Shetlanninlammaskoira

Shetlanninlammaskoira (, ) eli sheltti (), aiemmin kääpiöcollie, on pienikokoinen, luonteeltaan iloinen ja tarmokas skotlantilainen koirarotu. Se sopii sekä perhe-, harrastus- että näyttelykoiraksi, ja oli vuonna 2024 Suomen viidenneksi eniten rekisteröity koirarotuRekisteröinnit 2020-2024. KoiraNet- Jalostustietojärjestelmä, Suomen Kennelliitto. Viitattu 4.1.2025.. == Ulkonäkö == Shetlanninlammaskoiralla on pitkä karva, joka on kuitenkin suhteellisen helppohoitoinen: se ei tuuheudestaan huolimatta takkuunnu eikä likaannu helposti. Shetlanninlammaskoiran turkki on hyvin pehmeä ja sileä. Shetlanninlammaskoirilla on värityksestä riippuen joko mustat, ruskeat tai siniset silmät, jotka ovat mantelinmuotoiset. Uroksille tulee rintaan narttuja muhkeampi ”leijonaharjas”. Sheltin kuono on suippo ja häntä kaareutuu alas. Häntä on normaalisti erittäin tuuhea. Shetlanninlammaskoiran korvat ovat rotumääritelmän mukaisesti hieman lurpallaan päistä, mutteivat saa mennä täysin alas asti. Korvat saattavat helposti nousta pystyyn, mutta sitä voidaan ehkäistä sivelemällä korvien yläosaan glyserolia tai korvat voidaan liimata maitoliimalla karvoista koiran kasvuajaksi noin 2-4 kuukauden ikäisenä. ===Väritys=== FCI:n vuonna 2009 hyväksymän rotumääritelmän mukaan shetlanninlammaskoirilla hyväksytään seuraavat väritykset: soopeli: ruskea puhtaana tai kaikissa vivahteissa kullasta mahonginväriin. Värin tulee olla syvä. Sudenharmaa ja harmaa ovat virheitä.[=IArticleShow::showArticle(1908) Rotumääritelmä suomalaisen rotuyhdistyksen sivuilla] kolmivärinen: rungon musta väri on syvänmusta, merkkien tulisi olla syvän punaruskeat. blue merle: yleisvaikutelma on sininen. Väritys on puhdas hopeansininen, jossa on mustia laikkuja ja mustaa marmorointia. Syvän punaisenruskeat merkit ovat toivottavia, mutta niiden puuttumisesta (bi-merle) ei rangaista. Suuret mustat läiskät merlekuviossa, liuskekiven tai ruosteen väri peitin- tai aluskarvassa ovat vakavia virheitä. Mustavalkoinen ja musta punaruskein merkein (black & tan): hyväksyttäviä värejä. Merkkiväritys (ilman valkoista) shetlanninlammaskoiralla on hyvin harvinainen, eikä sitä enää nykypäivänä ole tavattu. Valkoiset merkit ovat toivottuja, mutta niiden puuttuminen ei ole virhe. Valkoista saa esiintyä otsapiirtona, kaulurina, rinnassa, jaloissa ja hännän päässä, ei kuitenkaan rungossa. Kuva:Orreknutens Jessie mor.jpg|soopeli Kuva:ShetlandShpdogBlue2 wb.jpg|blue merle Kuva:Bi-Blue Merle Shetland Sheepdog.jpg|bi-merle Kuva:DocFile Sheltie.jpg|tricolor Kuva:Shetland Sheepdog black bicolour agility.jpg|mustavalkoinen Kuva:MM Sheltie.jpg|värivirheellinen valkovoittoinen == Luonne ja käyttäytyminen == Shetlanninlammaskoira on luonteeltaan lempeä, mutta se voi olla vieraita kohtaan varautunut. Omaa perhettään kohtaan se on rakastava ja kiintyy perheeseensä voimakkaasti. Rodulla on taipumusta herkkähaukkuisuuteen, mikä on aiheellista ottaa huomioon jo pennun koulutuksessa. Hannes Lohen käyttäytymiskyselyn alustavien tulosten mukaan 39 % suomalaisista shetlanninlammaskoirista on ääniarkoja, 27 % arkoja, 22 % alusta- ja paikka-arkoja, 16 % pakko-oireisia, 14 % yliaktiivisia- impulsiivisia, 6 % eroahdistuneita ja 2 %aggressiivisia. Tutkimukseen osallistui 249 shetlanninlammaskoiraa ja vuonna 2015 julkaistut alustavat tulokset saattavat muuttua vastausmäärien kasvaessa. Shetlanninlammaskoiralle riittää peruskoulutus. Koulutuksen pitää olla kuitenkin tavallansa pehmeää, eikä kovia otteita saa käyttää rodun herkkyyden vuoksi. Alkuperältään shetlanninlammaskoira on paimenkoira, minkä takia se saattaa lähteä paimentamaan esimerkiksi jäniksiä. Rotu on harrastuskoirana monipuolinen: Sen kanssa on mahdollista harrastaa esimerkiksi agilitya, tokoa, koiratanssia ja flyballia sekä näyttelyitä tai match show’ta eli leikkimielisiä näyttelyitä. Rotu on melko nopea oppimaan uusia asioita ja sillä on usein myös halu miellyttää - nämä piirteet ovat hyödynnettävissä koiran koulutuksessa. Shetlanninlammaskoirat ovat suhteellisen helppoja kouluttaa. Sheltit ovat hyvin ketteriä koiria, jotka pärjäävät hyvin niin agilityssa, koiratanssissa, flyballissa kuin tokossakin. Shetlanninlammaskoiraa käytetään edelleen myös alkuperäisessä tehtävässä. Suomessakin on mm. lammas-ja nautapaimenina toimivia shelttejä. Paimennusvietti on voimakas nykyisilläkin shelteillä. Taipumuskokeita tai -testejä järjestetään vuosittain. == Alkuperä == Alun perin shetlanninlammaskoiraa kasvatettiin Shetlandinsaarilla lampaiden, siipikarjan ja ponien paimentamiseen. Se tunnettiin paikallisella nimellä Toonie dog eli "farmikoira" tai "maatilan koira". Rotu jalostettiin pienemmäksi versioksi pitkäkarvaisesta skotlanninpaimenkoirasta, koska se söi tätä vähemmän ja näin ollen sen pitokustannukset olivat pienemmät. Shetlandinsaarien eristyneen sijainnin takia shetlanninlammaskoira ei sekoittunut muiden rotujen kanssa eikä sitä tunnettu muualla Brittein saarilla kuin vasta 1900-luvun alkupuolella. Englannin Kennel Club rekisteröi rodun alun perin vuonna 1909 nimellä Shetland Collie, mutta koska skotlannipaimenkoiraharrastajat eivät tätä hyväksyneet, vaihdettiin se pian nykyiselleen. ===Etymologia=== Shetlanninlammaskoiran nimi tulee tämän rodun alkuperäismaasta, Ison-Britannian saarivaltiosta, Shetlandinsaarilta. Rodusta käytetään toisinaan myös nimityksiä ”shetlanninpaimenkoira”, ”sheltti”, ”minilassie” ja hyvin edellistä muistuttava ”kääpiölassie”. ==Terveys== Shetlanninlammaskoira on sisäsiittoisimpia koirarotuja. Geenitutkimuksessa kaikkein vähiten sisäsiittoisia koiria olivat sekarotuiset, joiden jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,037. Serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 0,0625 ja täyssisarusten jälkeläisellä tämä luku on 0,25. Shetlanninlammaskoiran jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on vielä korkeampi: 0,292. Shetlanninlammaskoiralla esiintyy jonkin verran lonkkanivelten kasvuhäiriötä. Rodun yleisin sairaus on silmäsairaus CEA (Collie Eye Anomaly), joka voi vakavimmillaan johtaa jopa sokeutumiseen. CEA:n lievemmät muodot, CRD/CH, eivät häiritse koiran näkökykyä, mutta coloboma voi aiheuttaa ablaation, jonka seurauksena verkkokalvo voi irrota ja koira sokeutua. Paras aika tutkituttaa, onko koiralla CEA, olisi 6 viikon ja myöhemmin 1 vuoden iässä. Nykyään myös ylimääräiset silmäripset (distichiasis, trichiasis, ektooppinen cilia) ovat yleistyneet shetlanninlammaskoirilla. Myös nämä voivat hyvin harvinaisissa ja vakavissa tiloissa johtaa koiran sokeutumiseen. Shelteillä tavataan toisinaan myös PRA:ta (Progressive Retinal Atrophy), joka johtaa aina koiran sokeutumiseen. Shetlanninlammaskoira elää usein sangen pitkäikäiseksi: Ei ole harvinaista, että yksilö on seitsemäntoistavuotias. Shelteillä myös voi ilmetä joskus sydänsairauksia. ==Lähteet== Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen, WSOY 2004 Shetlanninlammaskoira ry ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== *Rotumääritelmä *Shetlanninlammaskoirat ry *Axi Marita: Elämää shetlanninlammaskoiran kanssa Shetlanninlammaskoira Luokka:Paimenkoirat Luokka:Skotlantilaiset koirarodut Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit