EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Juhla meren rannalla

Juhla meren rannalla on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen mykkäelokuva vuodelta 1929. Se pohjautuu Unto Seppäsen vuonna 1928 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin, jonka toinen painos kuvitettiin elokuvasta otetuilla valokuvilla. Elokuvan viimeiset esityskopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa 1959Muut tiedot, Elonet.fi, viitattu 7.7.2012. ==Juoni== Elokuva sijoittuu tsaarinvallan aikaan Terijoelle. Monien muiden Pietarin silmäätekevien lailla sinne saapuu kesävieraaksi suururakoitsija Mihail Koslov. Kaunista vaimoaan Tamaraa Koslov kohtelee kaltoin. Tamara rakastuu kesän kuluessa Anton-nimiseen ylioppilaaseen. Heidän viimeinen lemmentuokionsa päättyy Tamaran traagiseen kuolemaan. Koslov on ampunut vaimonsa ja haavoittanut pahoin Antonia. Syksyn saavuttua Anton toipuu, mutta päätyy epätoivoiseen ratkaisuun. Hän hukuttautuu meren aaltoihin.Sisältö ja lehdistöarviot, Elonet.fi, viitattu 7.7.2012 ==Näyttelijät== Tuhoutuneessa elokuvassa Koslovia tulkitsi Yrjö Tuominen, Tamaraa Heidi Blåfield, jonka viimeinen roolityö se oli. Kaarlo Angerkoskelle elokuva oli ensimmäinen, samoin Arvi Tuomelle. ==Arviot== Elokuvan valaistus ja lähikuvat saivat osakseen mairittelevaa huomiota, kuvaajana toimi ruotsalainen Gustaf Boge. Heidi Blåfieldin Tamaraa arvosteltiin sisällyksettömäksi. Angerkosken roolisuoritus sai kriitikoilta varovaista kiitosta. ==Näyttelijät== == Lähteet == *Siiri ja Kaarlo - Näyttelijäparin tarina, Kari Uusitalo ja Edita Publishing Oy, ISBN 951-37-3690-3, Edita Prima Oy, Helsinki 2002 ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== *Tunnistatko elokuvan kuvauspaikkoja?, Kava.fi * Juhla meren rannalla, s.o. Terijoella. Muutama kuva Kotka-Filmin viimekesäiseltä työmaalta, Aamulehti, 25.08.1929, nro 231, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * "Juhla meren rannalla", Aamulehti, 25.01.1930, nro 23, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1929 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mykkäelokuvat Luokka:Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Kalle Kaarnan ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset kadonneet elokuvat
Toden toistoa

Toden toistoa on Jukka Gustavsonin soolouran kolmas studioalbumi vuodelta 1981 ja samalla ensimmäinen Gustavsonin albumi, jolla kuullaan laulua. Levyn sanoituksiin on vahvasti vaikuttanut Jukka Gustavsonin uskonnollinen elämänkatsomus. Albumi julkaistiin Ponsi-levymerkillä vain vinyylilevyllä. Vuonna 2000 Love Kustannus Oy julkaisi albumista remasteroidun CD-painoksen. Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumista kaksi rajoitettua painosta vinyylilevynä: 500 kappaleen rajoitetun painoksen tavallisella, mustalla vinyylilevyllä ja myös 500 kappaleen rajoitetun painoksen sinisellä vinyylilevyllä. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Gustavson. === A-puoli (yritän kertoa sinulle kaiken...) === # # === B-puoli === # * # == Kokoonpano == * Jukka Gustavson – laulu, urut, flyygeli, sähköpiano ja lyömäsoittimet * Pekka Nylund - sähkökitara * Harri Vainikka - sähköbasso ja lyömäsoittimet * Pekka "Vando" Suvanto - rummut ja lyömäsoittimet * Tim Ferchen - vibrafoni ja marimba === Vierailevat muusikot === * Seppo Tyni - sähkökitarasoolo (2) === Tuotanto === * Jukka Gustavson - tuotanto, kansisuunnittelu ja takakannen talvivalokuvat * Hessu Loukovaara – äänitys ja miksaus (Photosonic-studios, Helsinki, Suomi, syys-lokakuu 1980) * Alpo Vanninen - etukannen kuvitus * Jussi Lassander - sisälehtisen valokuvat ("tilapäiset kamreeri" -kuvat) * Leena Gustavson - konekirjoitus, kannustus ja huolto * Pauli Saastamoinen - vuoden 2017 uusintapainoksen masterointi * Ville Valavuo - uusintapainoksen layout == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tahdon kertoa sinulle kaiken minkä haluat minun tietävän kappaleen instrumentaali-sovitus Sahti-yhtyeen 1979 esittämänä Ylen elävässä arkistossa Luokka:Vuoden 1981 albumit Luokka:Jukka Gustavsonin albumit
Yrjö Tuominen

Emil Yrjö Tuominen (20. huhtikuuta 1892 Vaasa – 13. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. == Elämäkerta == Tuominen syntyi vaasalaisen rautatieläisen perheeseen. Hän opiskeli Tampereen ruotsinkielisessä teknisessä opistossa, ja sai työpaikan Tampereen pellavatehtaasta konepiirtäjänä. Samoihin aikoihin hän aloitti iltanäyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa ja vuonna 1919 hän sai kiinnityksen Tampereen Teatteriin, mutta säilytti edelleen konepiirtäjän toimensa. Lopulta teatteri kuitenkin vei ja Tuominen siirtyi Helsinkiin Kansan Näyttämölle, jossa myös hänen tuleva vaimonsa Eine Laine työskenteli. Neljän Kansan Näyttämö -vuoden jälkeen Tuominen siirtyi Kansallisteatteriin. Eroon päättyneestä avioliitosta Eine Laineen kanssa syntyi yksi tytär. Yrjö Tuominen esiintyi yli 50 elokuvassa. Erityisen hyvin hänet muistettaneen Väinö Suomisen roolista 1940-luvun Suomiset-elokuvissa sekä vuodesta 1938 lähtien Suomisen perhe -kuunnelmasarjassa. Eine Laine tulkitsee samassa elokuvasarjassa Väinön äidin, Sofia Suomisen osan. Tuomisen elokuvaura alkoi vuonna 1924 patruunan pelitoverin roolilla mykkäelokuvassa Myrskyluodon kalastaja. Vuonna 1929 hänellä oli keskeinen osa mykkäelokuvassa Juhla meren rannalla. Tuomisen elokuvaura jatkui neljän mykkäfilmin jälkeen äänielokuvassa Tukkipojan morsian (1931). Yli miljoona katsojaa saaneessa kartanokomediassa Siltalan pehtoori hän tulkitsee kamreeri Suvantoa. Rooli on Tuomiselle tyypillinen hyvin toimeentulevan, rennon ja elokuvan draamallisia jännitteitä tasaavan miehen osa. Hänet nähdään myös muun muassa klassikkoelokuvissa Pohjalaisia (1936), Asessorin naishuolet (1937) ja Seitsemän veljestä (1939). Tuominen sai roolisuorituksestaan elokuvassa Ristikon varjossa vuonna 1945 parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon. Omana aikanaan suosituimpiin radio-ohjelmiin kuuluneen Suomisen perhe -kuunnelmasarjan isä Väinö Suominen henkilöityi Yrjö Tuomiseen niin vahvasti, että hänen siunaustilaisuutensa täpötäydessä Helsingin vanhassa kirkossa 25. lokakuuta 1946 radioitiin suorana lähetyksenä ja kuunnelmasarjassa esitettiin samana päivänä jakso Kun isä on poissa. Tuomisen kuoltua hänen tilalleen ei otettu uutta näyttelijää, vaan perhe jatkoi isättömänä. Paavo Oinonen: Pitkä matka on Tippavaaraan. Suomalaisuuden tulkinta ja Yleisradion toimintaperiaatteet radiosarjoissa Työmiehen perhe, Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja ja Kankkulan kaivolla 1945–1964, s. 112–113. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. Yrjö Tuominen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Voitto Viro: Vanha hautausmaa. Helsingin Hietaniemen hautausmaan opas (2. painos), s. 171. Helsinki: Otava, 1993. == Lähteet == *Laine, Eine: Pitkä päivä paistetta ja pilviä. Tammi, 1967. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Kiilto

Kiilto on pinnan optinen ominaisuus, joka kuvaa pintaan osuvan valon fysikaalista käyttäytymistä heijastumisessa. Kyse on siis pinnan valonheijastusominaisuudesta. Kiiltoon vaikuttavia tekijöitä ovat: heijastuskerroin, valon tulokulma ja pinnan topografia. Pinnan tasaisuuden eli em. topografian vaikuttaessa kiiltoon, sileä pinta näyttää kiiltävämmältä kuin vastaava epätasaisempi pinta. Kyseessä ovat mikrometriluokan epätasaisuudet. Kiiltävän pinnan vastakohtana on mattapinta, jonka heijastama valo on diffuusia. Maalaustermistössä puolikiiltävä, puolihimmeä ja himmeä kuvaavat maalien kiilto-ominaisuuksia. Varsinaiseen maalipinnan kiiltoon vaikuttavat kuitenkin myös em. tekijät. ==Kiillon mittaaminen== Pinnan heijastusta voidaan teknisesti mitata kiiltomittarilla. Mittauksessa käytetään polarisoimatonta valkoista valoa, joka suunnataan mitattavaan pintaan sopivassa tulokulmassa. Pinnasta heijastuvan valon intensiteetti mitataan valoilmaisimella. Valon intensiteetti kasvaa kiillon lisääntyessä. Tyypillisesti kiiltomittaukset tehdään tulokulmilla 20°, 60° ja 85°. Himmeät pinnat mitataan suuremmilla tulokulmilla. Uusimmat värimittarit sisältävät kiillonmittaustoiminteen. Silmämääräinen kiillon arviointi tehdään useista suunnista ja erityisesti sellaisesta suunnasta, josta pinnan heijastamaa valoa on helppo arvioida. Silmämääräinen arvio on kuitenkin aina subjektiivinen. Luokka:Optiikka Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Perry Rhodan

Perry Rhodan - miehemme maailmankaikkeudessa (Perry Rhodan) on saksalainen tieteislukemistosarja. Ensimmäinen Perry Rhodan -seikkailu Unternehmen Stardust (suomeksi Kauhun hetkiä kuussa) ilmestyi 8. syyskuuta 1961 Saksassa ja on sen jälkeen ilmestynyt viikoittain. 3100. vihkoromaani Sternenruf ilmestyi 14.01.2021. Lehti on Saksassa ilmestynyt parhaimmillaan viitenä eri painoksena, mutta nykyään ilmestyy vain 1. painos. Lisäksi sarjaa julkaistaan useissa eri maissa ja eri kielillä (tällä hetkellä: Brasiliassa, Hollannissa, Tšetšeniassa ja Japanissa). Suomessa Perry Rhodan ilmestyi vuonna 1975. Sarjan julkaisu lopetettiin vain 16 numeron jälkeen. Perryn perusidea on yksinkertainen. (Hyvä) amerikkalainen astronautti löytää kuusta haaksirikkoutuneen avaruusaluksen, ystävystyy heidän kanssaan ja perustaa galaktisen imperiumin. Välissä seikkaillaan sekä vieraissa galakseissa, että toisissa ulottuvuuksissa ja menneisyydessä. Lisäksi kuolemattomuuden takaava laite auttaa päähenkilön säilyttämisessä. Sarja alkaa vuodesta 1971 ja parhaillaan on menossa vuosi 5659 (14.04.2022/lehti 3165) tai kuten sarjassa lasketaan aikaa (Neue Galaktische Zeitrechnung (NGZ) - uusi galaktinen ajanlasku) vuosi 2072 NGZ. Perry Rhodanin oheistuotteina on ilmestynyt muun muassa tiivistetty kirjasarja (Silberbände - hopeakannet. 157. kirja Stalker gegen Stalker ilmestyi 07.03.2022), kuunnelmia, eri päähenkilöiden omia alasarjoja (Atlan), taskukirjasarja Perryversumista, musiikkia, sarjakuvia, oheisrihkamaa (hahmoja, julisteita, palapeli, kassi, solmio, muki yms.) ja jopa elokuva S.O.S. im Weltall (1967). ==Aiheesta muualla== * Perrypedia * Perry Rhodan.net * S.O.S. im Weltall Luokka:Tieteiskirjasarjat
Wylye

Wylye on Avonin sivujoki Wiltshiressä Etelä-Englannissa. Se nousee Warminsterista lounaaseen ja kulkee kaupungin läpi. Se virtaa lähinnä itään, muodostaen Wylyen laakson (Wylye Valley), jota A36-tie ja Wessexin päärautatielinja käyttävät. Se yhtyy Nadderjokeen Wiltonissa, jonka jälkeen vedet virtaavat Avonjokea pitkin mereen Cristchurchin kohdalla. Wilton ja Wiltshire on epäsuorasti nimetty joen mukaan. Alueella sijaitsee myös Wylyen kylä. Joen varrella on Heytesburyn, Codfordin, Sherringtonin ja Boytonin kylät. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Wiltshiren joet Luokka:Avonin vesistö
Bradley-ilmiö

Bradley- () tai Wilder-ilmiö on mielipidetiedustelujen epätarkkuustekijä tapauksissa, joissa Yhdysvaltain politiikassa vaalikampanjassa ovat vastakkain valkoinen ja ei-valkoihoinen ehdokas.Langer, Gary (1989): "Election Poll Problems: Did Some Voters Lie? (Associated Press). On ollut tapauksia, joissa tilastollisesti merkittävä määrä valkoihoisia äänestäjiä kertoo kyselyssä ennen vaaleja, että he ovat joko vilpittömästi epätietoisia tai todennäköisesti äänestävät ei-valkoihoista ehdokasta, mutta nämä äänestäjät muuttavat käyttäytymistään, kun antavat äänensä. Valkoiset äänestäjät, jotka sanoivat, että ovat epätietoisia, jakautuvat tilastollisesti suurin luvuin valkoihoisen ehdokkaan taakse, ja useat niistä valkoihoisista äänestäjistä, jotka sanoivat äänestävänsä mustaihoista ehdokasta loppujen lopuksi antavat äänensä valkoihoiselle ehdokkaalle. Tämä haluttomuus antaa tarkkoja kyselyvastauksia on joskus laajentunut myös vaalien jälkeisiin kyselyihin. Tutkijat ovat teoretisoineet, että jotkut valkoihoiset äänestäjät tuntevat sosiaalista painetta olla antamatta julkisesti tukeaan valkoihoiselle ehdokkaalle, koska he pelkäävät, että se saisi heidät näyttämään rasistilta. == Lähteet == Luokka:Mielipidetiedustelu Luokka:Yhdysvaltain politiikka
Nupo

thumb|Nupoutettu nauta: päälaella on sarviharjanne, muttei sarvia. Nupo tarkoittaa sarvetonta nautaa, joskus vuohta ja lammastakin. Nupous on määräävä perinnöllinen ominaisuus ja sitä esiintyy erityisesti maatiaisnautaroduissa. Monista roduista on erityisesti jalostettu nupoja. Luonnostaan sarvelliset eläimet voidaan nupouttaa. Nupouttamisen katsotaan lisäävän esimerkiksi karjanhoitajan turvallisuutta ja vähentävän onnettomuusriskiä laitumella ja pihatoissa. Joillakin yksilöillä sarvet voivat luonnostaan kasvaa niin kieroon, että ne kääntyvät esimerkiksi eläimen silmää kohden tai häiritsevät korvan liikkeitä. Nupouttaminen tapahtuu joko polttamalla erityisellä nupoutusraudalla tai sahaamalla. Aiemmin on käytetty myös esimerkiksi lipeää. Lipeää tai polttorautaa käytettäessä nuoren eläimen sarvenaiheet tuhotaan siten, että sarvi ei ala edes kasvaa. Lipeän käyttö nupouttamisessa on nykyään kiellettyä eläinsuojelullisista syistä. Mikäli nupouttaminen ei onnistu täysin, sarvi voi kasvaa epämuodostuneena tai vinoon. Sahatut sarvet kasvavat vielä, mutta sarven pää on tylppä. Täysikasvuisen naudan sarvien sahaamista ei niinkään kutsuta nupouttamiseksi vaan sarvien poistoksi. Sarvien poisto on riskialtis toimenpide, jos sarvet sahataan tyvestä niin, että verisuonia ja hermoja sisältävä sarvimarto katkaistaan. Luokka:Nautakarjatalous
Ligandi

Ligandi voi tarkoittaa: * Ligandi on kemiassa atomi, ioni tai funktionaalinen ryhmä, joka luovuttaa yhden tai useamman elektroneistaan koordinaatiosidoksella (eräs kovalenttisen sidoksen tyyppi) yhdelle tai useammalle keskusatomille tai -ionille. * Ligandi on biokemiassa ja farmakologiassa atomi tai molekyyli, joka sitoutuu suurempaan molekyyliin.
Kaarnalaiva

Kaarnavene eli kaarnalaiva on perinteinen, lasten itselleen askartelema lelu. Palanen vanhan männyn paksua kuorta eli kaarnaa vuollaan puukolla veneen muotoiseksi. Veneeseen voidaan myös kiinnittää puutikku mastoksi ja mastoon lehti purjeeksi. Kaarnalaivat on tapana laskea vesille. Kaarnaa on saatavilla rannoilta, jossa sitä on ajelehtinut maihin ja vesi on hionut siitä sileäreunaisia paloja. Kaarna on huokoista, ja sitä on helppo vuolla. ==Kulttuurissa== Tove Janssonin Muumi-kirjoissa vuollaan paljon kaarnalaivoja, ja muistelmissaan hän mainitsi äitinsä Signe Hammarsten-Janssonin olleen kaarnalaivojen veiston mestari. ==Turvapaikanhakijoiden kotoutuksessa== Riku Rantalan ja kumppaneiden Startup Refugees -verkosto esitteli joulukuussa 2016 Slush-tapahtumassa Fair Start -brändillä tuotetun Life Seeker Boat -kaarnaveneen, jonka turvapaikanhakijat ovat valmistaneet. Fair Start -brändin alla myytyjen design-tuotteiden tuotot menevät ne tehneille turvapaikanhakijoille. Startup Refugees sai rahaa Suomi 100 -hankkeelta. ==Lähteet== Luokka:Leikkikalut
Wipert von Blücher

Wipert von Blücher (14. heinäkuuta 1883 Schwerin, Saksa – 20. tammikuuta 1963 Garmisch-Partenkirchen, Länsi-Saksa) oli oikeustieteen tohtori, Saksan Helsingin-lähettiläs 12. toukokuuta 1935 vuoden 1944 loppupuolelle. Blücher osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, ja hän astui Saksan ulkoasiainministeriön Auswärtiges Amtin palvelukseen vuonna 1918. Hän palveli diplomaattisissa tehtävissä Tukholmassa, Buenos Airesissa, Teheranissa ja Helsingissä. Hän ei ollut Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen, ja diplomaattina ammattidiplomaatti. Välien rikkouduttua Suomen kanssa syyskuussa 1944 hän siirtyi eläkkeelle marraskuussa 1944. Blücheriltä on lähtöisin suomalaisen poliittisen historiankirjoituksen kieleen professori Arvi Korhosen välittämänä tullut niin sanottu ”ajopuuteoria”, jonka Blücher esitti muistelmissaan 1950: ==Teokset== ===Suomennetut=== * Wipert von Blücher, Suomen kohtalonaikoja. Muistelmia vuosilta 1935–1944, suomentaja Lauri Hirvensalo, 1950 Alkuteos: Gesandter zwischen Diktatur und Demokratie : Erinnerungen aus den Jahren 1935-1944, 1951 * Wipert von Blücher, Todellinen diplomaatti. Esseitä ja aforismeja, WSOY, 1953 (suomennettu saksankielisestä käsikirjoituksesta Die traditionelle Diplomatie) * Michael Jonas, Kolmannen valtakunnan lähettiläs; Wipert von Blücher ja Suomi, suomentaneet Otto Lappalainen ja Mervi Ovaska, 2010 Alkuteos: Wipert von Blücher und Finnland, Altervastivpolitik und Diplomatie im ,Dritten Reich' ===Saksaksi=== * Wipert von Blücher, Wege und Irrwege der Diplomatie, Mit eigenhändiger Widmung: Herrn v. Pochhammer mit den besten Weihnachtswünschen", Limes Verlag, Wiesbaden, 1950 * Wipert von Blücher, Deutschlands Weg nach Rapallo. Erinnerungen eines Mannes aus dem zweiten Gliede, Wiesbaden, 1951 * Wipert von Blücher, Zeitenwende in Iran, Biberach an der Riss, 1949 * Wipert von Blücher, Gesandter zwischen Diktatur und Demokratie, 1951, Limes Verlag, Wiesbaden ===Artikkeleita=== *Wipert von Blücher, "Finnland. Die Rolle Mannerheims im Zweiten Weltkrieg", Ost-Europa 2/1942, s. 300–302 *Markku Jokisipilä: Merkittävä mutta paikoin kritiikitön elämäkerta Wipert von Blücheristä (Agricolan arvostelut, 11.3. 2011) ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *Michael Jonas, Kolmannen valtakunnan lähettiläs, suom. Otto Lappalainen ja Mervi Ovaska. Ajatus Kirjat, 2010 ISBN 978-951-20-7712-0 (alkuteos: Wipert von Blücher und Finnland, väitöskirja, Helsingin yliopisto 2009) Luokka:Suurlähettiläät Luokka:Saksalaiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Chan Chan

Chan Chan oli intiaanivaltio Chimorin pääkaupunki ja esikolumbiaanisen Amerikan suurin kaupunki. Se on nykyisin arkeologinen kohde Perussa 490 kilometriä Limasta luoteeseen. Muodoltaan kolmiomainen kaupunki on jaettu 12 metriä korkeilla laastilla silatuista savitiilistä tehdyillä muureilla yhdeksään linnoitukseen. Epätavallisen korkeiden muurien tarkoitukseksi on ehdotettu arkkitehtonista ratkaisua pölyn ja hiekan kulkeutumisen estämiseen sekä kovien tuulten vaikutusten vähentämiseen. Paikka lisättiin vuonna 1986 UNESCOn maailmanperintöluetteloon ja samana vuonna myös vaarantuneiden kohteiden listalle, koska se on herkkä tuulten ja sateiden aiheuttamalle luonnolliselle eroosiolle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Las 7 maravillas del Perú * Chan Chan, Ciudad Chimú (flash) * Imagen de satélite de las ruinas de Chan Chan * Smithsonian: Endangered Site: Chan Chan, Peru Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Perussa Luokka:Muinaisjäännökset
Intti jytää

Intti jytää on vuonna 1973 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää edellisenä vuonna pidetyn sotilaslaulukilpailun parhaimmiston. Levyn materiaali on pitkälti iskelmävoittoista. Laulukilpailun voitti Allu Tuppurainen kappaleellaan "Int". == Kappaleet == == Tekijät == === Muusikoita === * Matti Bergström – basso (2, 4, 6, 9) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Nyt.fi - Levyraati: Intti jytää * Suomen Äänitearkisto: Intti jytää Luokka:Vuoden 1973 albumit Luokka:Suomalaiset iskelmäalbumit
Codford

Codford on kylä Salisburyn tasangon eteläpuolella Wylyen laaksossa Wiltshiressä Englannissa. == Sijainti == Kylä sijaitsee A36-tien varrella Salisburyn ja Warminsterin välissä. A36-tie kulki ennen pitkin Codfordin pääkatua, mutta kiertotie rakennettiin 1990-luvulla ja se poisti raskaan liikenteen kulun kaupungin läpi. == Historia == Kylä muodostettiin Codford St. Maryn ja Codford St. Peterin kunnista. Läheiset kylät kasvoivat yhteen ja virallinen liitto muodostettiin 1928 molempien osapuolten suostumuksella. Kuusi vuotta myöhemmin seurakunnista tuli yksi. Molemmat kirkot ovat nykyäänkin toiminnassa. Anglosaksien asiakirjat osoittavat, että vuonna 906 alue tunnettiin nimellä "Codan Ford", joka todennäköisesti tarkoittaa Codan kahlaamoa (). Kahlauskelpoiseksi tehtyä jokea kutsutaan Wylyeksi, joka saattaa tarkoittaa mutkikasta tai salakavalaa. Codfordin alueella on pitkä historia anzac-sotilaiden (lyhenne sanoista Australian and New Zealand Army Corps) kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana harjoitus- ja kuljetusleirejä perustettiinhttps://www.victoriacountyhistory.ac.uk/explore/items/codfords- first-world-war-landscape kymmenille tuhansille sotilaille, jotka odottivat siirtoa Ranskaan. Codfordista tuli myös varikko vuonna 1916 miehille, jotka oli evakuoitu etulinjasta ja jotka eivät olleet enää taistelukelpoisia. Codfordin Anzac-merkki (Anzac Badge) oli australialaisen prikaatin komentajan idea, joka halusi antaa miehilleen näkyvän muistoesineen ensimmäisen maailmansodan ajalta. Tähän kuului myös valtava nousevan auringon merkki (53x45 metriä) "Misery Hillille" vuonna 1917. Codfordissa on myös anzac- sotilaiden toiseksi suurin sotilashautausmaa Isossa-Britanniassa jossa on yhteensä 97 anzac-hautaa, 636 AIF-sotilaan (First Australian Imperial Force) hautaa ja 173 NZEF-sotilaan (New Zealand Expeditionary Force) hautaa. Toisen maailmansodan vaikutus heijastuu vielä nykyäänkin paikallisesta yhteisöstä, joka toivottaa edelleen australialaiset ja uusiseelantilaiset lämpimästi tervetulleiksi. Kyläläiset myös pitävät muistotilaisuuden anzac-päivänä (25. huhtikuuta) vuosittain. Australian Nousevan auringon merkki ja sotilashautausmaa ovat nykyään ainoita näkyviä muistoja ajalta, jolloin sadat sotilaat Britanniasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista asettuivat Codfordiin ja sen liepeille. == Paikallishallinto == Suurinta osaa paikallisista hallinnollisista palveluista avustaa Wiltshiren kreivikunnan valtuusto ja Länsi-Wiltshiren paikallishallinto, joiden molempien toimistot ovat Trownbridgessä 15 mailia Codfordista pohjoiseen. Codfordilla on siis oma yhdeksän hengen kirkollisneuvosto. Kylää edustaa parlamentissa Westburyn Andrew Murrison. Kylän edustaja Wiltshiren paikallishallinnossa on Andrew Davis, kun taas sen kunnallisvaltuutettu on Cristopher Newbury. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Asutut paikat Wiltshiressä Luokka:Englannin kylät Luokka:Englannin kunnat
Abel Gance

Abel Gance (25. lokakuuta 1889 Pariisi – 10. marraskuuta 1981 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja näyttelijä, joka tunnetaan historiallisista spektaakkeleistaan. Vuonna 1919 Gance ohjasi kolmituntisen sodanvastaisen eeppisen elokuvan J'accuse, johon sisältyi aitoa ensimmäisen maailmansodan aikana kuvattua dokumenttiaineistoa. Elokuvassa Gance käytti kokeellisia tekniikoita, joita hän kehitti edelleen seuraavissa elokuvissaan La Roue ja Napoléon. Napoléonia Gance työsti uudelleen vuodesta toiseen, ja julkaisi siitä pisimmillään kuusituntisen version. Elokuvan loppuhuipennus sisältää panoraamakuvaa, joka heijastetaan kolmella projektorilla (ns. Polyvision). Gance ei selvinnyt siirtymisestä äänifilmiin; vaikka hän jatkoi elokuvantekoa vuosikymmenten ajan, uudet elokuvat eivät saavuttaneet hänen mestariteostensa tasoa. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Gallinazon kulttuuri

Gallinazon kulttuuri (Virún kulttuuri) syntyi nykyisessä Pohjois-Perussa Virújoen laaksossa noin 200 eaa. – 200/350 jaa. Se oli myöhemmän Mochen kulttuurin naapuri, edeltäjä, aikalainenkin ja vaikutti siihen. Mochelle tyypillinen hierarkkinen luokkayhteiskunta kehittyi viimeistään Gallinazon kulttuurissaIlmonen & Talvitie 2001, s. 34. == Synty == Gallinazon kulttuurin keramiikka on peräisin varhaisemmasta Cupisniquesta. Kauden alussa noin 200 eaa. vanhoja asutuskeskuksia hylättiin ja linnoitetuja suojapaikkoja tehtiinIlmonen & Talvitie 2001, s. 32, 34. Mutta keskivaiheessa olot rauhoittuivat ja asutus levittäytyi taas avoimille laaksonpohjille. == Alue == Gallinazon kulttuurin alue ulottui La Leche -joen laaksosta Santajoen laaksoon. Varsinainen Virún kulttuurin ydinalue ulottui Chicaman ja Virún jokilaaksoihin Región La Libertadin alueella. Siellä vallitsi luokkayhteiskunta, ja kastelukanavapohjainen maanviljely. Viljeltiin muun muassa maissia ja papua sekä pidettiin hedelmäpuita. Kuivattua kalaa myytiin sisämaahan. Tämä Chavínin perinteitä jatkanut kulttuuri kukoisti ns. varhaisella välikaudella noin 500 eaa. – 300 jaa., jolloin Peru oli hajonnut moniin alueisiin. Kulttuurin keskus oli Virujoen Castillo de Tomabal. Merkittävimmät monumentit ovat San Juan, Napo, Sarraque ja Tomaba. Gallinazon kulttuuri ulottui Santajoelta Ecuadorin rajalle keramiikkalöytöjen mukaan. Se pohjautui aikaisempaan Cupisniquen keramiikkaan liittyvään kulttuuriin. Gallinazon keramiikka oli melko taitavasti tehtyä. Tämän kulttuurin kehitys jaetaan alku-, keski- ja myöhäisvaiheeseen. Samoilla seuduilla kukoisti noin 1000 eaa.–300 jaa. Vicús-kulttuuri. Mochica, joka sijaitsi Chicamajoen laakson Cuencessa 100 jaa., valtasi Virujoen laakson noin 300 jaa. == Lähteet == * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *http://www.tampere.fi/ekstrat/taidemuseo/arkisto/peru/800/gallinazo_en.htm *http://www.gabrielbernat.es/peru/preinca/cultpreincaicas/dregionales/VIRU/viru.html Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Cupisniquen kulttuuri

Cupisniquen kulttuuri oli intiaanien luoma varhainen Perun pohjoisrannikon kulttuuri, joka oli ainakin osittain Chavínin kulttuurin aikalainen. Kulttuuri oli Trujillon seuduilla asuneiden intiaanien luoma. Kulttuuri alkoi 1500–1200 eaa. ja päättyi 500–200 eaa. Se tunnetaan parhaiten keramiikastaan. Kulttuuri edelsi Gallinazoa ja Mochicaa. Kulttuurin keramiikka kuvaa usein sen jumaluuksia ja ihmisuhreja. == Uskonto taiteessa == Cupisniquen kulttuuri oli ajalle tyypillinen Keski-Andien kulttuuri. Siinä palvottiin ainakin hämähäkkijumalaa. Ihmisuhrit olivat tavallisia. Taiteessa kuvataan pään irtileikkaajaa, joka saattoi olla ihminen, hirviö, lintu, kala ja hämähäkki. Tämä tarkoittaa eri jumalia, joita lepytettiin uskonnossa ihmisuhreilla. Yleisiä koristeluja olivat jaguaarit, nuoran yhdistämät tai verkkomaiseen pussiin pistetyt ihmispäät, vangit, villieläimet, uurteiset ihmiskasvot ja kasvit.Ilmonen & Talvitie 2001, s. 21 Uurteiset ihmiskasvot saattavat esittää pappia tai shamaania. Keramiikassa on joskus epäsymmetrisiä aiheita, joissa toinen puoli esittää ihmistä, toinen jumalaa: kissaa tai hämähäkkiä. Kulhoissa on lähes aina kissapeto tai hämähäkki, ja uhraamisesta kertovia kuvia. Luultavasti tämä liittyy hedelmällisyyteen: uhrattiin hedelmällisyyden jumalalle. Myöhempi Mochen kulttuuri lisäsi näihin skorpionin ja ravun. Hämähäkkijumala oli luultavasti sateen, metsästyksen ja sodan jumala. Hämähäkki myös luonnossa katkoo uhrin pään. Cupisniquen taiteessa eläinhahmoja on usein sekoitettu. Monesti hämähäkille on kuvattu kissaeläimen kita ja linnun nokka. Andien varhaisessa kulttuurissa jaguaarijumala oli maata kuvaava jumala, ja petolintujumala taivaanjumala. Myös vettä kuvaava käärmejumala esiintyy taiteessa. Jaguaari myös liitetään poppamieheen. Käärme on joko boa tai anakonda, ja liittyy maanalaisin lähteisiin ja sateisiin.Ilmonen & Talvitie, s. 23 Jaguaari liittyy sademetsien uskonnoissa shamaaniin.Ilmonen & Talvitie, s. 22 == Historia == Cupisniquen kulttuurin alkuperä lienee myöhäisen esikeraamisen ja alkujakson kulttuurikehityksessä. Chavínin kulttuuri levisi Cupisniquen synnyttyä sen alueelle. Hautalöytöjen mukaan kulttuuri olisi ollut melko tasa-arvoinen. == Löytöpaikkoja == Cupisniquen kulttuuri ulottui Virú- ja Lambayequejokien laaksoihin ja näiden välille. Kulttuurin löytöpaikkoja ovat Ventarrón Chiclayon lähellä, Huaca de los Reyes Mochejoen laaksossa, ja Poemape hieman pohjoisempana rannikolla. Kulttuuriin liittyivät myös Ñañañique, Huaca Lucia, Puemape, Punkuri, Moxeque, Cupisnique ja huomattavasti etelämpänä Caragay ja Cardal. == Vaikutteet == Cupisnique levittäytyi Perun pohjois- ja keskirannikolla ja vuorilla, samaan aikaan kuin Chavínin kulttuuri Perun vuoristossa kohti etelää ja Tiwanakua. Myöhempi Cupisniquen keramiikka sai Chavín-vaikutteita. Ei tiedetä, oliko Cupisnique osa Chavínin kulttuuria Kulttuuri vaikutti myöhemmän Gallinazon kulttuurin, Mochen edeltäjän, syntyyn. Se vaikutti myös kulttuureihin Salinar ja Vicús. == Lähteet == * === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * * * Luokka: Esikolumbiaaniset kulttuurit
Langinkosken koulu

Langinkosken koulu on Kotkan Metsolassa sijaitseva peruskoulu, jossa on noin 500 oppilasta. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2007 alkaen Heidi Honkanen. Langinkosken koulu purettiin vuoden 2017 aikana sisäilmaongelmien takia. Koulu oli väistötiloissa Mussalon Savotassa syksyyn 2019 asti, jolloin Allintielle valmistui uusi koulurakennus. == Historia == Koulun historia alkaa vuodesta 1943, jolloin Viipurissa perustettiin Viipurin yhteislyseo. Jo seuraavana vuonna koulu joutui muuttamaan sodan vuoksi Kotkaan, missä se toimi Kotkan yhteislyseon nimellä Kotkansaarella ensin Tyttölyseon (nyk. Datariina) ja sitten niin kutsutun puukoulun tiloissa. Vuonna 1956 valmistui nykyinen koulurakennus Metsolan kaupunginosaan. Kun vuonna 1974 siirryttiin peruskoulujärjestelmään, koulu jaettiin yläasteeseen ja lukioon, jotka saivat nimensä läheisen Langinkosken mukaan. Vuonna 1979 rakennukseen valmistui lisäsiipi. Ympäristölukio aloitti toimintansa vuonna 1994. Langinkosken lukio lakkautettiin vuonna 2012. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * == Aiheesta muualla == *Langinkosken koulun kotisivut Luokka:Kotkan peruskoulut
Faina Kaplan

Faina (Fanni) Jefimovna Kaplan (tunnetaan myös nimellä Dora Kaplan) (, 10. helmikuuta 1890 Volynia (Ukraina) – 3. syyskuuta 1918 Moskova) oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen, joka yritti murhata Vladimir Leninin 30. elokuuta 1918. Bolševikit leimasivat teon osaksi sosialistivallankumouksellisten salaliittoa, mutta tiettävästi Kaplan toimi yksin. Kaplan teloitettiin Moskovan Kremlissä ilman oikeudenkäyntiä Jakov Sverdlovin aloitteesta.Kaplan, Fanni Jefimovna . historydoc.edu.ru == Lähteet == Luokka:Sosialistivallankumoukselliset Luokka:Vladimir Leniniin liittyvät henkilöt Luokka:Henkirikoksia yrittäneet Luokka:Venäläiset teloitetut Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Vicúsin kulttuuri

Vicúsin kulttuuri oli Perun muinainen paikallinen intiaanikulttuuri. Se kukoisti 100 eaa.–400 jaa. tai 600 eaa.-350 jaa. Piurajoen laaksossa yläjuoksulla, Perussa lähellä Ecuadorin rajaa. Kulttuuriin liittyi kuilumaisia rakenteita, ehkä hautoja. Löytöpaikkoja mm. Yécala ja Vicús. ==Aiheesta muualla== *gabrielbernat.es Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit Luokka:Pronssikauden kulttuurit Luokka:Kuparikauden kulttuurit
Salinarin kulttuuri

Salinarin kulttuuri oli Pohjois-Perun rannikolla noin 200 eaa.–200 jaa. oli siirtymävaihe Cupisniquen kulttuurin ja Moche-kulttuurin välissä. Yhteiskunnallisesti kulttuurin aika oli levoton, minkä on arveltu johtuneen helposti käyttöön otettavan viljelysmaan loppumisesta. Kauden aikana ihmiset hylkäsivät vanhoja peltojaan ja rakensivat suojattuja pakopaikkoja. Asutuskeskusten koko myös kasvoi, koska suurempina ne tarjosivat paremman suojan. == Asuinpaikat == Suurin tunnetuista asuinpaikoista oli kaupunki Cerro Arena joka sijaitsi Moche-joen laaksossa olevalla harjanteella noin 400 kilometriä etelään Piura-joesta. Sen koko oli yli 2 km² ja sen alueella on kaivauksissa löydetty yli 2 000 rakennelmaa. Kaupungista on muun muassa löydetty sekä kansan että eliitin asuinrakennuksia ja hallinnollisia ja uskonnollisia rakennuksia. == Sotaisuus == Sotaisuus lisääntyi Salinarin kulttuurin aikoihin Mochen laaksossa ja lähialueilla. Tähän näyttää liittyneen kulttuurin vaihdos. Ilmestyi uusi "valkea punaisella" keramiikkatyyli. Se saattoi johtua uuden intiaanikansan levittäytymisellä pohjoisesta ensin vuoristoon ja myöhemmin joen laaksoihin. Tulokkaat olisivat miehittäneet ainakin jokien ylä- ja keskijuoksun. Toisten tutkijoiden mielestä mitään invaasiota ei tapahtunut. Levottomuudet olisivat johtuneet sisäisistä ja/tai jokilaaksojen välisistä yhteenotoista. Joka tapauksessa väki siirtyi ainakin joksikin aikaa helpommin puolustettaviin paikkoihin. == Keramiikka == Jatkuvuus näkyi muun muassa kulttuurin keramiikassa. Salinar-kulttuurin keramiikka on paljolti jatkoa Cupisnique-kulttuurin keramiikalle. Siitä puuttui kuitenkin Cupisniquen kulttuurille ominainen hienostuneisuus. Veistoksellisia keramiikan motiiveja olivat eläimet ja ihmiset. Uutena aiheena keramiikassa oli Salinarissa erotiikka. Myös tavanomaisempaa vähemmän koristeellista keramiikkaa valmistettiin. Keramiikan värit vaihtelivat oranssista beigeen. == Kuvia == === Keramiikkaa === Tiedosto:RecipienteSalinarConCoito2.jpg|Eroottinen keramikkaveistos. Tiedosto:Museo LP 102 Salinar.JPG|Miehen pää keramikkaveistos. Tiedosto:Whistling Double Spout and Bridge Bottle MET 1976.287.39.jpg|Astiahuilu, Metropolitan Museum of Art. === Nenäkoruja === Tiedosto:Perù, salinar (attr.), ornamento per naso, I sec ac-I dc, oro sbalzato a filigrana, 02.JPG|Nenäkoru, filigraanityö, kultaa, Metropolitan Museum of Art. Tiedosto:Perù, salinar (attr.), ornamento per naso, I sec ac-I dc, oro sbalzato a filigrana, 03.JPG|Nenäkoru, filigraanityö, kultaa, Metropolitan Museum of Art. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Risto Piipari

Risto Piipari (s. 21. kesäkuuta 1947) on suomalainen koripallovalmentaja ja opettaja. Keväällä 2007 hän jäi eläkkeelle Kotkassa sijaitsevan Langinkosken koulun rehtorin virasta. Piipari valmensi Suomen naisten koripallomaajoukkuetta vuosina 1989–1993 ja 1999–2005. Miesten Korisliigassa hän on voittanut Kouvolan Kouvojen päävalmentajana mestaruuden vuosina 1995 ja 1999. Molempina vuosina hänet valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Lisäksi hän on valmentanut Kotkan Työväen Palloilijoita. Valmentajana hän on saavuttanut Korisliigassa yhteensä 245 voittoa, joilla hän on jaetulla kolmannella sijalla kaikkien aikojen tilastossa. Risto Piiparin tytär Reetta Piipari on pelannut koripalloa Suomen maajoukkueessa. Piipari nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019. ==Lähteet== * * * Kouvolan Kouvojen historiaa * plaza.fi:n uutinen 200 voiton valmentajista === Viitteet === Luokka:Suomalaiset koripallovalmentajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Huarásin kulttuuri

Huarásin kulttuuri 200 eaa. – 200 jaa. kytketään barbaareihin, jotka tuhosivat Chavin-kulttuurin. == Aiheesta muualla == *http://www.gabrielbernat.es/peru/preinca/cultpreincaicas/formativo/HUARAS/huaras.html Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Pucarán kulttuuri

Pucarán kulttuuri noin 250 eaa. – n. 380 jaa. oli muinaisten intiaanien luoma perinne Etelä-Amerikan Andeilla nykyisten Perun ja Bolivian valtioiden rajaseudulla. Pucarán alueella intiaanit rakensivat suuren viljelyllä elävän asutuskeskuksen Perun Andien vuoriston ylätasangolle Altiplanolle, Titicaca- järven altaan pohjoispuoliskolla Punon departementissa. Pucarán taide liittyi ihmisuhrien sävyttämään uskontoon. Pucarán kulttuuri eli muun muassa perunan ja muiden kylmää sietävien kasvien viljelyllä, metsästyksellä ja laaman ja alpakan hoidolla. Kulttuuri tuotti metallituotteita, keramiikkaa ja tekstiilejä. Ei osata sanoa mikä intiaaniheimo Pucarán rakensi. Pucarán keramiikka oli omintakeista, moniväristä ja viiltokuvioista. Kuvioissa oli geometrisia ja esittäviä aiheita. Esittävissä aiheissa oli muun muassa irti leikattuja päitä, eläimiä: hirviä, laamoja, lintuja, kissaeläin. Kivipatsaissa esiintyy "pyöveli", ja kivikaiverruksissa eläimiä, ihmisiä ja geometrisia kuvioita. Steeloja oli perinteiseen andiseen tapaan temppeleissä, joissa oli syvennettyjä pihoja ja U:n muotoisia rakennuksiaKultakruunu ja hyöhenviitta, Perun kolme vuosituhatta, artikkeli Pukaran kulttuuri.. Pucarán Kalasayan pyramidikompleksi on rakennettu noin 200 eaa. alkaenPucara - Puno (Photos © J. Mazzotti) . Pucarássa on nykyään raunioituneita palatsimaisia ja temppelimäisiä rakennelmia sekä aikoinaan hyvin tiheästi asuttu asuinalue. Siellä on muinaiselle Andien kulttuurille ominaisesti puoliksi maanalaisia kenttiä. Koko muinaisen rakennetun alueen ala on 6 km². Pucarássa oli käsityöläisten tiheään asuttu alue, jota arkeologit sanovat "kaatopaikaksi", muinaiselle tulvaterassille rakennettu ryhmä moniosaisia asuintaloja, kolme suurta rakennusta, ehkä temppeleitä tai palatseja, kuusi katkaistun pyramidin muotoista temppeliä, ja hautakumpujen alueKultakruunu ja höyhenviitta, s. 147.. Pucarán vaikutusta löytyy myös Perun rannikolta Moqueguan ja Azapan jokilaaksoista. Pucarán vaikutus ulottui Titicaca-järven pohjoispuolisen laakson keskuksiin ja kyliin, mutta jopa pohjoiseen Cuzcon laaksoon ja Etelä- Peruun, ja Morequan laaksoon Tyynenmeren rannikolla Etelä-Perussa, Chilen pohjoisosiin Azapaan ja myös Pohjois-Chilen Iquiquen alueelle ja Loajoen seudulle. Pucará romahti noin 380 jaa. Samoihin aikoihin eteläinen Titicaca- järven rannan Tiwanaku alkoi kasvaa. Tiwanaku alkoi laajeta joskus välillä 350–400 jaa. Joko Pucarán luhistuminen antoi Tiwanakulle mahdollisuuden, tai Tiwanaku kukisti Pucarán. Titicacan pohjoispuoliset alueet olivat tyhjillään väestöstä noin 380–1250 jaa.Kultakruunu ja höyhenviitta, s. 148. == Katso myös == *Tiwanaku == Lähteet == Luokka:Intiaanikulttuurit Luokka:Perun historia Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Liman kulttuuri

Liman kulttuurin loivat intiaanit ja se kukoisti Perun rannikolla 100 jaa. - 550 tai 650 jaa. Kulttuurin alueella oli kolme jokea, Rimac, Chillon ja Lurin, jossa oli Pachacamac, tunnetuin kulttuurin keskus. Kulttuurista jäi tekstiilejä, rakennelmia ja keramiikkaa tyypilliseen muinaisperulaiseen tapaan. Kulttuuri rakensi monia temppelikumpuja, wak'oja (huacoja). Kulttuuria on vaikea erotella ympäröivistä Paracas-, Moche- ja Nazca-kulttuureista, koska sillä oli yhteisiä piirteitä niiden kanssa. Keramiikassa on ensin Mochen, sitten Warin vaikutusta. Liman suurimat keskukset olivat Pachacamac, Pucllana, Cajamarquilla y Catalina Huanca ja Wallamarka. Kulttuuria loivat myös Maranga ja Cerro Culebras == Aiheesta muualla == *http://www.gabrielbernat.es/peru/preinca/cultpreincaicas/dregionales/LIMA/lima.html Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Cajamarcan kulttuuri

Cajamarcan kulttuuri oli vallalla Pohjois-Perussa Cajamarcan kaupungin ympäristössä vuosina 200–1300 jaa. ja tuotti mm. kolmijalkakeramiikkaa. Keramiikka on Wari-vaikutteista. Francisco Pizarro vaelsi 1532 Cajamarcan kautta matkallaan kohti Perun pääkaupunkia Cuzcoa. == Aiheesta muualla == *Cultura Cajamarca Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit
Kuvakaappaus

thumb|360px|Kuvakaappaus suomenkielisen Wikipedian etusivusta. Kuvakaappaus, näyttökuva tai ruutukaappaus (, , ) on tietokoneen tallentama kuva tietokoneen näytöltä. Yleensä tällainen digitaalinen kuva on otettu joko käyttöjärjestelmän käyttöliittymän toiminnolla tai tietokoneessa toimivalla ohjelmistolla, mutta kuva voidaan muodostaa myös kameralla tai tietokoneen videosignaalin kaappaavalla laitteella. Kuvakaappauksia voidaan käyttää tietokoneohjelman esittelemiseen, ongelman havainnollistamiseen tai ylipäänsä aina kun tietokoneen ruutu pitää näyttää muille tai arkistoida. Kuvankaappaus tehdään Windows-käyttöjärjestelmässä painamalla -painiketta, jolloin kuva kopioituu leikepöydälle. Painike voi olla näppäimistössä myös nimillä Print Screen, PrtScrn tai PrtSc. Tämän jälkeen kuva liitetään kuvankäsittelyohjelmaan (esimerkiksi Paint). Windows 10 -käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmällä kuvakaappaus tallentuu suoraan Kuvat-kansiossa olevaan Näyttökuvat-alakansioon. Kuvakaappauksien ottamiseen voi käyttää myös tietokoneelta löytyvää Kuvakaappaustyökalua () tai Leikkaa ja luonnostele -työkalua (). Macintosh-tietokoneilla koko ruudun kuvakaappauksen voi tehdä näppäinyhdistelmällä . Tietystä alueesta kuvakaappauksen voi tehdä painamalla numeron kolme sijaan numeronäppäintä neljä. Painamalla välilyöntinäppäintä heti Vaihto-Komento-4-yhdistelmän jälkeen ristiosoitin vaihtuu kameraksi, jonka avulla näyttökuvan voi ottaa mistä tahansa avoimesta ikkunasta. Kuvakaappaus tallentuu työpöydälle. Myös Linuxin eri versioissa kuvakaappauksen voi tehdä -näppäimellä. Lisäksi on muita tapoja tallettaa kuva eri ohjelmien avulla. Yleensä Android-puhelimilla kuvakaappauksen voi ottaa pitämällä virta- ja alempaa äänenvoimakkuusnäppäintä pohjaan parin sekunnin ajan. Joissain Android-puhelimissa voi vaihtaa asetuksia siten, että näyttökuvan voi ottaa vetämällä kolmella sormella näytön ylhäältä alaspäin. iPhone-puhelimilla näyttökuva voidaan ottaa mallista riippuen painamalla samanaikaisesti sivupainiketta ja äänenvoimakkuuden lisäyspainiketta, sivupainiketta ja Koti-painiketta tai yläpainiketta ja Koti-painiketta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Käyttöliittymät Luokka:Näyttötekniikka Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
William Ernest Castle

William Ernest Castle (25. lokakuuta 1867 Ohio – 3. kesäkuuta 1962) oli yhdysvaltalainen tiedemies. Hän teki tutkimuksia muun muassa nisäkkäiden genetiikan ja eläintieteen alalla, ja oli yksi 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä geneetikoista. ==Elämä== Castle syntyi maatilalla Ohiossa, Yhdysvalloissa, ja oli varhaisesta iästä alkaen kiinnostunut luonnontieteistä. Hän valmistui vuonna 1889 Granvillessä, Ohiossa, sijaitsevasta Denisonin yliopistosta, ja ryhtyi sen jälkeen opettamaan latinaa Ottawan yliopistossa Kansasissa. Sinä aikana hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa Kansasin alueen kasveista. Castle opiskeli Harvardin yliopistossa vuodesta 1892 alkaen, pääsi eläintieteen laboratorioavustajaksi ja väitteli tohtoriksi vuonna 1895. Sen jälkeen hän opetti eläintiedettä Wisconsinin yliopistossa ja Knox College-opistossa Illinoisissa, vuoden kummassakin. Vuonna 1896 Castle meni naimisiin Clara Sears Bosworthin kanssa. He saivat kolme poikaa, joista yksi kuoli teini-iässä, ja kahdesta muusta tuli Harvardin yliopiston professoreita: vanhemmasta William B. Castlesta lääketieteen professori ja nuoremmasta Edward Castlesta kasvifysiologian professori. ==Työ== Castle palasi Harvardiin vuonna 1897, jonka jälkeen hän tutki muun muassa embryologiaa ja nisäkkäiden genetiikkaa. Castlesta tuli mendelistisen genetiikan varhainen puolestapuhuja Yhdysvalloissa. Harvardissa professori Charles W. Woodworth ehdotti Castlelle, että banaanikärpästä (Drosophila melanogaster) voisi käyttää apuna genetiikan tutkimuksissa. Castle oli ensimmäinen tiedemies, joka työskenteli banaanikärpästen parissa. Hänen työnsä innoitti Thomas Hunt Morganin banaanikärpästutkimuksia, jotka toivat Morganille Nobelin palkinnon vuonna 1933. Castle toimi yhtenä arvostetun Genetics-tiedelehden perustajana vuonna 1916. Castle julkaisi yhteensä 242 tieteellistä artikkelia, joista viimeisen vuonna 1961 ollessaan 94 vuotta vanha. ==Julkaisuja== *Mendel's law of heredity. Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences. 30 (1903), 543-548. ==Lähteet== * Luokka:Yhdysvaltalaiset geneetikot Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Karmeliitat

Karmeliitoiksi sanotaan kahden katolisen kirkon sääntökunnan jäseniä. Alkuperäinen karmeliittasääntökunta syntyi Karmelvuorella, siitä nimi. 1500-luvulla tämä sääntökunta jakautui kahtia (ks. Historia). Karmelvuori on Israelissa Haifassa. == Historia == Nimensä karmeliitat ovat saaneet Palestiinan Karmelvuoren mukaan. Vuorella syntyi 1190-luvulla pyhän Eliaan lähteen luo erakkoyhteisö, joka on karmeliittasääntökunnan alku. Ensimmäisen, ns. pyhän Albertuksen säännön (1208–14) mukaan karmeliitan tuli elää uskossa, toivossa ja rakkaudessa ja työtä tehden, elää yhteisöelämää, lakkaamatta rukoilla hiljaisuudessa ja yksinäisyydessä sekä käyttää arvostelukykyä kaikessa. Muslimien valloittaessa Palestiinan karmeliitat pakenivat 1200-luvun puolessavälissä Eurooppaan, jossa he joutuivat luopumaan erakkoelämästään ja muuttumaan kerjäläismunkkijärjestöksi. Heidät tunnettiin nimellä Karmelvuoren Neitsyt Marian veljet. Vuonna 1452 paavi Nikolaus V julkaisi bullansa ”Cum Nulla”, joka on ns. toisen ja kolmannen sääntökunnan perustamisasiakirja. Siitä lähtien on ollut sääntökuntaan kuuluvia nunnia ja maallikkoja. 1500-luvun lopulla syntyi pyhän Jeesuksen Teresan (1515–1582) perustamana uusi karmeliittasääntökunta, niin sanotut kengättömät karmeliitat. Vanhan observanssin karmeliittasääntökunta (Ordo Carmelitarum, lyh. O. Carm) ja reformoitu sääntökunta (Ordo Carmelitarum Discalceatorum lyh. OCD) ovat erillisiä sääntökuntia, joilla kummallakin on munkki-, nunna- ja maallikkohaara sekä suuri määrä karmeliittojen kahteen sääntökuntaperheeseen assosioituneita, karmeliittaspiritualiteettia noudattavia sääntökuntia. O.Carm. ja OCD-karmeliittojen johto on Roomassa. Karmeliitoilla on YK:ssa NGO- status. == Spiritualiteetti == Karmeliittasääntökunnat ovat luonteeltaan kontemplatiivisia ja apostolisia. Karmeliittojen esikuva on profeetta Elia, joka oli rukouksen ja toiminnan mies. Toinen tärkeä esikuva on Neitsyt Maria, joka on kontemplatiivisen elämän täydellinen esikuva. Karmeliitat seuraavat erityisesti pyhän Jeesuksen Teresan ja pyhän Ristin Johanneksen opetusta ja esimerkkiä. Teresan tie kristittynä oli rukouksen tie, missä rukous koetaan ystävyytenä Jeesuksen Kristuksen kanssa (Elämäni, 8). == Toiminta Suomessa == Suomessa oli karmeliittasisarten luostari (OCD) Espoossa vuodesta 1988 vuoteen 2021 sekä karmeliittamaallikkoryhmä (OCDS) Helsingissä. == Katso myös == *Espoon karmeliittaluostari *Ekumeeninen Karmeliittaluostariyhteisö == Lähteet == *Sääntökuntamaallikot Suomessa (moniste, 2003) *Pyhä Teresa, Elämäni (KATT, 1990) *Karmeliittasääntö (KATT, 2012) * Luokka:Kristilliset rukoukset
Lincoln Chafee

Lincoln Chafee (s. 26. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen republikaaninen senaattori Rhode Islandin osavaltiosta vuosilta 1999–2007. Hänet nimitettiin isänsä John Chafeen kuoltua osavaltionsa edustajaksi Yhdysvaltain senaattiin. Vuonna 2000 hän voitti vaaleissa vastustajansa, mutta vuonna 2006 hän hävisi paikkansa demokraattien Sheldon Whitehouselle. Tammikuusta 2011 Chafee toimi Rhode Islandin kuvernöörinä, johon tehtävään hänet valittiin puolueista riippumattomana ehdokkaana. Hän jätti republikaanisen puolueen vuonna 2007. Chafee pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi 2016 ja oli libertaarien ehdokkaana vuonna 2020. Lincoln Chafee oli hyvin oman tiensä kulkija Yhdysvaltain senaatissa. Hän oli ainoa republikaanisenaatori, joka vastusti Irakin sotaa. Hän vastusti useampaan otteeseen myös George W. Bushin veroleikkauksia ja vastusti niin ikään John Boltonin valintaa YK:n edustajaksi. Hän vastustaa myös kuolemantuomiota. Hän kannattaa vapaata aborttia sekä puolustaa homoseksuaalien oikeuksia. Lincoln Chafee muodosti yhdessä John McCainin ja Mainen osavaltion republikaanisten naissenaattorien kanssa ryhmittymän Republicans for Environmental Protection. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Rhode Islandin kuvernöörit Luokka:Yhdysvaltain senaatin jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Asutuskeskustaistelu

Asutuskeskustaistelulla (armeijaslangissa Aketus) tarkoitetaan urbaanissa ympäristössä tapahtuvaa sotilasoperaatiota. Asutuskeskustaistelu eroaa maastossa tapahtuvasta taistelussa erityisesti siinä suhteessa, että se on kolmiulotteista: joukkoja voi olla katutason lisäksi katoilla ja rakennuksien yläkerroksissa, mutta myös maanalaisissa huolto-, metro- ja muissa tunneleissa. Asutuskeskustaistelu koetaan usein hyökkääjälle kaikkein haastavimmaksi ja kuluttavimmaksi taistelumuodoksi. Tämän vuoksi taistelua asutuskeskuksissa pyritään yleensä välttämään, joko kiertämällä ne tai saartamalla ne. Taistelun haastavuuteen vaikuttaa esimerkiksi puolustavan osapuolen yleensä hyvä paikallistuntemus ja se, että puolustavalla osapuolella on usein ollut hyvää aikaa linnoittaa tuliasemiaan. Pelkkä uusien talojen ja alueiden valtaaminen ei myöskään riitä, vaan vallatut alueet olisi myös pystyttävä pitämään puhtaana vihollisesta. Ääritapauksissa jopa kaksi kolmasosaa hyökkäävästä osastosta voi joutua puolustamaan jo vallattuja alueita ja huoltoreittejä. Hyökkääjän etenemistä vaikeuttaa, että kaupunki voidaan joutua valtaamaan talo talolta. Epäsuoraa tulta, kuten tykistöä, käytetään asutuskeskustaistelussa vain vähän, sillä ensinnäkin siviiliuhreja pyritään välttämään ja toiseksi infrastruktuurin liika tuhoaminen hidastaa myös hyökkääjän itsensä etenemistä. Puolustaja on usein myös suojautunut epäsuoraa tulta vastaan niin hyvin, ettei sen käyttö kannata. Suomen puolustusvoimissa asutuskeskustaistelukoulutusta antavat Santahaminaan sijoitettu Kaartin Jääkärirykmentti ja Utin Jääkärirykmentti. Uudenmaan prikaati ja Porin prikaati antavat myös jossakin määrin asutuskeskustaistelukoulutusta, minkä lisäksi ainakin sotilaspoliiseille sekä esikuntatehtäviin koulutetuille koulutetaan asutuskeskustaistelun perusteet kuten kohteen haltuunotto ja tarkastaminen sekä liikkuminen rakennetulla alueella. ==Aiheesta muualla== *Jukka Jokinen - Asutuskeskustaistelun haasteet *Perttu Puska - Joukkueen ja ryhmän hyökkäyksestä kaupungissa (PDF) *Kaartin Jääkärirykmentti *Utin Jääkärirykmentti *Jari Tiilikka - Kaupunkitaistelija 1 Luokka:Maasodankäynti