EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Axel de la Chapelle

Axel de la Chapelle (17. kesäkuuta 1866 Helsinki – 23. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: De la Chapelle Axel Viitattu 9.6.2021. De la Chapellen vanhemmat olivat esittelijäsihteeri, vapaaherra Axel Fredrik de la Chapelle ja Armida Helena Antell ja puoliso vuodesta 1893 Naëmi Bergroth. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1866 ja suoritti oikeustutkinnon 1891. Hän oli Suomen Pankin palveluksessa vuodesta 1896, toimien viimeksi kamreerina 1912–1933. De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894, 1897 ja 1900.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1894 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1894. Tredje delen. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1895, s. 1537-1544.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, s. 1699-1707.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1900 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1900. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1900, s. 1117-1125. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Suomen Pankin henkilöstö Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Gustaf Eckhard Maximilian af Enehjelm

Gustaf Eckhard Maximilian af Enehjelm (2. heinäkuuta 1840 Lapinjärvi – 19. maaliskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Af Enehjelm Gustaf Eckhard Maximilian Viitattu 9.6.2021. Af Enehjelmin vanhemmat olivat sotatuomari Pehr Gabriel Anders af Enehjelm ja Wilhelmina Henrika Uggla ja puolisot vuodesta 1883 Alva Charlotta Dittmar (k. 1884) ja vuodesta 1902 Aina Kristina Woivalin. Tultuaan ylioppilaaksi af Enehjelm opiskeli oikeustiedettä, mutta siirtyi sitten sotilasuralle. Hän palveli upseerina sekä venäläisissä että suomalaisissa joukko-osastoissa, kuten Kuopion tarkk'ampujapataljoonassa. Sotapalveluksesta af Enehjelm erosi everstinä 1906, jäätyään lakkautuspalkalle 1904. Hän oli ollut Suomen sotakomissariaatin materiaali-intendentti vuodesta 1882. Af Enehjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897 ja 1900.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, s. 1699-1707.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1900 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1900. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1900, s. 1117-1125. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1925 kuolleet
Andrei Semjonov

Andrei Sergejevitš Semjonov (s. 24. maaliskuuta 1989 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän on pelannut koko seurauransa ajan kotimaassaan ja kaudesta 2012–2013 alkaen Venäjän valioliigassa. Helmikuussa 2014 hän siirtyi nykyiseen seuraansa Ahmat Groznyiin. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 222 valioliigaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Semjonov pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän oli vaihtopelaajana mukana MM- kilpailuissa 2014 ja 2018. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut 26 maaottelua, joista 23 ottelua avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dmitri Barinov

Dmitri Nikolajevitš Barinov (s. 11. syyskuuta 1996 Ogudnevo, Moskovan alue) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai puolustaja. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän on edustanut koko vuonna 2015 alkaneen pääsarjauransa ajan kotimaassaan Lokomotiv Moskovaa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 91 Venäjän valioliigan ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän on voittanut liigamestaruuden vuonna 2018 sekä Venäjän cupin vuosina 2015, 2017, 2019 ja 2021. Barinov voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013. Hän tuli turnauksen toisessa alkulohko-ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi lopuissa otteluissa täydet minuutit. Samana vuonna hän pelasi joukkueensa kaikki ottelut saman ikäluokan MM-kilpailuissa. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailussa 2015 hän saavutti hopeaa ja teki maalin voitokkaassa alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan mutta oli loppuottelussa häviämässä samalle joukkueelle. Barinov pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 EM-karsintaotteluissa San Marinoa ja Kyprosta vastaan. Syys-lokakuussa hän pelasi EM-karsinnassa niin vieras- kuin kotikentällä Skotlantia vastaan. Vuonna 2020 loukkaantumiset pitivät hänet poissa myös maajoukkueesta, ja hän pelasi viidennen maaottelunsa vasta kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Högsar

Högsar on saari Nauvossa Paraisilla. Saari kuuluu Saaristomerellä sijaitsevaan Turunmaan saaristoon. Saari sijaitsee noin 6 km lounaaseen Nauvon kirkolta. Saaren pinta-ala on 12,12 neliökilometriä.Laskettu Viewfinder Panoramas Digital elevation Model perusteella. Lisätietoa algoritmeista Lsjbot/Algoritmer. Saari nousee noin 34 metriä merenpinnan yläpuolelle. == Lähteet == Luokka:Nauvo Luokka:Paraisten saaret
Tanssikoulu DCA

Tanssikoulu DCA on espoossa vuonna 1999 perustettu tanssikoulu, joka tarjoaa tanssiopetusta ja -kursseja kaikenikäisille ja -tasoisille harrastajille. DCA:lla on toimipisteet Espoossa Mankkaalla ja Tapiolassa, Helsingissä Mannerheimintiellä ja Itäkeskuksessa. DCA:n on perustanut Anitra Ahtola. Tanssikoulu DCA:lta on saatavilla tanssitunteja lastentanssista, showtanssista, baletista ja nykytanssista. Tunteja on myös hiphop-, break- ja muissa street dance- lajeissa sekä monessa muussa tanssilajissa. Tanssitunnit järjestetään DCA:lla taiteen yleisen ja laajan perusopetuksen mukaisesti. Pandemian aikaan kevätkauden 2021 loppuun saakka DCA on tarjonnut opetusta myös etä- ja hybridiopetuksena. Tunnetuimpiin DCA:n opettajiin kuuluu Alex Komulainen, joka on 17-vuotiaana voittanut kansainvälisen tanssiorganisaation IDO:n Moderni-, baletti- ja jazz-tanssin MM-kisoissa hopeaa miesten jazz- sooloissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tanssikoulut
Valtteri Raekallio

Valtteri Raekallio (s. 1982) on suomalainen koreografi ja tanssija. Tällä hetkellä hän toimii vuonna 2013 perustamansa nykytanssiryhmä Raekallio Corp:n taiteellisena johtajana ja vastaavana tuottajana. Raekallio tutkii työssään useiden taidemuotojen välisiä rajoja. Hän luo rohkeita esityksiä, joissa monikerroksiset narratiivit ja teemat yhdistyvät vahvaan visuaaliseen kuvastoon ja tarkasti harkittuun liikkeeseen. Raekallio on tullut tunnetuksi suurimittakaavaisista immersiivisistä ja paikkasidonnaisista teoskokonaisuuksista. Hänen on sanottu kuuluvan rajun, fyysisen, liikelähtöisen nykytanssin kannattajiin. Omaa taiteen tekemistään hän kutsuu fyysiseksi mielen teatteriksi. Raekallio tuli tunnetuksi tanssijana Tommi Kitin teoksista ja Helsinki Dance Companysta. Nykyisin hän on esiintynyt lähes sadassa tuotannossa 40 maassa ja esiintynyt nykytanssiesityksissä ja erilaisissa ooppera- ja teatteriesityksissä sekä elokuvissa. Omien töidensä ohella, Raekallio on esiintynyt tanssijana norjalaisen koreografin Ina Christel Johannessenin teoksissa. == Tausta == Valtteri Raekallio aloitti tanssimisen Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa vuonna 1989 ja valmistui tanssijaksi Kansallisoopperan balettioppilaitoksesta 2001. Hän vaihto-opiskeli 2000–2001 Amsterdamin teatterikorkeakoulun modernin tanssin linjalla. Raekallio oli kiinnitettynä Helsinki Dance Companyyn vuosina 2006–2013, missä hän tanssi mm. Linda Kapetanean & Jozef Fručekin, Anton Lachkyn, Kenneth Kvarnströmin, Andonis Foniadakiksen, Ikuyo Kurodan ja Jyrki Karttusen teoksissa. Freelancerina Raekallio on tanssinut mm. neljässätoista Tommi Kitin teoksessa osana Tommi Kitti & Co -ryhmää vuosina 2001-2010. Raekallio on täydentänyt opintojaan New Yorkissa, Pariisissa, Brysselissä, Amsterdamissa ja Deltebressä sekä Helsingin Taideyliopistossa mm. teatterinjohtamisesta, ohjaamisesta sekä tila- ja valosuunnittelusta. == Muu taiteellinen työ == Raekallion perustamalle Liikekieli.com -verkkolehdelle on myönnetty Tanssitaiteen valtionpalkinto vuonna 2008 ja Tanssin mainetekopalkinto vuonna 2006. Hän toimi julkaisun päätoimittajana vuosina 2004-2009. Vuosina 2012–2014 hän työskenteli Loikka-tanssielokuvafestivaalin toisena taiteellisena johtajana. Raekallio on myös kansainvälisesti tunnustettu opettaja, jolla on suuri kysyntä yliopistoissa ja erilaisten tanssityöpajojen vetäjänä. == Palkinnot ja apurahat == * Raekallio Corp:lle vuonna 2019 myönnetty Suomi- palkinto * Helsingin kaupungin vuoden taiteilija -palkinto (2019) * Aerowaves Twenty 18 -artisti (2018) * Viisivuotinen valtion taiteilija-apuraha (2017) * Uudenmaan taidepalkinto (2017) * Suomen kulttuurirahaston kolmivuotinen taiteilija-apuraha (2014) * Suomen kulttuurirahaston yksivuotinen taiteilija- apuraha (2012) * Puolivuotinen valtion taiteilija-apuraha (2005) * Muita apurahoja vuosina 2000-2020 Suomen Kulttuurirahastolta, Koneen säätiöltä, Jenny ja Antti Wihurin rahastosta, Niilo Helanderin säätiöstä, Vivicas Vänner säätiöstä, Helsingin kaupungilta ja Taiteen edistämiskeskukselta. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Suomalaiset tanssijat
Sinivuokot

Sinivuokot (Hepatica) on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, joka toisinaan on yhdistetty metsävuokkojen (Anemone) ja kylmänkukkien (Pulsatilla) kanssa yhdeksi vuokkojen suvuksi. Sinivuokot ovat monivuotisia, talvivihantia ruohovartisia kasveja. Niiden ruusukkeina sijaitsevat lehdet ovat pitkäruotisia ja kolmiliuskaisia. Lehtien yläpinnat ovat vihreitä ja alapinnat ruskehtavan violetteja. Korvakkeet puuttuvat. Kukat sijaitsevat yksittäin varsien päissä. Kukissa on tavallisesti viidestä kahdeksaan terälehtimäistä lehteä, jotka ovat yleensä sinisiä, mutta joskus vaaleanpunaisia tai valkoisia. Heteet ovat lähes valkoisia ja niitä on runsaasti. Hedelmä on munanmuotoinen pähkylä, jossa on elaiosomi. Sinivuokkojen (Hepatica) suvun tieteellinen nimi tulee latinan kielen sanasta hepar (suom. maksa) viitaten siihen, että sinivuokkojen lehtien alapinnan väri ja lehtien muoto muistuttavat maksaa. == Lajeja ja risteymiä == * Hepatica americana – amerikansinivuokko * Hepatica nobilis – lehtosinivuokko eli sinivuokko * Hepatica transsilvanica – unkarinsinivuokko * Hepatica × media – tarhasinivuokko == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Sinivuokot (Hepatica) * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hepatica * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Hepatica Luokka:Leinikkikasvit
Skandiumfluoridi

Skandiumfluoridi (ScF3) on skandium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallisen skandiumin valmistamiseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa skandiumfluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen, mutta korkeassa paineessa se esiintyy romboedrisenä tai ortorombisena muotona. Skandiumfluoridin lämpölaajenemiskerroin on negatiivinen lämpötila-alueella −263-826 °C eli se kutistuu lämmetessään. Selvimmin tämä ilmenee matalissa lämpötiloissa. Aine liukenee vain vähäisessä määrin veteen. Skandiumfluoridi on Lewis-happo ja reagoi fluoridi-ionien kanssa muodostaen kompleksisen heksafluoroskandaatti(III)ionin ([ScF6]3-). Skandiumfluoridia valmistetaan kuumentamalla skandiumoksidia vetyfluoridin tai ammoniumvetyfluoridin kanssa. Sitä muodostuu myös saostamalla skandiumin vesiliuoksista fluorideilla. :Sc2O3 \+ 6 HF → 2 ScF3 \+ 3 H2O Skandiumfluoridia käytetään metallisen skandiumin valmistamiseen pelkistämällä se magnesiumin tai kalsiumin avulla. Se toimii myös katalyyttinä valmistettaessa silyylienolieettereistä hydroksiketoneja. ==Lähteet== Luokka:Fluoridit Luokka:Skandiumyhdisteet
Giuliano de’ Medici (Nemoursin herttua)

Giuliano di Lorenzo de’ Medici, (12. maaliskuuta 1479 – 17. maaliskuuta 1516 Firenze) oli Lorenzo de’ Medicin poika ja Firenzen johtaja vuosina 1512–1513, sen jälkeen kun Medicit olivat nousseet uudelleen valtaan. Firenzen tasavaltalaiset olivat ranskalaisten avustuksella karkottaneet Giulianon veljen Piero di Lorenzo de’ Medicin vuonna 1494. Tasavaltalaiset taistelivat kuitenkin keskenään. Ranska ajoi Firenzen poliittista eristäytymistä, kun taas paavi Julius II oli muodostanut pyhän liigan vastustamaan Ranskan kuningas Ludvig XII:ta. Vuonna 1512 paavi vaati Firenzeä liittymään liigaan, erottamaan silloiset johtajansa ja sallimaan karkotettujen Medicien palata kaupunkiin. Espanjan armeija pakotti Firenzen alistumaan tähän. Giuliano de’ Medici palasi Firenceen sukunsa kanssa syyskuussa 1512, kukistaen kovalla kädellä heitä vastaan nousseen salaliiton. Yleisesti ottaen hän osoitti kuitenkin maltillisuutta lyhyen hallituskautensa aikana. Vuonna 1513 Giulianon vanhemmasta veljestä kardinaali Giovanni di Lorenzo de' Medicistä tuli paavi Leo X. Giuliano nimitettiin katolisen kirkon gonfalonieeriksi, ja hän lähti Roomaan veljensä luo. Vuonna 1515 Giuliano de’ Medici sai Ranskalta Nemoursin herttuan arvon. Giuliano kuoli ennenaikaisesti vuonna 1516, ja hänen avioton poikansa Ippolito jäi paavi Leon huostaan, ja myöhemmin toisen Medici-paavin, Klemens VII:n huostaan. Ippolitosta tuli sittemmin kardinaali. == Lähteet == Giuliano Luokka:Vuonna 1479 syntyneet Luokka:Vuonna 1516 kuolleet
Pitäjänmäen kirjasto

Pitäjänmäen kirjasto on Helsingin Pitäjänmäen kaupunginosassa, Pitäjänmäen peruskoulun pihapiirissä toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet- kirjastoverkkoa. Pitäjänmäen kirjasto on perustettu vuonna 1920. Nykyinen kirjastorakennus on arkkitehti Aarne von Boehmin suunnittelema ja valmistunut vuonna 1991 osana Pitäjänmäen monitoimitaloa. Kirjaston naapureina ovat Pitäjänmäen peruskoulu, Pitäjänmäen nuorisotalo ja Pitäjänmäen urheilukenttä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pitäjänmäen kirjaston sijainti (Helsingin karttapalvelussa) (hel.fi) Luokka:Pitäjänmäki Luokka:Helsingin kaupunginkirjasto
Caludonin linna

Caludonin linna on suojeltu muinaisjäänne, joka on ainoana jäljellä Coventryssa Englannissa sijainneesta keskiaikaisesta linnasta. Se on ollut Grade I -luokan suojelukohde vuodesta 1955. Ainoa jäljellä oleva osa linnasta on yli sadan vuoden ajan ollut harmaasta hiekkakivestä rakennettu pohjoismuurin osa, jossa on kaksi korkeaa ruusustoikkunaa. == Lähteet == Luokka:Coventry Luokka:Englannin linnat Luokka:Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Grade I -luokan rakennukset Englannissa
Štš-304 Jaz

Štš-304 Jaz () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1930. Vene laskettiin vesille 2. toukokuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1934.Budzbon & Radziemski 2020 s. 93 == Palvelus == Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Leningradissa tehtaassa No. 194. Telakalta vapauduttuaan komentajakapteeni Ja. P. Afanasjevin alaisuudessa ollut alus liitettiin Itämeren laivaston sukellusveneprikaatin 3. divisioonaan, jonka komentajana oli V. A. BervinskiValkonen 2020 s. 36. Alus siirrettiin 16. syyskuuta 1941 Leningradista Kronstadtiin, mistä se palasi 29. syyskuuta Leningradiin ja takaisin Kronstadtiin 14. lokakuuta. Alus lähti 21. lokakuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen Suursaaren edustalle, jonne se saapui vielä samana päivänä. Alus siirtyi 30. lokakuuta Lavansaaren edustalle seuraamaan Saksan laivaston toimia alueella. Alus palasi 10. marraskuuta Kronstadtiin, mistä se siirrettiin seuraavana päivänä Leningradiin.Valkonen 2020 s. 78 Alus upposi osuttuaan miinaan joulukuussa 1942.Gardiner 1987 s. 333 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Štšuka-luokan sukellusveneet Luokka:Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sukellusveneet
Aleksandr Sobolev

Aleksandr Sobolev (s. 7. maaliskuuta 1997 Barnaul) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 195-senttimetrinen. Hän on vuodesta 2020 edustanut Spartak Moskovaa. Hänen seurojaan ovat aiemmin olleet Tom Tomsk, Krylja Sovetov Samara ja puolen vuoden lainasopimuksella Jenisei Krasnojarsk. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 86 ottelua ja tehnyt niissä 33 maalia. Sobolev pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut kuusi maaottelua mutta ei vielä kertaakaan avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kolme maaottelumaalia: ensimmäisessä ottelussaan Ruotsia vastaan, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan ja kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
York Höller

York Höller (s. 11. tammikuuta 1944 Leverkusen) on saksalainen säveltäjä.York Höller: Biography Boosey & Hawkes Höller opiskeli vuosina 1963–1970 Kölnin musiikkikorkeakoulussa sävellystä, elektroniikkaa, pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa. Hänen sävellysopettajanaan oli Bernd Alois Zimmermann, ja elektroniikan käytössä häntä ohjasi Herbert Eimert. Lisäksi Höller suoritti filosofian ja musiikkitieteen opintoja Kölnin yliopistossa. Vuonna 1965 hän osallistui Darmstadtin Ferienkurselle. Vuosina 1971–1972 hän työskenteli Karlheinz Stockhausenin kutsusta Kölnissä Länsi-Saksan radion elektroniikkastudiolla, jonka johtajana hän myöhemmin seurasi Stockhausenia. Höller pääsi sisälle Ranskan musiikkielämään Ensemble InterContemporainin tilattua häneltä vuonna 1978 teoksen Arcus. Hän yhdisteli sävellyksessä livenä tuotettuja ja elektronisesti käsiteltyjä ääniä. Menestykseksi osoittautuneen teoksen jälkeen hän sävelsi useita uusia elektroakustisia teoksia, kuten toisen Ensemble InterContemporainin tilaustyön, Resonancen. Höllerin tuotantoon kuuluu myös monia puhtaasti akustisia teoksia. Häneltä tilattiin vuonna 1999 orkesteriteos Aufbruch Saksan liittopäivien Bonnista Berliiniin siirtymisen kunniaksi. Vuonna 2010 Höller sai orkesteriteoksellaan Sphären Grawemeyer-palkinnon. Hän on säveltänyt myös oopperan Der Meister und Margarita (1984–1989). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anton Zabolotnyi

Anton Zabolotnyi (s. 13. kesäkuuta 1991 Aizpute, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän on vuosina 2019–2021 edustanut PFK Sotšia. Hän on pelannut Venäjällä monissa muissakin seuroissa ja voittanut Venäjän- mestaruuden Zenit Pietarin joukkueessa vuonna 2019. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 93 ottelua ja tehnyt niissä 19 maalia. Zabolotnyi pelasi Venäjän alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2017 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut 13 maaottelua, joissa kolme kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt yhden maaottelumaalin, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Trångsundsträsket

Trångsundsträsket on järvi Degerössä Raaseporin kaakkoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 73 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on kymmenen kilometriä itäkaakkoon.Trångsundsträsket. Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Maantiede == Trångsundsträsket muistuttaa etäisesti neliapilaa, sen mutkaisen rantaviivan pituus on 5 954 metriä. Saaria ja luotoja on kolme, niistä laajin on Knälappen järven eteläosassa. Suuri osa Trånsundsträsketistä on merenpinnan korkeustason alapuolella eli järvessä on kryptodepressio. Syvin kohta sijaitsee järven luoteiskolkassa 3,6 metriä merenpinnan alapuolella. Trångsundsträsketiä ympäröi suurimmaksi osaksi metsämaa. Luoteispuolella sijaitsee Suomenlahdesta hiljalleen eroon kuroutuva matala Persöfladan. Valuma-alueella on peltomaata. Trångsundsträsketin ekologinen tila on tyydyttävä, kemiallinen tila on hyvä. Vesitilavuus on 2 564 000 kuutiometriä. Trångsundsträsket (91.810.1.001) kuuluu Tammisaaren-Hangon rannikkoalueeseen (91.81), joka on osa Suomenlahden päävesistöä (91). Trångsundsträsket on Tammisaaren-Hangon rannikkoalueen laajin järvi, seuraavaksi laajimmat ovat Byträsket ja Storträsket.Tammisaaren - Hangon rannikkoalue (91.81). Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Lähteet == Luokka:Raaseporin järvet
Igor Divejev

Igor Divejev (s. 27. syyskuuta 1999 Ufa) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen. Hän on edustanut Venäjän Valioliigassa Ufaa ja vuodesta 2019 TsSKA Moskovaa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 61 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Divejev pelasi Venäjän alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Moldovaa vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut neljä maaottelua, joissa kaksi kertaa avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Koisjärvi (järvi)

Koisjärvi järvi ja luonnonsuojelualue Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 16 kilometriä pohjoiseen.Koisjärvi. Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. Järven vesiala on nykyisin puolisen hehtaaria. == Maantiede == Koisjärvi on rantaviivaltaan epämääräinen. Sitä ympäröi suoalue ja peltomaa, eteläpuolella sijaitsee Lehmänhaka, joka kohoaa 75 metriä merenpinnan yläpuolelle. Saaria ei ole. Koisjärveen virtaa Koisjärvenoja pohjoisesta, Koisjärvestä virtaa laskuoja etelään Musterpyynjärveen, jonne etäisyys on noin kilometrin. Koisjärvi (23.068.1.001) kuuluu Koisjärvenojan valuma-alueeseen (23.068), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Koisjärvenojan valuma-alueeseen kuuluu Koisjärven lisäksi Viidanjärvi.Koisjärvenojan valuma-alue (23.068). Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Lähteet == Luokka:Lohjan järvet Luokka:Karjaanjoen vesistö
Musterpyynjärvi

Musterpyynjärvi on matala, erittäin rehevä ja ruskeavetinen järvi Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 51,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 14 kilometriä pohjoiseen.Musterpyynjärvi. Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Maantiede == Musterpyynjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,1 kilometriä. Saaria ei ole. Valuma-alueella on runsaasti maataloutta, joka rasittaa järveä. Sen kerrotaan olleen ammoin huomattavasti nykyistä syvempi. Musterpyynjärveen laskee Härkäjoki pohjoisesta, järven kaakkoisrannalta lähtee Sitarlanjoki etelään. Musterpyynjärvi ja Sitarlanjoki ovat luonnonsuojelualuetta. Musterpyynjärven pohjoispuolella sijaitsee Koisjärvi, itäpuolella Kyynäräjärvi ja eteläpuolella Savijärvi, jonka eteläpuolella avautuu Lohjanjärven Maikkalanselkä. Lännessä on Valkerpyy. Musterpyynjärvi (23.061.1.003) kuuluu Sitarlanjoen-Härkäjoen alue (23.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Sitarlanjoen-Härkäjoen alueen laajimmat vakavedet ovat Musterpyynjärvi, Savijärvi ja Kyynäräjärvi.Sitarlanjoen - Härkäjoen alue (23.061). Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Lähteet == Luokka:Lohjan järvet Luokka:Karjaanjoen vesistö
Sarkkinen (järvi)

Sarkkinen on metsäjärvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Sarkkisen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on neljätoista kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 26 kilometriä luoteeseen.Sarkkinen. Järviwiki. Viitattu 7.4.2021. == Maantiede == Sarkkinen sijaitsee Suolikkaan ja Saarijärven välissä, sen pituus lännestä itään on 330 metriä. Saaria ei ole. Sarkkisen ja Suolikkaan välinen kannas on noin 20 metriä leveä, sen halki virtaa laskuoja Sarkkisesta Suolikkaaseen, jonka korkeustaso on 0,2 metriä Sarkkista alempi. Sarkkinen (81.057.1.066) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Sarkkinen on Mankinjoen valuma- alueen koillisia vakavesiä.Mankinjoen valuma-alue (81.057). Järviwiki. Viitattu 5.6.2021. == Lähteet == Luokka:Vihdin järvet Luokka:Mankinjoen vesistö
Tuulijärvi (Raasepori)

Tuulijärvi on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 69,6 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 20 kilometriä pohjoisluoteeseen.Tuulijärvi. Järviwiki. Viitattu 6.6.2021. == Maantiede == Tuulijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,8 kilometriä, leveys kaakosta luoteeseen on 300–600 metriä. Saaria on kolme, joista Storholmenin pinta-ala on noin kolme hehtaaria. Kaksi muuta saarta sijaitsevat Storholmenin kupeessa. Tuulijärven syvin kohta sijaitsee altaan keskivaiheilla. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee suurimmaksi osaksi varsin lähellä rantaa, paikoin myös kuuden metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Itärannan maasto kohoaa 65 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 45 metriä järven pinnan yläpuolelle. Tuulijärven rannat ovat metsämaata, paitsi pohjoisessa, missä avautuu maatalousmaisemia. Tuulijärveen virtaa laskuoja lännestä Sågträskistä, idästä järveen laskee Pellarinoja, myös muita laskuojia on. Tuulijärven pohjoisrannalta lähtee laskuoja Saarenjärveen, joka on Tuulijärven luoteispuolella sijaitseva Kiskonjoen suvanto. Tuulijärven ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 4 465 000 kuutiometriä. Tuulijärvi (24.013.1.001) kuuluu Tuulijärvenojan valuma-alueeseen (24.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kiskonjoen alue (24.01). Tuulijärvenojan valuma-alueeseen kuuluu kymmenen vakavettä, joista Tuulijärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Munajärvi, Teinipussi ja Munttusjärvi.Tuulijärvenojan valuma-alue (24.013). Järviwiki. Viitattu 6.6.2021. Tuulijärven itäpuolella sijaitseva Pitkäjärvi kuuluu Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöön.Pitkäjärvi (82.006.1.012). Järviwiki. Viitattu 6.6.2021. == Lähteet == Luokka:Raaseporin järvet Luokka:Kiskonjoen alue
Pitkäjärvi (Raasepori)

Pitkäjärvi on luonnonsuojelualueen ympäröimä metsäjärvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 40,2 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on kahdeksantoista kilometriä pohjoisluoteeseen.Pitkäjärvi. Järviwiki. Viitattu 6.6.2021. == Maantiede == Pitkäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,7 kilometriä. Järvi on kapea ja sokkeloinen, sen länsiosassa on kolme pientä saarta. Pitkäjärven pohjois- ja koillispuolella on pienten järvien ja lampien mosaiikki, johon kuuluu muun muassa Ahvenjärvi, Sipulijärvi, Teinipussi, Valkojärvi ja Masmestar. Pitkäjärven ekologinen tila on hyvä. Pitkäjärvi (82.006.1.012) kuuluu Kullaanjärven valuma-alueeseen (82.006), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Pitkäjärvi on Kullaanjärven alueen neljänneksi laajin vakavesi, seuraavaksi laajimmat ovat Sahajärvi ja Hemträsket. Pohjanpitäjänlahden luoteispuolelle levittäytyvään Kullaanjärven alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista järveä.Kullaanjärven valuma-alue (82.006). Järviwiki. Viitattu 6.6.2021. == Lähteet == Luokka:Raaseporin järvet Luokka:Kullaanjärven vesistö
Juho Alasaari

Juho Daniel Alasaari (s. 29. syyskuuta 2003 Laihia) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edustaa Laihian Lujaa. Hänen valmentajanaan on toiminut Mikko Latvala vuodesta 2020. Aiemmin häntä valmensi Mikael Westö. Alasaari saavutti hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Bakussa 2019 tuloksella 490. Hän sijoittui neljänneksi Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 tuloksella 534. Hän saavutti saman ikäluokan MM-hopeaa Nairobissa 2021 tuloksella 535 ja Calissa 2022 ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 560. Hän karsiutui loppukilpailusta Münchenin EM- kilpailuissa 2022. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023 hän voitti kultaa ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 571. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Alasaari jäi karsintaan tuloksella 535. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Rooman EM-kilpailuissa 2024. Alasaari on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa kultaa 2023, hopeaa 2024 ja pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäiset mitalinsa, kultaa, vuosina 2023 ja 2024. Alasaari hyppäsi toukokuussa 2021 alle 20-vuotiaiden sisäratojen Suomen-ennätyksen 540 cm. Hän sivusi ennätystä tammikuussa 2022 ja paransi sitä kahdesti (551 cm ja 552 cm) helmikuussa 2022. Ulkoradoilla hänen ennätyksensä on 571 cm. == Yksityiselämä == Alasaari kihlautui joulukuussa 2023 ja avioitui syyskuussa 2024 nelisen vuotta aiemmin tapaamansa urheilija Siiri Lithoviuksen kanssa. Alasaari on julkisesti kertonut olevansa uskovainen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Margaret Laurence

Margaret Laurence, s. Wemyss, (1926 Neepawa, Manitoba, Kanada – 1987Laurence, Margaret, BnF 15.6.2012, viitattu 9.6.2021 ) oli kanadalainen kirjailija. Laurence asui miehensä kanssa 1950-luvulla Afrikassa, 1962–1972 hän asui Britanniassa ja palasi sen jälkeen Kanadaan, jossa hän asui viimeiset vuotensa Ontariossa. Kun hänellä todettiin pitkälle edennyt keuhkosyöpä, hän teki itsemurhan.Margaret Laurence: Canada's Divine Writer, CBC Archives (Archive.org) viitattu 9.6.2021 Laurence käänsi somalinkielisiä tekstejä. Fundamentalistikristityt saivat aikaan, että Laurencen romaaneja ei saanut luetuttaa kouluissa. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja. ==Lähteet== Luokka:Kanadalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Maskin alta

Maskin alta on tamperelaisen rap-yhtyeen Mansesterin vuonna 2017 julkaisema albumi. Albumi on striimannut kultaa.https://open.spotify.com/album/4lhb5JCfOsw78PzmnVs9na Lisäksi albumin kappale ”Prinsessoja ja putkimiehiä” on striimannut kultaahttps://fo- fo.facebook.com/mansesteriofficial/videos/prinsessoja-ja- putkimiehi%C3%A4-veti-kultaa-ihan-mielett%C3%B6m%C3%A4n-iso-kiitos-kaikille- teil/850737762168980/ ja albumin viimeinen kappale ”Saravon Pekka” platinaa. == Kappaleet == #Katso mua #Downshiftataan feat. Juju #CVII #Legenda #Kuumottaa #Pahat pojat feat. Läski Salonen & Sarkastinen #ARB #HippiHoppiRokkari #Kermaa #Pintaa syvempään feat. Assi Ilona #Déjà-Vu #Personal trainer feat. Melu #Prinsessoja ja putkimiehiä #Manifesti #Aitoo paskaa feat. Sarkastinen, Methodi & Aladdin #Ennen valopilkkuu feat. Mitja Lepistö #Oliko wörttii? Bonus # * Taka-Töölö Remix feat. Henriguez, Pasanen, Zankie & Sarkastinen #Ykköset feat. Costello Hautamäki & Jussi Aaltonen #Saravon Pekka feat. TFC & SO11 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset albumit Luokka:Vuoden 2017 albumit
Esimerkkejä

Esimerkkejä () eli Esimerkkien kirja (Exemplorum libri) oli Cornelius Nepoksen kirjoittama anekdoottikokoelma, joka kokosi yhteen merkillisiä tapauksia ja ilmiöitä historian ja luonnontieteen alalta. Nepos julkaisi sen joskus vuoden 44 eaa. jälkeen. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan.Suolahti, Jaakko: ”Cornelius Nepoksen elämä ja teokset”. Teoksessa Esimerkkejä-teos käsitti ainakin viisi kirjaa. Se noudatti kreikkalaisen paradoksografia-kirjallisuuden luomia esikuvia, ja toi teostyypin latinankieliseen kirjallisuuteen. Suuri osa Nepoksen teoksen sisällöstä perustui oletettavasti suoraan kreikkalaisiin teoksiin. Roomaa koskevat kohdat Nepos poimi roomalaisesta kirjallisuudesta. Teostyyppi muodostui suosituksi, koska se oli hauskaa luettavaa ja samalla tarjosi anekdoottiaineistoa puhujien käyttöön. Niin se sai runsaasti seuraajia. Myöhemmässä latinankielisessä kirjallisuudessa sitä muistuttavat muun muassa Valerius Maximuksen Factorum ac dictorum memorabilium libri IX sekä Aulus Gelliuksen Attikan öitä (Noctes Atticae), jotka käyttivät myös sen aineistoa hyväkseen. Sitä hyödynsi myös muun muassa Plinius vanhempi teoksessaan Naturalis historia. == Lähteet == Luokka:Antiikin latinankieliset kirjat Luokka:Kadonneet kirjat
Kronikka (Nepos)

Kronikka () oli Cornelius Nepoksen kirjoittama kronikkamuotoinen maailmanhistorian tiivistelmä. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.Suolahti, Jaakko: ”Cornelius Nepoksen elämä ja teokset”. Teoksessa Nepos kirjoitti Kronikka- teoksen joskus ennen vuotta 54 eaa. Catullus sanoo runojensa esipuheessa, jossa omistaa teoksensa Nepokselle, tämän olleen ensimmäinen roomalainen, joka laati oppineen maailmanhistorian. Nepoksen teos perustui kreikkalaisiin esikuviin. Teos koostui kolmesta kirjasta ja ulottui taruajasta oletettavasti aina Nepoksen omaan aikaan saakka. Elämäkertateostensa, kuten Kuuluisia miehiä -teoksen, tavoin Nepos käsitteli siinä valtiohistorian lisäksi myös muun muassa kirjallisuuden historiaa. Teoksen sisällöstä saa jonkinlaisen kuvan Ausoniuksen,Ausonius: Kirjeet (Epistulae) xvi. Aulus GelliuksenAulus Gellius: Attikan öitä 17.21.3, 8, 24. ja SolinuksenSolinus: De mirabilibus mundi 1.27, 44.1. tekemistä lainauksista. Cicero ja muut aikalaiset käyttivät teosta paljon hyväkseen. Se sai myös lukuisia jäljittelijöitä, joihin kuuluvat muun muassa Atticus ja joku Scribonius Libo -nimisistä henkilöistä. == Lähteet == Luokka:Antiikin latinankieliset kirjat Luokka:Kadonneet kirjat Luokka:Kronikat
Rudolf G. Binding

Rudolf Georg Binding (13. elokuuta 1867 Basel Sveitsi - 4\. elokuuta 1938 Starnberg Saksa) oli saksalainen kirjailija ja runoilija. Binding osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla lyriikassa teoksellaan "Reitvorschrift für eine Geliebte". Binding ei kuulunut kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen, mutta hän omaksui siitä muutamia kansallisia näkökulmia kuten menemättä Nürnbergin lakien vuoksi naimisiin saksanjuutalaisen sihteerinsä Elisabeth Jungmannin kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Saksalaiset olympiamitalistit
Uluotsin hallitus

Jüri Uluotsin hallitus oli 12. lokakuuta 1939 – 21. kesäkuuta 1940 toiminut Viron hallitus, jota johti pääministeri Jüri Uluots. Edeltävän Kaarel Eenpalun hallituksen aikana oli solmittu Viron ja Neuvostoliiton avunantosopimus, joka mahdollisti Neuvostoliiton puna-armeijalle tukikohtia Viron tasavallan alueella. Uluotsin hallitus toimi niin sanotun tukikohtakauden hallituksena Virossa. Hallitus erotettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta 21. kesäkuuta 1940 sen jälkeen, kun Neuvostoliiton joukot olivat miehittäneet Viron 17. kesäkuuta. Miehityksen seurauksena presidentti Konstantin Päts joutui nimittämään Johannes Varesin johtaman niin sanotun kansanhallituksen. Uluotsin hallituksen seuraajana Viron tasavallan laillisena hallituksena voi pitää Otto Tiefin hallitusta, joka astui virkaansa saksalaisten miehitysjoukkojen poistuessa Tallinnasta 18. syyskuuta 1944. Neuvostoliiton miehitysviranomaiset pidättivät kaikki Uluotsin hallituksen jäsenet lukuun ottamatta Jüri Uluotsia, joka onnistui piiloutumaan pidättäjiltään. Ministeri Nimi pääministeri Jüri Uluots ulkoministeri Ants Piip sisäministeri August Jürima, varapääministeri 28. lokakuuta 1939 alkaen oikeusministeri Albert Assor maatalousministeri Artur Tupits opetusministeri Paul Kogerman talousministeri Leo Sepp puolustusministeri Nikolai Reek liikenneministeri Nikolai Viitak sosiaaliministeri Oskar Kask ministeri Ants Oidermaa == Lähteet == * Viron hallituksen sivusto === Viitteet === Luokka:Viron hallitukset
Buddhalaisuus Saksassa

pienoiskuva|Vesakin juhlintaan Münchenissä vuonna 2012. Buddhalaisuus alkoi nousta valtavirran tietoisuuteen Saksassa 2010-luvun alussa, ja syyksi tähän on katsottu olevan buddhalaisuuden maine rauhallisena ja ääripäitä välttelevänä uskontona. Myös dalai-laman vierailut Saksassa ovat auttaneet tuomaan uskontoa esiin positiivisessa valossa. == Historia == Buddhalaisuudella on Saksassa hieman yli 150 vuoden mittainen historia: buddhalaisuus on vaikuttanut muun muassa Arthur Schopenhauerin ajatteluun. Saksalainen Anton Gueth (1878–1957) oli yksi ensimmäisistä mannereurooppalaisista, jotka ovat antaneet täyden munkkilupauksen. Hänet vihittiin theravada-munkiksi vuonna 1903 ja hän käänsi muun muassa Milinda Panhan saksaksi. Vuonna 1924 Berliiniin perustettu Das Buddhistische Haus on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli. Saksan buddhalainen unioni () perustettiin vuonna 1955, kun Berliinin, Hampurin ja Münchenin buddhalaiset perustivat yhteisen järjestön. Nykyisen nimensä unioni sai vuonna 1958, ja tätä ennen se toimi nimellä "Saksan buddhalainen yhteisö" (). == Nykytilanne == Saksan buddhalainen unioni toimii maan eri koulukuntiin kuuluvien buddhalaisten yhdyskuntien edustajana koko maan tasolla. Unioni tunnustettiin vuonna 1981 voittoatavoittelemattomaksi järjestöksi. Saksan valtio ei kerää tietoa kansalaisten uskonnollisesta vakaumuksesta. Vuonna 2004 buddhalaisten määräksi arvioitiin 220 000, joista 100 000 on taustaltaan saksalaisia ja 120 000 ulkomaalaistaustaisia. Näkyviä buddhalaisia ovat Saksassa asuvat thaimaalaiset ja vietnamilaiset. Buddhalaisten järjestöjen määrä on myös ollut kasvussa, mikä kertoo uskonnon suosiosta. == Lähteet == *
Korusirkunjyvät

Korusirkunjyvät (Hackelia) on lemmikkikasvien suku, jossa on 54 lajia. Niitä esiintyy Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Euroopassa, Aasiassa ja Australiassa. Kalliosirkunjyvä (Hackelia deflexa) on ainoa laji Euroopassa. Suomessa se on harvinainen, uhanalainen ja rauhoitettu kivikoissa ja kallioilla kasvava laji.Suomen Lajitietokeskus: Kalliosirkunjyvä – Hackelia deflexa == Lajeja == * Hackelia californica * kalliosirkunjyvä (Hackelia deflexa, aiemmin Lappula deflexa sirkunjyvien eli keräsirkunjyvien suvussa) * Hackelia floribunda * Hackelia mundula * virginiansirkunjyvä (Hackelia virginiana) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Korusirkunjyvät – Hackelia Luokka:Lemmikkikasvit
Taarot

Taarot (Colocasia) on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 13 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Intiassa, Etelä-Kiinassa, Indokiinassa ja Indonesiassa. Tunnetuin laji on ympäri tropiikkia vihanneksena viljelty mukulakasvi vihannestaaro. == Lajeja == * vihannestaaro eli taaro (Colocasia esculenta) * jättitaaro (Colocasia gigantea) → myös nimellä Leucocasia gigantea yksilajisessa suvussa Leucocasia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Colocasia * Suomen Lajitietokeskus: Taarot – Colocasia Luokka:Vehkakasvit
Kaakaotaarot

Kaakaotaarot (Xanthosoma) on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 197 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Meksikossa, Karibialla, Keski- ja Etelä- Amerikassa. Ne ovat ainavihantia ruohoja tai kausittaisia, ajoittain kuivuvilla kasvupaikoilla kasvavia ruohoja. Tällöin kasvin maanpäälliset osat vetäytyvät maanalaiseen juurakkoon epäsuotuisaksi kaudeksi. == Lajeja == * Isokaakaotaaro (Xanthosoma undipes) * Sinikaakaotaaro (Xanthosoma sagittifolium, syn. X. violaceum) Lajeja voidaan hyödyntää ravintokasveina ja huonekasveina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kaakaotaarot (Xanthosoma) * Suomen Lajitietokeskus: Kaakaotaarot (Xanthosoma) * iNaturalist: Suku Xanthosoma * ITIS: Xanthosoma * United States Department of Agriculture (USDA): Xanthosoma, elephant's ear * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Xanthosoma Luokka:Vehkakasvit
CDH1

CDH1 on ihmisen kromosomin 16 geeni, joka tuottaa E-kadheriiniproteiinin.CDH1 gene MedlinePlus Genetics Se toimii kasvunrajoitegeeninä.CDH1 (E-Cadherin) Mutation and Gastric Cancer: Genetics, Molecular Mechanisms and Guidelines for Management US National Library of Medicine Tunnetaan yli 120 periytyvää CDH1-geenin mutaatiota, jotka aiheuttavat perinnöllistä diffuusia mahasyöpää. Nämä mutaatiot aiheuttavat 56–70 %:n elinikäisen riskin sairastua mahasyöpään. Näitä mutaatioita kantavilla naisilla on myös 40–50 %:n riski sairastua lobulaariseen rintasyöpään. Ennakoivaa mahalaukun poistoa eli gastrektomiaa on suositettu henkilöille, joilla on mahasyövälle altistava CDH1-geenin mutaatio.Gastrokirurgia: Ennakoivaa mahalaukun poistoa suositellaan mutaation kantajille Lääketieteellinen aikakauskirja DuodecimCan Stomach Cancer Be Found Early? American Cancer Society Jo nuorilla mutaation kantajilla on korkea mahasyöpään sairastumisen riski. Noin 1–3 % mahasyövistä johtuu mutatoituneesta CDH1-geenistä.Hereditary Diffuse Gastric Cancer (HDGC) Johns Hopkins Medicine == Lähteet == Luokka:Geenit Luokka:Onkologia
Lohikäärmevehkat

Lohikäärmevehkat (Dracunculus) on kaksilajinen kasvisuku vehkakasvien heimossa. Ne esiintyvät luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, Turkissa, Algeriassa, Kanarialla ja Madeiralla. Lohikäärmevehkat ovat maanalaisesta mukulajuurakosta kasvavia ruohoja, joiden kukintona on pitkä pysty puikelo ja sitä ympäröi suuri värikäs suojuslehti. == Lajit == * kanarianlohikäärmevehka (Dracunculus canariensis) * rassilohikäärmevehka (Dracunculus muscivorus → Helicodiceros muscivorus) * kreikanlohikäärmevehka (Dracunculus vulgaris) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lohikäärmevehkat (Dracunculus) * Suomen Lajitietokeskus: Lohikäärmevehkat – Dracunculus Luokka:Vehkakasvit
Neidonpeilit

Neidonpeilit (Legousia) on kellokasvisuku, jossa on seitsemän lajia. Niitä esiintyy Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa, Keski-Euroopassa, Välimeren ja Mustanmeren alueella.Castroviejo, S., Aldasoro, J. J. & Alarcón, M.; with contributions from Hand, R. (2010): Campanulaceae. – In: Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity: Legousia Durande Venuksenpeili, joka on yksivuotinen, kirkkaan sinikukkainen ruoho, on aiemmin esiintynyt satunnaistulokkaana Suomessa.Kurtto, A., Lampinen, R., Piirainen, M. & Uotila, P. 2019: Checklist of the vascular plants of Finland. Suomen putkilokasvien luettelo. — Norrlinia 34: 1–206. == Lajeja == * Sirppipeili (Legousia falcata) * Muusanpeili (Legousia hybrida) * Amppelipeili (Legousia pentagonia) * Venuksenpeili (Legousia speculum-veneris) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Neidonpeilit (Legousia) * Suomen Lajitietokeskus: Neidonpeilit (Legousia) * iNaturalist: Neidonpeilit (Legousia) * ITIS: Legousia * UniProt: Taxonomy – Legousia * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Legousia Luokka:Kellokasvit
Claus Harms

Claus Harms (25. toukokuuta 1778 Fahrstedt Schleswig-Holstein – 1. helmikuuta 1855 Kiel) oli saksalainen luterilainen pappi ja teologi. Harms syntyi vuonna 1778 Fahrstedtissa Schleswig-Holsteinissa. Hän opiskeli teologiaa Meldorfissa ja Kielissä. Hän vaikuttui Friedrich Schleiermacherin teoksesta Über die Religion. Kielissä opiskellessaan hän siirtyi rationalismista luterilaiseksi. Vuonna 1806 hänestä tuli diakoni Lundeniin ja vuonna 1816 Kielin Pyhän Nikolain kirkon arkkidiakoni. Vuonna 1817 hän julkaisi yhdessä Martti Lutherin 95 teesin kanssa omat 95 teesiään, joissa hän vastusti rationalismia ja ehdotettua Preussin unionia. Vuonna 1835 hänestä tuli Nikolainkirkon pääpastori sekä rovasti. Vuonna 1841 hänestä tuli korkean konsistorin neuvonantaja. ==Teokset== Lähde: * Pastoral-Theologie * Winter- und Sommer- Postille * Dr. Claus Harms, gewesenen Predigers in Kiel, Lebensbeschreibung verfasset von ihm selber * Das sind die 95 theses oder Streltsätze Dr. Luthers, theuren Andenkens. Zum besondern Abdruck besorgt und mit andern 95 Sätzen als mit einer Uebersetzung aus Ao. 1517 in 1817 begleitet * Briefe zu einer nähern Verständigung über verschiedene meine Thesen betreffnde Puncte. Nebst Einem namhaften Briefe, an den Herrn Dr. Schleiermacher. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset teologit Luokka:Vuonna 1778 syntyneet Luokka:Vuonna 1855 kuolleet
Morfotaksi

Morfotaksi tutkii morfeemien keskinäistä järjestystä sanoissa (vrt. fonotaksi fonologiassa). Tätä varten morfeemit on ensin luokiteltava.Karlsson 2012, 103. Esimerkiksi suomen kielessä substantiivien morfeemiluokkien järjestys on kanta + johtimet + luku + sija + possessiivisuffiksi + liitepartikkeli (talo-llis-i- lta-mme-ko).Karlsson 2012, 104. ==Lähteet== * Karlsson, Fred: Yleinen kielitiede. Gaudeamus, 2012. ISBN 978-952-495-071-8 Luokka:Muoto-oppi
Selki (Vihti)

Selki on kylä Vihdin itäosassa. Selin kylän raittia hallitsevat vierivieressä sijaitsevat vanhojen kantatilojen tilakeskukset. Nykyisin kylällä on myös jonkin verran yritystoimintaa ja muun muassa kirpputori. Tärkeä keskus kylän elämässä on kylätoimikunnan hoidossa oleva satavuotias monitoimitalo, joka on siirtymässä kunnalta kylätoimikunnan omistukseen. Tämä entinen koulu on jokapäiväisessä käytössä ja käyttäjiä tulee myös ympäristöstä. Talossa toimivat niin seurakunnan kerhot, 4H-kerho, atk-kerho, lasten- ja nuorten liikuntakerhot kuin kansalaisopiston kudontapiirikin. Torstaisin siellä järjestetään torstaitupa, jossa kyläläisillä on mahdollisuus ruokailuun. Yksi kylän perinteistä on ollut isänpäivän lounas. Kesäkautena keskiviikkoisin kesäkahvila. Toinen kylän vanhoista kokoontumispaikoista, Nuorisoseuran talo, on kesäkäytössä. == Historiaa == Selin kylän asutus on lähtöisin neljästä kantatilasta ja niistä lohkotuista pienemmistä tiloista. Selissä oli aikoinaan viisi kulmakuntaa; pääkylä, Gesterby, Kalmankallio, Kiviniemi ja Nummi. Hangasjoen latvahaarojen maaperä oli sangen sopivaa maanviljelyyn. Selin kyläkeskus oli ennen rautatien tuloa Siltamäessä, nykyisen Nummenpääntien varrella Lepsämäntien risteyksen jälkeen. Hanko–Hyvinkää-radan valmistumisen myötä palvelut alkoivat siirtyä Selin rautatieaseman ympärille. Kylässä oli noihin aikoihin oma sähkölaitos ja vesimylly. Kansakoulu perustettiin vuonna 1903 ja toimi alkuun vuokratiloissa Hemmin talossa. Ensimmäinen opettaja Juho Einar Kumpulainen siirtyi pian Ouluun ja tilalle saatiin Jyväskylän seminaarista vasta valmistunut Juho Jooseppi Kyttälä, joka teki koko työuransa Selin koulussa ja jäi eläkkeelle 1945. Yhden luokkahuoneen ja opettajanasunnon sisältävä koulurakennus nousi kylään 1926–1927, jota laajennettiin 1941 omalla keittolalla ja 1949 yläkerran käsityö- ja voimisteluluokalla. Selin kansakoulu lakkautettiin vuonna 1968. Rakennus oli sen jälkeen ensin vuokralla ja myytiin sitten monitoimitaloksi Selin kyläyhdistykselle, 1910-luvulla rakennettiin nuorisoseurantalo Seppola ja sen viereen urheilukenttä, jota pidettiin 1950-luvulla Vihdin parhaana. Nyt taloa käytetään pääasiassa kesäisin. 1970-luvulla kylä teollistui ja radan liepeille nousi suuria teollisuushalleja. Nyt suurin yritys Seilissä on betonivalumuotteja ja niiden tukirakenteita valmistava kansainvälinen Doka. 1980-luvulla Selki tuli tunnetuksi Pauli Rantasen perustamasta tekstiilikierrätyslaitoksesta Rejtex Oy:stä, jossa valmistettiin 1990-luvun puoleenväliin asti muun muassa öljyvahinkojen torjuntamattoja. Samaa perua on yhä toimiva Pisara-kirpputori Selissä ja Nummelassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Selin kylän verkkosivusto Luokka:Vihdin kylät