EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Erkki Kivinen

Erkki Oskari Kivinen (11. huhtikuuta 1903 Pälkjärvi – 4. lokakuuta 1985) oli suomalainen maanviljelyskemian ja -fysiikan professori ja Helsingin yliopiston rehtori. Erkki Kivinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1922. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1927 ja tohtoriksi 1933. Suurin osa Kivisen tutkimuksesta käsitteli suokasveja, soita ja turvetta, mutta hän teki myös kivennäis- ja liejumaita koskevaa tutkimusta. Kivinen nimitettiin Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja -fysiikan professoriksi 1942. Vuosina 1943–1945 hän johti Suomen viljelykelpoisen maan inventointia. Yliopiston hallintotehtävissä Kivinen toimi maatalous- metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1945–1954, yliopiston vararehtorina 1954–1962 ja rehtorina 1962–1971. Yliopisto asetti hänet ensimmäiselle ehdokassijalle yliopiston kansleriksi 1968, mutta presidentti Kekkonen jätti hänet nimittämättä. Helsingin Viikissä on Kivisen mukaan nimetty Erkki Kivisen kuja. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset maataloustieteilijät Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston rehtorit Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Äetsän vaakuna

Äetsän vaakuna on saanut aiheensa Äetsä kunnan vanhoista elinkeinoista. Meisti symboloi käsityötaitoa ja yrittämistä ja apilat maanviljelystä. Apilat voivat viitata myös entisiin Keikyän ja Kiikan kuntiin, jotka yhdistyivät Äetsäksi vuonna 1981. Vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä nahkatyömeisti, sen varren molemmilla puolilla saatteena kolmiapila; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Äetsä yhdistyi Vammalan ja Mouhijärven kanssa Sastamalan kaupungiksi. Luokka:Suomen entisten kuntien vaakunat vaakuna
Lauri Tilus

Lauri Matias Tilus () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana ratsujoukoissa. Hän osallistui vielä talvisotaan pataljoonan komentajana erillisessä pataljoonassa, mutta kaatui taistelussa Aittojoella itsenäisyyspäivänä vuonna 1939.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhetausta== Hänen vanhempansa olivat liikemies Matti Tilus ja Sofia Stark. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Maria Kurjasen kanssa. ==Opinnot== Tilus kävi kuusi luokkaa Oulun reaalilyseota ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Kouvolan yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti tiedonantoupseerikurssin vuonna 1919 ja pikakiväärikurssin vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Kapteenikurssi Sotakorkeakoulussa hän suoritti vuonna 1926 ja komppanianpäällikkökurssin Taistelukoulussa vuonna 1928 ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1930. ==Jääkärikausi== Tilus liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Tilus saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Nuoraalla ja Viipurissa. ==Sisällissodan jälkeinen aika== Tilus palveli sisällissodan jälkeen edelleen Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1918 lähettiupseeriksi Lapin I rajavartiopataljoonaan ja edelleen 2. huhtikuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi Keski–Suomen rykmentin 4. komppaniaan ja 30. toukokuuta 1919 alkaen 5. komppaniaan. Viidennen komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 10. joulukuuta 1921 ja 2. konekiväärikomppanian päälliköksi 15. tammikuuta 1925 sekä 4. komppanianpäälliköksi 1. elokuuta 1928. Armeijasta hän erosi 27. helmikuuta 1929. Hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1930 ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XIV alueen ja 1. maaliskuuta 1933 alkaen XXII alueen päälliköksi. ==Talvisota== Tilus oli talvisodassa Erillisen pataljoona 12:n komentaja ja osallistui muun muassa Tolvajärven taisteluihin. Hän katosi viivytystaistelussa Ägläjärven Kotasuolla. Tilus siunattiin kentälle jääneenä , mutta Oulun hautausmaalla Intiössä on hänen muistolaattansa sankarihaudalla. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Valkopiirtoheinä

Valkopiirtoheinä (Rhynchospora alba) on monivuotinen mätästävä sarakasvi. == Ulkonäkö ja koko == Valkopiirtoheinän varret ovat hennot ja pituudeltaan noin 20 senttimetriä. Varsien latvassa on vaaleita valetähkiä mykerömäiseen rykelmään kasvaneina. Tapa, jolla kasvi talvehtii, on poikkeuksellinen. Kasvin kasvulehtien alapuolella, kukallisten varsien tyvessä, on joitain lähellä toisiaan sijaitsevia suomumaisia alalehtiä. Näiden lehtien hangoissa syntyy itusilmuja, joita ympäröivät suomumaiset alalehdet. Sisemmät alalehdet erityisesti sisältävät itusilmun kehittymiseen tarvittavaa ravintoa. Ne ovat lisäksi tärkkelyspitoisia ja paksuja. Talvella emokasvi kuolee, jolloin viimeistään silmut irtoavat siitä. Vesi levittää silmuja valkopiirtoheinän kasvaessa paikalla, joka toisinaan on veden alla. Näin kasvi leviää uusille kasvupaikoille. Uudelle kasvupaikalle kulkeuduttuaan silmu kasvattaa juuret ja seuraavan vuoden aikana muodostaa kasvulehtiä sekä kukallisia varsia. Entisten silmusuomujen eli alalehtien hankoihin kasvi kasvattaa itusilmuja. Tämän vuoksi valkopiirtoheinää pidetään monivuotisena, vaikka itusilmusta itusilmuun kehittyminen kestääkin vain yhden vuoden. Itusilmut ovat valkopiirtoheinän ainoat elimet, jotka talvehtivat. == Elinympäristö == Valkopiirtoheinä kasvaa kosteilla ja märillä paikoilla, kuten nevoilla, mutta myös keidassoiden kuljuissa ja metsälampien rannoilla. == Levinneisyys == Valkopiirtoheinää kasvaa eteläisessä ja keskisessä Suomessa satunnaisesti tai melko harvinaisesti Pello–Rovaniemi–Tervola–Pudasjärvi–Paltamo–Sotkamo-linjalle saakka. Linjan pohjois- ja itäpuolella, Kolarissa, Kuusamossa, Suomussalmella ja Sallassa, on vain joitain hajaesiintymiä. Pohjois-Amerikassa valkopiirtoheinää kasvaa varsinkin mantereen itärannikon osavaltioissa ja Suurten järvien alueella, mutta myös länsirannikon osavaltioissa sekä Kanadassa Newfoundlandia ja Labradoria, Nunavutia ja Yukonia lukuun ottamassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Valkopiirtoheinä (Rhynchospora alba) * JSTOR Global Plants: Rhynchospora alba Luokka:Piirtoheinät
Lyngsalpan

Lyngsalpan (joskus Lyngsfjellan tai Lyngsalpene) on Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston osa, joka ulottuu Yykeän, Omasvuonon, Paatsivuonon ja Tromssan kuntien alueille. Suurin osa huipuista asettuu etelä-pohjoinen-suuntaiselle akselille, jolla vuorijonon jakaa kahtia eteläisen ja pohjoisen alueen välissä kulkeva Ullsfjorden-vuonon sivuhaara, Muotkalahti (Kjosen). Lyngenin ja Kjosenin kylien välinen kapea maakaistale yhdistää pohjoisemman alueen eteläisemmän alueen kautta mannermaahan. Vuoriston osan korkein huippu on 1 833 metriä merenpinnan tasoa ylemmäksi yltävä Jiehkkevárri. Brittiläinen vuorikiipeilijä William Cecil Slingsby kiipesi 1870-luvulla ensimmäisenä monille alueen huipuista, minkä jälkeen alueen vuorikiipeilystä tuli suositumpaa. Vuori- ja jääkiipeilyn lisäksi muita suosittuja aktiviteetteja alueella ovat retkeily, hiihtäminen ja laskettelu.aktiviteetteja == Huippuja == * Jiehkkevárri (1 833 m) * Fugledalsfjellet (Loddevárri) (1 686 m) * Holmbukttinden (1 666 m) * Bálggesvárri (1 627 m) * Store Lenangstinden (1 625 m) * Store Lakselvtinden (1 616 m) * Nállangáisi (1 595 m) * Langdalstindane / Guhkesgáisi (1 580 m) * Imbodentinden (1 565 m) * Tomastinden (1 554 m) * Store Jægervasstinden (1 543 m) * Daltinden (1 533 m) * Stortinden (Gárjilgáisi) (1 512 m) * Steindalstinden (1 511 m) * Piggtinden (1 505 m) * Istinden (1 495 m) * Store Kjostinden (1 488 m) * Store Fornestinden (1 477 m) * Stortinden (1 473 m) * Forholttinden (1 469 m) * Trollvasstinden (1 440 m) * Trolltinden (1 426 m) * Imagáisi (1 416 m) * Forholttinden (1 400 m) * Lille Jægervasstinden (1 400 m) * Tafeltinden (1 395 m) * Storvasstinden (1 377 m) * Ellendaltinden (1 345 m) * Durmålstinden (1 342 m) * Kavringtinden (1 289 m) * Sfinxen (1 285 m) * Durmålstinden (1 265 m) * Tverrfjellet (1 242 m) * Sofiatinden (1 237 m) * Rasmustinden (1 224 m) * Rássevárri (1 166 m) * Middagstinden (1 072 m) * Lille Piggtinden (1 032 m) Lakselvdalen.jpg|Lakselvdalen-laakso. Langdalstindanen (1 580 m) länsipuolta keskellä ja Durmålstinden (1 265 m) kuvan oikeassa laidassa. Balsfjorden_&_Jiehkkevárri.jpg|Lyngsalpenen ja koko Tromssan läänin korkein huippu, Jiehkkevárri (1 833 m, keskellä kuvaa), nähtynä Paatsivuonon yli. Balsfjorden & Lyngsalpene summits.jpg|Panoraamanäkymä Balsfjordenin yli Lyngsalpenen huipuille nähtynä Storsteinnesista helmikuussa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Norjan vuoristot Luokka:Tromssa Luokka:Omasvuono Luokka:Paatsivuono Luokka:Yykeä
Jiehkkevárri

Jiehkkevárri (myös Jiekkevarri tai Jiekkevarre) on Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston Lyngsalpenen osan ja Tromssan läänin korkein vuorenhuippu. Jäätikön peittämän huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 833 metriä. Nimi ”Jiehkkevárri” tarkoittaa suomeksi ”jäistä vuorta”. (suomeksi ja saameksi) Huipulle nousivat ensimmäisinä brittiläinen Geoffrey Hastings ja norjalainen Elias Hogrenning 3. heinäkuuta 1899. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kuvia ja hieman tietoa, Geir Jenssen 2006 Luokka:Tromssa Luokka:Tromssan läänin vuoret Luokka:Skandit
Kapinkiuru

Kapinkiuru (Certhilauda brevirostris) on Etelä-Afrikassa tavattava kiuruihin kuuluva varpuslintu. Laji erotettiin omaksi lajikseen pitkänokkakiurusta (Certhilauda curvirostris) vuonna 1999. == Koko ja ulkonäkö == Kooltaan kapinkiuru on noin 21 cm. Lajin pää, selkä siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Vatsa on valkoinen, ja siinä on mustia raitoja. Nokka on kapinkiurulla pitkähkö ja hieman alaspäin taipunut. Päässä on lisäksi valkoinen silmäkulmajuova. == Levinneisyys ja elinympäristö == Kapinkiurua tavataan Western Capen osavaltiossa sijaitsevasta Agulhasin tasankoalueilla, joita rajaavat Bot-joki ja Georgen kaupunki.. Laji elää peltomailla, mutta välttää alueita, jotka ovat tehoviljelyssä. Lajia tavataan myös hiekkaisten karoo-arojen pensaikoissa. Suurin osa lajin elinympäristöä on nykyään viljapeltoja ja laitumia, joihin se on sopeutunut hyvin. Lajin elinympäristö on tuntemattomista syistä laikuittainen. == Elintavat ja ravinto == Kapinkiurut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Laji pesii syyskuusta lokakuuhun. Pesän se rakentaa kasvillisuuden sekaan tai maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa. Poikaset poistuvat pesästä marraskuuhun mennessä. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, mutta ajoittain myös siemeniä. == Lähteet == Luokka:Kiurut
Vito Bratta

Vito Bratta (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on saanut soittotyylinsä vaikutteita mm. Eddie Van Halenilta luoden kuitenkin oman tunnistettavan tyylinsä. Eddie Van Halen. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita Remembering White Lion (1999) ja Return of the Pride (2008). ==Diskografia== ===White Lion=== *Fight to Survive, 1985 *Pride, 1987 *Big Game, 1989 *Mane Attraction, 1991 *The Best of White Lion, 1992, kokoelma *Anthology 83–89, 2004, kokoelma *The Definitive Rock Collection, 2007, kokoelma Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marie-Laure Brunet

Marie-Laure Brunet (s. 20. marraskuuta 1988 Lannemezan, Hautes-Pyrénées, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä. Brunet aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 2003. Hän saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2007 kultaa takaa-ajossa ja viestissä sekä pronssia normaalimatkalla. Vuoden 2008 junioreiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa normaalimatkalla ja viestissä sekä pronssia takaa-ajossa. Brunet hiihti Östersundin MM-kilpailuissa 2008 toisen osuuden Ranskan viestijoukkueessa, joka sai pronssia. Pyeonchangin MM- kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa. Naisten viestissä hän oli niin ikään ensimmäisen osuuden viestinviejänä Ranskan saadessa pronssia. Takaa-ajokilpailussa Brunet sijoittui seitsemänneksi, vaikka lähti matkaan pikakilpailun jälkeiseltä 52. sijalta. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja normaalimatkalla viidestoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän saavutti pronssia takaa-ajossa sekä oli sprinttikilpailussa kuudes, normaalimatkalla kahdestoista ja yhteislähdössä viidestoista. Viestissä Brunet hiihti avausosuuden Ranskan hopeajoukkueessa. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 Brunet hiihti ensimmäisen osuuden Ranskan pronssijoukkueessa sekaviestissä ja toisen osuuden hopeaa saaneessa naisten viestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli yhdeksäs. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sai normaalimatkalla, yhteislähdössä ja viestissä hopeaa, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kuudes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sai sekaviestissä hopeaa ja oli takaa-ajossa yhdestoista. Sotšin olympialaisissa 2014 hän pyörtyi huonovointisuuden seurauksena naisten viestin avausosuudella, ja Ranska joutui keskeyttämään kilpailun. Brunet kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella kaudella 2007–2008 ja sai ensimmäiset maailmancup-pisteensä sijoituttuaan normaalimatkalla 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan myöhemmin samalla kaudella neljäs Pyeongchangin takaa-ajokilpailussa. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan kolmas Trondheimin takaa-ajokilpailussa 21. maaliskuuta 2009. Brunet saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Haute Mauriennessa kesällä 2008 kultaa viestissä sekä hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Brunet ilmoitti uransa lopettamisesta kesäkuussa 2014. == Maailmancupin palkintosijat == *Kausi 2008–2009: Trondheim takaa-ajossa kolmas *Kausi 2009–2010: Vancouver takaa- ajossa kolmas, Hanty-Mansijsk pikakilpailussa toinen; maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksäs *Kausi 2010–2011: Östersund normaalikilpailussa toinen, Pokljuka normaalikilpailussa kolmas, Antholz yhteislähtökilpailussa toinen *Kausi 2011–2012: Nové Město takaa-ajossa kolmas, Ruhpolding normaalimatkalla ja yhteislähdössä toinen; maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs *Kausi 2013–2014: Östersund normaalikilpailussa kolmas == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut Luokka:Ranskalaiset ampumahiihtäjät Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
David Ekholm

David Ekholm (s. 16. tammikuuta 1979 Ekshärad, Hagforsin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. Ekholm hiihti avausosuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka voitti junioreiden maailmanmestaruuden Pokljukassa 1999. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Oberhofissa 2004 sijoittuen viestissä kuudenneksi. Saman sijan hän sai viestistä myös Östersundissa 2008. Ekholm sijoittui Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 normaalimatkalla viidenneksi. Hän ampui yhden sakkominuutin toisella ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Ole Einar Bjørndalenille 26,3 sekuntia. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljästoista Anterselvan pikakilpailussa aiemmin samalla kaudella. Pyeongchangin MM-kilpailujen sekaviestissä Ekholm hiihti kolmannen osuuden Ruotsin joukkueessa, joka sai hopeaa 6,2 sekuntia Ranskalle hävinneenä. Ekholm lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Hän avioitui kesällä 2010 ruotsalaisen ampumahiihtäjän Helena Jonssonin kanssa. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Ruotsalaiset ampumahiihtäjät Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Läntinen Pitkäkatu 20

Läntinen Pitkäkatu 20 on Alvar Aallon vuonna 1928 piirtämä kerrostalo Turussa Läntisen Pitkäkadun varrella. Se tunnetaan myös Standardivuokratalona ja Tapani-talona. Se on Helena Soiri-Snellmanin mukaan maan ensimmäinen funktionalistinen rakennus ja mielenkiintoinen myös rakennustekniikkansa takia. Läntinen Pitkäkatu 20 kuuluu Aallon Turun vuosiin (1927–1933), jolloin hän suunnitteli myös Lounais-Suomen Maalaistentalon, Turun Sanomien toimitalon, Paimion parantolan ja Viipurin kirjaston. Tässä seurassa Läntinen Pitkäkatu 20 vaikuttaa välityöltä.Lasse Raustelan haastattelu 12.12.2008 Sitä se ei kuitenkaan ollut, sillä tekijöillä oli visionsa. Talo muurattiin rakennusmestari Juho Tapanin kehittämistä standardoiduista, valetuista betonielementeistä, niin sanotuista tapanintiilistä, joista odotettiin rakennusteknistä läpimurtoa. Standardoituja olivat myös talon ikkunat, ovet ja kaiteet. Aalto puolestaan halusi luoda kuohuvan 1920-luvun kaupunkilaisille uuden aikakauden koteja ja pyrki samalla määräämään, miten ihmiset kodeissaan eläisivät. Tarkoituksena oli, että asukkaat jopa hankkisivat koteihinsa Aallon piirtämät huonekalut. Talon piti olla mallina kokonaiselle sarjalle samanlaisia. Jatkohankkeet kuitenkin raukesivat, kun maailmanpula vei rakentajan konkurssiin. == Julkisivu == Katujulkisivussa Aalto käytti funktionalismia vain vaakasuuntaan käännetyissä ikkuna-aukoissa, muilta osin hän pitäytyi vielä klassismiin. Pihajulkisivu nauhaikkunoineen, parvekkeineen ja korostettuine savupiippuineen on sen sijaan puhdasta funktionalismia; se näkyy parhaiten Puolalanpuiston läntiseltä laelta. == Huoneistot == Kolmiportaisessa talossa on viisi liikehuoneistoa ja 34 asuinhuoneistoa. Yleisin huoneistotyyppi on kaksi huonetta, halli ja keittiö, mutta keskimmäisessä portaassa on kahdeksan herrasväen asuntoa: kolme huonetta, halli, keittiö ja apulaisen huone. Kaikki ovat läpitalon-huoneistoja. Talossa on myös neljä yksiötä, joiden ikkunalliset makuualkovit olivat aikoinaan erikoisuuksia. Erikoisia ovat myös ylimmät huoneistot, koska Aalto joutui rakennusmääräysten takia taittamaan kuudennen kerroksen pelkästään pihanpuoliseksi. Tämän takia näihin huoneen ja keittiön asuntoihin muodostui ylisuuri, ikkunaton halli, joka toki soveltui olohuoneeksi. Asuntopulan aikana 1940- ja 1950-luvulla nämä asukkaat välttyivät viranomaisten määräämiltä pakollisilta alivuokralaisilta, koska hallia ei laskettu huoneeksi. Poika- ja nuoruusvuotensa talossa asunut kirjailija Lasse Raustela on ikuistanut sen palkitussa Taivaansavut-sarjassaan. == Lähteet == * * * Maistraatin rakennuspiirustukset, Turun kaupunginarkisto . * Carola Rosengren: Asumisen uusi elementti – Alvar Aallon Standardivuokratalo Läntinen Pitkäkatu 20. Taidehistorian proseminaari, Turun yliopisto 2.3.1998. === Viitteet === == Kirjallisuutta == * Lasse Raustela: Auringonlaskun katu – Poika elää maisemaansa. Turku: omakustanne, 2011. Luokka:Turun asuinrakennukset Luokka:Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa Luokka:VII kaupunginosa Luokka:Turun suojellut rakennukset
Kynsien pureskelu

Kynsien pureskelu eli onykofagia on pakonomainen tapa, joka saattaa kehittyä pakko-oireiseksi häiriöksi. Kynsiään säännöllisesti pureskelee 30 prosenttia 7–10-vuotiaista lapsista ja 45 prosenttia teini-ikäisistä. Kynsien pureskelu saattaa johtaa sormenpäiden kipeytymiseen kynnen reunan kohdalta. Kynsien reunat saattavat repeytyä ja muodostaa niin kutsuttuja kissankynsiä, joiden repiminen saattaa johtaa kynsivallintulehdukseen. Liian lyhyeksi pureskeltu kynsi taas saattaa kaivautua kynsivallin sisään. Kynsien pureskelua hoidetaan useimmiten denatoniumbentsoaattilla (jota myydään mm. tuotemerkillä Bitrex), jota on pahanmakuisissa kynsiin levitettävissä lakoissa (jota myydään mm. tuotemerkillä Kynnel). Vakavammissa tapauksissa turvaudutaan terapiaan. Kynsien pureskelu on myös tapa purkaa stressiä. ==Katso myös== *Trikotillomania ==Lähteet== Luokka:Pakko-oireiset häiriöt Luokka:Kynnet Luokka:Käytös- ja tapatieto da:Neglebidning
Pierre Louis Jouy

Pierre Louis Jouy (k. elokuuAllgemeine Deutsche Ornithologische Gesellschaft 1894) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä. Jouy oli ensimmäinen amerikkalainen ornitologi, joka tutki Korean linnustoa. Hän oli ammattimainen keräilijä, joka saapui Souliin toukokuussa 1883 oltuaan sitä ennen kaksi vuotta Japanissa keräämässä lintuja Kansallismuseon toimeksiannosta. Kansallismuseolla ei ollut määrärahaa Jouyn Korean-matkalle, mutta Jouy onnistui järjestämään itsensä Yhdysvaltojen lähetystöhenkilökuntaan. Hän keräsi lintuja Soulin ympäristöstä koko kesän. Syksyllä hän sai toimen kiinalaisten tullilaitoksesta Koreassa (Chinese Customs Service of Korea) ja matkusti Fusaniin marraskuussa 1883. Jouy asui Fusanissa lähes kolme vuotta ja keräsi lintuja ja muita eläimiä aina kun työkiireiltään ennätti. Hän lähti Koreasta heinäkuussa 1886, mutta pysähtyi vielä muutamaksi päiväksi Wŏnsaniin, jossa hän sai hankituksi muutaman näytteen lisää. Jouy lähetti kokoelman, jossa oli yli 500 näytettä, Kansallismuseoon Washingtoniin, missä se lojui koskemattomana yli 20 vuotta. Samaan aikaan toiset tutkijat keräsivät ja kuvailivat lintuja, jotka siis olivat jo museossa. Jouy palasi Yhdysvaltoihin, paitsi rahoituksen loputtua, myös sairastuttuaan. Rahapulassa hän joutui jättämään kokoelmansa järjestämisen tuonnemmaksi ja lähti sen sijaan palkattuna keräilijänä Meksikoon keräämään lintuja ja muita eläimiä. Hänen sairautensa paheni ja hän kuoli tuberkuloosiin 1894. Jouy ei ehtinyt kirjoittaa Korean ajoistaan raporttia, vaikka hänellä oli sellainen tarkoitus. Hänen ystävänsä A. H. Clark tutki kokoelman ja kuvaili vuonna 1907 yhdeksän siihen mennessä tuntematonta uutta muotoa, linnuista muun muassa viirupöllön (Strix uralensis) alalajin hondoensis.ITIS Vuonna 1910 Clark julkaisi täydellisen raportin kokoelman 554 näytteestä, mutta koska Jouyn muistiinpanot olivat olleet vain hänen päässään, ei raportissa ole juuri muuta kuin, mitä linnunnahat voivat kertoa. Clark löysi yhden lyhyen käsikirjoituksen, jossa Jouy kuvaili japaninparatiisimonarkin ja jonka Clark julkaisi postuumisti Jouyn nimellä 1910. Jouy oli vähän ennen kuolemaansa antanut käsikirjoituksen Leonhard Hess Stejnegerille ja pyytänyt tätä tutkimaan kokoelmansa ja julkaisemaan raportin. Stejneger ei kiireiltään ehtinyt sitä koskaan tehdä.The Auk Jouyn kunniaksi on nimetty hopeahartiakyyhky (Columba jouyi).BirdLife Suomi == Lähteet == * Internet Archives (The Birds of Korea, Oliver L. Austin, Jr. 1948) ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * The Auk Luokka:Yhdysvaltalaiset ornitologit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Vuonna 1894 kuolleet
Viimeiseen pisaraan (albumi)

Viimeiseen pisaraan on suomalaislaulaja Kari Tapion studioalbumi (albumilistan sijoitus 3.). Se julkaistiin 25. maaliskuuta 2009. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Kari Tapio – laulu * Jani Jalkanen – taustalaulu (kappaleet "Viimeiseen pisaraan" ja "Alumiinitähdet") * Ninni Poijärvi – taustalaulu, viulu * Mika Kuokkanen – taustalaulu, akustinen kitara * Tommi Viksten – kitarat * Petri Hakala – mandoliini, akustinen kitara * Olli Haavisto – dobro, pedal steel guitar, weissenborn ja kitarat * Eeva Koivusalo – basso * Tom Nyman – basso (kappale "Viimeiseen pisaraan") * Janne Haavisto – rummut === Tuotanto === * Olli Haavisto – tuottaja, äänittäjä, miksaaja * Janne Haavisto – tuottaja * Jussi Jaakonaho – äänittäjä * Pauli Saastamoinen – masteroija * Seppo Hagfors – kansikuva * Tom Nyman – sisäkannen kuva * Fredrik Stürmer – kansikuva == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Edel Records Finland - Viimeiseen pisaraan * Viimeiseen pisaraan axr.fi -sivustolla Luokka:Kari Tapion albumit Luokka:Vuoden 2009 albumit Luokka:Janne Haaviston tuottamat albumit Luokka:Olli Haaviston tuottamat albumit
Suihkussa laulaminen

Suihkussa laulaminen on laajalle levinnyt tapa. Monet ihmiset laulavat suihkussa, koska sen akustiset ominaisuudet saavat laulajan äänen kuulostamaan itselleen paremmalta. Pieni tila ja seinälaattojen kovat, ääntä heijastavat pinnat tuottavat erilaisia seisovia aaltoja ja kaikuja, jotka antavat äänelle syvyyttä ja runsautta. musiciansfriend.com" "Studio Tech Tip - Taming the wild bedroom" Suihkussa laulaminen on kirjattu ensi kertaa historiaan jo vuosisatoja sitten. Esimerkiksi muslimifilosofi Ibn Khaldun kirjoitti Muquddimahin ensimmäisessä osassa kylvyssä laulamisen ilosta, jonka hän selitti olevan peräisin kuuman ilman vaikutuksesta ihmisen henkeen. Ibn Khaldun, Muqaddimah, section "The influence of the air (climate) upon human character" from Ch. 1. Keskinkertaisia tai amatöörilaulajia kutsutaan yleensä ironisesti suihkulaulajiksi. ==Lähteet== Luokka:Laulu
Pauliina Miettinen

Pauliina Miettinen (s. 20. toukokuuta 1972 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii KuPS:n päävalmentajana Kansallinen Liigassa. Miettinen edusti pelaajana Suomen maajoukkuetta ja hän on voittanut Suomen mestaruuksia sekä pelaajana että valmentajana. == Pelaajaura == Miettinen pelasi urallaan maalivahtina, puolustajana ja Yhdysvalloissa myös hyökkääjänä. Hän on yksi harvoista jalkapalloilijoista, joka on pelannut maajoukkuetasolla sekä maalivahtina (9 ottelua) että kenttäpelaajana (17 ottelua). Miettisen ensimmäinen seura oli kuopiolainen KMF. Sittemmin hän pelasi Kontulan Urheilijoissa, Turun Pyrkivässä, Malmin Palloseurassa ja Helsingin Jalkapalloklubissa. Miettinen pelasi myös Yhdysvalloissa Franklin Pierce Collegen joukkueessa ja oli seuran kapteeni kolmen vuoden ajan. Franklin Piercessa on pelannut Suomen naisten maajoukkuepelaajista myös Minna Mustonen. Miettinen voitti Suomen mestaruuden HJK:ssa 2001 sekä Suomen Cupin Turun Pyrkivässä 1994 ja HJK:ssa 2002. Maajoukkueessa Miettinen pelasi yhteensä 26 maaottelua vuosina 1992–2004. == Valmentajaura == Miettisen valmennusura alkoi hänen pelatessa Yhdysvalloissa. Hän toimi ensin Franklin Pierce Collegen ja sitten Barryn yliopiston apuvalmentajana. Pelaajauran jälkeen Miettinen valmensi ensin FC Kontua ja sitten PK-35 Vantaata, jonka hän nosti pääsarjatasolle. Kaudeksi 2010 Miettinen palkattiin päävalmentajaksi yhdysvaltalaiseen Sky Blue FC:hen, joka oli maan naisten jalkapalloliigan hallitseva mestari. Kausi ei kuitenkaan sujunut odotetusti ja heinäkuussa 2010 Miettinen ja apuvalmentaja Anne Parnila erotettiin tehtävistään. Miettinen palasi PK-35 Vantaan valmentajaksi ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 2011 ja 2012 sekä Suomen Cupin vuosina 2011–2013. hän johdatti PK-35 Vantaan myös Mestarien liigassa kolmesti pudotuspeleihin. Vuonna 2013 Miettinen vetäytyi tehtävästään, mutta jatkoi valmentamista muun muassa oman potkutekniikkavalmennusta tarjoavassa yrityksessä. Vuonna 2016 hän valmensi Hongan B-tytöt SM-hopealle. Kaudeksi 2019 Miettinen palasi aikuisten päävalmentajaksi Nurmijärven Jalkapalloseurassa ja oli nostamassa naisten joukkueen Ykköseen vaikka pesti päättyikin kesken kauden erimielisyyksiin seurajohdon kanssa. Kansallisen liigan Tikkurilan Palloseura palkkasi Miettisen päävalmentajakseen joulukuussa 2019. Miettinen toimii liikunnan ja terveystiedon opettajana Nurmijärvellä. ==Koulutus== *YTK (B.Sc.), varhaiskasvatus ja psykologia, Franklin Pierce College, (1999) *YTM (M.Sc.), luokanopettaja, Barry University (2005) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sten Bergman

Sten Bergman (20. lokakuuta 1895 Värmlanti – 19. helmikuuta 1975 Rönninge) oli ruotsalainen biologi, eläintieteilijä ja lintutieteilijä, joka tutki Aasian linnustoa. Sten Bergmanin vanhemmat olivat Johan ja Kerstin Bergman. Hänen puolisonsa oli Dagny Bergman o.s. Lindhé (1890–1972), joka oli mukana useilla hänen matkoillaan ja toimi avustajana ja yhteistyökumppanina. Bergman valmistui filosofian lisensiaatiksi 1925 ja sai kunniatohtorin arvon 1952. __NOTOC__ Bergman tutki Aasian eläimistöä ja matkusteli muun muassa Kamtšatkan niemimaalla 1920–1923, Kuriileilla 1929–1930, Pohjois-Koreassa 1935–1936 ja Papua-Uusi-Guineassa 1948–1950, 1952–1953 ja 1956–1958. Koreassa Bergman keräsi eläimiä pääasiassa Hamgyong Pukton alueelta. Hän julkaisi tutkimuksistaan lyhyen kansantajuisen englanninkielisen artikkelin, jossa hän esitteli vain pienen osan aineistostaan. Hän julkaisi myös kaksi artikkelia ruotsiksi. Kokoelma toimitettiin Ruotsiin.Internet Archives (The Birds of Korea, Oliver L. Austin, Jr. 1948) Elämänsä aikana Bergman julkaisi noin 15 kirjaa ja piti noin 6 000 esitelmää. == Teokset == ===Suomennetut teokset=== * Koiravaljakolla halki Kamtšatkan, suomentanut Eero Alpi. WSOY, 1929. * Häkkilinnuista merileijoniin, suom. Alpi Pynnönen, WSOY, 1948. * Paratiisilintujen saarella : kuvauksia tutkimusretkeltä Uudesta Guineasta, suom. Lauri Hirvensalo, WSOY, 1951. * Isäni on ihmissyöjä, suom. Tapio Hiisivaara. Otava, 1961. == Lähteet == * Lyhyt elämäkerta (Göteborgin kirjasto) === Viitteet === Luokka:Ruotsalaiset eläintieteilijät Luokka:Ruotsalaiset ornitologit Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Susanna Heikari

Susanna Heikari (s. 8. huhtikuuta 1977) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaavan Heikarin ensimmäinen seura oli Tikkurilan Palloseura. Hän on pelannut myös Malmin Palloseurassa, Helsingin Jalkapalloklubissa ja Yhdysvalloissa Portlandin yliopiston joukkueessa. Heikari voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden ja Suomen cupin neljästi. Maajoukkueessa Heikari pelasi vuosina 1994–2002 yhteensä 44 maaottelua, joissa hän teki 8 maalia. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karkeakarvainen bosnianajokoira

Karkeakarvainen bosnianajokoira (), joka tunnetaan myös nimellä barak, on Bosniassa metsästyskoirista jalostettu koirarotu. Tätä rotua on alun perin käytetty jäljestämiseen. == Ulkonäkö == Vankka rakenne. Pää pitkä ja kohtuullisen leveä, otsa hieman kupera. Kohtuullinen ja loiva otsapenger. Silmät ovat soikeat ja suuret ja niiden väri on kastanjanruskea. Korvat ovat keskipitkät, riippuvat ja kärjestä pyöristyneet. Suorakaiteen muotoinen, pitkä ja syvä kuono. Kirsu on väriltään joko musta tai tummanruskea. Purenta on aina leikkaava. Häntä kaartuu sapelimaisesti hieman ylöspäin. Karva on kovaa, pitkähköä ja harottavaa. Kuonossa karva muodostaa selvästi erottuvat viikset ja parran. Pohjaväri vaihtelee vehnästä ja punaisesta harmaaseen ja mustaan. Musta tai harmaa satula päävärin lisäksi on hyvin yleinen, mutta koira voi olla myös kolmivärinen (tricolor).Karkeakarvainen bosnianajokoira/ Barak. Suomen Kennelliitto. Haettu 27.1.2019. Kaikkein yleisin väritys on vehnä harmaalla satulalla.Bosanskibarak.info. Tornjak. Haettu 28.1.2019. Uros on 46–56 cm korkea ja narttu jonkin verran pienempi. Ihannepaino on 20 kg, mutta vaihtelu 16–24 kg välillä sallitaan. == Luonne ja käyttäytyminen == Bosnianajokoiraa kuvaillaan sinnikkääksi, eloisaksi ja rohkeaksi. Työskennellessään sillä on sointuva haukku, minkä vuoksi se soveltuu hyvin myös vahtikoiraksi. Se tulee hyvin toimeen lasten ja muiden koirien kanssa. == Alkuperä == Bosnialaiset metsästäjät jalostivat rodun 1800-luvulla paikallisiin olosuhteisiin ja ennen kaikkea vuoristossa työskentelemään soveltuvaksi. Jalostuksessa tiedetään käytetyn ainakin griffonia, mikä lisäksi jotkin teoriat uskovat mukana olevan myös molossikoiran perimää. Nimityksen barak uskotaan tulleen turkin kielestä, missä se merkitsee karkeakarvaista koiraa. Bosniassa ajon aikana haukkuvaa koiraa kutsutaan nimellä brakirci, joka vastaa saksan ja hollannin kielen termiä bracke. Bosnianajokoira pääsi FCI-rekisteriin vuonna 1965, alun perin nimellä illyrianajokoira. ==Katso myös== *Balgarski barak == Lähteet == Luokka:FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat Luokka:Bosniahertsegovinalaiset koirarodut Luokka:Ajokoirat
Mike Ricci

Mike Ricci (27. lokakuuta 1971, Scarborough, Ontario) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. 17. helmikuuta 1994 Ricci teki viisi maalia yhdessä pelissä Quebec Nordiquesin paidassa. Mike Ricci kasvoi Scarboroughissa, Ontariossa. Hän pelasi jääkiekkoa silloisessa Metro Toronto Hockey Leaguessa (nykyään Greater Toronto Hockey League). Hän oli OHL:n Peterborough Petesin toinen varaus vuonna 1987 vahvan kauden jälkeen Toronto Marlboros Bantamsissa. Ricci oli myös taitava jalkapallonpelaaja ja hän pelasikin Scarborough Blues -seurassa hänen serkkunsa, Paul Peschisolidon kanssa. Peschisolido pelasi ammattilaisena muun muassa Kanadan jalkapallomaajoukkueessa. Riccin isä Bruno oli jalkapallonpelaaja Italiassa ennen Kanadaan muuttamista Ricci on myös näytellyt jääkiekkoilija Maurice Richardista kertovasta elokuvassa nimeltä The Rocket vuodelta 2005. Hän esitti elokuvassa jääkiekkoilija Elmer Lachia. == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadanitalialaiset Luokka:Philadelphia Flyersin varaamat pelaajat Luokka:Jääkiekon maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ulla Kaasinen

Ulla-Riitta Kaasinen (s. 16. syyskuuta 1960) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka on peliuransa jälkeen toiminut myös jalkapallovalmentajana. Kaasinen on yksi suomalaisen naisjalkapalloilun uranuurtajista. Hän on Suomen ensimmäisiä naisjalkapalloilijoita, jonka ura alkoi jo juniori-ikäisenä ja myös ensimmäisiä ulkomaille siirtyneitä suomalaisia naispelaajia. Suomen ohella Kaasinen pelasi viisi vuotta Ruotsissa ja edusti A-maajoukkuetta 15 vuoden ajan. == Ura == Kaasinen aloitti pääsarjaurana HJK:ssa jo 14-vuotiaana ja pelasi saman ikäisenä myös ensimmäisen A-maaottelunsa. Vuonna 1982 hän siirtyi Ruotsiin AIK:n joukkueeseen ja pelasi yhden kauden myös seuran paikalliskilpailijassa Hammarbyssä. Suomen palattuaan Kaasinen edusti HJK:n lisäksi PP-Futista ja Helsinki Unitedia. Useilla pelipaikoilla pelannut Kaasinen voitti urallaan kahdeksan Suomen mestaruutta, joista kuusi tuli HJK:n riveissä ja lisäksi hän saavutti yhden Helsinki Unitedissa sekä PP-Futiksessa. Suomen Cupin Kaasinen voitti neljästi. Maajoukkueuralla hän pelasi 41 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Pelaajauransa jälkeen Kaasinen ryhtyi valmentajaksi. Hän toimi muun muassa Suomen A-maajoukkueen kakkosvalmentajana ja valmensi Malmin Palloseuran naisten Suomen mestaruuteen vuonna 1994. Myöhemmin Kaasinen on työskennellyt eri tehtävissä Suomen Palloliiton Uudenmaan ja Helsingin piireissä. Vuonna 2018 Kaasinen valittiin ansioistaan Suomalaisen jalkapallon kunniagalleriaan. == Saavutukset == === Pelaajana === *Suomen mestaruus: 1975, 1979, 1980, 1981, 1987, 1989, 1990, 1991, 1992 *Naisten Suomen Cup: 1981, 1990, 1991, 1992 === Valmentajana === *Suomen mestaruus: 1994 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
DX Cancri

DX Cancri on punainen kääpiö Kravun tähdistössä 11,82 valovuoden päässä Maasta. Se on liian himmeä, jotta sen voisi nähdä paljaalla silmällä, ja sen massa on 9 prosenttia Auringon massasta. Luokka:Flare-muuttujat Luokka:Paikallinen kuuma kupla
Dennis Muren

Dennis E. Muren, A.S.C. (1. marraskuuta 1946 Glendale, Kalifornia, USA) on amerikkalaisten elokuvien erikoistehosteiden suunnittelija, joka tunnetaan muun muassa Steven Spielbergin, James Cameronin ja George Lucasin elokuvista. Hän on voittanut kuusi kertaa parhaiden erikoistehosteiden Oscarin. ==Elämä ja ura== Muren syntyi Glendalessa Kaliforniassa, ja hän on Charline Louisin ja Elmer Ernest Murenin poika. Hän kiinnostui elokuvien ja erikoistehosteiden valmistamisesta jo pienenä. Opiskellessaan elokuvien tekemistä Pasadena City Collegessa Muren kulutti tehdäkseen Equinoxin, lyhyen tieteiselokuvan. Pieni Tonylon Productions -elokuvayhtiö piti elokuvasta ja otti sen levitykseen. Tonylon palkkasi leikkaaja Jack Woodsin ohjaamaan elokuvaan lisäkohtauksia, jotta Equinoxista saatiin täyspitkä elokuva. Kun Equinox julkaistiin täyspitkänä lokakuussa 1970, Muren oli nimetty elokuvan tuottajaksi, vaikka hän oli ohjannut suurimman osan elokuvasta ja tehnyt kaikki erikoistehosteet. Heikoista arvioista huolimatta elokuva tuotti tarpeeksi rahaa, jotta Muren sai investointinsa takaisin. Vuosien mittaan Equinoxista on tullut kulttiklassikko. Valmistuttuaan Muren aloitti työskentelyn täysipäiväisenä visuaalisten erikoistehosteiden tuottajana. Vuonna 1976 hänet palkattiin Industrial Light & Magiciin, joka oli ohjaaja George Lucasin perustama tehostestudio. Lucasin ja Industrial Light & Magicin ensimmäinen elokuva oli Tähtien sota, joka julkaistiin 1977. ==Myöhempi ura== Muren on vaikuttanut merkittävästi uusien erikoistehosteiden luomisessa. Muren johti Industrial Light & Magicin tehostetiimiä, joka muokkasi malleista ja pienoismalleista tietokoneavusteista grafiikkaa elokuvaan Terminator 2 – Tuomion päivä. Vuoden 2000 haastattelussa Muren kertoi Terminator 2:n olevan elokuva, josta hän on kaikkein ylpein. Muren, Steve Williams ja Mark Dippe loivat uuden ajan tietokonegrafiikkaa elokuvassa Jurassic Park. Steven Spielberg suunnitteli käyttävänsä go motion -tekniikkaa dinosaurusten kuvaamiseen, mutta hän muutti nopeasti mieltään katsottuaan testituloksen Tyrannosaurus rexistä, johon oli käytetty tietokoneavusteista grafiikkaa. Jurassic Park oli läpimurto, mikä vakuutti George Lucasin siitä, että teknologia oli edistynyt tarpeeksi Tähtien sota -trilogian esiosia varten. Kesäkuussa 1999 Muren sai tähden Hollywood Walk of Famelle ensimmäisenä erikoistehostetaiteilijana. Hän on voittanut erikoispalkinnot mukaan luettuna yhdeksän Oscar-palkintoa muun muassa elokuvista Jedin paluu ja Jurassic Park. Muren jatkaa yhä työskentelyä Industrial Light & Magicissä. Hän on kirjoittanut visuaalisista efekteistä kertovaa kirjaa. Hän konsultoi myös Pixarin kanssa. Hänen viimeisin projektinsa oli Maailmojen sota, jossa hän johti tiimiä kolmen kuukauden ajan luodakseen elokuvaa varten tarvittavia vaikeita efektejä. Murenilla oli rooli elokuvassa Kadonneen aarteen metsästäjät natsivakoojana. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Erikoistehosteiden suunnittelijat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Yhdysvaltalaiset henkilöt Luokka:Oscar- palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oi ihana toukokuu

Oi ihana toukokuu on H. E. Batesin kirjoittama kirjasarja. Se käsittää kolme teosta, Oi ihana toukokuu (Darling buds of May), Larkinit Ranskassa (A Breath of French Air) ja Jälleen kotona (When The Green Woods Laugh). Sarja seuraa omalaatuisen Larkinien maalaisperheen elämää. == Televisiosarjat == === 1990-luvun sarja === Vuosina 1991–1993 kirjasarjan pohjalta tehtiin televisiosarja, jossa pääosissa nähtiin mm. David Jason Pop Larkinina, Pam Ferris Ma Larkinina ja Catherine Zeta-Jones Mariettena. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, ja sen tuotti Yorkshire Television -yhtiö ITV Network- kanavalle. Sarja on esitetty myös Suomessa Ylen kanavilla. === 2020-luvun sarja === Vuosina 2021-2022 kirjojen pohjalta julkaistiin Larkinin perhe -sarjaa (The Larkins) kahden tuotantokauden verran, jota on ollut käsikirjoittamassa mm. Simon Nye. Sarjan pääosissa nähdään mm. Bradley Walsh (Pa' Larkin), Joanna Scanlan (Ma' Larkin) ja Sabrina Bartlett perheen vanhimpana tyttärenä. Sarjaa Suomessa on esittänyt Yle.1990-luvun suloisesta hittisarjasta tuttu Larkinin perhe tekee harmillisen laimean paluun, Helsingin Sanomat / Tuomo Yrttiaho, 21.1.2022Larkinin perhe Yle Areenassa, viitattu 24.1.2022 == Henkilöt == * Pappa Larkin Henkilö, jonka ympärille juoni rakentuu. Noin 50-vuotias, viriili mies. Ovela ja hauska, itsepäinen. * Mamma Larkin Papan vaimo, lihava ja hervoton nainen. Loistava kokki. * Mariette Larkin Papan ja Mamman vanhin lapsi, todella kaunis. Erittäin kiinnostunut hevosista. * Herra Charlton Toimii kirjan alussa verotoimistossa, mutta ajan kuluessa menee naimisiin Marieten kanssa. Sivistynyt. * Prikaatikenraali Köyhtynyt vanhus, joka on Papan ja Mamman hyvä ystävä ja naapuri. Rakastuu Angle Snow'hun. * Angela Snow Kaunis, verevä nainen, joka on alussa rakastunut Pappaan mutta rakastuukin sitten Prikaatikenraaliin. * Mademoiselle Dupont Ranskalaisen hotellin omistaja ja johtaja, perheen hyvä ystävä. Rakastunut Pappaan Ranskan-matkan aikana. Papan ja Mamman nuorimman lapsen, Oscarin, kummitäti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Larkinin perhe Yle Areena- palvelussa * Larkinin perhe IMDb-sivustolla * Oi ihana toukokuu IMDb- sivustolla Luokka:Romaanisarjat Luokka:Brittiläiset romaanit
Limakotilot

Limakotilot (Lymnaeidae) on vesikeuhkokotiloihin luettava sisävesissä elävä nilviäisheimo. Sen jäsenet elävät etupäässä lammissa ja muualla hidasliikkeisessä makeassa vedessä. Ne sietävät kuitenkin usein myös laimeaa murtovettä. Kaikki Suomen limakotilolajit tulevat toimeen Itämeren rantavesissä, ja ovat siellä niin tyypillisiä, että Itämeren viimeistä vähäsuolaista kehitysvaihetta on kutsuttu Limneamereksi. Limakotiloilla on kaksi tuntosarvea, ja niiden silmät sijaitsevat tuntosarvien tyvessä. Suurimmat limakotilot kasvavat 7 cm pitkiksi.Pond Snails (Lymnaeidae) == Suomessa eläviä lajeja == *Piippolimakotilo (Lymnaea stagnalis) *Lymnaea palustris *Muunnoslimakotilo (Radix peregra) *Pikkulimakotilo (Galba truncatula) == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Animal Diversity Web Kuvia ja lajiesimerkkejä Luokka:Kotilot
Hiukan pesäpallostadion

Hiukan pesäpallostadion, sponsorinimeltään Terrafame Stadion sijaitsee Sotkamon kunnassa, Sapsojärven rannalla. Se toimii miesten Superpesiksessä pelaavan Sotkamon Jymyn kotiotteluiden pelikenttänä. Stadionin ensimmäinen tekonurmi oli väriltään vihreä, mutta se vaihdettiin kesällä 2009 violettiin. Vuokatin matkailusivuilla arvellaan, että tämä on maailman ainoa violetti tekonurmi.Sotkamon pesisstadion Kenttä toimii kotikenttänä Sotkamon Jymylle, joka on voittanut pesäpallon Suomen mestaruuden jo 20 kertaa historian saatossa. Sotkamon pesäpallostadionilla on tehty lukuisia kertoja suomalaista urheiluhistoriaa. Kentän vieressä sijaitseva Sapsojärvi tunnetaan jymyläisten kultakylpypaikkana. Stadionin yleisöennätys on 6 987 katsojaa vuoden 1998 Itä–Länsi-ottelussa. Yleisöennätys Jymyn otteluissa on 6 374 katsojaa vuoden 1993 toisessa finaalissa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan. == Historia == Talvi- ja jatkosodan jälkeen Sotkamon kirkonkylään, Sapsojärven rannalle, Hiukkaan, alettiin rakentaa urheilukenttää. Kenttä rakennettiin talkootyönä ja rakentamiseen osallistui 176 kyläläistä, joista jotkut saattoivat tehdä töitä jopa 100 tuntia. Kentälle kuljetettiin kuorma-autoilla 212 kuormaa savea ja lisäksi rakentamiseen tarvittiin hiekkaa, sahanpuruja ja hiilimurskaa pinnoitteeksi. Kentälle rakennettiin astettain ylöspäin kohoava katsomo, jonka yhdeksässä penkkirivissä oli tilaa 300 katsojalle. Kentälle tarvittava puutavara saatiin suurimmaksi osaksi lahjoituksina sotkamolaisilta yrityksiltä.Valtanen 1997, Sotkamon kultakylpy s. 38 1980-luvun lopulla Hiukkaan rakennettiin nykyaikainen katsomo joka oli katsojakapasiteetiltaan selvästi isompi ja vuonna 1994 kentälle saatiin myös hiekkatekonurmi. Syksyllä 2021 aloitettiin stadionin katsomon purkutyöt ja uusi katettu katsomo valmistui kesällä 2022. == Kuvia == Tiedosto:A-pojat ita-lansi.jpg|Kuva Sotkamossa pelatusta A-poikien Itä-Länsi -ottelusta vuodelta 2012 Tiedosto:Hiukan pesapallostadion 1.jpg|Vanhan stadionin kakkospuoli Tiedosto:Hiukan pesapallostadion 3.jpg|Vanha stadion kolmospuolelta == Lähteet == * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== Luokka:Pesäpallostadionit Luokka:Sotkamon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Sotkamon urheilu
Voitilanpyöli

Voitilanpyöli on kylä Salossa entisen Halikon kunnan pohjoisosassa Vaskiolla. Syrjäinen pikkukylä sijaitsee Turilantien varrella Kierlan ja Latalan kylien välissä. Kyläalue on käännetyn L-kirjaimen muotoinen, joka jatkuu Kuusjoen rannalta syvälle Kakossuolle saakka. Voitilanpyölin leveä eteläosa sijaitsee suunnilleen Turilantien ja Kuusjoen välisellä alueella. Maasto on pääosin tasaista peltomaata, jota halkoo kaksi syvässä uomassa virtaavaa puroa, jotka laskevat Kuusjokeen Viljakankosken kohdalla. Purojen syvät uomat ovat heinikkoa ja Kuusjoen rannat ovat metsiköityneet. Voitilanpyölin kyläalueen kapea pohjoisosa on pääasiassa soista metsää, jonne on raivattu muutama peltoaukea. Pohjoisosassa avautuu laaja Kakossuo. Voitilanpyöli oli vielä 1800-luvulla asumatonta takamaata, jossa oli muutama niitty. Kylään kehittyi 1800-luvun puolenvälin jälkeen nopeasti maaviljelystä ja kylän kantatila on lohkottu kahdeksaan osaan jo vuonna 1907. Näistä tiloista on enää jäljellä vain kantatila Voitilanpyöli sekä Soininen, Myllyhaka ja Soisalo. Kylän yksi alkuperäisasukkaista on ollut "Kulta-Kustaa", joka yritti löytää kultaa Kakossuosta. Hänelle on pystytetty kylään muistomerkki. Kylässä oli 1960-luvun ajan kyläkauppa, joka on nyt muutettu asuintaloksi. ==Lähteet== *Turun maakuntamuseon SARAKUM-projekti: Halikon kulttuuriympäristö ja arvot Luokka:Halikon kylät
Suuri Canyon

Suuri Canyon (Grand Canyon) on lyhyt dokumenttielokuva vuodelta 1958. Elokuvan on ohjannut James Algar ja tuottanut Walt Disney Productions. Aiheena ovat Grand Canyonin luonto ja eläimet. Elokuva kuvattiin CinemaScope-koossa, ja sitä esitettiin Prinsessa Ruususen alkukuvana tämän ensi-iltakierroksella. Suuri Canyon sai parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon. Alaotsikkonsa mukaan Suuri Canyon on ”kuvallinen tulkinta Ferde Grofén Grand Canyon -sarjasta”, joka on sävelletty vuonna 1931. Elokuvassa ei käytetä kertojaa eikä siinä esiinny ihmisiä, vaan elokuvatut luonnontapahtumat seuraavat musiikin tunnelmia. Valtion elokuvatarkastamon mukaan Suuri Canyon on "maantieteellinen opetuselokuva" (tarkastusnumero 52734). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1958 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Disneyn elokuvat Luokka:Musiikkielokuvat Luokka:Oscar-palkitut elokuvat Luokka:Opetuselokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat