EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Veikko M. Hämäläinen

Veikko Matias (Matti) Hämäläinen (13. syyskuuta 1926 Siilinjärvi – 6. marraskuuta 2021 Kouvola) oli suomalainen lakimies, joka toimi urallaan muun muassa Kouvolan hovioikeuden presidenttinä, oikeusneuvoksena sekä tuomarina valtakunnanoikeudessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Julkaistuja artikkeleita Finna-palvelussa. * Valtakunnanoikeuden tuomioita. Ylen Elävä arkisto. Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Lokalahden kirkko

Lokalahden kirkko on Uudenkaupungin Lokalahdella sijaitseva Johan Höckertin suunnittelema 1763 valmistunut puinen torniton pitkäkirkko. Kirkossa on kolmisärmäinen aumattu kuori ja pitkillä sivuilla runkohuonetta matalammat ja kapeammat kylkiäiset. Pohjoispäädyssä on sakasti ja eteläpäädyssä asehuone, sisäänkäynti on länsipuolelta asehuoneen kautta. Kirkkosali on yksilaivainen, sisäkatto on laudoitettu tynnyriholvi, jonka alla on vanhempi lautaholvaus. Kirkon pinta-ala on 280 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 400 hengelle. Kirkkoa on korjattu 1859-1869 Georg Theodor Chiewitzin suunnitelman mukaan, samoin kuin 1894 ja 1925. Se restauroitiin Totti Soran johdolla 1950-luvulla. Kirkon alttarilla oleva krusifiksi on vuodelta 1835, kirkossa on lisäksi useita keskiaikaisia puuveistoksia. Erillinen kellotapuli valmistui 1630-luvulla valmistuneen kirkon tapuliksi, sitä uusittiin 1655 ja nykyinen muoto on peräisin vuodelta 1728 eli nykyistä kirkkoa edeltäneeltä ajalta. Pohjaltaan nelikulmaisen ylöspäin kapenevan tapulin harjalla on pyramidikatto, kellot ovat vuosilta 1691 ja 1866. Kirkon viereisen hautausmaan sankaripatsaan on veistänyt Jussi Vikainen. Hautausmaalla on lisäksi Suomen sisällissodassa kaatuneiden muistopatsas. Suomen sodan 17.-18. syyskuuta 1808 käydyssä Lokalahden taistelussa kaatuneiden haudat ovat kirkkoa vastapäätä tien toisella puolella. Ministeri Ilkka Kanervan muistomerkki paljastettiin kirkon edustalla vuonna 2024. Kohtaaminen-nimisen kivestä ja teräksestä valmistetun muistomerkin on suunnitellut vehmaalainen kuvanveistäjä Jarkko Roth.Yrjö Hjelt, Ilkka Kanervan muistomerkki paljastettiin Lokalahdella, Yle.fi, uutiset 14.4.2024, viitattu 14.4.2024 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Lokalahden kirkko Uudenkaupungin seurakunnan sivustolla Luokka:Lokalahti Luokka:Uudenkaupungin kirkkorakennukset Luokka:Suomen puiset pitkäkirkot Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Lopen kirkko

Lopen kirkko on Lopella sijaitseva Konstantin Kiseleffin ja Elia Heikelin suunnittelema tyyliltään uusgotiikkaa edustava, vuosina 1885–1888 punatiilestä rakennettu päätytornillinen, tasavartinen ja sisäviisteinen ristikirkko. Alttaripäädyssä on särmikäs sakasti. Runkohuonetta kapeampi torni on kolmikerroksinen ja sen kellot ovat vuosilta 1926 ja 1958. Kirkon seinillä on goottilaistyyliset pilasterit, ikkunat ovat pyörökaariset. Kirkon päädyissä on ristikomerot, joissa on pyöröikkunat. Ulkokatteena ovat satulakatot, sisällä taas tiilipilarien kannattelema tasakatto. Kirkko paloi vuonna 1914 ja sen sisätilat uusittiin Ilmari Launiksen johdolla vuosina 1920–1921, peruskorjaus tehtiin vuosina 1949–1950. Kirkon pinta-ala on 840 neliötä ja siinä on istumapaikkoja 800 hengelle. Alttaritaulun Vuorisaarna maalasi taiteilija Kaapo Wirtanen vuonna 1929 tai 1928, ja vanha Felix Frangin maalaama alttaritaulu vuodelta 1901 on kirkon musiikkisalissa. Kirkon ensimmäiset 21-äänikertaiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1926, joka uudisti ne 19-äänikertaisiksi vuonna 1959. Nykyiset 29-äänikertaiset urut vuodelta 1988 ovat tanskalaisen Christensen & Sønnerin valmistamat. Lopen kirkko toimii kesäisin tiekirkkona. == Lähteet == Kirkko Luokka:Kanta-Hämeen kirkkorakennukset Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Konstantin Kiseleffin suunnittelemat rakennukset Luokka:Suomen 1880-luvulla rakennetut kirkot
Outi Merisalo

Outi Kaija Olivia Merisalo (s. 9. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen kielentutkija, joka toimii romaanisen filologian professorina Jyväskylän yliopistossa (1994–). Hän on erikoistunut keskiajalla tehtyjen käsikirjoitusten tutkimiseen. Merisalo kävi Vuosaaren yhteiskoulun ja alkoi 1977 opiskella Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, latinan kieltä ja Rooman kirjallisuutta, kreikan kieltä ja kirjallisuutta sekä englantilaista filologiaa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1982, lisensiaatiksi 1982, ja tohtoriksi 1988. Hänen väitöskirjansa La Langue et les scribes (1988) käsitteli 1200-luvun poitoulaisia kansankielisiä asiakirjoja, niiden kirjurien käsialoja, heidän käyttämiään kirjoitusasuja ja asiakirjojen materiaalisia piirteitä. Vuosina 1987–1991 Merisalo tutki italialaista renessanssia Poggio Bracciolinin (1380–1459) innoittamana.Sovijärvi, Sini: Kuusi kuvaa Outi Merisalon elämästä. Yle 28.3.2015. Jyväskylän yliopiston professuurin lisäksi Merisalolla on dosentuuri Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa.Site principal d'Outi Merisalo. Jyväskylän yliopisto, viitattu 28.3.2015. Merisalo on ollut Tanskan kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen vuodesta 2001 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003. Vuonna 2015 Merisalo sai Saksan liittotasavallan ansioristin nauhan kera ansioistaan Saksan ja Suomen välisten tiedeyhteyksien rakentajana. Erityisen merkittävänä nähtiin hänen panoksensa suomalaisten Humboldt-stipendiaattien alumnijärjestön, Suomen Alexander von Humboldt -klubin toimintaan sen puheenjohtajana vuodesta 2006.Saksan liittotasavallan ansioristi professori Outi Merisalolle , Saksan Helsingin-suurlähetystö 13.2.2015. Viitattu 28.3.2015. ==Julkaisuja== *1988: Commentationes humanarum litterarum: La langue et les scribes. Soc. Scientiarum Fennica. Väitöskirja. ISBN 951-653-169-5. *1999: Le collezioni medicee nel 1495: Deliberazioni degli ufficiali dei ribelli. Firenze: Associazioni Amici del Bargello: Studio per edizioni scelte. *2003: Manu scripta: Länsimaisen kirjan historia keskiajalla (500–1500). JYY:n julkaisusarja, Kampus Kustannus. ISBN 978-951-91-1369-2. ==Lähteet== Luokka:Jyväskylän yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät Luokka:Suomalaiset filologit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gudbrandsdalslågen

Gudbrandsdalslågen eli Lågen on 204 kilometriä pitkä joki Norjassa. Gudbrandsdalslågen alkaa Lesjaskogsvatnet-järvestä ja päättyy Mjøsaan Lillehammerissa.The names of Norwegian rivers are not everywhere consistent along the watercourse, instead reflecting historical usage == Lähteet == Luokka:Norjan joet Luokka:Glomman vesistö
Ilojärvi (Tammela)

Ilojärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 23 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 500 metriä. Siihen laskee luoteesta Liesjärven ja Verikkään yhteinen laskujoki Liesjärvenoja ja koillisesta Pitkäjärvestä Latoniitunoja. Ilojärvi on lähes kokonaan soiden ympäröimä ja siihen laskevat monet suo-ojat. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 9,4 kilometriä pitkä Susikkaanjoki, joka laskee Vaihijokena Pehkijärveen. Järven rantaviiva on 2,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin ojitettua suomaastoa, mutta kolmessa kohdassa on moreenipohjaista metsämaastoa. Länsipuolen suo on nimeltään Leenanportaansuo. Koillisrannalla on kolme loma-asuntoa ja itärannalla loma-asuntoja ja maatila. Näille kohteille johtaa tiet Susikkaan kylästä ja seututieltä 283. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Teurajärvi (Tammela)

Teurajärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja sen pituus on 1000 metriä ja leveys 450 metriä. Siihen laskee vain suo- ja metsäojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa kaksi kilometriä pitkä Teurajärvenoja, joka yhtyy Susikkaanjokeen. Järven rantaviiva on 3,7 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itä- ja länsirannalla on rantaan päättyvää suota. Järvessä on kuusi saarta, joita ovat Pitkäsaari, Isosaari ja Perunasaari. Rannoilla on runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet seutitieltä 283 ja Susikkaalta tulevalta yhdystieltä 2843. == Luonnontila == Teurajärvi on ollut mukana Tammelassa käynnistetyissä järvien tutkimus ja kunnostustoimien hankkeissa. Teurajärvi on lievästi rehevöitynyt sillä perusteella, että esimerkiksi sen näkösyvyys latvajärvenä on vain 0,5 metriä ja sen veden happipitoisuus on syvemmällä alentunut. == Lähteet == Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Kaitalammi (Tammelan Susikas)

Kaitalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 5,8 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 130 metriä. Järven rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen itäpuolella on noin 40 metriä korkeampi Kaitalamminvuori. Järveen ei laske ojia, mutta pohjoispään suo-oja johtavat liikaveden Susikkaanjokeen, joka virtaa Leenanportaansuon eteläosassa. Itärannalla sijaitsee neljä loma-asuntoa ja vastarannalla viides. Länsirannalla on Tammelan seurakunnan leirikeskus. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Liesjärvi (Tammelan Susikas)

Liesjärvi eli Pikku-Liesjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 89 hehtaaria ja sen pituus on 1,9 kilometriä ja leveys 900 metriä. Siihen laskee luokuisia suo- ja metsäojia. Yksi niistä tuo suolapareesta vettä Letonpään lahteen. Järven pohjoisosat vaikuttavat umpeenkasvun muotoilemilta. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 1,1 kilometriä pitkä Liesjärvenoja, joka laskee Ilojärveen. Järven rantaviiva on 5,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Etenkin pohjoisosan rannat ovat soistuneita, mutta suota esiintyy myös lounais- ja länsirannoilla. Järvi muuten saareton, mutta eteläosassa sijaitsee ainakin kolme pientä luontaista saarta. Rannoilla on runsaasti loma-asuntoja, joille johtaa tiet seututieltä 283. == Geologia == Järven eteläpään alueita on vallattu geologisia tutkimuksia silmällä pitäen. Kalliossa on kultaa ja arseenia kohonneina pitoisuuksina. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Verikäs (Tammelan Susikas)

Verikäs on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma- alueeseen. Tammelassa on toinenkin Verikäs Ojajärven länsipuolella. == Maantiede == Järven pinta-ala on 10 hehtaaria ja sen pituus on 650 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee muutama suo-oja, joista yksi tuo Kenkälammin vesiä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,4 metriä pitkä ja suoraksi kaivettu Verikkäänoja, joka yhtyy Liesjärvenojaan ennen laskemistaan Ilojärveen. Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa ja puoliksi suomaata. Järveä rajaa pohjoistesta pitkä ja kapea harjujakso, jonka toiselle puolelle jää Lunkinjärvi. Eteläpuolelta sen ohittaa läheltä seututie 283. Rannoille ja etenkin harjulle on rakennettu lukuisia loma-asuntoja. == Luonnontila == Verikäs on ollut mukana Tammelassa käynnistetyissä järvien tutkimus ja kunnostustoimien hankkeissa. == Historia == Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Wierikäs järvi". == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Kenkälammi

Kenkälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma- alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 150 metriä ja se on muodoltaan kuin "käyrä makkara". Siihen laskee pari suo-ojaa. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 700 metriä pitkä suo-oja Verikkääseen. Järven rantaviiva on 0,51 kilometriä pitkä ja sen ranta on moreenipohjaista metsämaaston ympäröimää suota. Pitkä ja kapea harjujakso sivuaa sitä pohjoisesta ja erottaa sen Lunkinjärvestä. Rantojen läheisyyteen on rakennettu kolme loma-asuntoa, joille pääsee seututieltä 283. == Lähteet == Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Rannikko (täsmennyssivu)

Rannikko voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * rannikko, veden ja maan raja-alue * HL Rannikko, Perämeren yhteysliikenteessä toiminut höyrylaiva * Rannikko, työväentalo Espoon Kauklahdessa * sukunimenä: ** Erkki Rannikko (1933–2010), kenraaliluutnantti ** Irja Rannikko (1912–1986), näyttelijä ** Jari Rannikko (s. 1953), koripalloilija ** Juha Rannikko (s. 1955), vara-amiraali ** Juha Rannikko (s. 1954), ampumaurheilija ** Juho Rannikko (1873–1933), kansanedustaja ** Leo Rannikko (s. 1934), taidemaalari ** Mervi Rannikko, nyk. Mervi Enqvist, Inderjit Kaur Khalsa (s. 1970), elokuvaohjaaja ja joogaopettaja ** Olli Rannikko (s. 1984), seiväshyppääjä ** Pertti Rannikko (s. 1952), ympäristöpolitiikan professori ** Robert Rannikko (1850–1925), maanviljelijä, kaupunginvouti ja valtiopäivämies ** Seppo Rannikko (1928–2000), muusikko ** Teemu Rannikko (s. 1980), koripalloilija ** Tuuli Rannikko (s. 1947), kirjailija ** Ulla Rannikko (s. 1968), televisiotoimittaja ** Vesa-Pekka Rannikko (s. 1968), kuvanveistäjä ** Ville Rannikko (s. 1994), jalkapalloilija ** Yrjö Rannikko (1900–1980), elokuva-alan toimija. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Guanidiininitraatti

Guanidiininitraatti (CH6N3NO3) on guanidiinin nitraattisuola. Yhdistettä käytetään muun muassa räjähdysaineiden valmistuksessa. ==Ominaisuudet== Guanidiininitraatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja alkoholeihin ja heikommin dietyylieetteriin tai asetoniin. Muiden nitraattien tavoin guanidiininitraatti on voimakas hapetin. Yhdiste voi helposti räjähtää kuumennettaessa ja myös iskun tai tärähdyksen vaikutuksesta. ==Valmistus ja käyttö== Tyypillisimmin guanidiininitraattia valmistetaan kalsiumsyanamidin, syanamidin tai disyandiamidin ja ammoniumnitraatin välisellä reaktiolla. Korkealla saannolla sitä voidaan valmistaa kuumentamalla urean ja ammoniumnitraatin vesiliuoksia. Muodostuva tuote puhdistetaan kiteyttämällä jäähtyneestä liuoksesta. Guanidiininitraatin valmistusprosessi on tyypillisesti jatkuvatoiminen prosessi.Thomas Güthner, Bernd Mertschenk & Bernd Schulz: Guanidine and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 28.3.2015 Guanidiininitraattia voidaan käyttää seosräjähteissä, kaasua synnyttävänä aineena autojen turvatyynyissä ja polttoaineena pyrotekniikassa. Kuumennettaessa guanidiininitraattia väkevän rikkihapon läsnä ollessa muodostuu nitroguanidiinia. Ainetta voidaan käyttää myös desinfiointiin ja valokuvien kehitykseen tarvittavana kemikaalina. ==Lähteet== Luokka:Nitraatit Luokka:Orgaaniset yhdisteet
Idoli (veistos)

Idoli on Kimmo Pyykön alumiiniveistos vuodelta 1977. Teos on Kansallisgallerian kokoelmissa. Teoksessa torsomainen nainen, jonka vartalo on korvattu suorakaiteenmuotoisella peilaavalla pinnalla, istuu väärinpäin käännetyssä tuolissa savuke kädessään. Mallina on toiminut taiteilijan vaimo. == Aiheesta muualla == *Veistos Idoli Suomen Kansallisgallerian sivuilla - teoksen tiedot ja kuva *Idoli-teoksen kuva, www.galleriat.net *Kangasala-talo täyttyi kulttuuriväestä: videolla Kimmo Pyykkö esittelee tärkeitä teoksiaan; Aamulehti 31.1.2015 - Pyykkö kertoo videolla teoksestaan Luokka:Suomen patsaat ja veistokset
Colwyn Bay

Colwyn Bay () on pikkukaupunki Walesin pohjoisrannikolla Conwyn kreivikunnassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku vuonna 2016 oli 28 247. Kaupunki on ollut perinteinen lomanviettopaikka Britanniassa jo vuosisadan alussa. == Colwyn Baystä olevia == Kuulusia Colwyn Baystä kotoisin oleva henkilöitä ovat muun muassa Timothy Dalton (s. 21. maaliskuuta 1946) esitti James Bondia sekä Terence Graham Parry Terry Jones (s. 1. helmikuuta 1942) oli Monty Pythonin jäsen. == Kuvia == Tiedosto:Abergele Road , Colwyn Bay (7071852177).jpg Tiedosto:Benkid77 Shops, Colwyn Bay 220709.JPG Tiedosto:Station Road , Colwyn Bay (7043196635).jpg Tiedosto:Colwyn bay.jpg Tiedosto:Benkid77 Colwyn Bay railway station 220709.JPG Tiedosto:Colwyn Bay station geograph-3314654-by-Ben-Brooksbank.jpg Tiedosto:Benkid77 Colwyn Bay pier 3 220709.JPG == Lähteet == === Viitteet === ==Aiheesta muualla== *Colwyn Bay Heritage *Colwyn Bay Town Council: Colwyn in Bloom *A North Wales town with great sea views and a love of flowers Luokka:Walesin kunnat Luokka:Conwy (county borough)
Aurora Reinhard

Aurora Reinhard (s. 1975), on helsinkiläinen kuvataiteilija. Hänen teoksensa ovat video- ja valokuvataidetta sekä viime vuosina erityisesti veistoksia. Teoksissaan hän käsittelee sukupuolikysymyksiä ja sukupuolisten stereotypioiden esittämistä yhteiskunnassamme. Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2003, lisäksi hän on opiskellut Göteborgin yliopistossa ja International Center of Photographyssa New Yorkissa. Reinhardin töitä on ollut esillä ympäri maailmaa, muun muassa Shedhallessa, Zürichissä; Fridericianumissa, Kasselissa; Ludwig Museumissa, Kölnissä sekä Platform Garantissa, Istanbulissa. Reinhardin sukupuolta ja identiteettiä haastattelun keinoin käsittelevä dokumentti Boygirl (2002) voitti kansainvälisen mediataidepalkinnon, jonka myönsi saksalainen ZKM Center for Art and Media Karlsruhe. Reinhardin töitä on esillä muun muassa Kiasman, Valtion, Helsingin taidemuseon, Amos Andersonin taidemuseon, ZKM Karlsruhen sekä Berliinin Deutsches Historisches Museumin kokoelmissa. Lokakuussa 2018 Reinhard nimettiin kuvataidepalkinto Ars Fennica 2019 -ehdokkaaksi. == Julkaisut == Näyttelyjulkaisujen lisäksi Reinhard on julkaissut yhdessä tutkija Minna Torpan kanssa teoksen Kruunuvuoren huvila-alueesta. *Kruunuvuori - unohdettujen huviloiden tarina, Aurora Reinhard, Minna Torppa, Helsinki City Museum, 2009, 160p. * == Lähteet == *Kantokorpi, Otso: Aurora Reinhard shokeeraa *Oranen, Mikko: Aurora Reinhard *Toivottu lisäpainos Kruunuvuoren huvilakirjasta ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Aurora Reinhardin kotisivut Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät
Tin Jedvaj

Tin Jedvaj (s. 28. marraskuuta 1995 Zagreb) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Venäjän Valioliigassa pelaavaa Lokomotiv Moskovaa, jonne hän siirtyi Saksasta kesällä 2021. Viitattu 30.12.2021. Jedvaj voitti Kroatian-mestaruuden Dinamo Zagrebissa kaudella 2012–2013. Hän pelasi kauden aikana 13 ottelua. Hän siirtyi AS Romaan viidellä miljoonalla eurolla kesällä 2013. Hän pelasi kaudella 2013–2014 kaksi Serie A -ottelua. Seuraavan kauden hän pelasi lainalla Bayer Leverkusenissa, ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä seitsemällä miljoonalla eurolla. Kaikkiaan hän pelasi Leverkusenissa 84 ottelua Bundesliigassa, seitsemän ottelua Mestarien liigassa ja kymmenen peliä Eurooppa-liigassa. Maaleja hän teki Leverkusenin joukkueessa Bundesliigassa kolme ja Eurooppa-liigassa yhden. Kauden 2019–2020 Jedvaj oli lainalla saman sarjan Augsburgissa ja pelasi 31 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kesällä 2021 hän siirtyi Lokomotiv Moskovaan. Debyyttinsä Kroatian A-maajoukkueessa Jedvaj teki syyskuussa 2014 Kyprosta vastaan. Hän pelasi yhden ottelun sekä EM-kilpailuissa 2016 että MM- kilpailuissa 2018. Jälkimmäisessä turnauksessa Kroatia saavutti hopeaa. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa lokakuussa 2020. == Muuta == Jedvaj'n isä Zdenko Jedvaj on myös pelannut ammattilaisjalkapalloilijana. == Lähteet == Luokka:Kroatialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lauritsalan kanavasilta

Lauritsalan kanavasilta on Saimaan kanavan ylittävä silta Lappeenrannassa. Se sijaitsee Lauritsalan ja Kanavansuun kaupunginosien välillä noin kilometri kanavan Saimaalta katsoen ensimmäisen sulun eli Mälkiän sulun pohjoispuolella. Sillalla kulkee kaksikaistainen Muukontie eli yhdystie 4071 Lauritsalasta Muukkoon sekä yhdistetty pyörätie ja jalkakäytävä. Kanavan lisäksi sillan alittavat kanavaa mukailevat Läntinen kanavatie ja Kanavansuunranta. Sillan vuorokautinen liikennemäärä on noin 6 000 ajoneuvoa. Silta on rakenteeltaan kotelopalkkisilta, ja se on pituudeltaan 221,2 metriä ja leveydeltään 11,7 metriä. Sillan alituskorkeus kanavassa on 24,5 metriä. Silta rakennettiin vuonna 1967. Sen eteläpuolella on rautatiesilta, jolla kulkee Karjalan rata. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa paikalla oli vain rautatiesilta ja maantieyhteys kanavan yli kulki pohjoisempana lähempänä kanavansuuta. Silta korjattiin vuonna 2015, jolloin uusittiin sillan pintarakenteet, vesieristeet, kaiteet ja liikuntasaumalaitteet sekä levennettiin kevyen liikenteen väylää. == Lähteet == Luokka:Lappeenrannan sillat Luokka:Saimaan kanava Luokka:Suomen tieliikennesillat
Elis Sinistö

Elis Sinistö (1912 Oulu – 2004 Kirkkonummi) oli suomalainen ITE-taiteilija. Hänet tunnetaan Kirkkonummelle rakentamastaan Villa Mehusta, joka oli Sinistön kotipaikka lähes 50 vuoden ajan. Oulussa syntynyt Sinistö elätti itsensä erilaisilla hanttihommilla ja päätyi lopulta 1930-luvulla kulkuriksi. Sinistö oli pasifisti ja aseistakieltäytyjä. Sota-ajan hän vietti Ahvenanmaalla. Sinistö kertoi haastattelussa, että oli saanut sotilaskoulutuksen, hän oli taitava ampuja ja mukana kahdessa sodassa, mutta ei ollut suostunut ampumaan ketään. Hän kertoi olleensa pasifismin vuoksi vangittuna Petruskoissa. Haastattelun lopussa Sinistö kertoi esittäneensä mielisairasta sodassa. Sotavuosien jälkeen Sinistö muutti Kirkkonummelle ja osti Villa Mehun tontin Rauhalan kartanolta vuonna 1955. Maksun hän suoritti tekemällä töitä kartanolle. Sinistö ei käyttänyt juurikaan rahaa, vaan kulutti vähän ja viljeli oman ruokansa. Villa Mehun hän rakensi kierrätysmateriaaleista. Sinistö teki yhteistyötä valokuvaaja Jan Kailan kanssa, joka on kuvannut hänen töitään. == Onnellisinta on olla onnellinen -monologi == Taija Helmisen kirjoittama, Elis Sinistön elämään perustuva monologi Onnellisinta on olla onnellinen sai kantaesityksensä Teatteri Avoimissa Ovissa lokakuussa 2021. Teoksen oli ohjannut Teatteri Avoimien Ovien johtaja Hanna Kirjavainen. Esitys oli yhteistuotanto Lahden Kaupunginteatterin kanssa. Elis Sinistöä monologissa esitti näyttelijä Taisto Reimaluoto. Teosta on esitetty Lahden kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterikesässä ja Turun kaupunginteatterissa. == Kirjallisuutta == * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kansantaiteilijat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Deklaratiivinen ohjelmointi

Deklaratiivinen ohjelmointi on ohjelmointiparadigma, joka on imperatiivisen ohjelmoinnin vastakohta. Deklaratiivisessa ohjelmoinnissa ongelma ratkaistaan esittämällä haluttu ratkaisu tai tila varsinaisen algoritmin sijaan. Myös termiä käytetään tämän tyyppisestä ohjelmoinnista. Deklaratiivisen ohjelmoinnin kehitykseen on vaikuttanut muun muassa tekoälytutkimus. Kyselykielet kuten relaatiotietokantojen SQL ja XQuery ovat yleisimpiä deklaratiivisia kieliä. Myös säännöllisen lausekkeen () kielet ovat deklaratiivisia. Deklaratiivisessä kielessä monet imperatiivisen ohjelmointikielen tyypilliset piirteet puuttuvat tai ne ovat implisiittisiä. Esimerkkejä SQL-kielen avulla eroavaisuuksista: * tietorakenne kyselyn tulosjoukolle voi olla väliaikainen taulu (riippuen toteutuksesta) * toistolausekkeen sijaan WHERE-ehdolla määritellään alijoukko johon operaatio kohdistetaan * I/O-toimintoja ei pääsääntöisesti ole (työkalusovellus tekee tämän) Poikkeuksena ylläolevasta tietokantaproseduurit, joita tehdään esimerkiksi PL/SQL kielellä. Funktionaalinen ohjelmointi voidaan käsittää deklaratiivisen ohjelmoinnin lajikkeeksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Swift 3 ohjelmointikieli Luokka:Ohjelmointiparadigmat
Timo Salo (kirjailija)

Timo Salo (s. 4. huhtikuuta 1973, Vimpeli) on helsinkiläinen runoilija ja aforistikko. Salon esikoiskokoelma Epätietokirja ilmestyi vuonna 2009. Hän on tutkinut taiteiden rajapintoja liittämällä runo- ja aforismiesityksiinsä improvisoitua sokkopiirtämistä (hiilellä paperille) siten, että vain yleisö näkee prosessin ja tuloksen. Timo Salo on opiskellut Teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtuuria ja Helsingin yliopistossa teoreettista filosofiaa. Hän vastaa kirjojen graafisesta suunnittelusta mm. Suomen aforismiyhdistyksen Pilke-sarjassa. Salon tuotantoa on julkaistu myös Nuoressa voimassa, Tuli & Savussa, Parnassossa ja Nokturno.org:ssa. ==Teokset== * * * * === Runoja kokoomateoksissa === * * == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Timo Salon aforistinen piirrosesitys (video) Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Edsbron kirkko

Edsbron kirkko on Ruotsissa Norrtäljen kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Kirkon runkohuone on peräisin 1200-luvulta ja sakaristo 1300-luvulta. Kuori siirrettiin 1400-luvulla itäpuolelle. Muuten kirkko on rakennettu harmaakivestä, mutta kuorin lisärakennus on tehty tiilistä. Sisätilojen maalaukset ovat vuodelta 1625 ja ne on lahjoittanut Lilliesparren perhe. Kastemalja on peräisin keskiajalta. == Lähteet == * Stockholms läns museum: Edsbro kyrka och socken == Aiheesta muualla == * Kirkon esittely Norrtäljen kunnan sivuilla * SöderbyKarls pastorat Luokka:Norrtäljen kirkot Luokka:Ruotsin kivikirkot Luokka:Kirkot Uppsalan hiippakunnassa
Timo Salo

Timo Salo -nimisiä henkilöitä ovat: * Timo Salo (s. 1973), suomalainen runoilija ja aforistikko * Timo Salo (s. 1985), suomalainen jääkiekkoilija
Blidön kirkko

Blidön kirkko on Ruotsissa Norrtäljen kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuonna 1856. Aikaisemmin Blidössä on sijainnut kappeli ja kartanon omistajan Eric Leijonhufvudin 1600-luvun puolivälissä rahoittama vanha kirkko. Kellotapuli on rakennettu vuonna 1744. == Lähteet == * Stockholms läns museum: Blidö kyrka och socken == Aiheesta muualla == * Kirkon esittely Norrtäljen kunnan sivuilla Luokka:Norrtäljen kirkot Luokka:Ruotsin kivikirkot Luokka:Kirkot Uppsalan hiippakunnassa
Anssi Pulkkinen

Anssi Pulkkinen (s. 1982) on suomalainen kuvanveistäjä ja videotaiteilija. Hän on opiskellut Kuvataideakatemiassa ja Aalto-yliopistossa. 2015 Pulkkinen valittiin nykytaiteen residenssiohjelmaan Brysselissä, Belgiassa. Tällä hetkellä hän tekee kuvataiteen tohtorintutkimusta Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa. Vuosina 2016–2019 Pulkkinen toimi Suomen Kuvanveistäjäliiton puheenjohtajana. Hänen Taneli Rautiaisen kanssa tekemänsä teos Dialog on Kiasman kokoelmissa. Keväällä 2016 Pulkkisen teosehdotus Discomposition (With a Grid) palkittiin Kiasman kansainvälisessä taidekilpailussa. == Kuvia julkisista teoksista == Tiedosto:Anssi Pulkkinen ja Taneli Rautiainen Asetelma kaupunkitilassa 2013.jpg|Asetelma kaupunkitilassa, 2013, Porvoo, yhdessä Taneli Rautiaisen kanssa. Tiedosto:Anssi Pulkkinen ja Taneli Rautiainen Kulkijan utopia 2014.jpg|Kulkijan utopia, 2014, Helsinki, yhdessä Taneli Rautiaisen kanssa. Tiedosto:Meanderi (pyörätelineillä) by Anssi Pulkkinen and Taneli Rautiainen.jpg|Meanderi (pyörätelineillä), 2020, Turku, yhdessä Taneli Rautiaisen kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Anssi Pulkkisen haastattelu *Anssi Pulkkisen kotisivut Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toivo Helojärvi

Toivo Adolf Helojärvi (20. toukokuuta 1891 Savonranta – 30. marraskuuta 1960) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja Maalaisliiton puoluesihteeri. Helojärven vanhemmat olivat kauppias Erik Hendolin ja Anna Hällström. Helojärvi valmistui kansakoulunopettajaksi 1914 ja toimi opettajana Hollolassa, Sippolassa ja Säkkijärvellä 1914–1918. Hän oli Maaseutu-lehden toimittajana Haminassa 1918–1926, toimi Maalaisliiton puoluesihteerinä 1927–1943 ja oli viimeksi Helsingin Sanomain levikkipäällikkönä vuodesta 1944 alkaen. Helojärvi oli Maalaisliiton Helsingin paikallisosaston puheenjohtajana 1929–1944, Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1924–1944 ja yhdistyksen puheenjohtajana 1932–1933 sekä Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsenenä 1932–1933.Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)Keskustan puoluesihteerit == Lähteet == Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Maalaisliiton puoluesihteerit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Elina Autio

Elina Mirjami Autio (s. 1985 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija, ja vuoden 2018 nuoren taiteilijan Dukaattipalkinnon saaja. Hän on valmistunut vuonna 2014 Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta taiteen maisteriksi, jonka lisäksi hän on opiskellut myös Münchenin taidekorkeakoulussa vuodet 2012–2013. Aution töitä on nähtävissä muun muassa seuraavissa kokoelmissa: Kansallisgalleria, Kiasma, Suomen Kuvataideakatemia ja Suomen Taideyhdistys, sekä tilaustyönä tehty teoskokonaisuus Espoon modernin taiteen museo EMMA:ssa. Lisäksi hän on tuottanut julkisia taideteoksia Merituulentorille Espooseen (2019), Pirte- terveysasemalle Tampereelle (2018), ja YTHS:n tiloihin Helsinkiin (2011). Autio asuu ja työskentelee Valkeakoskella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Galleria Anhavan kotisivu * Artikkeli Skenet-lehdessä * Elina Aution kotisivut Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lähteenoja

Lähteenoja on suomalainen sukunimi ja se on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi. * Aina Lähteenoja (1882–1952), tutkija, kansanedustaja (kok.) * Mimmi Lähteenoja (1865–1937), näyttelijä * Sirkka-Liisa Lähteenoja (1921–2006), toimittaja == Muita merkityksiä == * Lähteenoja on yksinäistalon kylä Eurassa
Marjaana Kella

Marjaana Kella (s. 6. toukokuuta 1961 Orimattila)Marjaana Kella Kansallisgallerian Taidekokoelmat-verkkopalvelussa. Viitattu 28.3.2015 on suomalainen valokuvataiteilija ja professori. Hänen teoksiaan on ollut esillä useissa kotimaisissa sekä kansainvälisissä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä. Kella opiskeli vuosina 1985–1986 Vapaassa taidekoulussa ja vuosina 1987–1993 valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussaLaurila-Hakulinen, R. (toim.) (2003). Yöjuna - Surrealistisia reittejä Kiasman kokoelmiin. Nykytaiteen museo Kiasma.. Kellan teoksia on muun muassa Suomen valokuvataiteen museon ja Kiasman kokoelmissa. Kella on toiminut opetustehtävissä 1990-luvulta lähtien. Vuodesta 2011 hän on toiminut Kuvataideakatemian Tila-aikataiteiden koulutusohjelman nykytaiteen ja valokuvauksen lehtorina. Kella väitteli vuonna 2014 Aalto-yliopistosta valokuvan alalta. Hänen väitöskirjansa otsikko oli _Käännöksiä - maisema, kasvot ja esittäminen valokuvassa_. Vuonna 2014 Kella nimettiin Kuvataideakatemian varadekaaniksiMarjaana Kella Kuvataideakatemian varadekaaniksi. Kuvataideakatemian tiedote. Viitattu 28.3.2015. . Kellalle myönnettiin valokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 2003. ==Teoksia== * Marjaana Kellan teoksia on nähtävissä Kansallisgallerian Taidekokoelmat- verkkopalvelussa ==Julkaisuja== * Marjaana Kella, Pia Sivenius, Jan Kaila (2003). Marjaana Kella. * Marjaana Kella (2014). _Käännöksiä - maisema, kasvot ja esittäminen valokuvassa._ Musta taide. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Aalto-yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tuula Närhinen

Tuula Närhinen (s. 1967) on suomalainen Helsingissä asuva kuvataiteilija. Närhinen käsittelee teoksissaan luontoa ja luonnonilmiöitä. Teoksissa näkyy taiteilijan, luonnon sekä kuvausvälineiden yhteistoiminta. Hänen teoksensa ovat installaatioita, jotka koostuvat muun muassa valokuvista, piirustuksista ja veistoksista. Närhinen on käyttänyt valokuvauksessa muun muassa itse tekemiään neulanreikäkameroita. Närhinen on valmistunut taiteenmaisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1999 ja arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1998. Närhisen töitä on ollut esillä muun muassa Suomessa, Ranskassa ja Ruotsissa. Närhinen osallistunut useisiin taidekilpailuihin, muun muassa vuonna 2004 kilpailuun joka järjestettiin taiteen hankkimiseksi eduskunnan lisärakennuksen. Kilpailun toiseen vaiheeseen pääsi kaksitoista teosta joista kuusi valittiin ensimmäiselle sijalle ja yksi niistä oli Närhisen teos. Kaikki kuusi teosta toteuttettiin vuosina 2005‒2007. Närhinen osallistui kansainväliseen Helene Schjerfbeck -muistomerkkikilpailuun Tammisaaressa, Raaseporissa vuonna 2010 ja sijoittui siinä toiselle sijalle. Vuonna 2016 Närhinen sai Suomen Taiteilijaseuran kuvataiteilijapalkinnon. Hänelle myönnettiin vuonna 2021 kuvataiteen valtionpalkinto. Närhinen väitteli kuvataiteen tohtoriksi vuonna 2016. Hän tarkastelee väitöskirjassaan Kuvatiede ja luonnontaide luonnontieteen kuvausmenetelmien tiedollisia ulottuvuuksia. == Kuvia julkisista veistoksista == Tiedosto:Tuula Narhinen Kluuvinlahden fossiilit 2003 4.jpg|Kluuvinlahden fossiilit, 2003, Helsinki. Tiedosto:Tuula Narhinen Kluuvinlahden fossiilit 2003 3.jpg|Kluuvinlahden fossiilit, 2003, Helsinki. Tiedosto:Tuula Narhinen Evoluutio 2015.jpg|Evoluutio, Vantaa, 2015. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Väitöskirja-arvio. Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Suomalaiset ympäristötaiteilijat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oleg Bryjak

Oleg Bryjak (; 27. lokakuuta 1960 Jezqazğan – 24. maaliskuuta 2015 Le Vernet) oli kazakstanilais-saksalainen oopperalaulaja, sukujuuriltaan ukrainalainen. Hän opiskeli Almatyn musiikkikonservatoriossa vuoteen 1984 asti. Hän asui Saksassa vuodesta 1991 ja oli äänialaltaan bassobaritoni. Hän kuoli Germanwingsin lento 9525:n turmassa. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset oopperalaulajat Luokka:Lento-onnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet Luokka:Kazakstanilaiset laulajat
Havaijinkiipijä

Havaijinkiipijä (Manucerthia mana) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Havaijinkiipijää tavataan Havaijin saarella. Vuosina 1976–1983 suoritetuissa tutkimuksissa lajin populaatioksi arvioitiin noin 12 500 yksilöä, mutta laji on tämän jälkeen vähentynyt. Havaijinkiipijä on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja pirstaloitunut, ja koska sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Lisäksi sitä uhkaavat vieraslajit. Havaijinkiipijä on päästään, selästään ja siivistään ruskehtavan vihreä. Vatsa on vaalea. Elinympäristöä ovat kosteat metsät. ==Lähteet== Luokka:Peipot Luokka:Uhanalaiset linnut
Mauinkiipijä

Mauinkiipijä (Paroreomyza montana) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mauinkiipijää tavataan Havaijisaariin kuuluvalla Mauin saarella. Lajin populaatioksi arvioitiin vuonna 1997 noin 35 000 yksilöä. Kuitenkin PoliPoli State Parkissa sattuneen metsäpalon jälkeen kannan arvioitiin vähentyneen, ja kannanarvio vuonna 2012 oli 15 000–30 000 yksilöä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, ja sitä uhkaavat eliympäristöjen tuhoutuminen, taudit ja vieraslajit. ==Lähteet== Luokka:Peipot Luokka:Uhanalaiset linnut Luokka:Havaijin eläimistö
Trollheimen

Trollheimen (Peikkojen koti) on tunturiylänkö Keski-Norjassa Trondheimin eteläpuolella. Alue on saanut romanttisen nimensä vuonna 1880 matkailijoiden houkuttelemiseksi. Se rajoittuu etelässä Sunndaleniin, pohjoisessa Surnadaliin ja idässä Orkladaleniin. Sen länsiosassa sijaitsevan Innerdalenin ympäristössä on useita näyttäviä tuntureita. Trollheimen on upeaa retkeilyaluetta. Folldalin laakso jakaa alueen itä- ja länsiosaan. Itäosan tuntureita ovat Trollhetta (1 614 m), Blåhø (1 672 m), Blåøret (1 605 m), Svarthetta (1 548 m) ja Gjevilvasskammen (1 621 m). Länsiosan upeita tuntureita ovat sokeritopan muotoinen Innerdalstårnet (1 450 m), Trolla (1 850 m), Såtbakkollen (1 840 m), Tårnfjellet (1 605 m), Vinnufjell (1 816 m), Storsalen (1 799 m) ja Skardfjell (1 741 m). Alue tunnetaan harvinaisesta kasvillisuudestaan ja laaksojen ikivanhoista mäntymetsistään. Noin 1 160 neliökilometriä Trollheimistä on luonnonsuojelualueita. Niistä Innerdalen on Norjan vanhin luonnonsuojelualue, ja sen laaksoa on usein kuvattu Norjan kauneimmaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Møren ja Romsdalin lääni Luokka:Etelä-Trøndelagin lääni Luokka:Norjan retkeilyalueet
Molokainkiipijä

Molokainkiipijä (Paroreomyza flammea) on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Molokainkiipijää tavattiin Havaijisaariin kuuluvalla Molokain saarella. Se oli yleinen vuonna 1907, mutta väheni nopeasti ja oli harvinainen 1930-luvulla. Viimeiset havainnot siitä tehtiin vuosina 1961–1963. Laji hävisi todennäköisesti elinympäristöjen tuhoutumisen ja vieraiden tautien takia. ==Lähteet== Luokka:Peipot Luokka:Sukupuuttoon kuolleet linnut
Sebastian Stahl

Sebastian Stahl (s. 20. syyskuuta 1978 Bonn, Länsi-Saksa) on saksalainen autourheilija. Kaudella 2014 hän kilpaili SEAT León Eurocupissa kahdessa osakilpailussahttp://www.sebastian-stahl.com/. == Ura == Stahl aloitti uransa vuonna 1988 kartingista. Vuonna 2004 hän voitti Saksan SEAT León Supercopan mestaruuden. Tuo mestaruus on hänen uransa ainoa kaikki luokat mukaan lukien. Huhtikuussa 2006 hän osallistui kahteen A1 Grand Prixin kilpailuun Saksan joukkueessa Shanghai International Circuitilla Kiinassa ollen 15:s ja 18:s. Marraskuussa 2014 Stahl osallistui kahteen SEAT León Supercupin kilpailuun Circuit de Catalunyalla ollen molemmissa 11:s. == Muuta == Stahl esiintyi itsenään saksalaisen tv-ohjelman Unter unsin yhdessä jaksossa vuonna 2010http://www.express.de/motorsport/go--schumi--go--schumi-iii-darf-nicht- fuer-schumi-singen,3200,1834970.html . Stahlin piti olla mukana Germanwingsin kohtalokkaalla lennolla 9525, mutta hän palasikin PR-kuvauksista Barcelonasta kotiin päivää aikaisemminhttp://www.iltasanomat.fi/formula1/art-1427510870136.html . == Yksityiselämä == Stahlin äiti Barbara Stahl on nykyisin yhdessä Rolf Schumacherin kanssa. Rolf Schumacherin poikia, eli näin ollen Stahlin velipuolia, ovat Formula 1 -sarjan seitsenkertainen maailmanmestari Michael Schumacher ja samassa sarjassa kuusi osakilpailuvoittoa saavuttanut Ralf Schumacher. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Porsche Supercup -kuljettajat Luokka:Elävät henkilöt
Adel Abidin

Adel Abidin (s. 1973 Bagdad, Irak) on mediataiteilija. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä. Abidin käsittelee taiteessaan kulttuurien kohtaamisia ja ennakkoluuloja, usein myös huumorin ja satiirin keinoin. == Taustaa == Taiteilijan ammatti on ollut Abidinin mielessä jo alakouluiästä asti. Esikuvana hänellä oli isän ystävä, tunnettu irakilainen taidemaalari Hafuth El-Durubi. Pääsy kuvataideakatemiaan olisi vaatinut liittymistä Baath- puoluen jäseneksi. Perhe vastusti tätä ajatusta. Abidin päätti seurata kakkosvaihtoehtoaan ja aloitti taloustieteen opinnot Mansourin yliopistossa vuonna 1990. Hän valmistui teollisen johtamisen koulutusohjelmasta 1994. Vuonna 1996 Bagdadin taideakatemia avattiin kaikille. Adel Abidin aloitti opiskelun maalausosastolla ja valmistui vuonna 2000. Abidin itse kertoo saaneensa vaikutteita muun muassa seuraavilta taiteilijoilta: Salah El- Qaragol, Ismael Fatah El-Turk ja Jawal Sadim. Opiskeluaikana Bagdadissa Adel Abidin saavutti 3. sijan Nuori kuvanveistäjä -kilpailussa 1999. Vuonna 2002 hän voitti Young Iraqi Artist -kilpailun. Vuonna 2003 hän aloitti maalausopinnot Helsingin Kuvataideakatemiassa ja valmistui mediataiteen laitokselta vuonna 2006. Adel Abidin on saanut Suomessa useita apurahoja, muun muassa vuonna 2003 apurahan Valtion taidetoimikunnalta ja vuosiksi 2012–2017 viisivuotisen työskentelyapurahan. == Yksityisnäyttelyitä == *2006 Abidin Travels, Montalvo Arts Center, Kanada, USA *2008 Assume, MAC/VAL, Musée D'art Contemporain du Val-de-Marne, Ranska *2009 I am not interested, Gallery Titanik, Turku, Jihad, Suomen kulttuuri-instituutti Tukholma *2010 Adel Abidin, Kiasma, Helsinki == Ryhmänäyttelyitä == *2007 This land is my land, Pohjoismainen paviljonki, Venetsian 52. biennaali *2008 Arctic hysteria, MoMA, New York *2009 Regis Center for Art, Minneapolis USA, Ecology of Feelings, Mäntän XIV kuvataidekesä, Oikeilla jäljillä, Kiasma *2011 Irakin paviljonki, Venetsian 54. biennaali *2015 Face of Face, Kiasma, I’M SORRY, Iranin paviljonki, Venetsian 56. biennaali == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Flow- festivaalin Vuoden kuvaitaiteilija tekee taidetta maailman hulluudesta Helsingin Sanomat luokka:Irakilaiset henkilöt luokka:Vuonna 1973 syntyneet luokka:Elävät henkilöt
Enzo Cucchi

Enzo Cucchi (s. 14. marraskuuta 1949 Morro d'Alba, Ancona, Italia) on italialainen taidemaalari. Hän on Francesco Clementen, Mimmo Paladinon, Nicola De Marian ja Sandro Chian ohella yksi merkittävimpiä italialaisen transavantgarden edustajia. Cucchin töitä on useiden taidemuseoiden kokoelmissa, esimerkiksi Museum of Modern Art -museossa New Yorkissa ja Tate Modern -museossa Lontoossa. Enzo Cucchi asuu ja työskentelee Roomassa sekä Anconassa. Suomessa Cucchin töitä on ollut esillä vuonna 2009 Espoon modernin taiteen museossa Emmassa, suuressa piirustuksista koostuvassa näyttelyssä Sara Hildénin taidemuseossa vuonna 1995 ja gallerianäyttelyssä Helsingissä vuonna 1990.Tiedote Enzo Cucchin näyttelystä Espoon modernin taiteen museossa. Viitattu 28.3.2015. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pitkäjärvi (Tammela)

Pitkäjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 22 hehtaaria ja sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys 500 metriä. Siihen laskee kolme suo- ja metsäojaa. Yhden kautta pohjoisesta laskee sekä Lunkinjärven että Munalammin kautta virtaavien Okslammin ja Tahjanjärven vedet. Toisen kautta etelästä laskevat Lautaportaanjärven vedet. Järven luusua sijaitsee sen lounaisrannalla, josta saa alkunsa 2,5 kilometriä pitkä Latoniitunoja, joka laskee voimakkaasti meanderoiden Ilojärveen. Järven rantaviiva on 4,0 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Länsirannalla on suota. Järven pohjoispuolelta kulkee ohitse Pätinkiharjun ja Tujunninharjun väliinjäävä katkeileva jakso. Järven pulleasta kohdasta erkanee pohjoiseen yli 700 metriä pitkä Kiiskilahti ja itään työntyy hyvin kapeana salmena Rimpin lahdenperä. Järvessä on viisi pientä luotoa. Rannoille on rakennettu noin 29 loma-asuntoa ja kahdeksan kiinteää asuntoa, joille pääsee seututieltä 283 ja yhdystieltä 2846. Rannalla sijaitsee Pätinkiharjun vedenottamo. == Luonnontila == Järven tilaa on seurattu vuodesta 1965 asti. Se on nykyään lievästi rehevöitynyt ja näkösyvyys on heikentynyt 1990-luvulta saakka. Järven ympäristö muodostaa osan ensimmäisen luokan pohjavesialueesta ja sen etelärannalla sijaitseekin vedenottamo. Alueelle ollaankin rakentamassa viemäröintiverkkoa. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Pitk järvi”. == Lähteet == Luokka:Vaihiojan valuma- alue Luokka:Tammelan järvet
Munalammi

Munalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Lautaportaalla sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lampi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lampi on 100 metriä pitkä ja alle 50 metriä kapea suolampi, joka on jäänne umpeenkasvavasta suuremmasta lammesta. Sen läpi virtaa 1,8 kilometriä pitkä Okslammista ja Tahjanjärvestä alkunsa saava suo- oja Pitkäjärveen. Lampi on rakentamaton ja sen läheltä kulkevat metsäautotiet, joille pääsee yhdystieltä 2846. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Lunkinjärvi

Lunkinjärvi on Kanta-Hämeessä Forssassa ja Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 116 hehtaaria ja sen pituus on 2,3 kilometriä ja leveys 900 metriä. Järveen laskee suo- ja metsäojia, joista yhden kautta laskee Lunkisuolla sijaitsevan Paattilammin vedet. Seutu on Tammelan ylänköä, jossa harjut kulkevat pääasiassa kaakko- luode-suuntaisina. Lunkinharjun ja Tujunninharjun muodostama harjujakso patoaa järven pohjoispuolelleen. Järven luusuasta, joka sijaitsee järven kaakoisrannalla, saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Pitkäjärveen. Se seuraa Tujunninharjua kaakkoon, kunnes se oikaisee ennen Valkeavuorta sen linjan yli Pitkäjärveen. Järven rantaviiva on 8,6 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsä- ja suomaastoa. Ranta mutkittelee ja siinä vuorottelevat pyöreäpohjaiset lahdelmat ja mäkiset ja terävät niemet. Järvessä on kahdeksan pientä saarta, joista Lunkinturpeen saareen on rakennettu. Forssan ja Tammelan välinen raja kulkee niin, että suurin osa järveä kuuluu Tammelaan. Rajan kulmaus sijaitsee järven selällä olevassa Lunkinturve nimisessä saaressa. Rannoilla sijaitsee 56 loma-asuntoa. == Luonnontila == Lunkijärven vesi on kirkasta ja sen luokitellaan karuksi ja lähdepohjaiseksi järveksi. Veden laatu on erinomainen, mutta näkösyvyys on heikentynyt viime aikoina. Järven läntinen osa on hieman rehevöitynyt. Järveä ei tarvitse hoitokalastaa, sillä kalakannan jakaumat ovat terveellä pohjalla. Läheiset harjut, joista osa järven vedestä on peräisin, on ensimmäisen luokan pohjavesialueita. Haja-asutuksen, mikä koostuu vain loma-asutuksesta, ei käsittele likavesiää ja siksi alueelle suunnitellaan viemäriverkostoa. Vuonna 2012 suoritettiin järvellä koekalastus. Sen mukaan järven pieni kalakanta muodostuu tavallisista kalalajeista: ahven, särki, siika, hauki ja kiiski. Yleisimmät lajit lukumäärältään ja elopainoltaan olivat ahven ja särki. Osa hauista ovat varsin suuria. Järveen on istutettu vuosittain siikaa, joka menestyy siinä hyvin. Vahva rapukanta on tuhoutunut rapuruton takia. == Geologia == Järven itäpään alueita on vallattu geologisia tutkimuksia silmällä pitäen. Kalliossa on kultaa ja arseenia kohonneina pitoisuuksina. == Lähteet == Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Koijärven järvet Luokka:Tammelan järvet
Paattilammi (Forssa)

Paattilammi on Kanta-Hämeessä Forssassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma- alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 130 metriä. Järveen laskee useita suo-ojia. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 800 metriä pitkä Lunkinsuon läpi kulkeva laskuoja Lunkinjärveen. Järven rantaviiva on 0,59 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaastoa. Rantojen läheisyyteen on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille pääsee metsäautoteitä myöten seututieltä 283. == Lähteet == Luokka:Vaihiojan valuma-alue Luokka:Koijärven järvet
Neil Druckmann

Neil Druckmann (s. 5. joulukuuta 1978) on israelilais-yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, luova ohjaaja ja ohjelmoija. Hän on työskennellyt videopelikehittäjä Naughty Dogille vuodesta 2007 alkaen, ja toimii yhtiön pääjohtajana yhdessä Evan Wellsin kanssa. Druckmann on käsikirjoittanut pelit Uncharted 2: Among Thieves (2009) ja Uncharted 4: A Thief’s End (2016) sekä kirjoittanut ja ohjannut pelit The Last of Us (2013) ja The Last of Us Part II (2020). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet
Berit Talpsepp-Jaanisoo

Berit Talpsepp-Jaanisoo (s. 1984 Tartto) on virolainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Suomessa. Hänen teoksiaan on esimerkiksi Heinon kokoelmassa ja Kiasman kokoelmissa. ==Lähteet== luokka:Virolaiset taiteilijatluokka:Vuonna 1984 syntyneetluokka:Elävät henkilöt