EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Philip Kaufman

Philip Kaufman (s. 23. lokakuuta 1936 Chicago) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän oli 1980-luvun lopulla ehdolla Oscar- palkinnon saajaksi ja voitti Bafta-palkinnon. Hänet on palkittu myös Fantasportossa. Kaufman on valmistunut Chicagon yliopistosta 1958 ja suorittanut kursseja myös Harvardin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Sen jälkeen hän matkusteli Euroopassa, työskenteli kibbutzissa Israelissa ja yritti saada alkuun kirjailijanuraa. Vuonna 1969 hän pääsi Universal Studios -yhtiön ohjaajakoulutukseen. Kaufmanin ohjaamia elokuvia ovat muun muassa Ihmispaholaiset (1978), Valiojoukko (1983), Olemisen sietämätön keveys (1987), Henry ja June (1990), Nouseva aurinko (1993) ja Quills – syntiset säkeet (2000). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * ==Kirjallisuutta== *kolmen artikkelin Kaufman-kokonaisuus, Filmihullu 4/2013. Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Osbert Salvin

Osbert Salvin (25. helmikuuta 1835, Finchley – 1. kesäkuuta 1898) oli englantilainen luonnontieteilijä. Osbert Salvin oli arkkitehti Anthony Salvinin toiseksi vanhin poika. Hän opiskeli Westminsterissä ja matematiikkaa Trinity Hallissa Cambridgen yliopistossa ja väitteli vuonna 1857. Pian tämän jälkeen hän liittyi Henry Baker Tristramin retkelle Tunisiaan ja itäiseen Algeriaan. 1857 hän teki ensimmäisen lukuisista Guatemalan retkistään, palaten sieltä yhdessä Frederick DuCane Godmanin kanssa. Tällä matkalla he ideoivat laajan Keski-Amerikan luontoa esittelevän teoksen, jonka nimeksi tuli sittemmin Biologia Centrali-Americanum ja joka julkaistiin 52-osaisena tietosanakirjana vuosien 1879–1915 välillä. 1871 Salvinista tuli The Ibiksen, lintutieteellisen julkaisun toimittaja. Hän sai viran Cambridgen yliopistosta, jossa hän tuotti julkaisun Catalogue of the Strickland Collection. Hän oli eräs BOU:n, British Ornithologists' Union, perustajajäsenistä. Hän toimitti British Museumin lintuluetteloon osat kolibreista ja ulappaliitäjistä. Eräs hänen viimeisistä töistään oli lordi Lilfordin teoksen Coloured Figures of British Birds (1897) viimeisteleminen. Salvin oli Royal Societyn, Linnean Societyn, Zoological Societyn ja Entomological Societyn jäsen. Kuollessaan hän oli BOU:n sihteeri. Hän kuoli altistuttuaan lintujen konservoinnissa käytetyn arsenikin pitkäaikaisen käytön aiheuttamiin sairauksiin. Salvin nimesi muun muassa galapagosinalbatrossin. Luokka:Brittiläiset ornitologit Luokka:Vuonna 1835 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Janet Margolin

Janet Margolin (25. heinäkuuta 1943 New York – 17. joulukuuta 1993 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka ammattiura levittäytyi 1960-luvun alusta 1990-luvulle. Margolin esiintyi muiden muassa elokuvissa David ja Lisa (1962), Annie Hall (1977) ja Ghostbusters II (1989). Hän vieraili television rikossarjoissa Murhasta tuli totta ja Columbo. Hän oli ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi. Margolin oli vuodesta 1979 naimisissa näyttelijä-ohjaaja Ted Wassin kanssa, ja parilla oli kaksi lasta. Margolin kuoli munasarjasyöpään vain 50 vuoden ikäisenä. == Aiheesta muualla == * * == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Ulompi kylkivälilihas

Ulommat kylkivälilihakset (t. kylkiluuvälilihakset) () kuuluvat sisäänhengityslihaksiin. Ne sijaitsevat jokaisessa kylkiluuvälissä kiinnittyen aina kahteen kylkiluuhun. Uloimpien kylkiluuvälilihaksien lihassyyt kulkevat thoraxin lateraalisessa kohdassa kaudoventraalisesti eli anteroinferiorisesti. Niiden alla sijaitsevien sisempien kylkivälilihasten syyt kulkevat poikittaiseen suuntaan eli kranioventraalisesti. Sisäänhengityksen aikana ulommat kylkivälilihakset supistuvat ja nostavat rintakehää ylös ja sivuille. Niitä kuten muitakin kylkivälilihaksia hermottavat kylkivälihermot (selkäydinhermoista T1–T11). == Katso myös == *Sisemmät kylkivälilihakset *Sisimmät kylkivälilihakset ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Sisäänhengityslihakset
Stuart Margolin

Stuart Margolin (31. tammikuuta 1940 Davenport, Iowa – 12. joulukuuta 2022 Staunton, Virginia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki tunnetuimman roolinsa 1970-luvun The Rockford Files -sarjassa, ja voitti peräkkäisinä vuosina 1979 ja 1980 Emmy-palkinnot sarjassa esittämästään sivuosaroolista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Primetime Emmy -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Esko Valkama

Esko Uolevi Valkama (21. joulukuuta 1924 Kiikoinen – 28. joulukuuta 2007 Jämsänkoski) oli suomalainen jalkapalloilija. Valkama edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Yhdessä Kalevi Liljan kanssa hän nosti olympialipun salkoon Tampereella, jossa pelattiin olympiakisojen jalkapallo-otteluita. Kaikkiaan Valkama pelasi kolme A-maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Tampereen Ilves-Kissojen joukkueessa vuonna 1950 ja Suomen cupin Valkeakosken Hakan joukkueessa vuosina 1955 ja 1959. Valkama edusti yhdessä Matti Laineen kanssa Tampereen Ilvestä vielä 1940-luvulla. Esko Valkaman serkku on entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja Kalevi Numminen. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Frank Perry

Frank Perry (21. elokuuta 1930 – 29. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän oli vuonna 1963 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan David ja Lisa (1962), joka perustuu Theodore Isaac Rubinin novelliin. Perry syntyi New Yorkissa ja palveli Korean sodassa. Hän kärsi eturauhassyövästä ennen kuolemaansa New Yorkissa 65-vuotiaana. ==Filmografiaa== * David ja Lisa (David and Lisa, 1962) * Heijastus (The Swimmer, 1968) * Kypsymättömät (Last Summer, 1969) * Hupsun kotirouvan päiväkirja (Diary of a Mad Housewife, 1970) * Doc Holliday – tappaja lännestä (Doc, 1971) * Play It As It Lays (1972) * Mies keinussa (Man on a Swing, 1974) * Monsignore (Monsignor, 1982) * Rancho Deluxe (1975) * Äiti kulta (Mommie Dearest, 1981) * Accident – kuolema kulkee kiekkokaukalossa (The Accident, 1982) * Compromising Positions (1985) * Hello Again (Hello Again, 1987) * Repli-Kate (Replicate, 2002) Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Kalevi Lilja

Kalevi Gabriel Lilja (10. syyskuuta 1925 Tampere – 15. elokuuta 1993 Rauma) oli suomalainen jalkapalloilija. Lilja oli Suomen jalkapallomaajoukkueen varamies Helsingin 1952 olympialaisissa. Yhdessä Esko Valkaman kanssa hän nosti olympialipun salkoon Tampereella, jossa pelattiin olympiakisojen jalkapallo-otteluita. Kaikkiaan Lilja pelasi kaksi A-maaottelua ja kuusi B-maaottelua. SM-sarjassa hän pelasi Tampereen Ilves-Kissojen joukkueessa vuosina 1955–1959. Hän edusti myös TUL-seura Tampereen Kisatovereita. Kalevi Liljan veli Olavi Lilja on entinen maajoukkuejalkapalloilija. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Keir Dullea

thumb|upright|Keir Dullea, 1962 Keir Dullea ['kɪər dʊ'leɪ] (s. 30. toukokuuta 1936) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Dullea syntyi Ohion osavaltion pääkaupungissa Clevelandissa, mutta kasvoi New Yorkin Greenwich Villagessa, jossa hänen vanhemmillaan oli kirjakauppa. Hän valmistui George Schoolista Pennsylvaniassa. Dullea on ollut neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Pisin avioliitto kesti Susie Fullerin kanssa vuodesta 1972 tämän kuolemaan 1998. Näyttelijä meni vuonna 1999 uusiin naimisiin näyttelijätär Mia Dillonin kanssa. == Elokuvia == * David ja Lisa (1962) * 2001: Avaruusseikkailu (1968) * 2010 (1984) * The Good Shepherd (2006) == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suora rintalihas

Suora rintalihas () kuuluu sisäänhengityslihaksiin. Se on pieni, neliönmuotoinen lihas vartalon kraniaaliosassa. Suora rintalihas kiinnittyy alkupäästään ensimmäiseen kylkiluuhun ja loppupäästään toisen, kolmannen tai neljännen kylkiluun kylkirustoon. ==Katso myös== * Etumainen selänpuoleinen sahalihas * Pallea * Kylkiluunkohottajalihas * Uloin kylkivälilihas Luokka:Sisäänhengityslihakset
A24

A24 (1998–2010) oli Nesteen, aikaisemmin Fortumin omistama polttonesteiden jakeluasemaketju. A24-asemat olivat miehittämättömiä niin kutsuttuja kylmäasemia ja nimensä mukaisesti avoinna ympäri vuorokauden. A24-asemia oli Suomessa noin 160. Asemilta sai muun muassa Keskon plussapisteitä ja Tradekan YkkösBonusta. Neste Oil aloitti keväällä 2008 asemakonseptinsa uudistuksen, jonka yhteydessä koko asemaverkosto uusittiin Neste Oil -ilmeiseksi. Uudistuksen myötä kaikki Nex- ja A24-automaattiasemat muuttuivat joko Neste Oil Express- tai Neste Oil -automaattiasemiksi. Uudistus valmistui kokonaisuudessaan vuonna 2010. ==Lähteet== Luokka:Entiset suomalaiset huoltoasemaketjut
Mies, joka ei osannut sanoa ei

Mies, joka ei osannut sanoa ei on Risto Jarvan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa näyttelevät Antti Litja, Kirsti Wallasvaara, Matti Ruohola, Vivi-Ann Sjögren ja Sina Kujansuu. == Juoni == Pastori Aimo Niemi (Antti Litja) palaa Yhdysvalloista takaisin Helsinkiin "Kivimäkeen", omille kotikonnuilleen. Siellä hän tapaa nuoruutensa parhaan ystävän kauppias Kauko "Kake" Aaltosen (Matti Ruohola), nuoruutensa ensirakkauden Anna Aaltosen (Vivi-Ann Sjögren) sekä Kaken ja Annan pojan, Petterin (Kalle Ruohola). Milla Kurki (Kirsti Wallasvaara) on monesti joutunut pettymään miesten suhteen, ja hän tahtoisikin kovasti löytää oikean rakkauden. Kivimäki, jota elokuvassa esittää Puu-Vallila, on purku-uhan alla, ja tilalle aiotaan rakentaa betoninen kerrostaloalue. Puu-Vallila olikin tuohon aikaan, 1970-luvulla elokuvan esittämällä tavalla uhattuna. Kauppias Aaltoset ovat kehityssuunnitelmista mielissään, mutta Kurjen Milla taas vastustaa niitä. Aimo päätyy kirjoittamaan nimensä sekä Aaltosten adressiin betonialueen puolesta että Kurjen adressiin sitä vastaan. Aimo työskentelee seurakunnan avioliittoneuvojana. Työssään hän kohtaa monen moisia ihmisiä, muun muassa naispoliisin (Sina Kujansuu), joka kertoo olevansa "se klassinen toinen nainen". Hänen petikumppanikseen paljastuu lopulta eräs liiankin tuttu mieshenkilö: Kake. Sattumusten kautta Aimolle kehittyy Kivimäen suurimman naissankarin maine, joka johtaa erilaisiin huvittaviin kommelluksiin koko elokuvan ajan. Todellisuudessa hän kerää koko ajan rohkeutta kosiakseen Millaa, joka myös on rakastunut Aimoon. Kaken ja Annan avioliitto kokee äkkiromahduksen viattomasta tilanteesta alkunsa saaneessa aviokriisissä, vaikka oikeita syitäkin olisi. Kun Millan kosinta ei onnistu, päättää Aimo palata Amerikkaan. Anna iskee silmänsä vanhaan heilaansa Aimoon, ja tunkeutuu tämän asuntoon tarkoituksenaan tehdä Kake mustasukkaiseksi. Milla ja Kake kuvittelevat parin rakastuneen. Aimo ei kuitenkaan osallistu muhinointiin vaan nappaa unilääkettä. Lopulta Anna heittää pastorin ulos tämän omasta kodista Amerikkaan paluuta varten pakattuine laukkuineen. Lopulta Aimo tuupertuu pihalle unilääkkeisiin, ja Milla pelastaa sieltä rakkaansa, ja lempi leimahtaa. == Näyttelijät == == Julkaisut == Elokuva julkaistiin DVD:llä 2. joulukuuta 2011. == Televisioesitykset Suomessa == Päivämäärä Kanava Katsojaluvut 18.12.1977 MTV1 2 107 000 12.10.1980 MTV1 1 841 000 14.7.1983 MTV2 727 000 17.3.1987 TV3 3.1.1994 MTV3 155 000 6.12.1997 MTV3 477 000 1.5.2000 MTV3 6.12.2005 MTV3 9.12.2006 MTV3 23.8.2014 YLE Teema 18.10.2019 MTV3 29.12.2019 Sub 170 000 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mies, joka ei osannut sanoa ei Risto Jarva -seuran kotisivuilla * Leffatykki (arvostelu) * * Luokka:Vuoden 1975 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Risto Jarvan ohjaamat elokuvat
Ritoil

Ritoil on Suomen pienin huoltoasemaketju. Ketjun on perustanut kotkalainen Risto Rämä, joka rakensi ensimmäisen oman huoltoasemansa Kotkaan 1980.Taloussanomat 29.11.2004: Bensaa suonissa Ritoil-asemia on yhteensä kolme ja nämä kaikki sijaitsevat Kotkassa. Yksi näistä on veneasema. thumb|Entinen Ritoil-huoltoasema Porissa. Nimi Sijainti Paikka Paikkakunta Kunta 95E10 98E5 DI PÖ kahvila huoltamo Ritoil Jylppy Jylpyntie 39 48230 KOTKA Jylppy Kotka x x x x x Ritoil Mussalo Harjantauksentie 11 48310 KOTKA Mussalo Kotka x x x Ritoil Sapokka veneasema 48100 KOTKA Sapokka Kotka x x x Vuonna 2019 Ritoilin liikevaihto oli 3,7 miljoonaa ja tilikauden tulos oli 93 000 euroa tappiollinen. == Lähteet == Luokka:Suomessa toimivat huoltoasemaketjut Luokka:Kotkalaiset yritykset Luokka:Kotkan liikenne
Erik Beijar

Erik Edvin Beijar (12. toukokuuta 1921 Vaasa – 8. marraskuuta 1993 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija. Beijar edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 36 A-maaottelua vuosina 1939–1953. Suomen mestaruuden hän voitti Vasa IFK:n riveissä vuosina 1944 ja 1946. Pelaajauransa jälkeen Beijar toimi jalkapallotuomarina. Hän oli kansainvälinen tuomari vuodesta 1961 alkaen. Beijar tuomitsi yhteensä neljä A-maaottelua, useita nuorten maaotteluita sekä yhden UEFA Cupin ja Cup-voittajien cupin ottelun. Hänet palkittiin Suomessa vuoden ansioituneimpana erotuomarina vuonna 1964. Ammatiltaan Erik Beijar oli lasimestari. Hän voitti sarjansa valtakunnallisessa "Työ- ja taitokilpailussa" vuonna 1957. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallotuomarit Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Kylkiluunkohottajalihas

Kylkiluunkohottajalihakset () kuuluvat sisäänhengityslihaksiin. Ne kulkevat rintanikamien poikkihaarakkeista kaudaalisesti seuraavan nikaman kohdalla olevaan kylkiluuhun ja sen kraniaalireunaan. Supistuessaan kylkiluunkohottajalihakset nostavat kylkiluita, jolloin rintaontelon tilavuus kasvaa ja sisäänhengitys voi tapahtua. ==Katso myös== * Etumainen selänpuoleinen sahalihas * Pallea * Uloin kylkivälilihas * Suora rintalihas Luokka:Sisäänhengityslihakset
Monoi

Monoi on hajustettu öljy, joka on peräisin Tahitilta. Sitä on alun perin käytetty perinteiseen polynesialaiseen hierontaan, ja myös kosmetiikka-ala on alkanut käyttää sitä. Monoin väitetään kosteuttavan ja pehmentävän ihoa sekä elvyttävän hiuksia. Riippumattomien laboratorioiden lukuisien testien perusteella öljystä väitetään tulleen yksi modernin kosmetologian hittituotteista. Monoi on kullankeltaista ja kevyesti tuoksuvaa. Se valmistetaan liottamalla Polynesian saarilla kasvavan jatkuvakukintaisen keikarinkukkalajin (Gardenia taitensis) aurinkokuivattuja nuppuja kopraöljyssä. Menetelmä on sertifioitu, eikä muilla tavoin valmistettuja öljyjä saa kutsua monoiksi. == Käyttö == Monoi on ollut pitkään osa polynesialaista perinnettä. Sitä on käytetty sekä ruumiin että mielen parantamiseen. Papit käyttivät öljyä karkottamaan pahoja henkiä tehdessään uhrauksia kivisillä lavoilla. Nykyään monoi on päivittäistavara, jota käytetään muun muassa vastasyntyneiden säännölliseen hieromiseen. Monoin väitetään olevan myös polynesialaisten naisten kauneuden salaisuus. Sitä käytetään muun muassa uimisen ja kylpemisen jälkeen kosteuttamaan ihoa ja hiuksia sekä moneen muuhun tarkoitukseen. == Lähteet== == Aiheesta muualla == * Monoi.com * Monoi-institute Luokka:Kosmetiikka
Carrere

Carrere on pieni levy-yhtiö, jonka perusti 1970-luvulla ranskalainen Claude Carrère. Yhtiön ensimmäinen tähti oli Sheila, joka meni vuonna 1970 Claude Carreren kanssa naimisiin.The Ye-Ye-girls:Sheila Se toimi aluksi diskomusiikin levittäjänä, mutta 1980-luvulla siitä tuli brittiläisten uuden aallon heavy metal -yhtyeiden tuottaja.Carrere album discography == Artisteja ja yhtyeitä == * Sheila B. * Saxon * Rage * Demon * P. Lion, Italia == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Ranskalaiset levy-yhtiöt Luokka:Metallimusiikin levy- yhtiöt
Theodore Bikel

Theodore Meir Bikel (2. toukokuuta 1924 Wien, Itävalta – 21. heinäkuuta 2015 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Afrikan kuningatar (1951), ja hän oli Oscar- ehdokkaana roolistaan elokuvassa Kahle (1958). Bikelin juutalainen perhe pakeni 1938 Palestiinaan. Hän muutti työn vuoksi 1950-luvulla Lontooseen ja sitten Yhdysvaltoihin. Bikel esiintyi myös näyttämöllä, muun muassa Tevyen roolissa musikaaleissa Viulunsoittaja katolla ja kapteeni von Trappina Sound of Musicissa. Hänen tunnettuihin televisiorooleihinsa kuuluu Klingon Worfin adoptioisä Star Trek – uudessa sukupolvessa. Hän perusti Newport Folk Festivalin Pete Seegerin ja George Weinin kanssa ja levytti itsekin, lähinnä heprean- ja jiddišinkielistä kansanmusiikkia. Bikelilta ilmestyi omaelämäkerta Theo 1995. Hän oli neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa. Hän oli vuodesta 1961 Yhdysvaltain kansalainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Theodore Bikel - Internet Accuracy Project Luokka:Itävaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Amerikanjuutalaiset Luokka:Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Charlie Callas

Charlie Callas (20. joulukuuta 1924 New York, New York – 27. tammikuuta 2011 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi koomikkona, joka esiintyi muiden muassa Johnny Carsonin ja Andy Williamsin ohjelmissa. Hän esiintyi myös elokuvissa, muun muassa Elliott-lohikäärmeen äänenä elokuvassa Pete ja lohikäärme Elliott (1977). Hän syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, selvisi toisesta maailmansodasta ja sai puolisonsa Eve Velac'n kanssa kaksi lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset stand up -koomikot Luokka:Yhdysvaltalaiset koomikot Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Kalevi Lehtovirta

Kalevi Valdemar Lehtovirta (20. helmikuuta 1928 Turku – 10. tammikuuta 2016 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija. Lehtovirta edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 44 A-maaottelua ja teki niissä 12 maalia. Suomessa Lehtovirta edusti Turun Pyrkivää, Turun Weikkoja, Turun Palloseuraa ja Turun Tovereita. Hän voitti SM- sarjan maalikuninkuuden yhdessä Kai Pahlmanin kanssa vuonna 1958. Vuonna 1953 Lehtovirta lähti ulkomaille ammattilaiseksi kolmantena suomalaisena jalkapalloilijana – hänen edeltäjiään olivat Aulis Rytkönen ja Nils Rikberg. Lehtovirta pelasi neljä vuotta Pariisin Red Star -joukkueessa. Vuoden suomalaiseksi jalkapalloilijaksi Lehtovirta valittiin vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden jalkapallossa 1953, jääkiekossa 1947 ja 1948 sekä jääpallossa 1951 ja 1952. == Lähteet == * National Football Teams * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Andy Williams

pienoiskuva|Andy Williams vuonna 1966 Howard Andrew ”Andy” Williams (3. joulukuuta 1927 – 25. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä, joka esiintyi myös elokuvissa. Williams syntyi Iowassa ja esiintyi jo lapsena yhtyeenä kolmen vanhemman veljensä kanssa. Pitkän ja menestyksekkään soolouransa hän aloitti 1950-luvulla. Hän oli Robert F. Kennedyn läheinen ystävä ja esiintyi tämän hautajaisissa vuonna 1968. Williamsilla oli vuosina 1962–1971 oma televisioshow’nsa The Andy Williams Show, joka keräsi kolme Emmy-palkintoa. Williamsilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän sai elämänsä aikana 18 kultalevyä ja kolme platinalevyä. Williams menehtyi virtsarakon syöpään. == Studioalbumit == * Andy Williams Sings Steve Allen (1956) * Andy Williams Sings Rodgers and Hammerstein (1958) * Two Time Winners (1959) * To You Sweetheart, Aloha (1959) * Lonely Street (1959) * The Village of St. Bernadette (1960) * Under Paris Skies (1960) * Danny Boy and Other Songs I Love to Sing (1962) * Moon River and Other Great Movie Themes (1962) * Million Seller Songs (1962) * Warm and Willing (1962) * Days of Wine and Roses and Other TV Requests (1963) * The Andy Williams Christmas Album (1963) * The Wonderful World of Andy Williams (1964) * The Academy Award-Winning "Call Me Irresponsible" and Other Hit Songs from the Movies (1964) * The Great Songs from "My Fair Lady" and Other Broadway Hits (1964) * Andy Williams' Dear Heart (1965) * Merry Christmas (1965) * The Shadow of Your Smile (1966) * In the Arms of Love (1966) * Born Free (1967) * Love, Andy (1967) * Honey (1968) * Happy Heart (1969) * Get Together with Andy Williams (1969) * Raindrops Keep Fallin' on My Head (1970) * The Andy Williams Show (1970) * Love Story (1971) * You've Got a Friend (1971) * Love Theme from "The Godfather" (1972) * Alone Again (Naturally) (1972) * Solitaire (1973) * The Way We Were (1974) * Christmas Present (1974) * You Lay So Easy on My Mind (1974) * The Other Side of Me (1975) * Andy (1976) * Let's Love While We Can (1980) * Greatest Love Classics (1984) * Close Enough for Love (1986) * I Still Believe in Santa Claus (1990) * Nashville (1991) * We Need a Little Christmas (1995) * I Don't Remember Ever Growing Up (2007) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Andy Williamsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Nils Rikberg

Nils Bertil Rikberg (29. maaliskuuta 1928 Pernaja – 10. elokuuta 2002 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija. Rikberg pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa vuonna 1952 Norjaa vastaan ja teki heti kaksi maalia. Kaikkiaan hän pelasi 15 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hän edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa. Suomessa Rikberg edusti Loviisan Toria, Kotkan Jäntevää ja Åbo IFK:ta. Hän saavutti yhden SM-hopean (1953) ja yhden SM-pronssia (1963). Suomen cupin hän voitti vuonna 1965. Vuonna 1953 Rikberg lähti ulkomaille ammattilaiseksi toisena suomalaisena jalkapalloilijana Aulis Rytkösen jälkeen. Rikberg pelasi neljä vuotta Ranskassa edustaen joukkueita Toulouse FC ja FC Sète. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Olof Stolpe

Olof Ossian Hugo Stolpe (18. huhtikuuta 1927 Vaasa – 7. helmikuuta 2006 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Olof Stolpe oli 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa Vaasan IFK:n kantavia voimia. Stolpe edusti Suomea vuonna 1952 jääpalloilijana Oslon talviolympialaisissa ja jalkapalloilijana Helsingin kesäolympialaisissa. Helsingissä hän teki kaksi maalia Suomen ainoassa ottelussa, jonka Itävalta voitti maalein 3–4. Tätä pidettiin hänen uransa parhaana jalkapallomaaotteluna. Kaikkiaan hän pelasi vuosina 1947–1953 jalkapallossa 13 A-maaottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja jääpallossa kahdeksan A-maaottelua. Jalkapallon Suomen mestaruuden 161 cm pitkä Stolpe voitti VIFK:n riveissä vuonna 1953. Lisäksi hän saavutti Palloliiton mestaruuden vuosina 1947 ja 1948, SM-hopeaa 1951 ja 1952 sekä SM- pronssia 1950. Hän teki SM-sarjaurallaan 71 maalia. Jääpallossa hän saavutti VIFK:n riveissä SM-hopeaa vuosina 1949 ja 1964 sekä pronssia vuonna 1950. VIFK:n lopetettua jääpallon Stolpe edusti kaudesta 1968 alkaen vaasalaista jääpalloseuraa Vaasa-67. Stolpe valmensi -80 luvulla Vaasalaista jääpallon erikoisseura Nollia, jotka myös nosti ykkösdivariin 1986. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Olof Stolpen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Émile Mâle

Émile Mâle (2. kesäkuuta 1862 Commentry Ranska – 6. lokakuuta 1954 abbaye de Chaalis) oli ranskalainen taidehistorioitsija, jonka keskeinen tutkimusalue oli Ranskan keskiaikainen sakraalitaide ja itäinen vaikutus eurooppalaiseen ikonografiaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. ==Elämäkerta== Mâle syntyi Auvergnen maakunnassa ja oli oppilaana École normale supérieuressa, josta hän valmistui vuonna 1886. Hän opetti ensiksi retoriikkaa Saint- Étiennessa ja sittemmin Toulousen yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1899 kolmiosaisella, mammuttimaisella teoksellaan Art religieux du XIIIe siècle en France. Hän opetti kristillisen taiteen historiaa Sorbonnessa vuodesta 1906 lähtien ja oli saman aiheenoppituolin haltija vuodesta 1912. Vuosina 1923 ja 1937 hän toimi Roomassa sijaitsevat Ranskan tutkimusinstituutin École française de Rome johtajana, ja tässä tehtävässä hän seurasi akatemian jäsentä Louis Duchesnea. ==Kunnianosoitukset== Émile Mâlelle myönnettiin hänen elinaikanaan useita akateemisia ja muita virallisia kunnianosoituksia, joista mainittakoon: * Académie des inscriptions et belles- lettres -jäsenyys (1918) * Académie royale de Belgique -jäsenyys * British Academy -jäsenyys * Ranskan akatemian jäsenyys * Ranskan kunnialegioonan suurupseerin arvo ==Teokset== * Quomodo Sybillas recentiores artifices representaverint (1899) * L'Art religieux du XIIIe siècle en France (1899) - väitöskirja * L'Art religieux de la fin du Moyen Âge en France (1908) * L'Art allemand et l'art français du Moyen Âge (1917) * L'Art religieux au XIIe siècle en France (1922) * Art et artistes du Moyen Âge (1927) * L'Art religieux après le Concile de Trente, étude sur l'iconographie de la fin du XVIe, du XVIIe et du XVIIIe siècles en Italie, en France, en Espagne et en Flandre (1932) * Rome et ses vieilles églises (1942) * Les Mosaïques chrétiennes primitives du IVe au VIIe siècle (1943) * L'Art religieux du XIIe au XVIIIe siècle (1945) * Jean Bourdichon : les Heures d'Anne de Bretagne à la Bibliothèque nationale (1946) * Les Grandes Heures de Rohan (1947) * Notre- Dame de Chartres (1948) * La Fin du paganisme en Gaule et les plus anciennes basiliques chrétiennes (1950) * La Cathédrale d'Albi (1950) * Histoire de l'art (2 nidettä, 1950, toimituksen johto) * Les Saints Compagnons du Christ (1958, postuumi julkaisu) ==Lähteet== *Gilberte Émile-Mâle, Émile Mâle. Souvenirs et correspondence de jeunesse, Nonette : Éditions CRÉER, 2002 ==Aiheesta muualla== *Ranskan akatemian elämäkertatiedosto * Elämäkerta * The Gothic Cathedral, Émile Mâlen teksti digitaalisena * Website of the Académie française Luokka:Ranskalaiset historioitsijat Luokka:Ranskalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1862 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Jorma Vaihela

Jorma Johan Sigurd Vaihela (30. syyskuuta 1925 Raahe – 9. helmikuuta 2006 Kungälv, Ruotsi) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi 34 A-maaottelua vuosina 1947–1954 ja teki niissä 13 maalia. Vaihela on edelleen Suomen jalkapallomaajoukkueen kymmenen parhaan maalintekijän joukossa. Hän teki muun muassa maalin, kun Suomi pelasi kaikkien aikojen ensimmäisen tasapelinsä MM- karsinnoissa. Vastustajana vuoden 1950 kisojen karsinnassa oli tuolloin Irlanti ja ottelu päättyi maalein 1–1. Vaihela teki maalin myös vuoden 1954 MM-kisojen karsinnassa, kun Suomi pelasi karsintahistoriansa ensimmäisen vierastasapelin Belgiaa vastaan maalein 2–2. Hyökkääjänä pelannut Vaihela edusti Suomea myös Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Suomessa hänen seurojaan olivat Rosenlewin Urheilijat -38, Porin Palloilijat ja Turun Toverit. Vuonna 1954 Vaihela muutti Ruotsiin, jossa hän edusti kolmen kauden ajan IK Oddevoldia. Hänen poikansa Seppo Vaihela pelasi jääpalloa Ruotsin maajoukkueessa ja on toiminut muun muassa Kansainvälisen jääpalloliiton pääsihteerinä. ==Lähteet== * *National Football Teams ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Paavo Salminen

Paavo Eerikki Salminen (19. marraskuuta 1911 Helsinki – 27. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelannut Salminen edusti Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 12 A-maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Toverien riveissä vuonna 1942 ja sai pronssia vuosina 1934, 1935 ja 1939. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Nauta (yhtye)

Nauta oli 1970-luvun lopun ja 1980-alun aikana toiminut suomalainen uuden aallon punk-yhtye. Se poikkesi monista saman genren aikalaisbändeistä siinä, että se käytti kappaleissaan kosketinsoittimia. Yhtyeen tyyli oli hyvin lähellä raisiolaista yhden albumin julkaissutta Korroosiota. Naudan tunnetuimmat levytykset ovat Asfalttidisko-kokoelmalla julkaistut kappaleet ”Hienot ihmiset” ja ”Ulkona”. Nauta julkaisi myös vuonna 1980 Majuri Records -levymerkkinsä kautta omakustanne-EP:n Onko Suomi vapaa maa?, josta on muodostunut haluttu keräilyharvinaisuus suomalaisen punk-musiikin keräilijöiden parissa. EP-levyn painos oli 250 kappaletta.Suomalaisten vinyyli- ja cd-levyjen hintaopas (Tamminen–Rauhaniemi, uusittu painos 2007) Onko suomi vapaa maa -ep:n sisältö on julkaistu uudelleen kokoelmalla Nobody Wants Us, vol. 1: Finland - Rare punk rock 1979-1983. Kokoelmalle ja sen vuosiin 1979-80 keskittyneelle jatko-osalle on koottu yhteen sellaisten kotimaisten uuden aallon yhtyeiden tuotantoa joita ei aiemmin ole cd- formaatissa julkaistu ja joiden alkuperäiset vinyylipainokset ovat käytännössä katsoen hävinneet levymarkkinoilta keräilijöiden ulottumattomiin. ==Kokoonpano== ===Ensimmäinen=== * Reijo Kuikka (laulu, kitara) * Kai Hapuli (kitara) * Petri Alakoski (koskettimet) * Pekka Mäntylä (basso) * Antti Ylöstalo (rummut) ===Toinen=== * Reijo Kuikka (laulu, kitara) * Kai Hapuli (kitara) * Petri Alakoski (koskettimet) * Heikki Ojala (basso) * Antti Ylöstalo (rummut) ==Diskografia== ===EP:t=== * Onko Suomi vapaa maa? (AYS 1.) (1979) ===Kokoelmilla=== * 3 vuotta myöhemmin: ”Tänään” (1980) * Asfalttidisko: ”Ulkona” ja ”Hienot ihmiset” (Kräk 1980) ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset punkyhtyeet Luokka:Suomalaiset uuden aallon yhtyeet
William Kanerva

Yrjö William Kanerva (aik. OllikainenJääkiekkokirja 2018, 26. marraskuuta 1902 Impilahti – 10. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Kanerva edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, jossa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 51 A-maaottelua ja oli Max Viinioksan jälkeen toinen vähintään 50 maaottelua pelannut suomalaisjalkapalloilija. Suomen mestaruuden Kanerva voitti jo 16-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1919. Hän siirtyi vuodeksi 1923 Helsingin Palloseuraan, jossa hän pelasi vuoteen 1938 saakka ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1926, 1927, 1929, 1932, 1934 ja 1935. Pikaluistelussa Kanerva sijoittui MM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuonna 1924 ja 19:nneksi vuonna 1925. SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1926 ja viidenneksi vuonna 1924. Hän voitti juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1920. Jääkiekon SM-sarjassa Kanerva pelasi kauden 1933–1934 Helsingin Palloseurassa ja saavutti SM-hopeamitalin. == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Urheilumme tekijämiehiä: Kun ruotsalainen istui sylissä... Yrjö Villiam Kanerva, Seura, 31.05.1939, nro 22, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset pikaluistelijat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Jarl Malmgren

Jarl Edvard Malmgren (12. syyskuuta 1908 Karjaa – 5. kesäkuuta 1942 Aunuksen Karjala) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Keskustukena pelannut Malmgren oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kapteeni Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 32 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Jalkapallon Suomen mestaruuden hän voitti HIFK:n riveissä vuosina 1930, 1931, 1933 ja 1937. Jääpallossa Malmgren voitti Suomen mestaruuden vuosina 1934, 1935 ja 1938. Malmgren kaatui 33-vuotiaana jatkosodassa Pogostin kylässä Aunuksen Karjalassa. Sotilasarvoltaan Malmgren oli luutnantti. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle. == Lähteet == * *Jarl Malmgrenin maaottelut === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet Luokka:Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Eino Lahti

Eino Armas Lahti (18. toukokuuta 1915 Vaasa – 13. lokakuuta 2003 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija ja keilaaja. Lahti edusti jalkapalloilijana Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 22 A-maaottelua. Suomessa hän edusti Vaasan Palloseuraa ja Helsingin Palloseuraa sekä toimi pelaajauransa jälkeen RU-38:n valmentajana vuosina 1949–1967. Keilaajana Lahti saavutti MM-kilpailuissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1960. Hän pelasi myös koripalloa SM-sarjassa. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Suomalaiset keilaajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Kurt Weckström

Kurt Gunnar Weckström (4. joulukuuta 1911 Helsinki – 7. tammikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Hän pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa 35 A-maaottelua vuosina 1931–1943 ja teki niissä 10 maalia. Weckström aloitti uransa Työväen Urheiluliiton mestaruussarjassa pelanneessa Töölön Vesassa, josta siirtyi vuonna 1931 Kiffeniin. Hän oli Ernst Grönlundin, Viljo Halmeen, Leo Karjaginin, Aatos Lehtosen sekä Kaarlo Oksasen ohella tunnetuimpia TUL:sta porvariseuroihin loikanneita jalkapalloilijoita. == Jalkapallo == Välihyökkääjänä pelannut Weckström voitti TUL:n jalkapallomestaruuden Töölön Vesan riveissä vuonna 1930 ja edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta vuotta myöhemmin Wienissä järjestetyissä työläisolympialaisissa. Hän loikkasi porvallisen Kiffenin riveihin vielä samana syksynä yhdessä Valdemar Virtasen ja Johan Alhon kanssa, debytoiden A-maajoukkueessa heti lokakuussa Tanskaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa. TUL:n piirissä siirtoja paheksuttiin voimakkaasti ja miehiä kutsuttiin ”raukkamaisiksi rintamaloikkareiksi”. Vuonna 1934 Weckström siirtyi Kiffenistä Helsingin Jalkapalloklubiin ja edusti Suomen joukkuetta vuoden 1936 Berliinin kesäolympialaisissa. Suomen mestaruuden hän voitti HJK:n riveissä vuosina 1936 ja 1938. Weckström pelasi 14 kauden aikana yhteensä 129 mestaruussarjottelua ja teki niissä 34 maalia. == Jääpallo == Jääpallossa Weckström pelasi yhden A-maaottelun ja kaksi B-maaottelua. Hän saavutti Kiffenin joukkueessa SM- hopeaa 1933 ja HJK:n joukkueessa SM-kultaa 1937 ja SM-pronssia 1941. TUL:n mestaruuden Weckström voitti Töölön Vesan riveissä vuonna 1929. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Erkki Gustafsson

Erkki Gustafsson (31. joulukuuta 1912 Helsinki – 13. tammikuuta 1966, Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Gustafsson edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi kolme A-maaottelua ja neljä B-maaottelua vuosina 1932–1939. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Tovereita. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Pentti Larvo

Pentti Karl Isak Larvo (alun perin Lindsten, 22. joulukuuta 1907 Urjala – 1. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Keskustukimiehenä ja hyökkääjänä urallaan pelannut Larvo edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 31 A-maaottelua ja teki niissä neljä maalia. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Palloseuran riveissä vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. SM-sarjaurallaan hän teki 40 maalia. Larvo sai tanskalaisen jalkapalloilijan Nils Middelboen lahjoittaman olympiakisojen hopeamitalin jatkosodassa kunnostautuneimpana suomalaisena jalkapalloilijana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Q Records

Q Records oli lyhytikäinen 1981-1982 vaikuttanut Richard Stanleyn pyörittämä suomalainen levymerkki. Levy-yhtiön kautta ilmestyi kolme LP:tä, jotka ovat Argon-yhtyeen Kone kertoo (1981), Torstai 6.12.1917 -yhtyeen Tunnustuksia (1981) ja Hot Sox -yhtyeen Das Kapital (1981). Yhtiö julkaisi myös muutamia singlejä, joita sille levyttivät Argonin ja Hot Soxin ohella Twiggy Oliver ja Siberia. Luokka:Entiset suomalaiset levy-yhtiöt
Ernst Grönlund

Ernst Aleksander Grönlund (18. joulukuuta 1902 Helsinki – 13. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1940–1941 jälkeen. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä. == Seurajoukkueet == Hänen kasvattajaseuransa oli Töölön Vesa, josta Grönlund siirtyi kaudella 1931 edustamaan Helsingin IFK:ta niin jalka- kuin jääpallossa. Suomen mestaruuden Grönlund voitti HIFK:n riveissä vuosina 1931, 1933 ja 1937. SM-sarjaurallaan hän teki 58 maalia. TUL:n mestaruuden Grönlund voitti Töölön Vesaa edustaen vuosina 1926 ja 1930. Jääpallossa Suomen mestaruuden hän saavutti Helsingin IFK:ssa vuosina 1934, 1935, 1938, 1939 ja 1941. SM-sarjakaudet jääpallossa Grönlundilla olivat 1932-41, joissa hän pelasi kaikkiaan 52 ottelua. == Maajoukkue == Välihyökkääjänä pelannut Grönlund edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Lisäksi hän esiintyi Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa vuoden 1925 työläisolympialaisissa sekä Moskovan spartakiadeissa 1928. Kaikkiaan Grönlund pelasi 37 A-maaottelua ja teki niissä 10 maalia. Jääpalloilijana Grönlund pelasi seitsemän A-maaottelua ja teki niissä yhden maalin. A-maaotteluedustuksia Grönlundille kertyi kaikkiaan 7. TUL:n jääpallomestaruuden hän voitti jo aiemmin vuosina 1927 ja 1928 Töölön Vesan paidassa. == Saavutukset == === Jalkapallo === * Suomen mestaruus: 1931, 1933, 1937 * TUL:n mestaruus: 1926, 1930 === Jääpallo === * Suomen mestaruus: 1934, 1935, 1938, 1939, 1941 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
JP-Musiikki

JP-Musiikki oli Jarmo Jylhän ja Erkki Puumalaisen vuonna 1979 perustama levy- yhtiö. Vuoteen 1987 saakka toiminut levy-yhtiö julkaisi toimintansa aikana satoja albumeita sekä 74 singleä.JP-Musiikki Oy, Discogs-äänitetietokanta. Viitattu 11.11.2021. Yhtiön singletuotanto on julkaistu cd-muodossa kokoelmana JP-Musiikki – Kaikki singlet 1979–1987. JP-Musiikin menestystuotteita olivat muun muassa Jaakko Tepon 1980-luvulla tekemät albumit sekä erilaiset huoltoasemakasettijulkaisut. 1980-luvun alussa yritys tuotti noin 300 000 c-kasettia vuodessa. Muita JP-Musiikin tunnetuimpia artisteja olivat tanssiyhtye Topi ja Toivottomat ja liikunnanopettajasta iskelmäartistiksi vaihtanut Robin. ÄKT:n tilastojen mukaan JP-Musiikin markkinaosuus vuosina 1984–1986 oli noin 5 % äänitteiden kappalemääräisestä myynnistä. Kotimaisten äänitteiden kohdalla yhtiön markkinaosuus oli suurimmillaan noin 10 %. JP- Musiikin tuotannon pääpaino oli iskelmämusiikissa, mutta tuotantoa ilmestyi myös muista tyylisuunnista. Esimerkkeinä mainittakoon heviyhtye Sarcofaguksen levyt sekä Solid-lauluryhmän laulelmalevy. JP-Musiikki määrättiin konkurssiin vuonna 1987. Myöhemmin samana vuonna hovi- ja korkein oikeus kumosivat konkurssin. Lopputulos kuitenkin oli, että yhtiön liiketoimintaedellytykset loppuivat vuonna 1992http://www.ytj.fi/yritystiedot.aspx?yavain=182938&kielikoodi;=1&tarkiste;=5CFC45E978BC3364EF2D54D2549C5F23FE9B96CE&path;=1547;1631;1678. Nykyisin yhtiön julkaisujen masteroikeudet omistaa Finedit, jolta vuokrattuna tuotantoa ovat cd-muodossa uusintajulkaisseet etupäässä Poptori ja Rocket Records. ==Lähteet== Luokka:Entiset suomalaiset levy-yhtiöt
Twiggy Oliver

Twiggy Oliver on samaan aikaan sekä suomalaisen rock-yhtyeen nimi että muusikko Mauno Paajasen taiteilijanimi. Twiggy Oliverin levytysura alkoi vuonna 1981, jolloin se levytti Lahden Microvox-studiolla singlen ”Play With Fire” / ”Voodoo Man”. Seuraavana vuonna puolestaan ilmestyi single ”Pick Up Girls” / ”One Foot In The Grave”. Kustantajana näillä molemmilla toimi Richard Stanleyn luotsaama pienlevymerkki Q Records. Näihin aikoihin Twiggy Oliver valmisteli myös albumia yhdessä Jimi Suménin kanssa, mutta nämä nauhoitukset jäivät julkaisematta levy-yhtiön hyllytettyä ne. Twiggy Oliver oli 1980-luvun alun helsinkiläisen futurock/new romantics -tyylimusiikin edelläkävijä Jimi Suménin ohella. Twiggy Oliver osallistui vuonna 1983 Johannan kustantamalle The Art Of Breeding -kokoelmalle. Julkaisun tarkoituksena oli tehdä uusi Pohjalla-kokoelma Helsingin ”in-bändeistä”. Levyn osakseen saama huomio jäi kuitenkin rajalliseksi. Vuonna 1990 One Inch Rock julkaisi Twiggy Oliverin promosinglen ”Kuukävelyllä”. Edellisistä poiketen tätä levytystä voi kuitenkin pitää Paajasen soolotyönä eikä levyllä esiintynyt muita 1980-luvun Twiggy Oliver -bändissä vaikuttaneita muusikoita. Alkaneen vuosituhannen ensimmäisen vuosikymmenen puolivälin jälkeen (2006–2008) Paajanen kokosi Twiggy Oliver -nimellä toimivan uuden yhtyeen kasaan. Tyylillisesti yhtyeen musiikki eroaa kuitenkin melkoisesti alkuvuosien levytyksistä ja esityskieli on vaihtunut englannista suomeksi. Tässä kokoonpanossa olivat mukana Mauno Paajasen (laulu) lisäksi Timo Ahonen (kitara, taustalaulu), Jari Ahonen (basso), Lauri Murtomaa (kitara) sekä Mertsi Tuomainen (rummut). Yhtyeen nimeä kantava pitkäsoittolevy Twiggy Oliver julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Pitkäsoiton lisäksi yhtye julkaisi myös kolme singleä, joista ensimmäinen oli "Aavelaiva" ja se julkaistiin 2006. Vuonna 2008 julkaistiin vielä kaksi singleä. Ensin (vain promotarkoitukseen) "Kuukävelyllä / Spede myy / Ruoste kukkien" ja sen jälkeen vielä "Kesä on okei / Tulin hulluksi". == Jäsenet (2006–2008) == * Mauno Paajanen – laulu * Timo "Timppa" Ahonen (T. Styler) – kitara, taustalaulu * Lauri "Lare" Murtomaa – kitara * Jari "Jarkka" Ahonen (Jargon) – basso * Mertsi Tuomainen – rummut == Katso myös == * Paajanen * The Voice Of Mengele == Aiheesta muualla == * * Rocket Recordsin artistisivu Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet
Rare (lehti)

Rare oli vuosina 1990–2001 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti. Lehteä ilmestyi yhteensä 24 numeroa, joista kahden ensimmäinen mukana julkaistiin myös 7" vinyylilevy. Lehden päätoimittajana toimi koko sen ilmestymisajan Jari Räsänen. Lehti sisälsi kattavia musiikillisia historiikkeja lähinnä rockin saralta. Artikkelien ohella lehdessä julkaistiin muun muassa äänilevyjen diskografia- ja keräilyhintatietoja. Luokka:Suomalaiset levynkeräilylehdet
Sven Saarikoski

Matti Sven Heikinpoika Saarikoski (10. huhtikuuta 1890 Lapua – 24. tammikuuta 1917 Latvia) oli suomalainen jääkäri, jonka komppanianpäällikkönä toiminut Armas Ståhlberg ampui Saksan itärintamalla hänen kieltäydyttyään osallistumasta hyökkäykseen. Tapaus herätti pahennusta ja aiheutti kriisin suomalaisen jääkäripataljoonan keskuudessa. Sven Saarikosken vanhemmat olivat työmies Heikki Saarikoski ja Sofia Huhta. Saarikoski toimi merimiehenä ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:en 1. komppaniaan 17. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella sen ensimmäiseen vaiheeseen. Saarikoski kieltäytyi 24. tammikuuta 1917 lähtemästä Aa-joen toiselle retkelle, jolloin komppanian oberzugführer Ståhlberg ampui hänet pistoolilla komppanian edessä Aa-joen rannalla Mitaun edustalla. Asia oli myöhemmin käsiteltävänä sotaoikeudessa, joka ei katsonut sen antavan aihetta enempiin toimenpiteisiin. Saarikoski haudattiin Mitaun sotilashautausmaahan.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Saarikosken ampumisen seurauksena jääkärijoukossa puhkesi vakava kriisi. Erittäin jyrkästi tapauksen tuomitsi esimerkiksi kauhavalainen jääkäri Arvo Pollari, joka kirjoitti: "Mitä merkitsee meidän yhteiset ponnistuksemme, kun omat miehet ampuvat toisiaan. On tosiaankin luja kuri joukossamme, kun kaikki miehet seisovat kantapäät yhdessä ja katsovat kun yhtä miehistä tapetaan. Ei! Ei tällainen temppu ei menesty toista kertaa." Vaikka sotaoikeus vapautti Ståhlbergin ja esimerkiksi hauptzugführer Torsten Jernström katsoi hänen menetelleen ainoalla oikealla tavalla, monet jääkäritoverit pitivät Ståhlbergiä murhaajana. Ståhlberg kaatui seuraavana vuonna Suomen sisällissodassa. Saarikoski oli kuollessaan kirjoilla Nurmossa ja oli naimaton.Tieto on lähteestä Suomen sotasurmat 1914-1922. Jääkäri Aarne Kuula väittää päiväkirjassaan hänen olleen nainut mies ja kahden lapsen isä. ==Lähteet== * Toim. Lars Westerlund, Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa, Valtioneuvoston kanslian julkaisu 6/2004 ISBN 952-5354-48-2 * E. Jernström, Jääkärit maailmansodassa Sotateos oy Helsinki 1933 * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland *Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Suomalaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1917 kuolleet
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2007

Vuoden 2007 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat kahdeksannet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Ottawassa, Kanadassa 31. lokakuuta–3. marraskuuta 2007. Kisoissa oli mukana neljä joukkuetta: Kanada, Yhdysvallat, Suomi ja Ruotsi. Pelipaikkana oli Ottawa Civic Centre Arena. == Alkusarjan ottelut == * 31. lokakuuta ** Suomi – Yhdysvallat 35–0 ** Kanada – Ruotsi 25–2 * 1. marraskuuta ** Ruotsi – Yhdysvallat 11–6 ** Kanada – Suomi 5–10 * 2. marraskuuta ** Ruotsi – Suomi 2–43 ** Yhdysvallat – Kanada 0–30 == Mitaliottelut == * 3. marraskuuta ** Pronssiottelu: Yhdysvallat - Ruotsi 9–10 (jatkoajan jälkeen) ** Loppuottelu: Kanada - Suomi 4–5 (jatkoajan jälkeen) == Sijoitukset == 1\. 2\. 3\. 4\. == Henkilökohtaisen pistepörssin parhaat == pelaaja joukkue maalit syötöt pisteet jäähyminuutit 1\. Elina Raesola 16 16 32 2 2\. Anne Pohjola 17 11 28 6 3\. Marja Koponen 11 14 25 12 4\. Marjukka Virta 10 10 20 8 5\. Ida-Maria Mullo 12 7 19 6 6\. Ashley Peters 12 6 18 4 7\. Salla Kyhälä 10 8 18 0 8\. Jennifer Wakefield 7 10 17 2 9\. Eevi Kaasinen 6 9 15 0 10\. Julie Blanchette 5 10 15 8 == Aiheesta muualla == * MM-kisojen virallinen sivu Luokka:Ringeten maailmanmestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 2007 urheilu Luokka:Ottawan urheilu
Kräk

Kräk!, Kräk on Finnlevyn rock-alamerkki, jolla julkaistiin levyjä vuosina 1978–1991. Levymerkin ensimmäinen julkaisu oli Kake Singersin single Me halutaan olla neekereitä / Kakerock. Kräkin menestyneimpiä julkaisuja olivat Dingon kaksi albumia vuosina 1984–1985. Dingon toinen albumi Kerjäläisten valtakunta myi viikossa platinaa eli 100000 kappaletta. Levymerkille ovat levyttäneet myös muun muassa Mamba, Miljoonasade, Eve ja Clifters sekä Korroosio, Pyhät Nuket, Nuket, Keba, Kultakuume, Nicepappi ja Kojo. Vuodesta 1974 Musiikki-Fazer oli omistanut Finnlevyn kokonaan. Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30.11.1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Fazer Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti. == Katso myös == * Musiikki-Fazer * Finnlevy * Fazerin musiikkikauppa == Lähteet == Luokka:Suomalaiset levymerkit Luokka:Suomalaiset rockmusiikin levy-yhtiöt
One Inch Rock

One Inch Rock on äänilevyjen julkaisutoimintaa harjoittava yritys. Nimensä yhtiö on saanut T. Rexin esittämästä Marc Bolanin laulusta. One Inch Rockin julkaisutoiminnan aktiivisin vaihe ajoittuu yhtiön kaupparekisteriin merkitsemisvuoden 1987 ja vuoden 1992 välille. Yhtiötä pyörittivät sen aktiivitoiminnan aikaan yhdessä Ralf Örn ja Jaana Rinne, joista jälkimmäisellä oli merkittävä rooli myös levymerkin kautta levyttäneiden artistien kappaleiden sanoittajana. Yhtiön kautta ilmestyi mm. Melrosen, Cliftersin, Aki & Turon ja Frederikin tuotantoa pitkäsoittolevyjen muodossa. Luokka:Suomalaiset levy-yhtiöt