EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Sudbury Wolves

Sudbury Wolves on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Itäisen konferenssin keskidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Sudbury Ontariossa. == Joukkue kaudella 2024–2025 == Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti # Pelaaja Hanskakäsi Syntymävuosi Syntymäpaikka 30 Nathan Krawchuk L 2005 Thunder Bay, Ontario, Kanada 31 Finn Marshall L 2006 Toronto, Ontario, Kanada 37 Marcus Vandenberg L 2004 Dorchester, Ontario, Kanada Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat # Pelaaja Kätisyys Syntymävuosi Syntymäpaikka 12 Noah Roberts R 2005 Uxbridge, Ontario, Kanada 19 Donovan McCoy R 2004 Belleville, Ontario, Kanada 88 Henry Mews R 2006 Nepean, Ontario, Kanada Nicholas DeAngelis L 2004 King City, Ontario, Kanada Gavin Ewles R 2005 Barrie, Ontario, Kanada Spencer Horgan R 2005 Bowmanville, Ontario, Kanada Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät # Pelaaja Kätisyys Pelipaikka Syntymävuosi Syntymäpaikka 9 Chase Coughlan R OLH 2005 Toronto, Ontario, Kanada 12 Henry Doucet L VLH 2008 Kanata, Ontario, Kanada 13 Kocha Delic L KH 2004 Mississauga, Ontario, Kanada 18 Nicholas Yearwood L VLH 2004 Toronto, Ontario, Kanada 21 Alex Pharand R OLH 2005 Sudbury, Ontario, Kanada 22 Kieron Walton L VLH 2006 Sudbury, Ontario, Kanada 24 Blake Clayton L KH 2007 Burlington, Ontario, Kanada 27 Quentin Musty (A) L VLH 2005 Hamburg, New York, Yhdysvallat 41 Grant Booth L KH 2007 Sudbury, Ontario, Kanada 47 Kimani Eccleston L H 2007 Brampton, Ontario, Kanada 77 Rowan Henderson L KH 2007 Wellesley, Ontario, Kanada 89 Nathan Villeneuve L KH 2006 Ottawa, Ontario, Kanada Daks Klinkhammer L VLH 2005 Ajax, Ontario, Kanada Noah Kohan L KH / VLH 2005 Hanmer, Ontario, Kanada Ondrej Molnár L VLH 2005 Nitra, Slovakia Jack Ziliotto R OLH 2005 Waterdown, Ontario, Kanada Lähde: EliteProspectshttps://www.eliteprospects.com/team/551/sudbury-wolves Viitattu 5.10.2021. == Joukkueenjohto == * Päävalmentaja: Derek MacKenzie * Apuvalmentaja: Rick Dorval * Apuvalmentaja: Gary Ricciardi * Maalivahtivalmentaja: Alain Valiquette * Fysiikkavalmentaja: Rick Kilganon * Luisteluvalmentaja: Samantha Skene * Huoltopäällikkö: Dan Buckland * Toimitusjohtaja: Rob Papineau * Apulaistoimitusjohtaja: Ken MacKenzie * Kykyjenetsinnänjohtaja: Mike Taylor * Omistaja: Dario Zulich Lähde: EliteProspectshttps://www.eliteprospects.com/team/551/sudbury-wolves Viitattu 5.10.2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sudbury Wolvesin verkkosivut * Sudbury Wolvesin EliteProspects-sivut Luokka:Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Owen Sound Attack

Owen Sound Attack on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan Läntisen konferenssin Keskilänsidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Owen Sound Ontariossa. == Joukkue kaudella 2024–2025 == Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti Maalivahti # Pelaaja Hanskakäsi Syntymävuosi Syntymäpaikka 31 Matthew Koprowski L 2007 Komoka, Ontario, Kanada 32 Carter George L 2006 Thunder Bay, Ontario, Kanada Trenten Bennett L 2006 Kitchener, Ontario, Kanada Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat # Pelaaja Kätisyys Syntymävuosi Syntymäpaikka 2 Braedyn Rogers L 2006 Belleville, Ontario, Kanada 3 Mason Roy L 2008 Campbellville, Ontario, Kanada 28 James Petrovski L 2005 Mississauga, Ontario, Kanada David Bedkowski R 2006 Toronto, Ontario, Kanada Max Bleicher L 2007 Füssen, Saksa Lenny Greenberg R 2005 El Segundo, Kalifornia, Yhdysvallat Alec Leonard R 2004 Toronto, Ontario, Kanada Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät # Pelaaja Kätisyys Pelipaikka Syntymävuosi Syntymäpaikka 7 Trent Gates R KH 2007 Burlington, Ontario, Kanada 8 Benjamin Cormier L KH 2006 Ottawa, Ontario, Kanada 10 Landen Hookey R OLH 2004 Sarnia, Ontario, Kanada 15 Michael Dec L KH 2007 Mississauga, Ontario, Kanada 16 Tomislav Brennan L KH 2005 Ottawa, Ontario, Kanada 18 Rafik Varosian L LH 2007 Tšugujevka, Venäjä 29 Bruce McDonald L VLH 2004 Ottawa, Ontario, Kanada 37 Antonio Tersigni L VLH 2006 Vaughan, Ontario, Kanada 40 Tristan Delisle L KH 2007 Cornwall, Ontario, Kanada Declan Waddick L KH 2005 Lakeshore, Ontario, Kanada Masen Wray L KH 2006 North Bay, Ontario, Kanada Cole Zurawski R OLH 2008 Barrie, Ontario, Kanada == Joukkueenjohto == * Päävalmentaja: Greg Walters * Apuvalmentaja: Jordan Hill * Apuvalmentaja: Sean Teakle * Maalivahtivalmentaja: Greg Redquest * Fysiikkavalmentaja: Andy Playter * Huoltopäällikkö: Andy Brown * Toimitusjohtaja: Dale DeGray * Pelaajakehitysjohtaja: Sean LaFortune * Kykyjenetsinnänjohtaja: Brian Teakle == Aiheesta muualla == * Owen Sound Attackin verkkosivut * Owen Sound Attackin EliteProspects sivut Luokka:Ontariolaiset jääkiekkoseurat
Raisin’ Cain

Raisin’ Cain on yhdysvaltalaisen kitaristin, laulajan, lauluntekijän, yhtyeenjohtajan ja tuottajan Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1980. Vuoden 2012 uudelleenjulkaisun kansitekstin mukaan albumi sisältää hitin ”Rollin’ and Tumblin’”. Tuotantoneuvojana ja äänittäjänä on toiminut Dave Still ja johtajana Steve Paul. Still on tehnyt miksauksen New York Cityssä Hit Factoryssa apunaan Chris Tergesen. Kannen valokuvan on ottanut Susan Chang ja muut Susan Warford. Taidesuunnittelusta on vastannut Paula Scher. Kiitoksissa on mainittu Teddy Slatus, Jacqueline Lau, Johnnie Allan, Mike Geremia, Elam Williams, Norman Simon (Uncle Sam’s), Borck and Mensch, Eli Schoenfeld, Premier Talent ja CBS Recordsin henkilökunta. == Kappaleet == # The Crawl – 2:07 # Sittin’ in the Jail House – 3:20 # Like a Rolling Stone – 5:38 # New York, New York – 5:06 # Bon Ton Roulet – 4:43 # Rollin’ and Tumblin’ – 3:27 # Talk Is Cheap – 3:42 # Wolf in Sheep’s Clothing – 5:34 # Don’t Hide Your Love – 3:29 # Mother-in-Law Blues – 2:55 # Walkin’ Slowly – 3:20 == Kokoonpano == * Johnny Winter – kitara, slide-kitara, laulu * Jon Paris – basso, kitara, huuliharppu, taustalaulu * Bobby (T) Torello – rummut, taustalaulu (oli mukana Winterin edelliselläkin albumilla) sekä * Tom Strohman – tenori-, baritoni- ja alttosaksofoni * Dan Hartman – piano * Dave Still – tamburiini taustakuoro: * Susan Warford, Kristy Griggs, Allan Martin, Val, Bernadette Mazur, Cindy Murray == Uudelleenjulkaisut == * 2012 Johnny Winter: 5xCD Original Album Classics, (Columbia 88725465472CD5), Sony Music Entertainment. == Lähteet ja viitteet == * Johnny Winter: 5xCD Original Album Classics / Raisin’ Cain (Columbia 88725465472CD5) 2012 Luokka:Vuoden 1980 albumit Luokka:Johnny Winterin albumit
Maltti ja Valtti

Liikennepuistokonstaapelit Maltti ja Valtti ovat fiktiivisiä hahmoja, jotka perustuvat näyttelijä Jerry Mikkelisen alkuperäisideaan. Maltti ja Valtti ovat tulleet erityisesti tunnetuiksi Yle TV2:n lastenohjelmista. ==Televisio- ja radio-ohjelmat== Maltti ja Valtti ovat seikkailleet säännöllisesti Pikku Kakkosessa vuodesta 2008. Vuonna 2015 he esiintyivät myös Ylen perinteisessä joulukalenterissa. Keväällä 2015 äänitettiin Yleisradiolle kymmenen jaksoa Maltin ja Valtin minikuunnelmia. Kuunnelmien käsikirjoittaja oli Jerry Mikkelinen, näyttelijöinä Jerry Mikkelinen (Maltti) ja Jussi Ollila (Valtti) ja ohjaajana Lasse Verkko. ;Rooleissa ==Kirjat== Maltista ja Valtista on tehty myös lastenkirjoja. Syksyllä 2014 ilmestyi kuvakirja Maltti ja Valtti: Tehtävä mummolassa. Toinen kuvakirja Maltti ja Valtti: Melkein autiolla saarella julkaistiin syyskuussa 2015. Kirjat on kuvittanut Teemu Åke ja julkaissut Schildts & Söderströms. == Musiikki ja esiintymiset== Maltti ja Valtti ovat tehneet myös musiikkia. Kappaleiden säveltäjiä ja sanoittajia ovat Jussi Ollila ja Jerry Mikkelinen. Maltti ja Valtti ovat esiintyneet live- tapahtumissa ja -tilaisuuksissa vuodesta 2009. Hahmot ovat esiintyneet niin pienissä kuin isoissa tapahtumissa (mm. Puistoblues, Hamina Tattoo). Tuotannosta vastaa Kulttuuriosuuskunta Kaje. ==Teokset== * * == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Maltin ja Valtin kotisivu Luokka:Pikku Kakkosen ohjelmat Luokka:Kuvitteelliset poliisit
Salotuoksuvahakas

Salotuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmus) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötäväksi kelpaava sieni. Sillä on karvasmantelimainen tuoksu. == Taksonomia == Salotuoksuvahakas on osa lajikompleksia, jota aiemmin pidettiin yhtenä lajina nimeltä tuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmus). Vuosina 2018 ja 2021 julkaistuissa tutkimuksissa kuvattiin kuitenkin neljä uutta lajia, joita aiemmin pidettiin tuoksuvahakkaina. Näistä Suomessa esiintyy kolme: näretuoksuvahakas (Hygrophorus agathosmoides), lounatuoksuvahakas (Hygrophorus pinophilus) ja männyntuoksuvahakas (Hygrophorus suaveolens). Tieteellinen nimi Hygrophorus agathosmus viittaa nykyään aiempaa suppeampaan taksoniin, jolle on annettu suomenkielinen nimi salotuoksuvahakas. == Ulkonäkö == Salotuoksuvahakas on muihin vahakkaisiin nähden pienehkö. Lakin väri on harmaa tai valkoinen, sen pinta voi olla tahmea ja sen keskellä on säikeitä. Jalka on joko lakin värinen tai vaaleampi. Se muistuttaa jyväsvahakasta. == Levinneisyys ja elinympäristö == Salotuoksuvahakas on tiettävästi vain eurooppalainen laji. Sitä tunnetaan Pohjois-Euroopasta, Venäjältä, Ranskasta ja Sveitsistä. Muita tuoksuvahakkaita esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Salotuoksuvahakkaan isäntäpuu on kuusi ja sitä tavataan vanhoissa, rehevissä kuusimetsissä. == Lähteet == Luokka:Metsävahakkaat
Lännenkruunukyyhky

Lännenkruunukyyhky (Goura cristata) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Se elää uhanalaisena ja endeemisenä Indonesiassa. ==Koko ja ulkonäkö== Lännenkruunukyyhky on suurikokoinen kyyhkylaji ja voi kasvaa 66-70 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään se on siniharmaa. Lajin yläselkä ja siipien kainalot ovat väriltään tumman punaruskea. Siivissä on valkoinen täplä. Lännenkruunukyyhkyn selkeä tuntomerkii on päälaella oleva kookas höyhenistä muodostunut kruunumainen töyhtö. ==Levinneisyys ja elintavat== Lännenkruunukyyhkyä tavataan Indonesialle kuuluvilta Länsi-Papuan saarilta Misoolilta, Waigeolta, Salawatilta ja Batantan saarilta. Sen elinympäristöä ovat pääasiassa alankomaiden sademtsät, tulvametsät, soiset alueet ja mangrovemetsät. Lännenkruunukyyhkyt liikkuvat usein jokien varsilla. Lännenkruunukyyhkyjen ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja hyönteiset. Lännenkruunukyyhkynaaras munii yhden munan pesimäkauden aikana. Lännenkruunukyyhlykannan kooksi arvioidaan 3 500-15 000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsäsätys ravinnoksi ja sen komean töyhdön vuoksi. Myös metsien hakkaaminen linnun levinneisyysalueella on uhka lajille sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi. ==Lähteet== Luokka:Uhanalaiset linnut Luokka:Kruunukyyhkyt
Valkovahakas

Valkovahakas (Hygrophorus piceae) on metsävahakkaiden sukuun kuuluva laji. Se on syötävä sieni, mutta sen sekoittamista myrkyllisiin malikoihin pitää varoa. == Ulkonäkö == Valkovahakas on kooltaan pieni. Se on kokonaan väriltään valkoinen. Lakki on laakea ja limainen. Ohut jalka on pitkänomainen. == Elinympäristö == Valkovahakasta tavataan kuusimetsissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Natural Fungi in Finland: Valkovahakas (Hygrophorus piceae) Luokka:Metsävahakkaat
Marja-Leena Mäkelä

Marja-Leena Mäkelä (aik. Alanärä, s. 13. lokakuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen kirjailija, kirjastonhoitaja ja kirjavinkkauksen uranuurtaja. Mäkelä innostui kirjoista lapsuudessaan Ilmajoen Koskenkorvalla, missä hänen äitinsä toimi sivukirjaston hoitajana. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi kirjastonhoitajana Ilmajoella ja Seinäjoella. Mäkelä on toiminut kirjallisuuden ja kulttuurin läänintaiteilijana, Pohjanmaan kirjailijat ry:n puheenjohtajana ja Suomen nuorisokirjallisuuden instituutin hallituksen jäsenenä. Vuonna 2000 hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2001 Suomen kirjastoseuran Hilkka M. Kauppi -palkinnon. Vuonna 2013 Suomen nuorisokirjailijat ry palkitsi hänet Pääskynen-palkinnolla ja vuonna 2015 Suomen Kirjailijaliitto Kirjailija kiittää -palkinnolla.Kirjailijaliiton Kirjailija kiittää -palkinto kirjavinkkauksen uranuurtajalle Marja-Leena Mäkelälle. Kirjailijaliitto 25.10.2015. Viitattu 26.10.2015. Marja-Leena Mäkelä esitti nimiosaa marraskuussa 2015 Seinäjoen kaupunginteatterin Verstasnäyttämöllä ensi-iltansa saaneessa näytelmässä Vanharoosa. Juulia Soidinahon käsikirjoittama ja Venla Korjan ohjaama teos perustuu iäkkäiltä kerättyihin tarinoihin.Vanharoosa ottaa kantaa vanhusten hoitoon. Ilkka 9.11.2015. Viitattu 11.11.2015. Marja-Leena Mäkelän tytär on dekkarikirjailija Vera Vala.Lahdenmäki, Suvi: Pohjalainen kirjoittaa murhatarinoita Italian auringossa, Plari 4/2012, Helsingin Eteläpohjalaiset ry:n jäsenlehti, s. 6. Viitattu 14.9.2016. ==Teoksia== *Älvänän pakinoita. Kirjastopalvelu 1987. ISBN 9516921930. *Kirjavinkkarikirja, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 1995. *Runon vuoksi – Diktens flod (toim.). Vaasan läänin taidetoimikunta 1997. ISBN 951-53-1496-8. *Sanajalkaseikkailu yhdessä Esa Kakkurin ja Kari Alanärän kanssa, BTJ Kirjastopalvelu, 1999. ISBN 9789516924604. *Kirjastokaskuja, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2000. *Satuseikkailu kirjastossa, yhdessä Sirkka Kultin kanssa, BTJ Kirjastopalvelu 2002. ISBN 951-692-514-6. *Timantinmetsästäjä, luovan kirjoittamisen opas. Yhdessä Seita Parkkolan ja Virpi Talvitien kanssa. WSOY 2004. ISBN 951-0-28149-2. *Elämän nopia kaari, runoja. Cultura 2009. ISBN 9789529501625. *Vinkataan kirja kaverille. Cultura 2010. ISBN 9789529501632. * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Suomalaiset kirjastonjohtajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Simon Desthieux

Simon Desthieux (s. 3. joulukuuta 1991 Belley) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja sekaviestin olympiavoittaja. Oslon MM- kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikakilpailussa 12:nneksi ja takaa-ajossa kuudenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen viestiosuuden Ranskan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan voittaessa kultaa sekaviestissä. Pikakilpailussa hän sijoittui 12:nneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi, normaalimatkalla kuudenneksi ja yhteislähdössä 11:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli viides ja takaa-ajossa kahdeksas. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa pikakilpailussa sekä oli takaa-ajossa viides ja yhteislähdössä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 Desthieux saavutti hopeaa viestissä. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Desthieux sijoittui yhteislähtöcupissa viidenneksi kaudella 2013–2014. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa ampumahiihdon maailmancupissa oltuaan toinen Tjumenin pikakilpailussa kaudella 2017–2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui samalla kaudella kahdeksanneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Park Cityssä pikakilpailussa toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs, pikakilpailun cupissa kolmas ja takaa-ajocupissa neljäs. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui Östersundin normaalimatkalla ja Hochfilzenin pikakilpailussa toiseksi sekä Oberhofin yhteislähdössä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes ja pikakilpailucupissa viides. Kaudella 2020-2021 hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Nové Měston ensimmäisessä pikakilpailussa. Seuraavan päivän takaa-ajossa hän oli kolmas. Hän voitti Östersundin yhteislähdön. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kaudella 2021-2022 Desthieux sijoittui kolmanneksi Östersundin normaalimatkalla. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja normaalimatkan cupissa kolmas. Desthieux saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa viestissä 2010. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai kultaa normaalimatkalla 2011 ja pronssia pikakilpailussa 2012. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän on saanut hopeaa normaalimatkalla ja sekaviestissä 2011. == Lähteet == * Luokka:Ranskalaiset ampumahiihtäjät Luokka:Ranskalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alexandre Volinine

Alexandr(e) Volinine (; 16. syyskuuta 1882 Moskova, Venäjä – 3. heinäkuuta 1955) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Häntä on pidetty yhtenä aikakautensa parhaista baletinopettajista. Tanssijan uran päätyttyä hän piti vuodesta 1925 Pariisissa omaa balettikouluaan, jossa on opiskellut suomalaisiakin.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 308. WSOY, 1997. ISBN 951-0-20163-4. Volinine oli Sergei Djagilevin Ballets russes -balettiseurueen jäsen ja tanssi Anna Pavlovan seurueessa sen maailmankiertueillaDiaghilev's Dancers, Russian Ballet History. == Lähteet == Luokka:Venäläiset balettitanssijat Luokka:Venäläiset balettipedagogit Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Vera Volkova

Vera Volkova (1912–1975) oli venäläinen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän muutti pois Venäjältä 1930-luvulla ja perusti vuonna 1943 Lontooseen balettikoulun, jossa opiskeli esimerkiksi Margot Fonteyn. Vuodesta 1952 hän oli Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisessa teatterissa.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 308, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 == Lähteet == Luokka:Venäläiset balettitanssijat Luokka:Venäläiset balettipedagogit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Hope Town

Hope Town on pieni kaupunki Bahamalla. Hope Town sijaitsee Elbow Cayn saarella, ja se muodostaa oman hallintoalueensa johon kuuluvat myös viereiset Man-O-War Cay ja Great Guana Cay sekä muita pienempiä saaria. Hope Townin asukasluku on 458 ja naapurisaaret mukaanlaskettuna sen alueella on 691 asukasta. Hope Townin perustivat englantilaiset siirtokuntalaiset jotka pakenivat Amerikan vapaussotaa. Valtaosa saaren asukkaista tuli Länsi- Floridasta, joka luovutettiin Espanjalle 1783. Hope Town perustettiin virallisesti 1785. Vuonna 1864 kaupunkiin rakennettiin majakka turvaamaan laivaliikennettä Abacon koralliriutoilta. Majakasta tuli myöhemmin koko kaupungin tunnus. Autot ja golfkärryt ovat suosittuja kulkuvälineitä Elbow Caylla, mutta ne ovat kiellettyjä itse Hope Townissa. Kaupungissa kuljetaan kävellen tai polkupyörillä. ==Lähteet== Luokka:Bahaman kaupungit Luokka:Bahaman alueet
Gabriel Pentinpoika Oxenstierna

Gabriel Pentinpoika Oxenstierna (18. maaliskuuta 1586 – 12. joulukuuta 1656) oli ruotsalainen aatelismies, valtaneuvos ja Suomen kenraalikuvernööri 1631–1633. Oxenstierna oli valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan ja valtadrotsi Gabriel Gustafinpoika Oxenstiernan serkku. Hän jäi nuorena isättömäksi ja opiskeli ulkomaisissa yliopistoissa. Pian kotiinpaluunsa jälkeen hänet palkattiin kuningas Kaarle IX:n hoviin. Kustaa II Aadolf nimitti hänet moniin vastuullisiin virkoihin. Vuosina 1611–1617 Oxenstierna toimi kuninkaan asiainhoitajana Tallinnassa. Sen jälkeen hän vastasi armeijan varusteista. Vuonna 1631 hänet lähetettiin Suomeen kenraalikuvernööriksi, mutta vuonna 1633 hän luopui tehtävästä osallistuakseen hallitukseen. Vuodesta 1634 hänellä oli merkittävä virka Ruotsin valtaneuvostossa kamarimestarina (rikskattsmästare), mutta hän ei kyennyt kontrolloimaan hallituskumppaniensa toimia. Axel Oxenstiernan mukaan Gabriel-serkku oli omaneduntavoittelija. 1640-luvulla hän ehti olla vähän aikaa myös Liivinmaan kenraalikuvernööri. Vuonna 1651 hänet nimitettiin Korsholman ja Vaasan kreiviksi ja vuonna 1652 valtakunnanamiraaliksi. Oxenstierna meni naimisiin vuonna 1610 Anna Gustafsdotter Banérin kanssa. Heille syntyi seitsemän tytärtä ja neljä poikaa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset aateliset Luokka:Ruotsalaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1586 syntyneet Luokka:Vuonna 1656 kuolleet Luokka:Suomen kenraalikuvernöörit
Nina Vyroubova

Nina Vyroubova (Virubova; 4. kesäkuuta 1921 Gurzof, Krim – 24. kesäkuuta 2007Muistokirjoitus, Guardian ) oli venäläis-ranskalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän kuului Pariisin oopperaan 1949–1956. Hänen tekniikkaansa on kuvailtu loistavaksi ja eläytymistä vahvaksi.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 328, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 == Lähteet == Luokka:Venäläiset balettitanssijat Luokka:Venäläiset balettipedagogit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Välke

Välke on geologian termi, joka tarkoittaa välkkyvää tai puolimetallista kiiltoa eräiden mineraalinimien osana, esimerkiksi sarvivälke, sinkkivälke ja pikivälke.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 336, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 ==Katso myös== *Hohde == Lähteet == Luokka:Mineraalit
Vällyt

Vällyt eli kaattuva eli nahkaset tarkoittaa vuode- tai rekipeitettä, joka on tehty villoineen parkitusta lampaannahasta.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 336, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 Siinä on kangaspäällysTietosanakirja, palsta 1651 (Runeberg.org). == Lähteet == Luokka:Vuoteet Luokka:Kodintekstiilit
Lumisota (patsas)

Lumisota on suomalaisen kuvanveistäjä Viktor Janssonin suunnittelema pronssiin valettu patsas, joka sijaitsee Lahdessa, yhteiskoulun ja lyseon välisessä pienessä puistikossa. Teos paljastettiin vuonna 1937. 1930-luvun henkinen patsas kuvaa lumipalloa heittäviä poikaa ja tyttöä. Teos symboloi elämänhalua ja nuoruutta. == Lähteet == Luokka:Lahden patsaat ja veistokset
Kunnanlääkäri

Kunnanlääkäri oli maalaiskuntien lääkärin virka, jota kaupungeissa vastasi kaupunginlääkäri. Ensimmäinen kunnanlääkäri palkattiin Viitasaarelle vuonna 1882, ja järjestelmä laajeni, kun 1885 kunnanlääkärien palkkaukseen saatettiin myöntää valtionapua. 1910-luvun alussa Suomessa oli 159 kunnanlääkäriä ja 1960-luvun alussa 445. Kunnanlääkärijärjestelmä loppui, kun kansanterveyslaki tuli voimaan 1972, ja toiminta siirtyi terveyskeskuksiin. Kaupunginlääkäreitä on ollut jo hiukan aikaisemmin. Turkuun tuli porvarien kustantama kaupunginlääkäri 1755, jonka palkka alettiin vuonna 1827 maksaa kaupungin varoista.Terveyden- ja sairaanhoito . Turun kaupunki. Arkistokokoelma. Julkaistu 27.4.2010. Tallennettu 15.12.2013 Tunnettuja kunnan- ja kaupunginlääkäreitä: * Väinö Airo, Isokyrö * Eero Akaan-Penttilä, kansanedustaja, Nurmijärvi * Arno Forsius, Kiikka * Johannes Heilala, Paavola, Hausjärvi ja Laitila * Gunnar von Hertzen, Pihtipudas * Ernst V. Knape, Uusikaarlepyy * Wilhelm Sucksdorff, Helsinki * Carl Immanuel Qvist, Helsinki * Vilho Rantanen, jääkäri, Laitila ja Ilmajoki * Matti Ruokola, Oulainen * Oskari Reinikainen, Luumäki * Severi Savonen, Teuva * J.G. von Schrowe, valtiopäivämies, Parikkala * Wilhelm Snellman, Hanko * Rikhard Sotamaa, Laukaa * Gustaf Toppelius, Oulu * Tauno Wartiovaara, Helsinki * Aleksander Warppe, Orivesi * Johan Vitali, Lahti ==Katso myös== * Piirilääkäri == Lähteet == Luokka:Suomen sosiaali- ja terveyshuollon historia Luokka:Terveydenhoito Suomessa
Andrea Oliva

Andrea Oliva (s. 1977 Modena) on italialainen huilisti. Hänen opettajiensa joukossa oli James Galway. Hänestä tuli vuonna 2003 Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian ensihuilisti Roomassa. Oliva voitti ensipalkinnon kansainvälisessä kilpailussa Kobessa (2005) ja kolmannen palkinnon kansainvälisessä ARD-kilpailussa Münchenissä (2004). Oliva on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa.Andrea Oliva: Biography 23-vuotiaana Oliva sai kutsun Berliinin filharmonikkoihin, jossa hän soitti muiden muassa Claudio Abbadon, Lorin Maazelin, Valeri Gergijevin, Sakari Oramon, Mariss Jansonsin ja Bernard Haitinkin toimiessa kapellimestareina. Oliva on lisäksi soittanut muun muassa Orchestra del Teatro dell'Operassa Roomassa. Muita orkestereita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet La Scalan orkesteri, Baijerin radion sinfoniaorkesteri ja Bambergin sinfoniaorkesteri. Vuonna 2013 Oliva julkaisi Hyperion Recordsilla Angela Hewittin kanssa tekemänsä levytyksen Johann Sebastian Bachin huilusonaateista.AllMusic: Andrea Oliva == Lähteet == Luokka:Italialaiset huilistit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Väre

Väre tai Wäre voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia: == Sukunimenä == * Antti Väre (s. 1990), näyttelijä * Eero Väre (s. 1984), jääkiekkomaalivahti * Eero Väre (1913–1972), muusikko * Emil Väre (1885–1974), painija * Emma Väre (s. 1993), raviohjastaja ja valmentaja * Henry Väre (s. 1960) on kasvitieteilijä, Luomuksen Kasvimuseon yli-intendentti ja tietokirjailija * Hjalmar Väre (1879–1952), kilpapyöräilijä * Ilmari Wäre (1911–1982), metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos * Kaija Väre (1920–1980), taidemaalari * Kalle Väre (1889–1974), kirjailija * Kyllikki Väre (1912–1951), näyttelijä * Marjaana Väre (s. 1967), vammaisurheilija * Matti Wäre (1908–1999), tekniikan tutkija, professori * Oskari Väre (1884–1946), pienviljelijä ja kansanedustaja (SDP) * Raili Väre (1938–2016), runoilija * Ritva Wäre (s. 1945), taidehistorioitsija, museojohtaja * Vappu Väre (1901–1964), kirjailija * Toivi Suomela, oik. Väre (1923–1992), kirjailija === Kuvitteelliset Väreet === * Julius Väre, supersankari elokuvasarjassa Ihmeperhe ==Muita merkityksiä== *Väre, Aalto- yliopiston rakennus Otaniemessä *Väre, Tenhi-yhtyeen albumi vuodelta 2002. *Väre Oy, sähkönmyyntialan energiapalveluyhtiö
Gustaf Johan Gyllenstierna

Gustaf Johan Gyllenstierna () oli vapauden ajan suomalainen virkamies, Ruotsin kansliapresidentin sihteeri vuodesta 1738. Hän toimi voimakkaasti aikansa puolue-elämässä myssypuolueen hyväksi. Vastapuoli, hattupuolue epäili, että valtiopäivien salaisen valiokunnan tiedot vuotavat ulkomaiden tietoon. Venäjän lähetystön eteen järjestettiin eversti Lagercrantzin johtamat vartiomiehet, jotka pidättivät Gyllenstiernan helmikuussa 1741. Tutkimukset osoittivat hänen saaneen venäläiseltä ministeri Mihail Bestužev-Rjuminilta rahaa salaisista tiedoista. Hän sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa asiaan liitettiin kolme muutakin suomalaista, entinen virkamies Johan Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Heidän syyllisyydestään ei kuitenkaan saatu näyttöä. Gyllenstierna vapautui 1743, mutta karkotettiin maasta. Hän toimi tämän jälkeen Venäjän palveluksessa Liivinmaalla.Svenskt biografiskt handlexikon. I:431. Runeberg.org (1906). Tallennettu 15.12.2013 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset vakoojat Luokka:Suomi vapaudenajalla ja kustavilaisena aikana Luokka:Vuonna 1709 syntyneet Luokka:Vuonna 1764 kuolleet
Sangihenkäpinkäinen

Sangihenkäpinkäinen (Edolisoma morio) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Sangihenkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti melko yleinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi == Tunnistaminen == Uros on täysin tumman harmaa, ja sillä on musta kurkku; Sulawesin saarella asuvilla yksilöillä musta väri ulottuu vatsaan saakka. Uroksella on myös vaaleat siipimerkit. Harmaaselkäisellä naaraalla on laajalti poimuttuneet siipien vaaleat alapinnat. Yksilöt ja parit asustavat metsän latvustossa ja metsälaikuilla alankoalueilla ja tuntureilla. Lajin elinalue ajoittuu Sulawesille ja sen lähisaarille. Naaraat eroaa samalla alueella elävistä kaitanokkakäpinkäisen naaraista selkänsä puolesta; urokset eroavat siinä, että sen siipien alapuolella on runsaasti mustaa. Laji laulaa hyönteismäistä, surisevaa "weerr-weerr-weerr ..."-laulua, korkeaa vinkuvaa "weeer"-ääntä ja kovempia "chuk-chuk-chuk-chuk"-ääniä. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Sulankäpinkäinen

Sulanhenkäpinkäinen (Edolisoma sula) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Sulankäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Seraminkäpinkäinen

Seraminhenkäpinkäinen (Edolisoma ceramense) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Seraminkäpinkäistä tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Mustaolkakäpinkäinen

Mustaolkahenkäpinkäinen (Edolisoma incertum) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mustaolkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Tuhkakäpinkäinen

Tuhkakäpinkäinen (Edolisoma schisticeps) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Tuhkakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua- Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Mustakäpinkäinen

Mustakäpinkäinen (Edolisoma melas) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mustakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua- Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Mustavatsakäpinkäinen

Mustavatsakäpinkäinen (Edolisoma montanum) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Mustavatsakäpinkäistä tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan suurimmaksi osaksi melko yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Salomoninkäpinkäinen

Salomoninkäpinkäinen (Edolisoma holopolium) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Salomoninkäpinkäistä tavataan Papua-Uudessa- Guineassa ja Salomonsaarilla. Laji on suurimmaksi osaksi harvinainen, ja sitä uhkaavat metsien hakkuut. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset
Panaynkäpinkäinen

Panaynkäpinkäinen (Edolisoma ostentum) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Panaynkäpinkäistä tavataan Länsi-Visayasissa Filippiineillä. Laji on vähenemässä metsien häviämisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä. ==Lähteet== Luokka:Käpinkäiset Luokka:Uhanalaiset linnut
Tvärminne

Tvärminne on kylä Hangon itäosassa. Se on ollut tunnettu luonnonsatama ainakin 800-luvulta asti. Paikassa on kahden laivalinjan risteys, joten se on ollut vilkas luotsisatama. Tvärminnessä sijaitsee Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellinen asema. Vuoden 1976 loppuun saakka kylä kuului Tammisaaren maalaiskuntaan. Kylän koulu on lakkautettu ja myyty yksityiselle vuonna 2008. Kylässä on toiminut aikaisemmin tiilitehdas, josta suunnitellaan nyt kulttuurikeskusta. Suomen valtion öljy-yhtiö Neste kaavaili 1970-luvun alussa kolmannen öljynjalostamonsa sijaintipaikaksi ensin Tvärminneä ja sitten Pyhämaan Ketteliä. Kolmas jalostamo ei koskaan toteutunut. (Tilaajille.) == Lähteet == *
I giganti della Tessaglia

I giganti della Tessaglia (”Thessalian jättiläiset”; , ”Thessalian jättiläinen”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät Roland Carey, Ziva Rodann ja Alberto Farnese. ==Juoni== Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin argonauteista ja Odysseuksen harharetkistä. Thessalian kuningas Iason lähtee miehineen noutamaan kultaista taljaa Kolkhiista. Matkalla he kohtaavat ihmisiä syövän kykloopin ja ajautuvat saarelle, jonka kuningatar yrittää tuhota kaikki miehet. Sillä välin Thessalian valtaistuimen kaappaa Adrastos, joka tavoittelee Iasonin vaimoa Kreusaa. Saatuaan taljan Iason palaa Thessaliaan ja kukistaa vallananastajan. ==Näyttelijät== ==Tuotanto== I giganti della Tessaglia on hyvin vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka puutteita ovat tylsä juoni, tarinan episodimaisuus ja ohuet henkilöhahmot. Sen epätasaisuus johtuu ainakin osittain siitä, että Riccardo Freda oli tuolloin kiinnostuneempi hevoskilpailuista ja jätti elokuvaan kyllästyttyään loput kohtauksista avustajiensa ohjattavaksi. Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn ja Luce-instituutin studioilla sekä Rooman EUR:n kaupunginosassa. Aiemmin sijaisnäyttelijänä työskennellyt sveitsiläinen Roland Carey on sympaattinen, mutta väritön toimintasankari. Thessalian vallananastaja ja tämän ahdistelema vaimo ovat tyypillisiä peplum-kliseitä, jotka heräävät eloon vasta lopun näyttävässä toimintakohtauksessa. Elokuvan hirviöt ovat Carlo Rambaldin käsialaa ja vaikuttavan kuoromusiikin on säveltänyt Carlo Rustichelli. Kokonaisuutena I giganti della Tessaglia jää selvästi jälkeen Don Chaffeyn elokuvasta Taistelu kultaisesta taljasta (1963) tai jopa Voittamattomaan Herkuleeseen sisältyvästä argonauttikertomuksesta. ==DVD-julkaisut== Elokuvan englanninkielinen versio The Giants of Thessaly on saatavilla useina heikkotasoisina DVD-julkaisuina. Alkuperäinen laajakangasversio on julkaistu DVD:llä ainakin Ranskassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Italialaiset fantasiaelokuvat Luokka:Italialaiset historialliset seikkailuelokuvat Luokka:Ranskalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Vuoden 1960 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1960 ranskalaiset elokuvat Luokka:Elokuvat merenkulusta
John Kay (lentävä sukkula)

John Kay (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä.Bryson 2011, s. 431–432. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa. Lancashiressä syntynyt John Kay aloitti paikallisen pirran valmistajan oppipoikana 14-vuotiaana. Pirta on kangaspuiden osa, jolla pidetään loimilangat erillään ja jolla saadaan esimerkiksi palttinakudoksessa joka toinen loimilanka nousemaan ja laskemaan kudelangan pujottamiseksi syntyneen raon eli viriön läpi. John Kay kehitti metallisen pirran, josta tuli suosittu, ja hän matkusti ympäri Englantia myymässä sitä. Vuonna 1725 hän palasi Buryyn ja avioitui. Vuonna 1730 hän patentoi kampalangan kehräys- ja nyörityskoneen. Tunnetuimmalle keksinnölleen eli lentävälle sukkulalle John kay sai patentin 1733. Lentävä sukkula kaksinkertaisti kutomisnopeuden kangaspuilla. Tämän keksinnön avulla yksi henkilö pystyi tekemään noin metrin levyistä kangasta, mihin oli aikaisemmin tarvittu kaksi henkilöä. Yksi henkilö pystyi aikaisemmin kutomaan vain noin puolen metrin levyistä kangasta.Bryson 2011, s. 184. Kankaan tuotantoketjussa pullonkaula siirtyi tämän seurauksena kehräämiseen, mikä johti kehruu-Jennyn kehittämiseen. Liiketoiminnassaan John Kay ei onnistunut. Hänen ajatuksena oli itse valmistaa laitteet ja vuokrata niitä kutomoiden omistajille, mutta hänen korkean hintansa vuoksi keksinnöistä alettiin tehdä luvattomia kopioita. John Kay joutui käyttämään omaisuutensa oikeuksiensa puolustamiseen. Tämä ei tuottanut tulosta ja hän siirtyi Ranskaan, jossa myös kuoli köyhänä lähes 50 vuotta keksintöjensä synnyn jälkeen. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Brittiläiset keksijät Luokka:Kudonta Luokka:vuonna 1704 syntyneet Luokka:1770-luvulla kuolleet
Zingo!

Zingo! on Thinkfunin vuonna 2002 julkaistu lautapeli, joka on suunnattu 3–6-vuotiaille.http://boardgamegeek.com/boardgame/12616/zingo Pelin ideana on yhdistää oikea sana ja kuva toisiinsa.http://www.thinkfun.com/zingo ==Lähteet== Luokka:Lasten lautapelit
Antithesis

__NOTOC__ Antithesis on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Relapse Records. Kappaleesta ”Finite” kuvattiin musiikkivideo. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * James Lee – laulu * Jeremy Turner – kitara * Paul Ryan – kitara * Mike Flores – bassokitara * John Longstreth – rummut === Tuotanto === * Rob Rebeck – äänittäjä * Scott Hull – masteroija * Orion Landau – grafiikka == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Blabbermouth: 9/10 Blabbermouth: CD review * Chronicles of Chaos: 9/10 Chronicles of Chaos: Album review * Imperiumi: 9/10 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Antithesis discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2008 albumit Luokka:Originin albumit
Entity

__NOTOC__ Entity on yhdysvaltalaisen teknisen death metal -yhtyeen Originin viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2011 levymerkillä Nuclear Blast. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Origin. # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Paul Ryan – kitara, laulu * Mike Flores – bassokitara, laulu * John Longstreth – rummut, idiofoni === Tuotanto === * Robert Rebeck – äänittäjä, miksaaja * Colin Marston – masteroija * Colin Marks – kansikuva, layout == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Imperiumi: 9/10 * Metal Storm: 7.5/10 Metal Storm: Album review * Metal Temple: Metal Temple: Album review * Metal Underground: Metal Underground: Album review == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Entity discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2011 albumit Luokka:Originin albumit
Kari-Petteri Kakko

Kari-Petteri Kakko (s. 1976 Tampere) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen näkyvimpiin julkisiin teoksiin kuuluvat Turun uuden Myllysillan neljässä kulmassa sijaitseva veistosryhmä Tähtiin tähyävät, joka paljastettiin Turun päivänä syyskuussa 2013. Tampereen Hervannan lähiössä kasvanut Kakko opiskeli Turun piirustuskoulussa. Helsingissä asuva Kakko tunnetaan esittävistä, usein sarjakuvamaisista veistoksistaan. Niiden vastapainona hän tekee abstrakteja maalauksia.Kari-Petteri Kakko, artist's statement , Jöötti ry, turkulaisten kuvanveistäjien pronssivalimo. Viitattu 15.12.2013. Vuodenvaihteessa 2013–2014 Kakko esitteli Myllysillan veistosten syntyprosessia näyttelyssä Näin tähtiin tähysin. Tähtiin tähyäjät -veistosryhmän synnystä tehtiin myös 28-minuuttinen dokumenttielokuva. Kakon edellinen näyttely Auran Galleriassa, vuodenvaihteessa 2009–2010, oli nimeltään Animania & Huuto yx kax. Vuodenvaihteessa 2010–2011 Kakko oli mukana Jöötti ry:n kuvanveistäjien yhteisnäyttelyssä Hehku Aboa Vetus & Ars Nova -museossa Turussa. Huhtikuussa 2013 Kakon näyttely KÄ-SIS-TÄ – taidetta tavaaville oli esillä helsinkiläisessä Tila-galleriassa. == Valokuvia julkisista teoksista == Kakko Sibelius.jpg|Sibeliuksen muistomerkki, Korppoo, Parainen, 2006. TahtiinTahyavatEilen.JPG|Eilen, osa neliosaisesta veistossarjasta Tähtiin tähyävät, Turku, 2013. Hetki sitten, Kari-Petteri Kakko 2013, Myllysilta, Turku.jpg|Hetki sitten, osa neliosaisesta veistossarjasta Tähtiin tähyävät, Turku, 2013. Huomenna Kari-Petteri Kakko 2013.jpg|Huomenna, osa neliosaisesta veistossarjasta Tähtiin tähyävät, Turku, 2013. TahtiinTahyavatTanaan.JPG|Tänään, osa neliosaisesta veistossarjasta Tähtiin tähyävät, Turku, 2013. Tiedosto:Kari-Petteri Kakko Puut 2022.jpg|Puut, 2022, Vuores, Tampere. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ano Airisto

Ano Juho Viktor Airisto (synt. Lindroos, 5. marraskuuta 1894 Taivassalo – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä ”Muste-Maalari”. == Elämä == Airiston vanhemmat olivat räätäli Johan Vilhelm Lindroos ja Elina Laakso. Hän työskenteli maalarina, mutta suoritti työnsä ohella keskikoulun ja kauppakoulun. Airisto oli Turun maalarien ammattiosaston jäsen vuodesta 1914 lähtien. Tammikuun 1918 alussa Airisto liittyi Turun punakaartiin. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereen pääesikunnan agitaatiojaoston sotakuvaajana Satakunnan ja Hämeen rintamilla. Myöhemmin huhtikuussa hän osallistui myös Nauvon taisteluun. Airisto vangittiin toukokuun alussa Villähdessä ja toimitettiin Hennalan vankileirille. Elokuussa hän sai 3 vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta, mutta vapautui jo 1919. Hieman myöhemmin Airisto vangittiin uudelleen poliittisista syistä ja hän pääsi Tammisaaren pakkotyölaitoksesta tammikuussa 1923. Vapauduttuaan Airisto työskenteli vuodesta 1925 lähtien Turussa Sosialistin toimittajana. Vuonna 1928 hänestä tuli lehden toimitussihteeri ja 1934 päätoimittaja. Vuonna 1940 Airisto siirtyi Helsinkiin Suomen Sosialidemokraatin toimittajaksi ja paikinoitsijaksi. Airistosta tuli tunnettu poliittinen pakinoitsija, joka toimi myös useissa sosialidemokraattisen puolueen luottamustehtävässä. Airisto tunnettiin myös kuvittajana ja taidemaalarina. Viitattu 20.10.2021. Sosialidemokraattisten lehtimiesten ja tiedotustyöntekijäin rahasto jakaa joka toinen vuosi hänen mukaansa nimetyn Mustemaalari-palkinnon viestinnän piirissä tehdystä elämäntyöstä tai muista erityisistä viestinnällisistä ansioista. == Yksityiselämä == Airiston puoliso vuodesta 1929 oli Zulu Mirjam Alida Grönroos. == Teokset == * == Lähteet == Luokka: Suomalaiset päätoimittajat Luokka: Pakinoitsijat Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Matti Wäre

Matti Aarre Uolevi Wäre (23. marraskuuta 1908 Helsinki – 9. marraskuuta 1999 Helsinki)Seppo Mustonen: Tekniikan tohtori, professori Matti Wäre (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 18.11.1999, HS Muistot. Viitattu 8.3.2018. oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Oulun yliopiston vesirakennuksen professori 1961–1966 ja maataloushallituksen insinööriosaston päällikkö 1966–1970. Hän tutki vesitaloutta ja vesihuoltoa. Tekniikan tohtoriksi 1949 väitellyt Wäre oli jo vuosina 1942–1961 maataloushallituksessa vesiteknillisen tutkimustoimiston johtaja.Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org)WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 337, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Valtionlaitosten johtajat Luokka:Oulun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Helsinkiitti

Helsinkiitti on harvinainen graniittinen unakiittimuunnosLahti, Seppo I. “Järvenpään Ristinummen helsinkiittiesiintymä.” Kivi 2017, no. 3 (2017): 21–25., jota esiintyy muun muassa Helsingin kallioperässä. Sen päämineraalit ovat valkoinen albiitti, hematiitin punaruskeaksi värjäämä epidootti ja kvartsiHytönen, Kai. Suomen mineraalit. Geologian tutkimuskeskus, 1999 ISBN 951-690-745-8 (pdf). Helsinkiitti-nimeä ei ole virallisesti hyväksytty kansainväliseen kivilajiluokitteluun, vaan se on paikallinen termi. Kiiltonsa ansiosta helsiinkiitti soveltuu hyvin muun muassa koruihin.Harjun puistot Alppiharju.net (vanhentunut linkki) Helsinkiitti on Helsingin nimikkokivi, ensimmäisen kerran sitä löydettiin 1900-luvun alussa sikäläisestä Kallion kaupunginosasta Alppikadun ja Ensi linjan risteyksestä.Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 102Tikkanen, Elisa. “Harvinaisuus: helsinkiitti.” Presso, November 25, 2006. s. 8. Artikkeli verkossa Helsinkiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–7.Helsinkiitti Kivikerho.org (vanhentunut linkki) == Lähteet == * Nenonen, Katri, Toppari, Kirsi: Herrasväen ja työläisten kaupunki – Helsingin vanhoja kortteleita 2, Sanoma 1983, ISBN 951-9135-03-0 * Helsinkiitti Pikkutikka.fmnh.helsinki.fi === Viitteet === Luokka:Syväkivilajit Luokka:Magmakivilajit Luokka:Helsinki Luokka:Suomen geologia
Pehr Johan Alopaeus

Pehr Johan Alopaeus (8. lokakuuta 1773 Porvoo – 23. elokuuta 1814 Porvoo) oli suomalainen opettaja, historioitsija ja pappi. Alopaeuksen vanhemmat olivat Porvoon piispa Magnus Jacob Alopaeus ja Ulrika Jusléen. Historioitsija ja pappi Magnus Alopaeus oli hänen veljensä. Alopaeus tuli ylioppilaaksi Turussa 1789 ja hänet vihittiin primuksena maisteriksi 1792. Alopaeus, joka oli kiinnostunut sivistyshistoriasta, julkaisi jo opiskeluaikanaan Henrik Gabriel Porthanin kanssa kaksiosaisen tutkimuksen Animadversiones de libris raris sekä 1793-1795 kolmiosaisen teoksen Specimen historiae litteraria Fennicae. Hänet nimitettiin kirjallisuushistorian dosentiksi 1794, mutta seuraavana vuonna hän siirtyi Porvoon lukion opettajaksi. Historian lehtori hänestä tuli 1798. Hän toimi myös koulun rehtorina useaan otteeseen ja osallistui isänsä apuna koulun historian toimittamiseen. Alopaeus vihittiin papiksi 1806 ja 1811 hänestä tuli isänsä jälkeen Porvoon tuomiorovasti, mitä tehtävää hän kuitenkin ehti hoitaa vain kolme vuotta. Alopaeuksen puoliso oli vuodesta 1805 Johanna Elisabet Solitander (k. 1862). ==Katso myös== *Alopaeus == Lähteet == * Sivu 27. ==Aiheesta muualla== * Viitattu 15.12.2013. * Specimen historiae litteraria Fennicae (Viitattu 15.12.1013) Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1773 syntyneet Luokka:Vuonna 1814 kuolleet
Torsten Montell

Torsten Montell (7. elokuuta 1873 Geta – 21. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.Kuolleita, Helsingin Sanomat, 23.10.1937, nro 286, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Montellin vanhemmat olivat luutnantti Frans Wilhelm Eugène Montell (1837–1892) ja Serena Victoria Ekblom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja valmistui 1899 arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta. Montell toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehtina 1900–1937 ja taideteollisen keskuskoulun opettajana 1917–1937. Hän oli vuodesta 1917 Uudenmaan lääninrakennuskonttorin v.t. johtajana ja vuodesta 1920 v.t. ensimmäisenä arkkitehtinä. Kun yleisten rakennusten ylihallitus muodostettiin Montell nimitettiin toimistoarkkitehdiksi mutta hänen oli vähän sen jälkeen erottava sairauden takia virasta. == Suunnittelutöitä == * Villa Luna, Laivasillankatu 10 - Muukalaiskatu 2, Helsinki 1910 (Gustaf Estlanderin kanssa) * Asuinkerrostalo, Muukalaiskatu 1 - Laivasillankatu 12, Helsinki 1911 (Ricardo Björnbergin kanssa) * Asuinkerrostalo, Vironkatu 4, Helsinki 1913 * Asuinkerrostalo, Rauhankatu 7, Helsinki 1913 * Kumlingen sairastupa * Aavasaksan matkailijakatos, nykyinen kahvila, Ylitornio 1927 (Waldemar Wileniuksen kanssa) * Maarianhaminan kaupunginsauna 1930, nykyinen Pub Bastun * Ålands lyceumin lisärakennus, Maarianhamina 1930 * Turun pääposti, Humalistonkatu 1, Turku 1933 (Selim Savoniuksen kanssa) == Lähteet == * * Korttelit.fi: Torsten Montell === Viitteet === Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Värriötunturit

Värriötunturit on monilakinen tunturiselänne Sallassa. Selänteen pituus on 15 kilometriä ja korkein laki 552 metriä. Värriötuntureilla on vuonna 1967 perustettu Helsingin yliopiston Värriön tutkimusasema.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 340, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 == Lähteet == Luokka:Sallan tunturit
Gösta Kulvik

Gustaf (Gösta) Mathias Kulvik (13. syyskuuta 1879 Leppävirta – 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Kulvikin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja, hovineuvos Gustaf Henrik Alfred Kulvik (1849–1899) ja Aina Maria von Essen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui 1904 arkkitehdiksi Darmstadtissa Saksassa. Kulvik toimi arkkitehtina Helsingissä. Vuonna 1910 Kulvik perusti mainosgraafikko Heino Aspelinin ja graafikko Oscar Furuhjelmin kanssa Finska konstnärliga reklambyrån -mainostoimiston, joka pysyi kuitenkin pystyssä vain vuoden. == Suunnittelutöitä == * Pörssitalon koristesuunnittelu 1910, yhdessä Max Frelanderin kanssa * Kultarannan sisustussuunnittelu 1913–1916 * Hirvensalmen Sankarimuistomerkki 1921 == Lähteet == * * Geni.com : Gustaf "Gösta" Mathias Kulvik (1879 - 1941) * Museoviraston kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Kultaranta * Pörssitalon arkkitehtuuri Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Mielihyvää

"Mielihyvää" on suomalaisartisti Jukka Pojan kappale hänen kolmannelta, Kylmästä lämpimään-studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki albumin ensimmäisenä singlenä 19. huhtikuuta 2010. "Mielihyvää" ei päässyt radiolistoille, mutta single- ja latauslistoilla se saavutti 10. sijan. == Kappaleet == Digitaalinen lataus # ==Listasijoitukset== Lista Sijoitus Singlelista 10 Latauslista 10 Radiolista - ==Lähteet== Luokka:Jukka Pojan kappaleet Luokka:Vuoden 2010 kappaleet