EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vöyri-Maksamaa

Vöyri-Maksamaa () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asui 4 498 ihmistä (30.11.2010), ja sen pinta-ala oli 1 222,94 km², josta 4,83 km² oli sisävesistöjä. Väestötiheys oli 3,68 asukasta/km². Vöyri-Maksamaan kunta perustettiin vuonna 2007, kun Vöyri ja Maksamaa liittyivät yhteen. Kunta jäi kuitenkin tuolla nimellä lyhytikäiseksi, kun vuoden 2011 alussa Vöyri-Maksamaa yhdistyi Oravaisten kanssa muodostaen uuden Vöyrin kunnanhttp://www.hs.fi/kotimaa/artikkeli/Oravainen+ja+V%C3%B6yri- Maksamaa+yhdistyv%C3%A4t/1135253578399. Vöyri-Maksamaan naapurikunnat ennen liitosta olivat Isokyrö, Kauhava (Alahärmä ja Ylihärmä vuoteen 2008), Mustasaari, Oravainen, Uusikaarlepyy ja Vähäkyrö. Vöyri-Maksamaa oli rukiin valtakuntaa eli sen pinta-alasta lähes kaikki alava maa-ala on peltoa. Alueella on paljon mäkiä, jotka ovat pääasiassa havupuiden peitossa. Geologisesti Vöyri-Maksamaan alue on hyvin alavaa. Monesta seikasta on pääteltävissä, että Vöyri-Maksamaa on vanhaa saaristoa. Osassa maa-alaa on asuttu hyvinkin kauan, kun taas alavat maat ovat olleet meren peittämiä vielä muutama sata vuotta sitten. Vielä 1600-luvulla Rökiöön pääsi veneellä. Kunta oli kaksikielinen, 84,6 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia ja 13,6 prosenttia suomea. Muuta kieltä puhui äidinkielenään 1,8 prosenttia. Vöyri-Maksamaan alueella on oma suomenruotsin murteensa. ==Kyliä== Antiala (Andiala), Bergby, Bertby, Brudsund, Djupsund, Jörala, Kalapää, Kaurajärvi, Kaitsor, Karvsor, Koskenkylä (Koskeby), Kovjoki, Kärklax, Kvimo, Lomby (Luomala), Lotlax, Lålax, Maksamaan kirkonkylä (Maxmo kyrkoby), Miemois, Myrbergsby, Mäkipää, Palvis, Rekipelto (Rejpelt), Rökiö, Särkimo, Tottesund, Tukkur (Tuckur), Petterinmäki (Pettersbacka), Västerö, Ölis, Österö ==Historia== Vöyrin kunta perustettiin vuonna 1868. Pitäjä mainitaan kirjoituksissa jo vuonna 1443 ja Vöyrin nimi vuonna 1367. Maksamaan juuret taas juontuvat vuoteen 1660, jolloin alueen omistaja Claes Tott antoi perustaa sinne säteritilan. Tilalla vietettiin myöhemmin mm. Jean Sibeliuksen häitä, ja kunnantoimisto toimi 1940-luvun jälkeen siellä. ==Nähtävyydet== *Suomen vanhin ympärivuotisessa käytössä oleva puukirkko *Ehrsin puisto *Verner Rasmuksen posliinimuseo *Erik Hägglundin valokuvamuseo *Fädernegården (talonpoikaismuseo) *Myrbergsgården, jossa on laaja tekstiilikokoelma. *Vitmossen, pronssikauden asuinpaikka *Mikkelinsaaret === Kuvia === Tiedosto:Fassgrund.jpg|Fassgrundin kalliorantaa Vöyri-Maksamaalla. Tiedosto:Luontoasema Kummelskärillä.jpg|Luontoasema Kummelskärillä, Vöyri- Maksamaalla. Tiedosto:Vitfågelskär.jpg|Hiekkarantaa Vitfågelskärillä, Vöyri- Maksamaalla. Saaren metsä kaadettiin ja pohja poltettiin 1950-luvun lopulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vöyrin kunnan kotisivu * Vöyri-Maksamaa Luokka:Suomen entiset kunnat
Risto Volanen

Risto Volanen (s. 2. huhtikuuta 1944) on yhteiskuntatieteiden tohtori ja entinen poliittinen valtiosihteeri valtioneuvoston kansliassa, missä hän toimi pääministeri Matti Vanhasen kansliapäällikkönä. Volanen oli myös Järvenpään kaupunginvaltuutettu. Hän on toiminut 1970–1974 Keskustanuorten puheenjohtajana, Euroopan maataloustuottajien liitto Copan ja Euroopan osuuskuntien liitto Cogecan pääsihteerinä Brysselissä. Tätä ennen hän oli Pellervo-instituutin toimitusjohtaja ja Pellervo-Seuran osuustoimintajohtaja. Volanen on julkaissut useita kirjoja Suomen historiasta, mukaan lukien kolmisarjaisen teoksen autonomisen Suomen historian matkan itsenäisyyteen, joista yhden kirjoitti yhdessä Lasse Lehtisen kanssa. == Julkaisut == * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Risto Volasen kotisivut Luokka:Keskustanuorten puheenjohtajat Luokka:Suomalaiset valtiosihteerit Luokka:Suomalaiset kansliapäälliköt Luokka:Järvenpään kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mikko Kara

Mikko Heikki Kara (s. 28. tammikuuta 1952, Uskela)Kuka kukin on 2007, Otava 2006 on professori ja entinen VTT:n toimialajohtaja. Hän on myös energiapoliittinen selvitysmies koskien sähköön liittyviä ratkaisuja. Kara on kiinnittänyt huomiota päästökaupan Suomelle aiheuttaman lauhde-energian tuotannon vähentymiseen, Norjan siitä saamiin voittoihin sekä Fingridin kaksoisrooliin sähkönjakeluviranomaisena ja valtaosaltaan yksityisenä yhtiönä, mitä omistavat myös sähköntuottajat. Toinen energiapoliittinen selvitysmies on Martti Purasjoki, jonka kauppa- ja teollisuusministeri Mauri Pekkarinen nimitti selvittämään sähkömarkkinoiden toimivuutta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *VTT:n Mikko Kara haluaisi purkaa Fingridin omistuksen , Tekniikka ja Talous 5.5.2006 Pekka Virolainen *Suurten sähköntuottajien pitäisi luopua kantaverkkoyhtiöstä , Turun Sanomat 2.5.2006 *Selvitysmies Mikko Kara ei usko uusiin ydinvoimaloihin , Tekniikka ja Talous 21.12.2005 Pekka Virolainen *"Sähkömarkkinoiden toimintaa voidaan parantaa" , Kauppa- ja teollisuusministeriö 21.12.2005 Mikko Kara *Auh, aina vain sähköiskuja , Talouselämä 16.12.2005 Esko Rantanen *Norja kuppaa suomalaisilta 500 milj. euroa , Metallitekniikka 5.12.2005 Juha-Pekka Kervinen *Auh, aina vain sähköiskuja , Talouselämä 4.8.2005 Mikko Laitila Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tekniikka&Talous

Tekniikka&Talous; (vuoteen 1988 asti Insinööriuutiset) on Alma Median julkaisema teknis-taloudellinen lehti, joka käsittelee tekniikkaa ja innovaatioita. Lehden päätoimittaja on Mikko Virta. Lehdessä on kuuluisana kolumnistina nimimerkki ”Perusinsinööri Veijo Miettinen”, jonka taustalla olevia kirjoittajanimiä on arvailtu vuosien varrella. Tekniikka&Talous; julkaiseen päivittäin verkkopalvelussaan kymmeniä tekniikkaan, talouteen ja innovaatioihin liittyviä kirjoituksia. Printtilehti ilmestyy perjantaisin, yhteensä 41 kertaa vuodessa. Verkkopalvelua käyttää Fiamin mukaan viikoittain noin miljoona lukijaa. Vuonna 2024 painetun lehden lukijamäärä oli keskimäärin 80 400 ja lehden kokonaistavoittavuus 546 800 lukijaa. Tekniikka&Talous; on lukijamäärällä mitattuna Suomen suurin tekniikkalehti. Lehden on tilannut muun muassa Tekniikan akateemiset TEK jäsenilleen (pääosin diplomi-insinöörejä). Lehti kertoo olevansa Suomessa eniten tekniikan asiantuntijoita tavoittava media. ==Historiaa== Insinööriuutiset ja sitä kustantanut Insinöörilehdet Oy perustettiin vuonna 1961. Vuonna 1973 Insinööriuutisten päätoimittaja Heikki Ranssi kirjoitti Neuvostoliiton ihmisoikeusoloja arvostelleen pääkirjoituksen. Kirjoituksen aiheena oli neuvostoupseerien kuoliaaksi kiduttama asevelvollinen. Ranssi moitti kirjoituksessaan Suomen lehdistöä vaikenemisesta bambu- ja rautaesiripun takaisesta väkivallasta. Lehden kustantaja määräsi Ranssin pysäyttämään ja tuhoamaan jo matkaan lähteneen painoksen yhteistyössä Postin kanssa. Ranssi oli niin perusteellinen, ettei yhtään kappaletta löydy lehden arkistosta eikä Kansalliskirjastosta. Ranssi sai myös potkut tehtävästään. 1980-luvun keskivaiheilla Insinöörilehdet julkaisi myös lehtiä I.D.E.A. ja Konepajamies. Tuolloin Insinööriuutiset ilmestyi kolme kertaa viikossa ja oli ilmoitusten eli mainosten määrässä Suomen suurin aikakauslehti. Lehden ulkoasu oli tuolloinkin sanomalehtimäinen tabloidi. Insinööriuutisten lukijoiksi tulivat vuoden 1988 alusta myös Suomen Ekonomiliiton jäsenet, ja lehden sisältö laajeni tekniikasta myös talousasioihin. Sen myötä lehden nimi vaihtui 31. lokakuuta 1988 Tekniikka&Taloudeksi.; Vuoden 2012 alusta Tekniikka&Talouden; levikki romahti kerralla 40 000 kappaleella, kun Uusi Insinööriliitto ei jatkanutkaan jäsentilausta, joka oli aikaisemman Insinööriliiton aikana kestänyt koko lehden historian ajan. ==Päätoimittajia== *Pertti Jotuni 1961 *Tola Toivinen 1961–1966 *Lauri Hämäläinen 1966–1970 *Heikki Ranssi 1970–1973 *Ari Rautsara 1973–1974 *Seppo Santaholma 1974–1977 *Risto Tuomainen 1977–1991 *Heikki Vuonamo 1991–2002 *Timo Tolsa 2002–2011 *Terho Puustinen 2011–2012 *Jyrki Alkio 2012–2018 *Mikko Torikka 2018–2019 *Harri Junttila 2020–2024 *Mikko Virta 2024– == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Tekniikka&Talouden; verkkosivut *Insinöörilehdet Oy:n osake- ja yhtiöhistoriaa porssitieto.fi Luokka:Suomalaiset talouslehdet Luokka:Suomalaiset tekniikkalehdet
Nepalin kongressipuolue

Nepalin kongressipuolue () on nepalilainen uudistusmyönteinen keskusta- sosiaalidemokraattinen puolue. Puolueen puheenjohtaja on Khadga Prasad Sharma Oli. Vuoden 1999 vaaleissa 1999 se oli kannatukseltaan maan suurin puolue ja 37,3 prosenttia äänistä. Silloin sitä johti Girija Prasad Koirala (G. P. Koirala). Se on sosialistisen internationaalin jäsen. Kongressipuolueen edeltäjä Nepalin kansallinen kongressi perustettiin maanpaossa Kalkutassa 25. tammikuuta 1947, ja se johti pian koko maan laajuisia Rana-dynastian vastaisia mielenosoituksia. Vuonna 1950 Nepalin kansallinen kongressi ja Nepalin demokraattinen kongressi (perustettu 1948) yhdistyivät Kalkutassa ja julistivat aseellisen taistelun Ranoja vastaan. Aseellinen vallankumous Ranoja vastaan alkoi 1950 hyökkäyksellä Birgunjiin maanpaossa olleen kuningas Tribhuvanin tuella. Kongressipuolue otti ohjelmakseen demokraattisen sosialismin 1956. Vuoden 1959 vaaleissa se sai murskavoiton ja pyrki yhteiskunnan uudistamiseen demokraattisin keinoin. Vuoden 1960 kuninkaallisen vallankaappauksen jälkeen puolueen johtaja Bishweshwar Prasad Koirala (B. P.) ja monet muut johtohenkilöt vangittiin tai he pakenivat Intiaan. B. P. Koirala vapautettiin vasta 1967, ja yleisen armahduksen turvin useat johtohenkilöistä palasivat maahan 1979. Puolueet olivat kiellettyjä 1960–1963 ja panchayat- järjestelmän aikana, mutta Kongressipuolue jatkoi maanalaisena järjestönä ja oli oppositioryhmien ydin. Se pyrki feodaalijärjestelmän purkamiseen, ehdotti perusteollisuuden kansallistamista ja progressiivista verotusta maaomaisuudelle, kiinteistöille, palkoille, tuotoille ja ulkomaisille sijoituksille. Kongressipuolue järjesti kansannousuja vuorilla ja Terain tasangolla. Vuoden 1980 kansanäänestyksessä se kannatti monipuoluejärjestelmää panchayatin sijaan. Kun vaatimus ei mennyt läpi, se boikotoi vaaleja 1981 eikä hyväksynyt uutta hallitusta. B. P. Koiralan kuolema 1982 heikensi puoluetta edelleen. 1980-luvulla Kongressipuolue hylkäsi kansallistamisvaatimukset ja alkoi tukea sekataloutta, yksityistämistä ja markkinataloutta tietyillä alueilla. Ulkopolitiikassa se kannattaa liittoutumattomuutta ja hyviä välejä Intian kanssa. Kongressipuolue boikotoi myös vuoden 1986 vaaleja mutta sai osallistua vuoden 1987 paikallisvaaleihin. Mielenosoituskieltoa uhmaten se järjesti joukkoprotesteja eri kommunistiryhmittymien kanssa tammikuussa 1990, mikä oli demokratialiikkeen alkupiste. Kongressipuolueen koettua nöyryyttävän vaalitappion K.P. Bhattarain johdolla kommunisteille vuoden 1991 vaaleissa puoluejohtaja erosi ja veteraanipoliitikko G. P. Koirala valittiin sen parlamenttiryhmän johtoon. Pääministerinä hän muodosti ensimmäisen demokraattisen hallituksen kahteen vuosikymmeneen. Vakava riita hätätilan jatkamisesta johti vuonna 2002 Nepalin kongressipuolueen (demokraattinen) eroon entisen pääministeri Sher Bahadur Deuban johdolla. Luokka:Nepalin puolueet
Nepalin kommunistinen puolue (yhdistynyt marxilais-leniniläinen)

Nepalin kommunistinen puolue (yhdistynyt marxilais-leniniläinen) ) on suurin Nepalissa vaikuttava kommunistinen puolue. Vuoden 2022 edustajainhuonevaalissa puolue voitti eniten paikkoja, mikä nosti puolueen edustajien kokonaismäärän 78:aan. Nepalin kommunistinen puolue on maan nykyisen koalitiohallituksen suurin puolue. Puolueen puhemiehenä on toiminut Khadga Prasad Oli vuodesta 2014. Puolue pitää yllä sosialismin periaatteita ja tavoittelee tietä kansan monipuoluedemokratiaan, jota se pitää marxismin ja leninismin sovelluksena Nepalin tilanteessa. Puolue soveltaa demokraattista sentralismia. Sen ylin elin on viiden vuoden välein kokoontuva kansalliskongressi, joka valitsee keskuskomitean. 35 jäsenestä ja yhdeksästä varajäsenestä koostuva keskuskomitea valitsee pysyvän komitean. Puhemies on yhdistävä kunnioitettu asema ja pääsihteeri toimii toimeenpanevana johtajana. Puolueessa on 73 220 organisoitua ja 4 000 000 yleisjäsentä. Puolue pitää itseään 22. huhtikuuta 1949 perustetun Nepalin kommunistisen puolueen seuraajana. Nykymuodossaan se syntyi 6. tammikuuta 1991 Nepalin kommunistisen puolueen (marxilainen) ja Nepalin kommunistisen puolueen (marxilais-leniniläinen) yhdistyessä. Viidennessä puoluekokouksessa Kathmandussa tammikuussa 1993 (ensimmäisessä yhdistymisen jälkeen) puolue otti ohjelmaansa monipuoluedemokratian. Tuolloin Madan Bhandari valittiin puhemieheksi ja Man Mohan Adhikari pääsihteeriksi. Bhandari kuoli samana vuonna liikenneonnettomuudessa ja Madhav Kumar Nepal valittiin puhemieheksi. Joulukuussa 1994 puolue muodosti vähemmistöhallituksen, jossa Man Mohan Adhikari toimi pääministerinä ja Madhav Kumar Nepal ulkoministerinä. Se hajosi vain kahdeksan kuukauden kuluttua. Vuonna 1997 se muodosti hallituksen oikeistolais-monarkistisen Rashtriya Prajatantra puolueen ja Nepalin hyväntahdon puolueen kanssa, josta se sai varapääministerin paikan. Maaliskuussa 1998 puolue koki takaiskun kun Intian kanssa solmittua sopimusta vastustaneet jättivät puolueen Bam Dev Gautamin johdolla ja järjestäytyivät Nepalin kommunistiseksi puolueeksi (marxilais- leniniläinen). Adhikari kuoli 1999 jolloin Nepal nousi puolueen johtoon. Vuoden 1999 vaaleissa NKP (YM-L) sai 31,61 % äänistä ja marxilais-leniniläinen faktio yhdistyi siihen jälleen 2002. Kun kuningas hajotti 2003 parlamentin ja erotti pääministeri Sher Bahadur Deuban, NKP (YM-L) otti johtoaseman viiden puolueen protestiliikkeessä. Kun Deuba palautettiin pääministeriksi, puolue liittyi väliaikaishallitukseen. Vuonna 2006 se oli pääosassa seitsemän puolueen liitossa ja demokratialiikkeessä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Puolueen virallinen sivusto Luokka:Nepalin puolueet Luokka:Kommunistiset puolueet
SRGB

sRGB on väriskaala, joka perustuu ITU-R:n Rec.709-suositukseen. sRGB:n kehittivät Hewlett-Packard ja Microsoft vuonna 1996. Se on ylivoimaisesti eniten käytetty väriprofiili, ja suurin osa etenkin halvemmista digitaalikameroista tallentaa kuvat sRGB-profiililla. Sitä myös suositellaan käytettäväksi verkkosivuilla käytettäviin kuviin. Ohjelmat, jotka eivät käytä värinhallintaa, toistavat värit yleensä sRGB:n mukaisesti. sRGB on suppeampi kuin useimmat muut RGB-väriprofiilit kuten Adobe RGB. sRGB on periaatteessa väritoistoalaltaan suurempi kuin CMYK-väriprofiilit yleensä ovat, mutta CMYK- tulostimet pystyvät toistamaan joitain värejä, jotka menevät sRGB- toistoavaruuden ulkopuolelle (etenkin sinivihreän alueella), joten sRGB:n käyttö painettavissa kuvissa rajaa osan mahdollisista värisävyistä pois. == Lähteet == Luokka:Väriavaruudet
Mikko Kilpi

Mikko Kustaa Kilpi (7. marraskuuta 1928 Sippola – 6. syyskuuta 1991 Heinola) oli suomalainen runoilija ja kustannustoimittaja. Kilpi toimi muun muassa WSOY:n kustannustoimittajana vuosina 1952–1965 sekä Tekniikan Maailman kustannuspäällikkönä vuodet 1966–1969. Hän suomensi runsaasti muun muassa taidekirjallisuutta. Runoissa Lapin luonto oli hänelle tärkeä aihe. Monissa runoissaan hän viljeli sanailottelua ja lempeää ironiaa. Kilpi oli naimisissa kirjailija Eeva Kilven kanssa vuodet 1949–1966. Avioliitosta on kolme poikaa. == Osuus Tuntemattoman sotilaan julkaisuun == Kilpi sai WSOY:ssä ollessaan vuonna 1954 luettavakseen Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan käsikirjoituksen. Hän arvioi, että ”siitä saattaisi saada omalla tavallaan järkyttävän dokumentaarisen sotakuvauksen, kunhan käsikirjoitusta vähän käsiteltäisiin”. Kilven mukaan jälkiviisautta ja vahingoniloa pitäisi karsia, murrerepliikkejä muuttaa kansanomaiseksi puhekieleksi, hölmöjen upseerien määrää vähentää, tyyppien karrikointia lieventää sekä loppupuolella ilmenevää katkeruutta häivyttää.Risto Lindstedt Suomen Kuvalehdessä 48/2004. Kilpi piti Tuntematonta sotilasta ”ensimmäisenä todella painavana dokumenttiromaanina”. Tuntemattoman sotilaan kustannuspäätöksen teki WSOY:n pääjohtaja Yrjö A. Jäntti isänsä Jalmari Jäntin sekä Mikko Kilven lausuntojen pohjalta. == Teoksia == * Askeleita (1952) * Pedot (1953) * Varjot (1955) * Luopumisen aikaan (1958) * Lapinmaa (1961) * Hellyydestä (1972) * Tanssiinkutsu (1975) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomentajat Luokka:Suomalaiset kustannustoimittajat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Sokerointi

Sokerointi on karvanpoistomenetelmä, jossa ihokarvoja poistetaan sokerimassan avulla samaan tapaan kuin vahalla. Sillä voidaan poistaa ihokarvoja joka paikasta samoin kuin vahauksella. Vahaukseen nähden sen etuina ovat vesiliukoisuus: sillä voidaan poistaa lyhyempiä karvoja kuin vahauksella, ja se tarttuu ainoastaan itse karvaan ja kuolleeseen ihosolukkoon, jolloin iho ei ärsyynny niin helposti. Sokerointimassa ei sisällä yleisesti allergisoivia aineita, ja se on hyvin siedetty, sillä se sopii myös kuivaihoisille, ja sen on kerrottu olevan kivuttomampaa kuin vahauksen. Yleisemmin massa sisältää sokeria, vettä ja sitruunamehua. Sokeroinnin voi suorittaa kosmetologi tai muu koulutettu ammattilainen. Se onnistuu myös kotioloissa mutta ei ole suositeltavaa, sillä tekniikka on tarkka: napakka kiskaisu tehdään aina karvan kasvusuunnan myötäisesti, ei koskaan vastakarvaan. Väärä suunta aiheuttaa helposti sisäänkasvaneita karvoja, siksi kuorinta onkin tärkeää ennen käsittelyä ja myös sen jälkeen. Karvat myös katkeavat helposti, jos tekniikka on väärä. Sokerointi on alun perin Lähi-idästä. ==Lähteet== * * *} Luokka:Kauneudenhoito
Sad But True

Sad But True on Metallican single, joka julkaistiin helmikuussa 1993 viidentenä ja viimeisenä singlenä yhtyeen vuoden 1991 eponyymiltä studioalbumilta Metallica. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin lokakuussa 1992. Kappale on Metallica-yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Kappale on tunnettu hitaasta ja raskaasta tempostaan. Kid Rock käyttää Sad But Truen riffiä kappaleessaan American Bad Ass. Kappale on myös mukana Guitar Hero: Metallica -pelissä. == Kappaleet == ;US Single #Sad but True #So What ;Kansainvälinen single 1 # # # ;Kansainvälinen single 2 # # # # == Aiheesta muualla == * Metallica - Sad But True (Official Music Video) YouTubessa == Lähteet == Luokka:Vuoden 1991 kappaleet Luokka:Metallican kappaleet
Teddy Riley

Edward Theodore Riley (s. 8. lokakuuta 1967), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Teddy Riley, on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, muusikko ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan omista Guy- ja BLACKstreet- yhtyeistään sekä lukuisista muille artisteille tuottamistaan hiteistä. Häntä pidetään myös new jack swingiksi kutsutun R&B;:n alalajin alkuunpanijana. Harlemissa, New York Cityssä syntynyt Riley soitti jo 8-vuotiaana useita instrumentteja, muun muassa pianoa ja trumpettia. Hän ehti tuottaa monia artisteja ennen ensimmäisen oman yhtyeensä, Guyn perustamista. Riley lauloi Guyssa ja tuotti sen albumit Guy (1988) ja The Future (1990). Hän tuotti ja kirjoitti hittejä myös Keith Sweatille ja Bobby Brownille (muun muassa ”My Prerogative”). Rileyn hittien tavaramerkki oli new jack swingiksi kutsuttu tyyli. Se oli sekoitus kaduilta kumpuavia hip hop -rytmejä ja R&B-laulua.; Riley itse näki tyylin rajat häilyvinä: ”Nuorena soitin gospelia, funkia, hip hopia, R&B;:tä ja popmusiikkia. Emme voineet kutsua sitä kaikilla noilla nimillä, joten keksimme yhden nimen kattamaan kaiken – new jack swing. Todellisuudessa se on kaikki musiikkityylit yhdessä.” Moni artisti omaksui Rileyn lanseeraaman tyylin, huomattavimpana ehkä Michael Jackson, joka pestasi Rileyn tuottajaksi Dangerousille (1991) ja sitä seuranneille albumeilleen. New jack swing -termin kehitti toimittaja Barry Michael Cooper, joka myöhemmin kirjoitti elokuvan New Jack City (1991). Rileyn Guy-yhtye esiintyi elokuvan soundtrackilla. Riley perusti vuonna 1994 BLACKstreet-nimisen yhtyeen, jonka suurin hitti oli Grammy-palkinnonkin voittanut ”No Diggity” (1996). Sekä Guy että BLACKstreet olivat osa vuoden 2006 New Jack Reunion Tour -kiertuetta. ==Aiheesta muualla== * New jack swing -fanisivusto Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit Luokka:Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat Luokka:Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset soullaulajat Luokka:Elävät henkilöt
Elisabeth Stenius-Aarneenkallio

Augusta Elisabeth Stenius-Aarneenkallio (o.s. Gripenberg; 18. joulukuuta 1847 Kurkijoki – 27. tammikuuta 1924 Inkeroinen) vaikutti 1800-luvun loppupuolen Kuopiossa naisasialiikkeen syntyyn. Hän oli Kuopion naisyhdistyksen puheenjohtaja 1888–1891 ja 1894–1916 sekä Kuopion talouskoulun johtokunnan ensimmäinen puheenjohtaja 1892–1893. Elisabeth Gripenberg oli vapaaherra, senaattori J. U. S. Gripenbergin tytär. Sisar Aleksandra Gripenberg oli myös tunnettu suffragetti ja kirjoittaja sekä ensimmäisiä naiskansanedustajia. Elisabeth kävi Pietarissa Smolnan instituutin, jossa opiskeltiin ranskaksi ja venäjäksi. 1873 Elisabeth Gripenberg avioitui pankinkassööri J. R. Steniuksen kanssa ja muutti Kuopioon, jossa hän toimi kieltenopettajana. Hän kuului miehensä kanssa suomenmieliseen ryhmään, jossa vaikuttivat myös Minna Canth, Selma Backlund ja Elisabeth Järnefelt. Elisabeth Stenius kirjoitti naisten asemasta ahkerasti sanoma- ja aikakauslehtiin sekä käänsi kirjallisuutta. == Kuopion naisyhdistys == Vuonna 1884 syntyi Helsingissä Suomen naisyhdistys, jonka ensimmäinen paikallisosasto perustettiin Kuopioon 1886. Yhdistys pyrki vaikuttamaan naisten taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen asemaan. Nainen ei isän tai aviomiehen holhouksen alaisena ollut taloudellisesti ja moraalisesti riippumaton, itsenäinen ja vastuullinen yksilö. Ratkaisuksi naisyhdistys näki koulutuksen ja työn järjestämisen naisille sekä yhteiskunnallisen tasa-arvon tavoittelemisen. Vuonna 1888 yhdistys perusti koulun, jossa palvelijattarille annettiin alkeisopetusta sunnuntaisin. Vuonna 1892 perustettiin Kuopion talouskoulu, jonka ylläpitäjänä naisyhdistys toimi, sekä Kuopion yhteiskoulu, joka on Suomen toiseksi vanhin suomenkielinen yhteiskoulu. Kuopion naisyhdistyksen aloitteesta tehtiin porvarissäädyssä esitys yleisestä ja yhtäläisestä äänioikeudesta jo vuoden 1897 valtiopäivillä. Esitys toteutui 1906. == Muistomerkki == Kuopiossa sijaitsevaan Aarneenkallion puistoon pystytettiin 1991 Anu Matilaisen veistämä Elisabeth Stenius-Aarneenkallion reliefi. ==Katso myös== * Stenius-suku == Lähteet == * == Kirjallisuutta == * Virva Ohtonen: Elisabeth Stenius-Aarneenkallio, Kuopiolainen naisasianainen. 1987. Snellman-instituutti, B-sarja 10. ==Aiheesta muualla== * *Menneen Jäljillä: Elisabeth Stenius-Aarneenkallio (Kantti.net, MP3) Luokka:Suomalaiset feministit Luokka:Vuonna 1847 syntyneet Luokka:Vuonna 1924 kuolleet
Serafiimiritarikunta

Serafiimiritarikunta () on Ruotsin korkea-arvoisin ritarikunta. Se perustettiin kuningas Fredrik I:n päätöksellä 23. helmikuuta 1748. Alkujaan ritarikunnan jäsenillä oli vastuu valvoa Ruotsin köyhiä, orpoja ja mielisairaita auttavia laitoksia. Jäsenet olivat tärkeitä vaikuttajia tällä saralla 1700- ja 1800-luvuilla, ja avun antajille myönnettiin kunnianosoitusta kiitoksena tästä. Kunniamerkki on valkoiseksi emaloitu kultainen Maltan risti, jonka sakaroiden välissä on tyylitellyt enkelikuviot. Merkkiä kannetaan vaaleansinisessä, rinnan yli oikealta vasemmalle kulkevassa nauhassa tai vaihtoehtoisesti koristeellisessa serafinpäistä ja patriarkanristeistä muodostuvassa ritarikuntaketjussa. Ritarikunnan jäsenelle laaditaan aina vaakuna (mikäli sitä ei ennestään ole), joka hänen kuoltuaan ripustetaan Tukholman Riddarholmskyrkaniin. Ritarikunnan jäsenen hautajaispäivänä kirkossa kuullaan niin sanottu Serafim-soitto, jolloin Riddarholmskyrkanin kelloja soitetaan tauottomasti kello 12 ja 13 välillä. Tällä perinteellä kunnioitetaan korkea-arvoisen vainajan muistoa. Ritarikunnan jäsenyyskriteerejä kiristettiin tuntuvasti vuonna 1975: ritarikunnan jäsenyyden voi saada Ruotsin kuningashuoneen jäsenen lisäksi vain ulkomainen valtionpäämies tai tähän rinnastettava henkilö valtiovierailujen yhteydessä. Ritarikunnan suurmestari on Ruotsin hallitseva kuningas tai kuningatar. Ritarikunnassa on vain yksi luokka: * ritari == Ritarikunnan jäseniä == Ritarikunnan tuoreimmat ruotsalaiset jäsenet ovat Länsi-Götanmaan herttua, prinssi Daniel, joka sai jäsenyyden avioituessaan kruununprinsessa Victorian kanssa 19.6.2010 sekä heidän tyttärensä prinsessa Estelle, joka sai jäsenyyden kastajaisissaan 22.5.2012. Suomalaisia ritareita ovat presidentit Carl Gustaf Emil Mannerheim (1919), Lauri Kristian Relander (1925), Pehr Evind Svinhufvud (1932), Kyösti Kallio (1938), Juho Paasikivi (1952), Urho Kekkonen (1956), Mauno Koivisto (1982), Martti Ahtisaari (1994), Tarja Halonen (2000), Sauli Niinistö (2012) ja Alexander Stubb (2024). Suomen presidenteille on aina heidän virkaanastumisensa jälkeen laadittu serafiimiritarikuntaa varten vaakuna ja tunnuslause. Aatelistaustaisilla Mannerheimilla ja Svinhufvudilla nämä olivat kuitenkin olemassa jo ennen presidenttiyttä. Suomalainen kreivi Gustaf Mauritz Armfelt lyötiin serafiimiritarikunnan ritariksi vuonna 1789. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Serafim-ritarikunta Ruotsin kuninkaallisen hovin kotisivuilla Luokka:Ruotsalaiset ritarikunnat
Helismaan pikajuna

Helismaan pikajuna on vuonna 2001 ilmestynyt Hectorin albumi, jolla hän esittää Reino Helismaan sanoittamia kappaleita. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Hector – laulut, selostus (12 - "dj") * Jyrki Manninen – kitarat, ukulele, banjo, ohjelmointi (2-5,8,9,11,12) * Tomi Malm – ohjelmointi, koskettimet (2-5,8,9,11,12) * Masa Maijanen – basso (11) * Olli Harma – kitarat, koskettimet, ohjelmointi (1,7) * Anssi Växby – basso (1,7) * Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet (1,7) * Mikko Rintanen – koskettimet (1,7), kitara (10) * Heikki Keskinen – saksofoni (9) * Karl Sinkkonen – koskettimet, ohjelmointi (1,6,10) * Pave Maijanen – taustalaulu (7) * Mortti Koskelin – laulu (4,11) * Sarita Harma – laulu (4,10,12 - "Mrs. Miller") * Vesa-Matti Loiri – laulu (1 - "Hidalgo") * Nylon Beat – laulu (1 - "vanhat piiat") == Singlet == * ”Hullu syntikka” * ”Meksikon pikajuna” == Lähteet == Luokka:Hectorin albumit Luokka:Vuoden 2001 albumit
Elefanttiritarikunta

Elefanttiritarikunta (), Tanskan vanhin ja arvokkain ansiomerkkiritarikunta, jonka Kristian V perusti 1. joulukuuta 1693.thumb|Elefanttiritarikunnan tunnus Blome-suvun hautakivessä Heiligenstedtenissä. Tämän yksiluokkaisen ritarikunnan merkki on vaalea timantein koristeltu elefantti, jota kannetaan vaaleansinisessä nauhassa. Elefanttiritarikunnan suurmestari on Tanskan hallitsija ja sen jäseneksi nimitetään nykyään lähinnä valtionpäämiehiä ja kuninkaallisia. Suomalaisia ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat presidentit Tarja Halonen ja Sauli Niinistö. Carl Gustaf Emil Mannerheimista tuli ritarikunnan jäsen vuonna 1919 hänen tehdessään valtionhoitajana valtiovierailun Tanskaan. Suomalaisia edesmenneitä ritarikunnan jäseniä ovat lisäksi presidentit Lauri Kristian Relander, J. K. Paasikivi, Urho Kekkonen, Mauno Koivisto ja Martti Ahtisaari. Myös tunnettu kustaviaani, kreivi Gustaf Mauritz Armfelt oli ritarikunnan jäsen, kuten myös Suomen kansalaisista Venäjän viimeinen hoviministeri Woldemar Freedericksz. Ritarikunnan jäsen voi olla vain elossa oleva henkilö; tunnukset on palautettava ritarikunnalle hautajaisten jälkeen. Marsalkka Mannerheim on ainoa poikkeus: Tanskan kuningashuone lahjoitti edesmenneen kuningas Fredrik VIII:n teettämän ns. matkakappaleen Elefanttiritarikunnan suurrististä nauhoineen sekä rintatähden museoitavaksi, koska Mannerheim oli ollut poikkeuksellisen merkittävä ritarikunnan jäsen. Tunnukset luovutti Tanskan prinssi Viggo ja ne ovat nykyään Helsingin Kaivopuistossa sijaitsevassa Mannerheim-museossa. Näistäkään kunniamerkeistä tärkein ei ole siis varsinainen jaettu kappale vaan entisen suurmestarin käyttökappale – Mannerheim-museon mukaan ainoa lajissaan. * ritarikunnan nauha == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset ritarikunnat
Miss Skandinavia

Miss Skandinavia oli Finnartist Oy:n vuosittain järjestämä pohjoismainen kauneuskilpailu. Suomea kilpailussa edustivat Miss Suomi ja hänen ensimmäinen perintöprinsessansa. Kilpailu järjestettiin viimeisen kerran itsenäisenä syksyllä 2004, jolloin valittiin Miss Skandinavia 2005. Tämän jälkeen kilpailu yhdistettiin Miss Baltic Sean kanssa ja yhdistetty Miss Skandinavia ja Miss Baltic Sea valittiin vielä kahdesti, kunnes tämäkin kilpailu lopetettiin. == Tulokset == * 1971: Britt-Inger Johansson, Ruotsi * 1972: Eila Kivistö, Suomi * 1973: Anneli Björkling Suomi * 1974: Monica Sundin, Ruotsi * 1975: Lena Olin, Ruotsi * 1976: ei järjestetty * 1977: Bente Lihaug, Norja * 1978: Birgitta Lindvall, Ruotsi * 1979: Susanne Olsson, Ruotsi * 1980: Käte Nyberg, Suomi * 1981: Mona Olsen, Norja * 1982: Eva-Lena Lundgren, Ruotsi * 1983–1985: ei järjestetty * 1986: Sif Sigfursdóttir, Islanti * 1987: Hege Rasmussen, Norja * 1988: Maria Valtonen, Suomi * 1989: Helle Hansen, Norja * 1990: Louise Drevenstam, Ruotsi * 1991: Nina Björkfelt, Suomi * 1992: Nina Autio, Suomi * 1993: Thorunn Larusdóttir, Islanti * 1994: Beatrice Magnusson, Ruotsi * 1995: Birna Bragadóttir, Islanti * 1996: Sandra Hjort, Ruotsi * 1997: Lola Odusoga, Suomi * 1998: Dagmar Íris Gylfadóttir, Islanti * 1999: Jonna Kauppila, Suomi * 2000: Saija Palin, Suomi * 2001: Jenni Dahlman, Suomi * 2002: Íris Björk Árnadóttir, Islanti * 2003: Marna Haugen, Norja * 2004: Piritta Hannula, Suomi * 2005: Gitte Hanspal, Tanska * 2006: ei järjestetty * 2007: Dorota Gawron, Puola (Miss Skandinavia & Miss Baltic Sea) * 2008: Fanney Lára Guðmundsdóttir, Islanti (Miss Skandinavia & Miss Baltic Sea) == Katso myös == * Miss Universum * Miss Maailma * Miss International * Miss Grand International * Miss Earth * Miss Baltic Sea * Miss Eurooppa * Miss Suomi ==Lähteet== * Lempimissit. Beauty pageants Worldwide ==Aiheesta muualla== * Finnartist Oy. * http://www.pageantopolis.com/Int_past/Scandinavia.htm * http://www.pageantopolis.com/Int_past/baltic_sea.htm * http://www.pageantopolis.com/Int_past/BalticScand.htm Luokka:Kauneuskilpailut pl:Dorota Gawron
Lehtoimikkä

Lehtoimikkä eli imikkä (Pulmonaria obscura syn. Pulmonaria officinalis subsp. obscura) on lemmikkikasveihin kuuluva eurooppalainen lehtokasvi. Aikaisemmin lehtoimikkää pidettiin rohtoimikän (Pulmonaria officinalis) alalajina.Den virtuella floran: Lungört Viitattu 23.12.2010. == Ulkonäkö ja koko == Monivuotinen lehtoimikkä kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Koko kasvi on karvainen. Lehtiä on kahdenlaisia. Keväällä kukkaverson lehdet ovat puikeita tai suikeita ja ruodittomia. Isot kesälehdet kasvavat vaakasuoran juurakon haaroissa ruusukkeena ja ovat pitkäruotisia, leveän herttamaisia ja suippoja. Kukinto on vähähaarainen kiemura. Ylimmät kukat ovat tukilehdettömiä. Kukat ovat suppilomaisia, viisihalkoisia ja muuttuvat punaisesta sinisiksi kukinnan aikana. Lehtoimikkä kukkii Suomessa touko-kesäkuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 349. == Levinneisyys == Lehtoimikkä on eurooppalainen laji, jota tavataan Tanskasta, Saksasta ja Alppien alueelta itään Venäjän keskiosiin saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Pohjois-Kreikassa ja Bulgariassa, pohjoisimmat Keski-Ruotsissa ja Etelä-Suomessa. Lehtoimikkä on ainoa imiköiden (Pulmonaria) suvun Suomessa luonnonvaraisena kasvava kasvi. Sitä tavataan paikoin yleisenä Etelä-Suomessa lähes Jyväskylän korkeudelle saakka, sekä Kaakkois- ja Itä- Suomessa Venäjän rajan tuntumassa Kiteen korkeudelle saakka.Lampinen, R. & Lahti, T. 2010: Kasviatlas 2009: (Lehto)imikän levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 23.12.2010. == Elinympäristö == Lehtoimikkä kasvaa ravinteisissa lehdoissa tai lehtometsissä. Lehtoimikkä on myös yleinen puutarhakasvi mutta tavataan vain harvoin puutarhakarkulaisena.Uusitalo 2007, s. 161. == Käyttö == Lehtoimikkää on ainakin Ruotsissa käytetty aikaisemmin vihanneksena. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Uusitalo, Anna: Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Lehtoimikän levinneisyys Suomessa. * Pohjolan kasvien pauloissa: Pulmonaria obscura - lehtoimikkä * BBC Gardening, plant profiles: Pulmonaria * Puutarhaliitto, kasvivinkit: Imikkä * Prof. Dr. Otto Wilhelm Thomé: Flora von Deutschland Österreich und der Schweiz (1885, Gera, Deutschland): Pulmonaria officinalis (kuva) * Tony Avent: Pulmonaria Luokka:Imikät
Nurse With Wound

Nurse With Wound (tunnetaan myös lyhenteellä NWW) on brittiläinen industrialyhtye, jonka perustivat Steven Stapleton, John Fothergill ja Heman Pathak vuonna 1978. Yhtyeen aikaisimmat levytykset olivat pikaisesti tehtyjä ja niitä pidettiin yleisesti industrial-musiikkina, mutta yhtye painotti musiikkinsa perustuvan vapaaseen improvisaatioon ja krautrockiin. Vuoteen 1981 mennessä Stapleton oli ainoana jäljellä alkuperäisestä triosta ja siten pitää vuoden 1982 Homotopy To Marie -julkaisua ensimmäisenä aitona Nurse With Wound -levytyksenä. Stapletonin musiikki onkin hyvinkin äärimmilleen vietyä kokeilunhalua, dadaistiset äänimaailmat yhdistelevät useita musiikkisuuntauksia. NWW on periaatteessa Stapletonin oma sooloprojektinsa, mutta sen parissa on työskennelleet lukemattomat muut artistit, kuten Current 93:n David Tibet, Coilin John Balance, Death in Junen Douglas Pierce ja Whitehousen William Bennett. == Jäsenet == * Steven Stapleton == Osittainen diskografia == * 1979 Chance Meeting on a Dissecting Table of a Sewing Machine and an Umbrella (uudelleenjulkaistu vuonna 2000) * 1980 To The Quiet Men From A Tiny Girl * 1980 Merzbild Schwet * 1981 Insect And Individual Silenced * 1981 The 150 Murderous Passions (Whitehousen kanssa) * 1982 Homotopy To Marie * 1984 Brained By Falling Masonry * 1986 Spiral Insana (uudelleenjulkaistu vuonna 1997) * 1988 Soliloquy For Lilith (uudelleenjulkaistu vuosina 1993 [2x CD], 2003 [3x CD] ja 2005 [3x CD]) * 1988 The Sylvie and Babs Hi-Fi Companion (uudelleenjulkaistu vuonna 1995) * 1989 Soliloquy For Lilith [Parts 5 and 6] * 1992 Thunder Perfect Mind (Rose McDowallin kanssa) * 1993 Crumb Duck (with Stereolab) (uudelleenjulkaistu vuonna 1997) * 1994 Rock 'n Roll Station * 1996 Who Can I Turn To Stereo * 1997 Acts Of Senseless Beauty (Aranosin kanssa) * 1997 Simple Headphone Mind (Stereolabin kanssa) * 1999 An Awkward Pause * 2001 Funeral Music For Perez Prado * 2002 Man With The Woman Face * 2003 Salt Marie Celeste * 2003 She And Me Fall Together In Free Death * 2003 The Musty Odour Of Pierced Rectums * 2003 Chance Meeting Of A Defective Tape Machine And A Migraine * 2004 Angry Eelectric Finger * 2004 Shipwreck Radio Volume One * 2005 Echo Poeme Sequence No. 2 * 2005 Shipwreck Radio Volume Two * 2006 Soundpooling * 2006 Stereo Wastelands == Aiheesta muualla == * Yhtyeen viralliset kotisivut Luokka:Brittiläiset industrialyhtyeet
Green (albumi)

Green on R.E.M:n kuudes studioalbumi ja heidän ensimmäinen albuminsa suurelle Warner Bros. -levy-yhtiölle I.R.S. Records -pienlevy-yhtiövuosien jälkeen. Se julkaistiin Yhdysvalloissa vaalipäivänä vuonna 1988. Green on levy, joka muutti yhtyeen college radio -yhtyeestä maailmanluokan ryhmäksi. "Stand" nousi Yhdysvaltojen singlelistalla kuudenneksi ja Green myi tuplaplatinaa. Levyn julkaisua seurasi tammi-marraskuun 1989 kestänyt Green-maailmankiertue. Green nousi Yhdysvaltojen listalla sijalle 12 ja Isossa-Britanniassa sijalle 27. "World Leader Pretend" oli ensimmäinen R.E.M.-laulu, jonka sanat oli painettu levykanteen. Kannesta puuttuu albumin yhdestoista kappale. Se tunnetaan tavallisesti nimellä "(Untitled)"Marcus Gray - It Crawled from the South, An R.E.M. Companion (tai "11th Untitled Song"). Green oli myös ensimmäinen R.E.M.-levy, jolla Peter Buck soitti mandoliinia. Levyn vinyyliversion kannessa sen nimessä on kirjain R korvattu numerolla 4 (G4EEN). == Kappalelistaus == Kaikki laulut Berry, Buck, Mills ja Stipe. # "Pop Song 89" - 3:04 # "Get Up" - 2:39 # "You Are the Everything" - 3:41 # "Stand" - 3:10 # "World Leader Pretend" - 4:17 # "The Wrong Child" - 3:36 # "Orange Crush" - 3:51 # "Turn You Inside-Out" - 4:16 # "Hairshirt" - 3:55 # "I Remember California" - 4:59 # (Untitled) - 3:10 == Singlet == single julkaistu maa formaatti listasijoitus Stand 23. tammikuuta 1989 Iso-Britannia 7"/12"/CD #51 Stand 7. helmikuuta 1989 Yhdysvallat 7"/CD/kasetti #6 Orange Crush 15. toukokuuta 1989 Iso-Britannia 7"/12"/CD/kasetti #28 Pop Song 89 16. toukokuuta 1989 Yhdysvallat 7"/kasetti #86 Stand 31. heinäkuuta 1989 Iso-Britannia (uudelleen) 7"/12"/CD #48 Get Up 5. syyskuuta 1989 Yhdysvallat 7"/kasetti - Rob Jovanovic and Tim Abbott - Adventures in Hi-Fi: The Complete R.E.M. == Soittajat == * Bill Berry - rummut * Peter Buck - kitara, mandoliini * Mike Mills - basso, taustalaulu * Michael Stipe - laulu * Jane Scarpantoni - sello kappaleessa "World Leader Pretend" * Keith LeBlanc - lyömäsoittimet kappaleessa "Turn You Inside-Out" * Bucky Baxter - pedaalikitara kappaleessa "World Leader Pretend" == Lähteet == Luokka:R.E.M:n albumit Luokka:Vuoden 1988 albumit
Baranavitšy

Baranavitšy (, , ) on kaupunki Valko-Venäjän Brestin alueella. Vuoden 2009 väestönlaskennassa Baranavitšyn väkiluku oli 168 240, ja kaupunki oli Valko- Venäjän kahdeksanneksi suurin. Se on merkittävä rautateiden risteyspaikka, yliopisto- ja varuskuntakaupunki. Tärkeänä kaupunkina se oli hallinnollisesti suoraan maakuntahallinnon alainen. Kaupungilla on useita ystävyyskaupunkeja, joihin kuuluu Heinola. == Historia == Ensimmäinen maininta Baranowicze- nimisestä kylästä on vuodelta 1706. Tuolloin kylä oli puolalaisen Rozwadowskin suvun yksityisomaisuutta. Puolan jaoissa kaupunki siirtyi Venäjälle. Vuonna 1870 siitä tuli merkittävä Varsova−Moskova- ja Vilna−Lviv-ratojen välietappi. Väkiluku alkoi nopeasti kasvaa, vuonna 1883 asukkaita oli jo lähes 2 000 ja 1897 jo 4 600, joista noin puolet juutalaisia. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1919−1921 kaupunki siirtyi takaisin Puolan haltuun, jolloin se sai myös kaupunkioikeudet. Vuonna 1921 asukasluku oli jo yli 11 000, joista 67 prosenttia puolalaisia ja loput pääasiassa valkovenäläisiä, puolalaisia ja venäläisiä. Vuoteen 1939 mennessä asukasluku kasvoi lähes 30 000:een. Neuvostoliitto miehitti kaupungin 1939, ja alueelle tuli yli 3 000 juutalaispakolaista Saksan miehittämiltä alueilta. Kesäkuussa 1941 Saksa miehitti alueen, ja saman vuoden elokuussa perustettiin ghetto yli 12 000 juutalaiselle, joista suurin osa siirrettiin seuraavan vuoden aikana keskitys- ja tuhoamisleireille. Puna-armeija miehitti kaupungin 8. kesäkuuta 1944, ja koko alue siirtyi osaksi Neuvostoliittoon kuulunutta Valko-Venäjän sosialistista neuvostotasavaltaa. Tuolloin myös puolalainen nimi Baranowicze muutettiin nykyiseen venäläiseen asuunsa. Neuvostoaikana kaupunki teollistui huomattavasti. Vuonna 1991 siitä tuli osa itsenäistynyttä Valko-Venäjää. Kaupungissa toimii Baranovitšin valtiollinen yliopisto. == Liikenne == Kaupungissa on varsin kattava bussiverkosto. Baranavitšy on merkittävä rautateiden risteysasema. Rautateitse kaupungista pääsee kuuteen suuntaan. Kaupungissa on kaksi keskeistä rautatieasemaa: Baranavitšyn keskusasema ja Baranavitšyn Polesian asema. Rautatiereiteistä tärkein on Minsk−Baranovitšy−Brest, jota pitkin kulkee junia Varsovasta ja Brestistä Moskovaan. Muita merkittäviä rautatieyhteyksiä ovat reitit Mahiljou−Asipovitšy−Slutsk−Baranavitšy ja etelästä pohjoiseen vievä Luninets−Baranavitšy−Lida−Vilna. Tieyhteyksistä huomattavin on moottoritie M1 () Minsk−Baranavitšy−Brest, joka muodostaa samalla nopeimman valtatieyhteyden Minskistä ja Moskovasta Varsovaan. Kaupungin eteläosissa on Baranavitšyn lentotukikohta, jonka kiitotie on 2,9 kilometriä pitkä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Lyhyt kaupunkikuvaus (bycity.org) *Kantakaupungin kartta (bycity.org) * WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin tai * Kaupungin virallinen portaali * Baranovichi State University (*2004) ja * Eräs toinen Baranavitšiin keskittynyt portaali * Baranavitšin julkisesta liikenteestä * Baranovitšin historiaa (tut.by) * Valokuvia Baranovitšista (tut.by) * Baranovitšin Polesian asemasta, kaupungin päärautatieasema (rw.by) Luokka:Brestin alueen kaupungit
Melankolia

Melankolia on nykymerkityksessään alakuloisuutta ja raskasmielisyyttä. Melankoliaa saatetaan pitää epämääräisenä masentuneisuutena, johon liittyy aloitekyvyttömyyttä ja haluttomuutta tehdä mitään, tai kyvyttömyyttä innostua asioista. Toisaalta melankolia tarkoittaa myös katkeransuloisuutta, jossa henkilö saa helpotusta kielteisistä asioista. Sana melankolia tulee kreikan termistä melaina kholee, joka tarkoittaa mustaa (melas) sappea (kholee). Alkujaan melankolia oli nimitys mustan sapen aiheuttamalle mielisairaudelle: humoraaliopin mukaan melankolia johtui mustan sapen ylituotannosta. Nykyisin melankolia mielletään suruksi tai nostalgiseksi ikäväksi. Taiteessa ja kirjallisuudessa melankolia on innoittanut muun muassa Albrecht Düreria ja J. W. Goethea. == Katso myös == * Melankolinen masennus == Aiheesta muualla == * Harju, Juhana Henrikki: Melankolian katse – alakulon toiveikas pohjasävy. Särö 20.3.2021. Luokka:Mielialahäiriöt Luokka:Masennus Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lenny White

Lenny White (oik. Leonard White III, s. 19. joulukuuta 1949, New York) on yhdysvaltalainen jazzia ja rockia soittava rumpali. Rumpalina itseoppinut White aloitti uransa New Yorkin paikallisissa yhtyeissä ja soitti usein esimerkiksi Jackie McLeanin kanssa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1969 hän oli kohonnut muusikkopiireissä jo niin korkeaan asemaan, että pääsi mukaan Miles Davisin kuuluisalle Bitches Brew levylle. Vuosina 1973–1976 White oli mukana Chick Corean Return to Forever -fuusioyhtyeessä. Nämä Corean ja Davisin kanssa tehdyt levyt ovat levytykset, joista White parhaiten tunnetaan. Return to Foreverin riveissä White sävelsi myös muutamia kappaleita. Yhtyeen lopettamisen jälkeen vuonna 1976 White julkaisi kaksi soololevyä Atlantic -yhtiölle, joista etenkin Venusian Summer on saanut hyviä arvioita, joskin levyä on nykyään vaikea löytää. Tämän jälkeen White on soittanut esimerkiksi yhtyeissä Twenniynine, Jamaica Boys, Echoes of the Era sekä Griffith Park. Vuosien varrella hän on työskennellyt esimerkiksi Freddie Hubbardin, Joe Hendersonin, Woody Shaw'n, Gato Barbierin, Gil Evansin, Stanley Clarken sekä Stan Getzin kanssa. Lenny White.jpg ==Diskografia== *1975: Venusian Summer (Nemperor) *1976: Big City (Nemporer) *1977: The Adventures of Astral Pirates (Elektra) *1978: Streamline (Elektra) *1979: Best of Friends (Elektra) *1980: 29 (Elektra) *1983: Attitude (Wounded Bird) *1983: In Clinic (DCI) *1995: Present Tense (Hip Bop/Koch) *1996: Renderers of Spirit (Hip Bop Essence) *1999: Edge (Hip Bop Essence) *2002: Collection (Hip Bop) *2004: Tribute to Earth, Wind, and Fire (Trauma) ==Aiheesta muualla== *Whiten kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzrumpalit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kolmisoutu

Kolmisoutu eli trieeri () tai trireemi () oli antiikin aikana yleinen soudettava sotalaiva eli kaleeri. Kolmisoudussa oli airoja kolmessa rivissä kummallakin puolella. Neli- ja viisisouduissa oli oletettavasti myös kolme airoparia, mutta yhdessä airossa oli useampia soutajia. Kolmisoutuja käyttivät ensimmäisinä foinikialaiset. Myös antiikin kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät kolmisoutuja. Roomalaisessa kolmisoudussa oli molemmin puolin 60 soutajaa, jotka olivat pääasiassa orjia. Kannella oli keihäin aseistautuneita legioonalaisia. Puunilaissotien aikana nopeammat viisisoudut syrjäyttivät kolmisoudut. ==Katso myös== *Olympias, trieerin rekonstruktio ==Aiheesta muualla== == Lähteet == Luokka:Antiikin laivat Luokka:Laivatyypit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Il-kaanien valtakunta

Il-kaanien (il) valtakunta oli yksi Mongolivaltakunnan neljästä osasta, ja sen hajottua itsenäinen valtakunta. Se sijaitsi Persiassa (nyk. Iran), ja siihen kuului myös nykyinen Irak, Afganistan, Azerbaidžan ja läntinen Pakistan. Valtakunnan juuret ulottuvat Tšingis-kaanin valloituksiin vuosina 1219-1224, mutta sen varsinainen perustaja oli Tšingis-kaanin pojanpoika ja suurkaani Möngken ja Kublain veli Hülegü-kaani. Hän sai 1250-luvulla Möngkeltä tehtävän valloittaa muslimien alueet Egyptiin asti. Tuhoisa sotaretki, jonka yhteydessä muun muassa Bagdad hävitettiin täysin vuonna 1275, pysähtyi kuitenkin Palestiinaan Möngken kuoltua. Kublai-kaanin tultua valituksi suurkaaniksi, Hülegü palasi hallitsemaan maitaan. Il-kaani (il) tarkoittaa "alikaania", ja viittaa muodolliseen alistumiseen Kublai-kaanin Pekingissä sijainneelle Yuan- dynastian valtaistuimelle. Hülegün perilliset hallitsivat aluetta kahdeksan vuosikymmentä kääntyen lopulta islamiin. Il-kaanit jatkoivat sotimista mamelukkeja vastaan, mutta eivät saaneet heitä kunnolla lyödyksi ja joutuivat lopulta luopumaan valtapyrkimyksistään Syyriassa. Riita mamelukkien kanssa oli niin katkera, että il-kaanit pyrkivät vielä islamiin kääntymisen jälkeenkin liittoutumaan Euroopan kristittyjen kanssa mamelukkeja vastaan. Il-kaanien epäonnistumiseen Syyriassa vaikuttivat suuresti vihollisuudet pohjoisessa sijainneen toisen mongolivaltion Kultaisen ordan kanssa. Il-kaanit olivat aluksi buddhalaisia, mutta kaanien käännyttyä islamiin alettiin alistaa buddhalaisia ja kristittyjä. Viimeisen kaanin kuoltua vuonna 1335, valtakunta hajosi nopeasti ja jakautui useisiin seuraajavaltioihin. Viimeinen il-kaanin titteliä tavoitellut murhattiin vuonna 1353. ==Il-kaanien valtakunnan hallitsijat== *Hülëgü (1256–1265) *Abaqa (1265–1282) *Tekuder (1282–1284) *Arghun (1284–1291) *Gaykhatu (1291–1295) *Baydu (1295) *Mahmud Ghazan (1295–1304) *Öljeitü (1304–1316) *Abu Sa'id (1316–1335) *Arpa Ke'un (1335–1336) *Musa (1336–1337) *Muhammad Khan (1337–1338) Luokka:Kublai-kaani Luokka:Iranin historia Luokka:Azerbaidžanin keskiaika Luokka:Aasian entiset valtiot
Inkarnaatio

Inkarnaatio, sananmukaisesti ”lihaksi tuleminen”, tarkoittaa yleensä jumalallisen olennon ihmiseksi syntymistä. Kristillisessä teologiassa inkarnaatio merkitsee sitä, että Jumala tuli ihmiseksi Jeesuksessa (Joh. 1:14). == Aiheesta muualla == * An Animation Based on Ten Incarnations of Hindu Lord Vishnu Luokka:Jumalakäsitykset
Lintulan luostarin kirkko

Lintulan Pyhän Kolminaisuuden kirkko on ortodoksinen kirkkorakennus Lintulan nunnaluostarin yhteydessä Heinävedellä. Kirkon suunnitteli Vilho Suonmaa ja se rakennettiin kevyistä lohkotiilistä. Kirkko valmistui vuonna 1973. Kirkko on pyhitetty Pyhälle Kolminaisuudelle samoin kuin Kivennavalla ennen sotia sijainnut Lintulan luostarin alkuperäinen kirkko. Arkkipiispa Paavali vihki kirkon käyttöön. Kirkko on tasakattoinen ja lähes neliön muotoinen. Etuoven yllä on avonainen kellotorni, jossa on seitsemän kelloa. Eteisestä laskeutuu portaat alemmas kirkkosaliin. Kirkkosalin katolla on kupoli, jonka ikkunoista lankeaa valoa saliin. Ikonostaasissa ja muualla kirkossa on monia kirkkoa varten maalattuja ikoneja sekä vanhempia ikoneja, kuten Jerusalemin Jumalanäidin ikoni Kivennavalla sijainneesta kirkosta. Kuuluisa ikonimaalari Petros Sasaki, joka on haudattu luostarin hautausmaalle, on maalannut osan ikonostaasin ikoneista sekä alttarilla olevan suuren ikonin. ==Katso myös== *Luettelo Suomen ortodoksisista kirkoista == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Lintulan luostarin kotisivut (lintulanluostari.fi) Luokka:Heinäveden rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pohjois-Karjalan kirkkorakennukset Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset