Lamont Dozier

Lamont Dozier (16. kesäkuuta 1941 Detroit – 8. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään Brian ja Eddie Hollandin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla. == Elämä ja ura == Dozier aloitti musiikkiuransa 13-vuotiaana The Romeos -yhtyeen laulajana. Hän esiintyi 1950-luvulla Detroitissa ja nauhoitti vuonna 1960 debyyttisinglensä taiteilijanimellä Lamont Anthony. Single julkaistiin Motownin perustaja Berry Gordyn sisaren omistamalla Anna Records -levymerkillä. Vuonna 1963 Gordy palkkasi Dozierin omaan levy- yhtiöönsä antaen hänelle yhteistyökumppaneiksi tuottaja-lauluntekijäveljekset Brian ja Eddie Hollandin. Dozier ja Hollandit (nimet esitetään usein muodossa Holland–Dozier–Holland) kirjoittivat ja tuottivat 1960-luvulla suuren määrän menestyskappaleita Motown-artisteille, joista menestyneimmäksi osoittautui The Supremes. Yhtye nosti peräkkäin listaykköseksi kuusi Dozierin ja Hollandien kirjoittamaa kappaletta, joista ensimmäinen oli vuoden 1964 ”Where Did Our Love Go?”. The Four Tops -yhtyeelle he tekivät muun muassa listahitit ”I Can’t Help Myself (Sugar Pie, Honey Bunch)” ja ”Reach Out, I’ll Be There”. Myös The Isley Brothers, Marvin Gaye, The Marvelettes ja Martha and the Vandellas nauhoittivat heidän materiaaliaan. Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja pitkän oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla. Dozier alkoi uudelleen nauhoittaa musiikkia sooloartistina. Vuonna 1973 hän lopetti yhteistyön Hollandien kanssa ja siirtyi ABC Recordsille. Balladi ”Trying to Hold On to My Woman” menestyi hyvin ja Dozierin ABC-debyyttialbumi Out Here on My Own saavutti kultalevyrajan. Hän nauhoitti ABC:lle vielä albumit Black Bach ja Love & Beauty ennen siirtymistään Warner Bros. Recordsille vuonna 1976. Vuonna 1980 Dozier perheineen muutti Englantiin. Hän tuotti ja kirjoitti 1980-luvulla musiikkia muun muassa Aretha Franklinille, Eric Claptonille ja Phil Collinsille. Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen. == Kappaleita == * Can I Get a Witness (Marvin Gaye) * Heat Wave (Martha and the Vandellas) * Nowhere to Run (Martha and the Vandellas) * I Can’t Help Myself (The Four Tops) * Reach Out I’ll Be There (The Four Tops) * You Can’t Hurry Love (The Supremes) * Baby Love (The Supremes) * Stop! In the Name of Love (The Supremes) * You Keep Me Hangin’ On (The Supremes) * Two Hearts (Phil Collins) == Diskografia == Dozierin omalla nimellään julkaisemat sooloalbumit. *Out Here on My Own (1974) *Black Bach (1975) *Love & Beauty (1975) *Right There (1976) *Peddlin’ Music on the Side (1977) *Bittersweet (1979) *Lamont (1981) *Working on You (1981) *Bigger Than Life (1983) *Inside Seduction (1991) *Reflections Of (2004) *Reimagination (2018) == Lähteet == Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkituottajat Luokka:Songwriters Hall of Fame Luokka:Rock and Roll Hall of Fame