttyä. Esimerkkejä päätelaitteista: * Ericsson PF768 * Nokia 5130 * Nokia 6130 == Lähteet == Luokka:Matkapuhelimet
Supistaminen

Supistaminen on matemaattinen toimenpide, joka suoritetaan erityisesti murtoluvuille, tavoitteena niiden yksinkertaisempi jatkokäsittely. Toimenpiteessä murtoluvun osoittaja ja nimittäjä jaetaan samalla luvulla (tai termillä), jotta liian suurista luvuista päästäisiin eroon. Supistettaessa etsitään osoittajan ja nimittäjän suurin yhteinen tekijä eli suurin luku jolla osoittaja ja nimittäjä voidaan jakaa. Pienillä luvuilla tämä on melko helppoa suorittaa päässä kertotaululla, mutta monimutkaisempiin murtolukuihin on helpompi löytää suurin yhteinen tekijä Eukleideen algoritmilla. Yleensä supistamista ei kannata käyttää, jos osoittaja ja nimittäjä eivät ole jaollisia samalla luvulla. Supistaminen ei muuta murtoluvun arvoa pienemmäksi tai isommaksi. == Katso myös == * Laventaminen (supistamisen vastatoimitus) * Irrationaaliluku == Lähteet == Luokka:Aritmetiikka
Jefreitteri

pienoiskuva|Vanhan väen jefreitterin univormu Sotamuseon Maneesissa. Jefreitteri () on korpraalia vastaava sotilasarvo, jota nykyään käytetään Saksan, Itävallan ja Sveitsin armeijoissa. Alun perin se tarkoitti miehistön keskuudesta ylennettyä henkilöä, joka oli vapautettu tupapalveluksesta. == Suomessa == Suomessa jefreitterin arvo oli käytössä Suomen suuriruhtinaskunnan sotaväessä sekä myöhemmin vuoden 1918 sisällissodan aikana muodostetussa valkoisessa armeijassa. Se oli käytössä myös Jääkäripataljoona 27:ssä palvelleilla suomalaisilla jääkäreillä. Sisällissodassa jääkärijefreitterit saivat sotilasarvoonsa nähden huomattavan vaativia koulutus- ja esikuntatehtäviä. Osa toimi jopa komppanianpäälliköinä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sotilasarvot Luokka:Suomen sotahistoria
August Eklöf

Fredrik August Eklöf (9. marraskuuta 1837 Tammisaari – 13. joulukuuta 1912Kuka kukin oli) oli suomalainen pääasiassa Porvoon seudulla vaikuttanut kauppias ja teollisuusmies. Eklöfin vanhemmat olivat hatuntekijä Carl Johan Eklöf ja Eva Lovisa Björkbom. Hän kävi Tammisaaren ala-alkeiskoulun 1849 sekä Berliinissä 1861–1863 Nordenskiöldin kauppaopiston ja toimi kauppiaana Porvoossa vuodesta 1864 lähtien. Eklöf oli tammisaarelaissyntyinen suurliikemies. Hän palveli nuorena Orrmanin veneveistämön konttorissa Porvoossa. Hän hankki liikemieskokemusta Saksassa ja asettui sitten 1860-luvun loppupuolella Porvooseen. Hän oli merkittävä vaikuttaja Porvoossa ja huomatuimpia puutavara- alan nimeään kantavalla yrityksellä. EEklöfillä oli suuri merkitys kotikaupunkinsa liikenneolojen kehittämisessä. Vuonna 1868 hän oli perustamassa Porvoon-Helsingin höyrylaiva-osakeyhtiötä, samoinPorvoon radan valmistuminen on lähinnä hänen ansiotaan. Eklöf tuki taloudellisesti Porvoon museon perustamista kaupungin vanhaan raatihuoneeseen ja oli myösSuomen ensimmäisen kansanopiston Porvoon kansanopisto perustajia ja tukijoita. Hänet nimitettiin 1867 Ruotsin-Norjan konsuliksi,Tietosanakirja 1909, osa 11, Hakusana: Eklöf, August Ruotsin 1905-1908. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1895. Eklöf kuului vuonna 1874 käyttöönotetun yksityisen Porvoo-Kerava-rautatien perustajiin ja osakkaisiin. Hän omisti hevosenkenkätehtaan Porvoossa, höyrysahoja Porvoossa, Tolkkisissa, Hämeenlinnassa, Muroleessa, Kannuksessa ja Kuokkalassa sekä tiilitehtaan ja vuonna 1893 perustetun sulfiittiselluloosatehtaan Tolkkisissa. Eklöfin hallussa oli lisäksi 49 maa- ja metsätilaa eri puolilla Suomea. Nämä omistukset keskitettiin vuonna 1910 perustetulle Aug. Eklöf Ab -nimiselle osakeyhtiölle, ja Eklöf toimi itse yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1910–1912. Eklöf sai kauppaneuvoksen arvon 1895. Hänen poikansa agronomi Birger Eklöf oli yrityksen pääjohtaja isänsä jälkeenOtavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, p. 741. Eklöf oli myös Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1875–1879 ja 1897–1899. Eklöf oli naimisissa 1876–1924 Elin Sofia Arppen kanssa. Porvoon kaupunki ja alueen osin omistava StoraEnso kehittävät Tolkkisten lakkautetun sellutehtaan ja sahan aluetta Eklöfin mukaan Augustinranta -nimiseksi yrityspuistoksi. == Lähteet == * Kuka kukin oli (Wikiaineisto) ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * https://www.porssitieto.fi/yhtiot/lisaa/eklof.shtml Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Porvoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1912 kuolleet
Kiskopolun silta

Kiskopolun silta on Oulussa sijaitseva maasilta. Vuonna 1981 käyttöön otettu silta oli alun perin 296 metrin pituinen.Vaunut.org, kuva 44265 Kiskopolun sillan nimikyltti (viitattu 7.1.2008) Alun perin silta ylitti Oulun tavara- aseman ratapihan raiteiston, mutta vuonna 2009 siltaa jatkettiin itäpäästään siten, että se ylittää myös -pääradan. Silta oli käytössä vuoteen 1997 saakka, jolloin korvaava yhteys Joutsensillan kautta valmistui ja Kiskopolun silta suljettiin liikenteeltä. Uudelleen silta avattiin liikenteelle vuonna 2009. Vain kevyelle liikenteelle tarkoitettu silta yhdistää ratapihan itäpuolella sijaitsevan Nokelan kaupunginosan länsipuoliseen Limingantullin kaupunginosaan. Siltaa käytti päivittäin noin 1 700 henkilöä. Sulkemisen jälkeen arviolta 100 henkilöä ylitti sillan päivittäin luvatta, sillä se on lyhin reitti Nokelasta Limingantullin kauppakeskuksiin ja työpaikoille. Sillan rakenteisiin on sijoitettu Limingantullista Nokelaan johtavat kaukolämmön siirtoputket. 2000-luvun alussa sillalle suunniteltiin pääraiteen ylittävää tai alittavaa jatkoyhteyttä, jonka oli tarkoitus poistaa luvaton radanylityspaikka poistetun Kiskotien tasoristeyksen kohdalta. Syksyllä 2008 aloitettiin peruskorjaus, jonka tarkoituksena oli jatkaa siltaa itäpäästään noin 200 metrillä yli pääraiteen. Samalla sillan Limingantullin puoleiseen päähän rakennettiin toinen ajoramppi. Pääraiteen ylitse johtava siltapalkki nostettiin paikalleen yöllä 5.–6. helmikuuta 2009, ja lopullisesti korjaustyöt saatiin valmiiksi syksyllä 2009. ==Lähteet== Luokka:Oulun sillat Luokka:Nokela Luokka:Limingantulli Luokka:Kevyen liikenteen sillat
Mats Wahl

Mats Wahl (s. 1945) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hän on julkaissut yli 40 kirjaa ja kirjoittanut monia novelleja sekä käsikirjoituksia niin televisioon ja elokuviin, kuin myös teatteriin. Wahlin esikoisteos ilmestyi vuonna 1978. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Veden tuolla puolen (Vinterviken, 1993), Näkymätön (Den osynlige, 2000), Lumi peittää jäljet (Tjafs, 2002), Ruotsia idiooteille (Svenska för idioter, 2003) sekä Emma ja Daniel -sarja. Wahl on palkittu useilla nuortenkirjallisuuspalkinnoilla (muun muassa August-palkinto). ==Aiheesta muualla== * Författarförmedlingen: Mats Wahl * Savon Sanomien arviointi kirjasta Lumi peittää jäljet Luokka:Ruotsalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Ruotsalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Turun kasarmi (Helsinki)

Turun kasarmi oli Helsingin Kamppiin, silloisen Läntisen Henrikin­kadun (nyk. Mannerheimin­tien) varrelle vuonna 1833 valmistunut suuri venäläisen sota­väen kasarmirakennus. == Ennen rakentamista == Kampin aluetta käytettiin jo Ruotsin vallan aikana sota­väen leiri- ja harjoitus­alueena, joka tunnettiin nimellä Campements­plats, mistä kaupungin­osan nimikin johtuu. Myöhemmin alue oli Suomen Kaartin käytössä, kunnes alue tuli Helsinkiin sijoittuneen venäläisen sota­väen käyttöön. == Rakentaminen == Turun kasarmi rakennettiin vuosina 1830–1833 nykyisen Lasipalatsin paikalle, joka silloin oli varsinaisen kaupunkialueen laidalla, lähellä Espoon tullia, josta alkoi Turkuun johtanut maantie. Sitä ennen olivat Helsinkiin sijoitetut sota­väen­osastot toimineet pääasiassa Katajanokan Merikasarmissa, joka nyt siirtyi kokonaan merivoimien, Suomen meriekipaasin käyttöön. Kasarmin alkuperäiset piirustukset laati Carl Ludvig Engel, mutta se rakennettiin Nikolai Sinebrychoffin urakoimana. Kasarmin päärakennuksen länsi- ja lounais­puolelle rakennettiin vähitellen koko joukko sivu­rakennuksia, joiden väliin, nykyisen Narinkkatorin paikkeille, sijoitettiin myös suuri harjoitus­kenttä. == Tuhoutuminen ja jatkokäyttö == Suomen sisällissodan aikana, Helsingin valtauksen yhteydessä 12. huhtikuuta 1918, Turun kasarmi syttyi tuleen ja tuhoutui lähes täysin.. Tämän jälkeen sitä ei enää jälleen­rakennettu, vaan sen purkutyöt aloitettiin seuraavana vuonna, joskin osa raunioista pysyi paikoillaan 1930-luvulle saakka. Kasarmin läheisyydessä sijainneet, jäljelle jääneet sivurakennukset olivat 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien käytössä, ja niissä toimivat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, komennuskomppania ja kenttätykistörykmentti 1. Myöhemmin nekin on melkein kaikki purettu, esimerkiksi eräät Fredrikin­kadun varrella olleet tiili­rakennukset kuitenkin vasta 1950-luvulla. Jäljellä on enää ainoastaan päärakennuksen länsipuolella sijainnut talousrakennus, nykyinen Kulttuurikasarmi, joka toimi vuodesta 1935 lähtien Kampin keskuksen valmistumiseen saakka 2005 Helsingin linja- autoasemana. Myöhemmin siinä on toiminut muun muassa kaupunki­suunnittelu­viraston näyttely­huoneisto Laituri, ennen kuin se vuonna 2023 peruskorjauksen jälkeen avattiin viihde- ja tapahtumakeskuksena. Kasarmin harjoituskenttä oli 1930-luvulla käytössä urheilukenttänä ja luistinratana Valtio luovutti Turun kasarmin tontin vaihto­kaupalla Helsingin kaupungille vuonna 1934. Seuraavana vuonna sen tuhouduttua rakennettiin alkujaan väli­aikaiseksi tarkoitettu Lasipalatsi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Häviävää Helsinkiä - Turun kasarmin raunioita hajoitetaan, Suomen Kuvalehti 22.02.1919, nro 8, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kamppi Luokka:Suomen varuskunnat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Emil Elenius

Anton Emil Elenius (16. syyskuuta 1877 Sysmä – 1. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti Suursaaren elämää kuvaavia saaristolaisromaaneja ja -novelleja. Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja toimi opettajana Suurkylän koulussa vuosina 1900–1920 ja Lahdessa 1920–1922. Elenius oli vuodesta 1922 vapaa kirjailija ja teki myös tilapäisiä toimittajan töitä eri lehdissä. Elenius teki yhdessä Reino Palmrothin kanssa Pasi Jääskeläisen laulunäytelmään perustuvan käsikirjoituksen vuonna 1938 valmistuneeseen elokuvaan Laivan kannella, jonka ohjasi Paavo Kostioja. Elenius oli vuodesta 1904 naimisissa Aini Penttilän kanssa. == Teoksia == *Saarelaiskuvia 1–2, romaani. WSOY 1921–1922 *Pirun miekka, runonäytelmä. WSOY 1922 *Silkkilaiva, romaani. WSOY 1922 *Saaren seikkailija, romaani. WSOY 1924 *Saarelais-vallesmanni, romaani. WSOY 1925 *Penna Merikauhu ynnä muita saarelaisnovelleja. WSOY 1926 *Saarelaislukkarin ensimmäinen merimatka, kuunnelma. WSOY 1931 *Terveisiä ulkomailta, yksinäytöksinen pila. Karisto 1932 *Jääkuolema, kuunnelma. 1938 *Saarelaistarinoita ; teoksista Saarelaiskuvia 1-2 ja Penna Merikarhu valikoinut ja toimittanut Tuomas Anhava. WSOY 1976 == Lähteet == * Kuka kukin oli (Wikiaineisto) * Päijäthämäläisiä kirjailijoita == Aiheesta muualla == * Vapaasti ladattavia Emil Eleniuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta. Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Uudenmaan kasarmi

Uudenmaan kasarmi on 1880-luvulla rakennettu, Helsingin Kruununhaassa sijaitseva rakennuskokonaisuus. Rakennuksissa on viimeksi toiminut Sotamuseo. Kasarmi ei ole enää puolustusvoimien käytössä. Tiloihin on tulossa vuodesta 2023 alkaen päiväkoti ja asuntoja. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * "Hienoin pataljoonan kasarmi koko maailmassa", Hakkapeliitta, 31.10.1933, nro 44, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen_1800-luvulla_rakennetut_rakennukset_ja_rakennelmat Luokka:Kruununhaka
Zenepalota

Zenepalota () on rakennus, joka sijaitsee Bartókin aukiolla Miskolcissa, Unkarissa. Siinä toimii Béla Bartókin yläaste sekä Béla Bartókin musiikki- instituutti (Miskolcin yliopiston tiedekunta). Rakennuksen suunnitteli Gyula Wälder uusbarokkityyliin, ja se rakennettiin 1926–1927. Rahoitus järjestettiin Lillafüredin Palota-hotellin tavoin Yhdysvalloista saaduilla lainoilla. Alun perin viulisti Jenő Hubayn mukaan nimetty musiikki-instituutti muutti rakennukseen 1927 perustamisensa 25-vuotisjuhlavuonna. Zenepalota näyttelee merkittävää osaa kaupungin kulttuurielämässä. Rakennuksessa on suuri konserttisali, jossa järjestetään säännöllisesti konsertteja. ==Aiheesta muualla== * Yläasteen viralliset sivut Luokka:Unkarin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Miskolc
Paramount

Paramount voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *Paramount Pictures, yhdysvaltalainen elokuvastudio *Paramount Television, yhdysvaltalainen televisioyhtiö *Paramount Records, entinen yhdysvaltalainen levy-yhtiö0 *Paramount+, ViacomCBS:n suoratoistopalvelu *Paramount Airways, intialainen lentoyhtiö *Paramount, kaupunki Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Maj-Len Grönholm

Maj-Len Grönholm (o.s. Eriksson; 5. kesäkuuta 1952 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 InkooMuistokirjoitus. Helsingin Sanomat 29.6.2009, s. B 7.) oli Miss Suomi vuonna 1972. Miss Skandinavia -kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi perintöprinsessaksi. Grönholm aloitti kemian, fysiikan ja eläintieteen opinnot ja valmistui filosofian maisteriksi. Hän toimi yliopistossa tutkijana ja valmistui erityisopettajaksi. Hän toimi ala-asteen rehtorina ja Espoon kouluviraston opetuspäällikkönä, opettajana entisessä omassa koulussaan Munkkiniemen ruotsinkielisessä yläkoulussa ja viimeiseksi rehtorina Lohjan ruotsinkielisessä yläkoulussa (Källhagens skola). Ennen kuolemaansa hän oli työstään sairauslomalla ja oli jäämässä sairauseläkkeelle. Eriksson toimi yhteensä 16 vuotta RKP:n kaupunginvaltuutettuna Kauniaisissa ja Espoossa ja oli kaksi kertaa eduskuntavaaliehdokkaana RKP:n listalla. Perhe muutti sittemmin Inkooseen, ja hän toimi Inkoon kunnanvaltuutettuna vuoden 2009 alusta kuolemaansa saakka. Grönholm sairasti syöpää. Hänelle tehtiin kaksi rintasyöpäleikkausta vuosina 2002 ja 2004. Vuonna 2007 löydettiin etäpesäke maksasta. Grönholm kuoli syöpään vuonna 2009. == Lähteet == * Ilta-Sanomat 5.1.2008, s. 22. === Viitteet === Luokka:Miss Suomi -kilpailun voittajat Luokka:Kauniaisten kaupunginvaltuutetut Luokka:Espoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Inkoon kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
Levan Gatšetšiladze

Levan Gatšetšiladze (, s. 20. kesäkuuta 1964) on georgialainen poliitikko, kansanedustaja ja liikemies. Hän oli yhdistyneen opposition ehdokas Georgian presidentinvaalissa tammikuussa 2008. Hän sai äänistä noin 25% ja jäi toiselle tilalle. Gatšetšiladze opiskeli Tbilisin valtionyliopistolla matematiikkaa ja taloustiedettä. Vuonna 1994 hän perusti GWS- viini- ja alkoholitehtaan. Sittemmin hän on kerännyt arviolta 10 miljoonan US$ omaisuuden. Hän liittyi 1999 Uusi oikeisto -puolueeseen, ja oli 2000 perustamassa David Gamkrelidzen Uusi ryhmittymä -ryhmää. Kun se liittyi 2001 Georgian uuteen oikeisto (konservatiivi)puolueeseen, hänestä tuli sen puheenjohtaja. Gatšetšiladze nimettiin marraskuussa 2007 kymmenen oppositiopuolueen tuella ehdokkaaksi tammikuun 2008 presidentinvaaleihin. Syksyllä 2010 hän oli perustamassa Sozar Subarin, Irakli Okruašvilin ja Erosi Kitsmarišvilin kanssa Georgialaista puoluettaNew Opposition Party Launched , civil.ge], josta hän erosi kesäkuussa 2011 toukokuun lopun joukkomielenosoitusten jälkeen.Two Co-Founders Quit Georgian Party, civil.ge == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * http://www.ncp.ge/ -- Georgian uusi oikeisto (konservatiivi)puolue Luokka:Georgialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Halla (yritys)

thumb|Hallan sahan voimalaitos Kotkassa Halla Oy oli vuosina 1875–1932 Kymin kunnassa toiminut metsäteollisuusyritys, joka omisti useita sahalaitoksia. Yhtiö oli alun perin norjalaisomistuksessa, mutta se siirtyi vuonna 1916 Kymi Oy:n hallintaan, koska norjalaisomistajat halusivat luopua useita vuosia tappiollisena toimineesta yrityksestä. Halla Oy fuusioitiin Kymi Oy:hyn vuoden 1933 alussa. Halla Oy sai alkunsa, kun norjalainen Aslak Holmsen vuokrasi vuonna 1873 Kymijoen suulta Hallansaaren 50 vuodeksi. Holmsen ja kahdeksan hänen yhtiökumppaniaan saivat senaatilta höyrysahan perustamisluvan vuonna 1875 ja Hallan saha aloitti toimintansa vuonna 1876. Sahan toiminta jatkui aina vuoteen 1986 saakka. Vuonna 1889 yhtiö osti Sippolan hovin ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehnilta. Kun kauppakirjan ehtojen mukaisesti itse hovi ja 41 torppaa oli myyty Lennart Forsténille, jäi yhtiölle vielä metsää noin 7300 hehtaaria.Linnamies, s. 2 Halla-yhtiö rakensi 1910 puutavaran kuljetusta varten uittoreitin Saimaalta Kymijoelle. Reitti alkoi Savitaipaleelta ja kulki vesistöjä pitkin Mäntyharjun ja Vuohijärven kautta Verlaan ja edelleen Voikkaalle. Reitillä tukit jouduttiin kuljettamaan maakannaksen yli rataa pitkin Orraintaipaleessa, Honkataipaleessa, Voikoskella, Verlassa ja Voikkaalla. Pisin näistä kuljetusradoista oli noin kuusi kilometriä pitkä Honkataipaleen rata, jolla käytettiin höyryvetureita. Järviosuuksilla käytettiin hinaajia lauttojen vetämiseen. Hallan kuljetusreitti oli käytössä vuoteen 1976 saakka. Halla Oy omisti Hallan ja Jumalniemen sahat Kotkan seudulla, Saksalan ja Otavan sahat Mikkelin maalaiskunnassa, Mäntyharjun sahan (1918-1938) sekä Karhonsaaren sahan lähellä Kuopiota. Otavassa sijainnut saha myytiin 1910 Tuukkalan Höyrysaha Oy:lle ja Karhonsaaren saha lopetettiin vuonna 1911. Yhtiöllä oli lisäksi Hallan sellutehdas Hallan saarella, joka suljettiin 1938 Sunilan sellutehtaan käynnistyessä. Halla Oy:llä oli omistuksessaan metsiä noin 112 000 hehtaaria ja sen palveluksessa oli vuonna 1907 noin 1 500 henkilöä. == Lähteet == * Nordisk familjebok (1909) * * Sahateollisuutta Mikkelin maalaiskunnassa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella *Karhonsaari ja Karhonsalmen taajama (pdf-tiedosto) * Hallan saha-alueesta tuusannuuskaa * Suomen kanavat: kuvaus Hallan uittoreitistä Luokka:Entiset suomalaiset metsäteollisuusyhtiöt Luokka:Rakentamisen tuotemerkit
Thomas L. Young

Thomas Lowry Young (14. joulukuuta 1832 Killyleagh, Irlanti – 20. heinäkuuta 1888 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, lakimies ja sotilas. Young syntyi Irlannissa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa kanssa vuonna 1847. Young palveli Yhdysvaltain armeijassa ensin vuosina 1848–58 ja Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä uudelleen vuosina 1861–64. Sisällissodan aikana hän yleni everstiksi. Sodan jälkeen Young valmistui lakimieheksi. Young istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1866–1868 ja senaatissa 1871–1873. Hänet valittiin Ohion varakuvernööriksi vuonna 1875, ja tämän seurauksena virkaatekeväksi kuvernööriksi Rutherford B. Hayesin tultua valituksi presidentiksi. Young toimi kuvernöörinä vuodet 1877–1878, jonka jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän istui vuoteen 1882. Edustajainhuoneessa Young toimi hetken aikaa edustajainhuoneen patenteista vastanneen komitean puheenjohtajana. Young pyrki jatkokaudelle, mutta ei tullut enää valituksi uudelleen. == Lähteet == Luokka:Ohion kuvernöörit Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltain osavaltioiden varakuvernöörit Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1832 syntyneet Luokka:Vuonna 1888 kuolleet
Thomas Corwin

Thomas Corwin (29. heinäkuuta 1794 – 18. joulukuuta 1865) oli yhdysvaltalainen Whig- ja republikaanipuolueita edustanut poliitikko.Thomas Corwin. Ohio History Central. Viitattu 17.7.2017. Corwin oli Ohion osavaltion edustajainhuoneen jäsen vuosina 1822–1823 ja 1829. Vuonna 1830 hänet valittiin Whig-puolueen edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän istui 30. toukokuuta 1840 asti, jolloin hän asettui ehdokkaaksi Ohion kuvernööriksi, ja tuli myös valituksi. kaksi vuotta myöhemmin hän menetti paikan, kun entinen kuvernööri Wilson Shannon voitti hänet. Corwin toimi Ohion senaattorina 1845–1850. Presidentti Millard Fillmore nimitti Corwinin valtiovarainministerikseen tämän senaattorikauden jälkeen 1850, ja hän toimi Fillmoren hallituksessa vuoteen 1853. Hän toimi republikaaniedustajana kongressissa vuosina 1859–1861 ja presidentti Abraham Lincolnin suurlähettiläänä Meksikossa 1861–1864. ==Lähteet== Luokka:Ohion kuvernöörit Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltain senaatin jäsenet Luokka:Yhdysvaltain valtiovarainministerit Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1794 syntyneet Luokka:Vuonna 1865 kuolleet
Korian junaturma

Korian junaturma tapahtui Kouvolan ja Korian välisellä rataosuudella 16. maaliskuuta 1965 kun Helsinkiin matkalla ollut Dm4-kiitojuna vetäjänään moottorivaunu nro 1608 törmäsi Lahdesta päin tulossa olleeseen Dm7-paikallisjunaan. Onnettomuudessa kuoli 4 ja loukkaantui 39 henkilöä. Onnettomuuden syynä oli junanlähettäjän virheellinen toiminta. Pahoin keulastaan vaurioitunut lättähattu-junan vetovaunu nro 4169 hylättiin onnettomuuden johdosta . == Lähteet == Luokka:Vuoden 1965 onnettomuudet Luokka:Junaonnettomuudet Suomessa Luokka:1960-luvun junaonnettomuudet Luokka:1960-luvun onnettomuudet Suomessa
Anja Päivärinta

Anja Lilian Päivärinta (o.s. Westin, s. 27. tammikuuta 1933 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Vaarallista vapautta sekä esittänyt Visa Mäkisen ohjaamista Pekka Puupää -elokuvien ja -televisiosarjan Vienoa. Anja Päivärinnan isä oli piirtäjä Carl Ajax Westin ja äiti Sylvia Adele Westin (o.s. Päivärinta). Anja Päivärinnan puoliso oli kapteeni Börje Sjögren (1955–1966) ja näyttelijä Kalevi Honkanen (1968–1971), jonka kanssa hänellä on poika näyttelijä Mika Honkanen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaj Hedman

Kaj William Hedman (s. 9. heinäkuuta 1953 Kokkola) on suomenruotsalainen runoilija. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018. == Teoksia== * Morgonen har vaknat (Schildts 1977) * En verklig dröm (Schildts 1980) * Mörk glädje (Schildts 1986) * Den förlorade sommaren (Scriptum 1988) * Den bevarade våren (Scriptum 1992) * Sorgens bok (Scriptum 1994) * Surun kirja (Kustannusosuuskunta Länsirannikko 1995) * Regnbåge (Scriptum 1996) * Lycklig din hand. (Scriptum 1998) * Panikboken - en berättelse om borderline (Söderströms 2003) * Sydän on huone etelään (Kustannusosuuskunta Länsirannikko 2004) * Paniikissa - Seuranani ahdistus (Kirjapaja, 2007) * Måltid, kvark och sula (Scriptum, 2007) * Natten är ljusare än vatten (Scriptum, 2010) * Yö on vettä valoisampi (Kustannusosuuskunta Länsirannikko, 2010) * September (Scriptum, 2013) * Panikdagboken (Schildts&S;öderströms, 2015) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaj Hedman Helsingin kaupunginkirjaston esittelemänä * Kaj Hedman Sanojen ajassa (Ord i Tiden) Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tiina-Maija Koskela

Tiina-Maija Koskela (o.s. Hirvilammi, s. 15. huhtikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen sopraano. Tiina-Maija Koskela on kansainvälisen, Wagneriin keskittyneen Lauritz Melchior -laulukilpailun voittaja vuodelta 2014. Lisäksi Koskela on voittanut Lappeenrannan valtakunnallisen laulukilpailun naisten sarjan vuonna 2008 sekä sijoittunut toiseksi Timo Mustakallio -laulukilpailussa vuonna 2006. Musiikin opinnot Tiina-Maija Koskela aloitti Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Koskela valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksesta Seppo Ruohosen johdolla erinomaisin arvosanoin vuonna 2008. Kauden 2007–2008 hän opiskeli kansainvälisellä Udo Reinemannin mestarikurssilla Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Vuonna 2013 Koskela sai kunnian tulla valituksi Suomen Wagner-seuran Bayreuth- stipendiaatiksi. Tiina-Maija Koskela on syventänyt opintojaan Jaakko Ryhäsen, Mika Kareksen, Dorothy Irvingin, Wilma Vernocchin ja edesmenneen Tom Krausen kanssa. Tiina-Maija Koskelan kirkas, iskukykyinen ääni loistaa erityisesti Straussin, Verdin ja Wagnerin sopraano-osissa. Hän debytoi Suomen Kansallisoopperassa syksyllä 2008, Savonlinnan Oopperajuhlilla kesällä 2009 ja Tampereen Oopperassa keväällä 2013. Maaliskuussa 2015 Koskela lauloi Evan roolin Harry Kupferin ohjauksessa Nürnbergin mestarilaulajissa Suomen kansallisoopperassa. Kesäkuussa 2015 Koskela debytoi Elsan roolissa Wagnerin Lohengrin -oopperassa Pfozheimissa, Saksassa. Koskelan sydäntä lähellä on myös suomalainen musiikki. Hän on saanut kunnian kantaesittää useita nykymusiikin teoksia, kuten Aulis Sallisen Linna vedessä, Uljas Pulkkiksen Kekkonen- oopperan, Luonnontiede-konserton ja Lähestyminen-laulusarjan sopraanolle ja orkesterille sekä Ilkka Kuusiston Taipaleenjoki-oopperan. Vuonna 2010 Koskela kantaesitti Vatikaanissa Filarmonia di Roman solistina Ezio Montin sävellyksen Sei Grande Karol. Koskelan konserttirepertuaariin kuuluu monipuolisesti liediä ja orkesteriteoksia. Erityispaikkansa ohjelmistossa on Wagnerin Wesendonck- laulusarjalla, Straussin Vier letzte Lieder -sarjalla ja Sibeliuksen sekä Kuulan lauluilla. Koskela on naimisissa entisen pikaluisteluvalmentajan Pasi Koskelan kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Tiina-Maija Koskelan kotisivu * * Minun Wagnerini: Sopraano Tiina-Maija Koskela Yle Areena. 13.5.2013. Luokka:Suomalaiset sopraanot Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat
Laahusankkuri

Laahusankkuri eli ajoankkuri on köyden tai liinan päähän kiinnitetty esine, usein isohko pussi, jonka avulla ajelehtivan veneen nopeutta saadaan vähennettyä. Sillä saadaan myös keula pidettyä kohti aallokkoa ja rauhoitettua veneen keinumista. Laahusankkuria käytetään syvissä vesissä, joissa tavanomaiseen ankkurointiin ei ole mahdollisuutta. Myös huvin vuoksi ajelehdittaessa voidaan käyttää laahusankkuria, jolloin veneen nopeus hidastuu sopivaksi esimerkiksi kalastusta varten. Laahusankkuri myös vakauttaa alusta, mikä helpottaa toimimista tuulisissa olosuhteissa. Laahusankkuri lasketaan veneen perästä, ja sen tarkoitus ei ole tarttua pohjaan. Se käyttää vesikitkaa hyödykseen ja hidastaa veneen nopeutta usein jopa yli 50 %. ==Katso myös== *Ankkuri ==Lähteet== Luokka:Vesiliikenne
Votiivilahja

Votiivilahja eli votiivi on lupauksen yhteydessä jumalalle tai hengelle annettava uhrilahja. Votiivilahja yleensä asetetaan palvontapaikalle, kuten alttarille, ja se voi olla esimerkiksi kynttilä. Votiivilahja voi myös olla rukouksen yhteydessä annetun lupauksen mukaisesti annettu lahja. Votiivi- eli kirkkolaiva on yleensä tällainen, jonka haaksirikosta pelastuneet ovat rukouksensa toteuduttua antaneet Jumalalle. Kirkoissa on myös Jumalan kunniaksi asetettuja muisto- eli votiivitauluja. == Lähteet == Luokka:Uskonnolliset rituaalit Luokka:Taidehistorian käsitteet
29er

29er on australialaisen Julian Bethwaiten johdolla suunniteltu nopea, skiff- tyyppinen purjejolla. Venettä purjehditaan kahden hengen miehistöllä. Kippari ohjaa venettä ja huolehtii pienemmän keulapurjeen eli fokan jalustuksesta. Miehistöjäsenen eli gastin tärkeimmät tehtävät ovat veneen tasapainottaminen trapetsilla, isonpurjeen jalustaminen, genaakkerin käyttö ja keulapurjeiden jalustaminen ja säätäminen. 29er noudattaa samoja perusperiaatteita kuin Bethwaiten muut suunnittelemat skiff-veneet. Niistä tunnetuin on miesten olympialuokka 49er ja naisten olympialuokka 49er FX. Sopivin miehistön yhteispaino 29er:ssa on noin 110–135 kg. Pääosa 29er-purjehtijoista on Suomessa 13–20-vuotiaita, eli luokka on erityisesti junioriluokka. Euroopassa 29er-luokka on erittäin aktiivinen junioriluokka, ja maanosassa purjehditaan kovatasoista Eurocup-kilpailusarjaa. 29er sopii parhaiten purjehtijoille, joilla on kokemusta muista jollaluokista, sillä veneen nopeus ja tekninen vaativuus luovat haasteita aloittelijalle. Luokka kasvaa maailmalla nopeasti. Tyypillisesti Suomessa 29eria siirrytään purjehtimaan noin 13–15-vuotiaana, kun purjehtija kasvaa ulos optimistijolla-luokasta, tai kun purjehtija ylittää 45 kilogramman suosituspainon. 29er-luokka antaa hyvät valmiudet siirtyä 49er- ja FX -olympialuokkiin. Valmennusta luokassa tarjoava seuraavat suomalaiset pursiseurat: Helsingfors Segelklubb, Esbo Segelförening, Naantalin Pursiseura ja Brandö Seglare. ==Kuvia== kuva:29er 001.jpg == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Luokkaliitto - Finnish 9er Association ry *Kansainvälinen liitto *World Sailing Luokka:Purjejollat
Kärsämöt

Kärsämöt (Achillea) on mykerökukkaisten kukkakasvien suku. Siihen kuuluu 115 lajia, jotka ovat ruohovartisia monivuotisia pystykasvuisia kasveja, joiden kukat ovat valkoisia, kellanvalkeita tai ruusunpunaisia. Suomessa kasvaa yleisenä kaksi kärsämölajia: siankärsämö (Achillea millefolium) ja ojakärsämö (Achillea ptarmica). Suomessa esiintyviä siankärsämön alalajeja ovat etelänsiankärsämö (Achillea millefolium subsp. millefolium) ja pohjansiankärsämö (Achillea millefolium subsp. alpestris). Nämä Suomessa yleiset kärsämölajit ovat kukinnoltaan valkoisia tai vaaleita. Kalkkipitoisella maalla kasvaessaan siankärsämön kukinnon väri voi olla vaaleanpunainen tai jokin sävy valkoisen ja vaaleanpunaisen väliltä. Siankärsämö kasvaa yleensä kuivilla paikoilla, kuten niityillä. Kärsämöiden lehdet ovat vihreitä. Ojakärsämöä tavataan esimerkiksi kuivahkoilla ojanvarsilla. Joitakin kärsämölajeja, -lajikkeita tai -risteymiä käytetään myös koristekasveina. Koristekasveina käytettäviä kärsämöitä ovat esimerkiksi kultakärsämö eli angervokärsämö (Achillea filipendulina), koreakärsämö (Achillea ptarmica var. multiplex) ja rikkikärsämö (Achillea 'Taygetea'). == Lajeja == * Ahokärsämö (Achillea distans) * Arokärsämö (Achillea stepposa) * Hahtukärsämö (Achillea setacea) * Helokärsämö (Achillea leptophylla) * Hopeakärsämö (Achillea coarctata) * Isokärsämö (Achillea salicifolia) * Jalokärsämö (Achillea nobilis) ** Keltajalokärsämö (Achillea nobilis subsp. neilreichii) ** Valkojalokärsämö (Achillea nobilis subsp. nobilis) * Jättikärsämö (Achillea macrophylla) * Kalkkikärsämö (Achillea ageratifolia) * Kampakärsämö (Achillea crithmifolia) * Keltakärsämö (Achillea micrantha) * Kivikärsämö eli nukkakärsämö (Achillea tomentosa) * Kultakärsämö eli angervokärsämö (Achillea filipendulina) * Liguriankärsämö (Achillea ligustica) * Maustekärsämö (Achillea erba-rotta) * Merikärsämö (Achillea maritima) * Mäkikärsämö (Achillea collina) * Nauhakärsämö (Achillea aspleniifolia) * Ojakärsämö (Achillea ptarmica) ** Koreakärsämö (Achillea ptarmica var. multiplex) ** Kehräojakärsämö (Achillea ptarmica var. ptarmica) * Pikkukärsämö (Achillea nana) * Siankärsämö (Achillea millefolium) ** Etelänsiankärsämö (Achillea millefolium subsp. millefolium) ** Pohjansiankärsämö (Achillea millefolium subsp. sudetica) * Silkkikärsämö (Achillea chrysocoma) * Siperiankärsämö (Achillea sibirica, syn. A. alpina) * Sirokärsämö (Achillea ageratum) * Tuhkakärsämö (Achillea clypeolata) * Valkokärsämö (Achillea clavennae) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kärsämöt (Achillea) * Suomen Lajitietokeskus: Kärsämöt (Achillea) * Savela M. Kärsämöt (Achillea) * ITIS: Achillea * United States Department of Agriculture (USDA): Achillea * Flora of China: Achillea * Pherobase: Floral volatiles of Genus Achillea *
Ohdakkeet

Ohdakkeet eli sulkaohdakkeet (Cirsium) ovat asterikasveja, jotka ovat yleensä violettikukintoisia. Sukuun kuuluu noin 250 lajia pohjoisella pallonpuoliskolla. Karhiaiset (Carduus) muistuttavat paljon ohdakkeita. Ohdakkeilla on sulkahaiveninen pappus (muuntunut verhiö) ja karhiaisten pappus on hapsihaiveninen. Myös kruunuohdakkeilla (Onopordum) on samaa näköä ohdakkeiden kanssa. == Ohdakelajeja == Suomessa kasvavat ohdakelajit ovat:Kurtto, A., Lampinen, R., Piirainen, M. & Uotila, P. 2019: Checklist of the vascular plants of Finland. Suomen putkilokasvien luettelo. — Norrlinia 34: 1–206. (s. 107.) * huopaohdake (Cirsium heterophyllum, aiempi nimi Cirsium helenioides) * keltaohdake (Cirsium oleraceum) * pelto-ohdake (Cirsium arvense) * piikkiohdake (Cirsium vulgare) * suo-ohdake (Cirsium palustre) Muita ohdakelajeja: * Cirsium acaulon, syn. Cirsium acaule – keto-ohdake * Cirsium canum – harmo-ohdake * Cirsium decussatum (uusin nimi Lophiolepis decussata) – seittiohdakeSuomen Lajitietokeskus: Seittiohdake – Cirsium decussatum Viitattu 1.7.2023.Plants of the World Online: Lophiolepis decussata (Janka) Del Guacchio, Bureš, Iamonico & P.Caputo Viitattu 1.7.2023. * Cirsium dissectum – englanninohdake * Cirsium eriophorum – villaohdake * Cirsium fontinale * Cirsium japonicum – japaninohdake * Cirsium latifolium – madeiranohdake * Cirsium rivulare – puro-ohdake * Cirsium spinosissimum – lemmonohdake Pohjoismaissa tavattuja ohdakkeita ovat Suomen lajien lisäksi englanninohdake, harmo-ohdake, keto-ohdake ja puro-ohdake. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Ohdakkeet (sulkaohdakkeet) (Cirsium) * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ohdakkeet (Cirsium) * Savela, M. Ohdakkeet (Cirsium) Funet * United States Department of Agriculture (USDA): Cirsium * Flora of China: Cirsium * Pherobase: Floral volatiles of Genus Cirsium *
Timo Alakotila

Timo Pekka Alakotila (s. 15. heinäkuuta 1959 Hattula) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on taiteilijaprofessori viisivuotiskaudella 2012–2016. Alakotila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978 Nurmijärven yhteiskoulusta ja suoritti vuonna 1992 musiikkiteorian opettajan tutkinnon Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa pääaineenaan sävellys. Hän opetti vuosina 1983–2014 Pop & Jazz Konservatoriossa musiikin teoriaa, säveltapailua ja pianonsoittoa ja sivutoimisena Sibelius-Akatemiassa vuosina 1989–2013 improvisointia, vapaasäestystä, pianon- ja harmooninsoittoa, säveltapailua, sovitusta, nuotintamista ja yhtyesoittoa. Vuonna 1996 Alakotila sai yhdessä Maria Kalaniemen ja Aldargaz-yhtyeen kanssa Nuoren taiteen Suomi -palkinnon. Valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan hän on saanut vuosina 2000, 2006 ja 2011 sekä platinalevyn Kyllä tukkipoika tunnetaan -levystä. Alakotila on tehnyt runsaasti levytyksiä tuottajan, säveltäjän, sovittajan ja muusikon ominaisuudessa. JPP-yhtyeen kanssa hän on tehnyt 12 levyä vuosina 1986–2014 ja Maria Kalaniemen kanssa seitsemän levyä vuosina 1990–2014. Hän on levyttänyt myös Trokan, Tango-orkesteri Unton, Karen Tweedin, Nordik Treen, Johanna Juholan, T for Threen, Luna Novan ja Terhi Puronahon kanssa. Alakotila on toiminut vuodesta 2017 lähtien vuosittain Hyvinkään Kaukasissa järjestettävän Kaukas EloFolk -kansanmusiikkitapahtuman taiteellisena johtajana. ==Sävellyksiä== * Folkmoods West, big bandille ja JPP-yhtyeelle, 1993 * harmonikkakonsertto, 2002 * Sinfonia Concertante, harmonikalle ja big bandille, 2003 * musiikki teokseen Laulu tulipunaisesta kukasta, 2003 * Valkoinen peura, musiikkilegenda, 2004 * Moraine, BBC:n sinfoniaorkesterille ja JPP-yhtyeelle, 2004 * barokkiviulukonsertto, 2006 * Metsäooppera, 2006 * Concerto Grosso, 2007 * Tuuli ihollasi (solisti H. Ilmolahti), CD-kokonaisuus, 2008 * Sketches from Folkscenes, Australian kamariorkesterille, 2009 * Vaaleat pilvet, Jyväskylän Bug Bandille, 2009 * Tangato Grosso, Guardia Nuevalle, 2009 * Jousikvartetot 1-2-3, Meta 4-, Felis, ja Kamuskvartetille, 2010–2013 * Unenpoika, Sommelolle, 2010 * viulukonsertto nro 2, 2011 * mandoliinokonsertto, 2014 * sovituksia Kronos-kvartetille ja Kimmo Pohjoselle, 2014 Lähde ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Timo Alakotilan verkkosivut Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset kansanmuusikot Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt