EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hannes Heikkinen

Johannes (Hannes) Heikkinen (12. lokakuuta 1892 Oulu – 28. huhtikuuta 1940 Oulu) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Heikkinen pääsi ylioppilaaksi 1912 Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915. Hän toimi historian ja suomen kielen lehtorina Oulussa ja Joensuussa. == Teoksia == * Nykyajan kulttuurikriisi : yliopisto- y. m. kulttuurikysymyksiä. Otava 1921 * Elon leikkiä ja taistelua : kertomuksia. Otava 1921 == Lähteet == * * Itsenäisyytemme ajan oululaista kaunokirjallisuutta : Kirjailijat ja teokset : Hannes Heikkinen Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Osasto Siren

Osasto Siren oli lentolaivue 28:een kuulunut erillisosasto, jonka päällikkönä oli kapteeni Sven-Erik Sirén. Osasto lensi Ranskan lahjoittamilla Morane- Saulnier M.S.406 -hävittäjillä ja sen tukikohtia olivat Säkylän lentokenttä, Hollolan Pyhäniemen lentokenttä ja Utin lentokenttä. Osasto osallistui Viipurinlahden taisteluihin talvisodan viimeisinä päivinä. Osasto Siren suoritti lentolaivue 28:een kuuluvien hävittäjien viimeisen taistelun talvisodassa 11. maaliskuuta 1940 Loviisan lähellä, kun kolme DB-3-pommittajaa ammuttiin alas. Yksi Morane-Saulnier M.S.406 teki pakkolaskun. Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassaKeskinen; Stenman 2001 s. 125 Päivämäärä Aika Paikka Ohjaaja Oma kone Alasammuttu kone 11\. maaliskuuta 1940 15.15 Loviisa Luutn Mikko Linkola MS-302 DB-3 11\. maaliskuuta 1940 15.15 Loviisa Vänr Martti Inehmo MS-304 DB-3 11\. maaliskuuta 1940 15.15 Loviisa Vänr Aarre Linnamaa MS-306 DB-3 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Lentorykmentti 2
Erkki Hyytinen

Erkki Lauri Hyytinen (7. elokuuta 1928 Oulainen – 20. toukokuuta 1987 Oulu) oli suomalainen uittopäällikkö, YLE:n Oulun aluepäällikkö ja kirjailija. Hyytinen valmistui sahateknikoksi 1957. Hän toimi uittopäällikkönä Oulussa vuoteen 1968 saakka ja sen jälkeen hän johti Oulun alueradiota Yleisradion aluepäällikkönä eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1985 saakka. Hyytinen julkaisi kaksi omiin elämänkokemuksiinsa perustunutta romaania 1960-luvun alussa. Hän poltti julkisesti huhtikuussa 1965 käsikirjoituksen, jonka hän kertoi olleen kolmannen, Oulun historiaan liittyneen romaaninsa käsikirjoituksen. Teko oli vastalause Oulun kaupungin harjoittamalle nuivalle kulttuuripolitiikalle. Hyytinen julkaisi seuraavan kirjansa vasta 1980-luvun alussa. Hyytinen kirjoitti lähinnä elämäkerraksi luokiteltavan teoksen, Utajärvellä ja Suomussalmella eläneestä ensimmäisestä suomenkielisestä naislyyrikosta Isa Aspista. Hän kirjoitti lisäksi kaksi näytelmää, Tapahtui Kurimossa sekä Runo ja rauta. Keskustapuoluelaisen Hyytisen aika Yleisradion Oulun aluepäällikkönä oli radion politisoitumisen aikaa. Hänellä oli koko päällikkökautensa ajan voimakkaita ristiriitoja vasemmistolaisten toimittajien kanssa. Ne veivät häneltä voimia kirjailijana ja paikallisradion uudistajana, jollainen hän olisi halunnut olla. Hän olisi halunnut kuuntelijat entistä näkyvämmin ja kuuluvammin mukaan radio-ohjelmien tekoon. Aika ei ollut tuolloin vielä kypsä hänen näkemyksilleen ja tavoitteilleen. Erkki Hyytinen toimi Oulun läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1970-luvun lopulla. Hän käytti 1960-luvulla lehtikirjoituksissaan Liitto-lehteen (nyk. Suomenmaa) nimimerkkiä Parila. == Teoksia == * Kulo, romaani. WSOY 1960 * Tapahtui Kurimossa,näytelmä. 1961 * Pato, romaani. WSOY 1962 * Matka, romaani. Pohjoinen 1981 * Runo ja rauta, näytelmä. 1981 * Isa Asp, elämä ja valitut runot. Runot suomentanut Mikko Kilpi. Pohjoinen 1983 == Palkinnot == * Oulun kaupungin tunnustuspalkinto 1961 == Lähteet == * * Itsenäisyytemme ajan oululaista kaunokirjallisuutta : Kirjailijat ja teokset : Erkki Hyytinen * KirjastoVirma : Erkki Hyytinen – Kolmen romaanin isä ja alueradiotoiminnan kehittäjä Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Vaihdantasuoja

Vaihdantasuoja on luovutussopimuksen osapuolen, luovutuksensaajan, turva luovuttajan seuraajia ja velkojia kohtaan. Suojan saaminen edellyttää, että luovutuksensaajan oikeusperuste on syntynyt aiemmin kuin seuraajien tai velkojien peruste. Luovutussopimuksen päättämisen jälkeen ilmaantuvan luovuttajan myöhemmän seuraajan asemassa voivat olla myöhemmät luovutuksensaajat, käyttöoikeuden saajat tai yleisseuraajat, jollaisia ovat esimerkiksi perilliset.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 934–935. Vaihdantasuojan lähikäsite on velkojansuoja. Luovutuksensaaja saa siis vaihdantasuojan ulosmittausvelkojiin nähden, jos ulosmittaus on toimitettu luovutussopimuksen päättämisen jälkeen. Konkurssivelkojiin nähden suojan saa, jos luovuttajan konkurssitila on alkanut vasta luovutussopimuksen teon jälkeen. Jos käsitteen merkitys ymmärretään laajaksi, voi vaihdantasuoja tulla kyseeseen vaikkapa panttivelkojan ja vuokralaisen kohdalla. Luovutussopimuksen sitovuus ratkeaa tavallisesti aikaprioriteettiperiaatteen mukaan, ellei myöhempi seuraaja tai velkoja voi vilpittömään mieleen vetoamalla saada hyväkseen ekstinktiota. Ekstinktio tarkoittaa aiemman oikeuden kumoutumista myöhemmän oikeuden hyväksi. Ekstinktiomahdollisuus vilpittömään mieleen nojautuen voi perustua kauppakaaren (3/1734) 11 luvun 4 pykälään tai 12 luvun 4 pykälään. ==Lähteet== Luokka:Esineoikeus
Uhlun seisake

Uhlun seisake () oli Uudenkaupungin radan varressa Uhlun kylässä sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin henkilöliikenteen lisäksi pääosin Vehmaan kiviteollisuuden tarpeisiin 1930-luvulla, vaikka kivitoiminnan keskus siirtyikin myöhemmin Vinkkilään. Seisake muuttui laiturivaihteesta miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1946. Tavaraliikenne seisakkeelle lakkautettiin vuonna 1976 ja henkilöliikenne vuonna 1990. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvia Uhlun seisakkeesta Vaunut.org -sivustolla Luokka:Vehmaan liikenne Luokka:Varsinais-Suomen lakkautetut rautatieliikennepaikat
Paavo Nuotio (urheilija)

Paavo Ferdinand Nuotio (13. maaliskuuta 1901 Heinola – 14. marraskuuta 1968 Lahti)Siukonen, s. 227 oli suomalainen mäkihyppääjä, yhdistetyn urheilija ja pesäpalloilija. Paavo Nuotio voitti mäkihypyn SM-kultaa 1925–1927 ja 1932, Salpausselällä vuosina 1925, 1927 ja 1932, Ounasvaaralla 1928 ja 1930, olympiakatsastukset 1928 ja ikämiesten Suomen mestaruuden vuosina 1938 ja 1939. St. Moritzin talviolympialaisissa 1928 hän oli parhaana suomalaisena 12:s, ja vuotta myöhemmin hän sai voiton St. Moritzin kansainvälisissä kilpailuissa ja toisen sijan Davosissa. Yhdistetyssä Nuotio saavutti 1928 olympiakatsastusten toisen sijan (Esko Järvinen voitti) ja parhaana suomalaisena neljännen sijan St. Moritzin talvikisoissa (Norjan kolmoisvoitto). Holmenkollenilla hän oli parhaimmillaan kolmas. Paavo Nuotion urheilumenestystä täydensi pesäpallo, jossa hän voitti Lahden Mailaveikkojen joukkueessa SM-kultaa 1925 (suojeluskunnan nimissä) ja 1929–1932. Hän julkaisi vuonna 1933 yhdessä Lauri Valosen kanssa kirjan Mäenlaskun opas. == Saavutukset == === Pesäpalloilijana === * 5 SM-kultaa: 1925, 1929, 1930, 1931, 1932 * 2 SM-hopeaa: 1927, 1933 * 2 SM-pronssia: 1934, 1935 == Lähteet == * Urheilumme Kasvot, osa 1 - Talviurheilu, sivu 774 * * http://mrasilainen.com/sarjat/1932/1932_j.htm * http://mrasilainen.com/sarjat/1925/1925_j.htm * http://mrasilainen.com/Koosteet/SM_1922-30_s.pdf * http://mrasilainen.com/Koosteet/Suursarja_1931-39_s.pdf === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Suomalaiset mäkihyppääjät Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Kairisten seisake

Kairisten seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Maskuun vuonna 1933. Se sijaitsi Kairisten kylässä, Kairistentieltä erkanevan nykyisen Tammistontien ja radan risteyksessä. Seisake lakkautettiin jo noin kahdentoista vuoden kuluttua, helmikuussa 1945. Seisakkeen lähistöllä sijaitsevista Kairisten sorakuopista otettiin 1920-luvulla runsaasti soraa myös radan rakennustyömaalle. ==Lähteet== Luokka:Maskun liikenne Luokka:Maskun rakennukset ja rakennelmat Luokka:Varsinais-Suomen lakkautetut rautatieliikennepaikat
Irene Curtoni

Irene Curtoni (s. 11. elokuuta 1985 Échirolles, Ranska) on italialainen alppihiihtäjä, ja joukkuekilpailun MM-mitalisti, joka laskee pujottelua ja suurpujottelua. Myös hänen siskonsa Elena on alppihiihtäjä. Alppihiihdon maailmancupissa Curtoni kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2007. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 16:s Mariborin pujottelussa tammikuussa 2008. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan kahdeksas Arber-Zwieselin suurpujottelussa helmikuussa 2011. Hän saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa oltuaan kolmas Ofterschwangin suurpujottelussa maaliskuussa 2012. Hän sijoittui kolmanneksi myös Courchevelin paripujottelussa joulukuussa 2017. Pujottelussa hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on viides sija Åressa maaliskuussa 2012. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 Curtoni oli pujottelussa 11:s ja suurpujottelussa 27:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurpujottelussa 14:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli pujottelussa kymmenes. Åren MM-kilpailuissa 2019 Curtoni voitti pronssia joukkuekilpailussa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jakub Kolas

Jakub Kolas (, oikealta nimeltään Kanstantsin Mihailavitš Mitskevitš, Канстанці́н Міха́йлавіч Міцке́віч; 3. marraskuuta 1882 nykyisin Stoubtsyn kaupunkiin kuuluva Akintšitsyn maatila – 13. elokuuta 1956 Minsk) oli valkovenäläinen neuvostokirjailija. Jakub Kolas syntyi metsänhoitajan perheeseen. Vuonna 1902 hän valmistui Njasvižin opettajaseminaarista ja työskenteli sen jälkeen opettajana. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi vuonna 1906. Vallankumouksellisen toimintansa takia hän oli vankilassa vuosina 1908–1911. Vuosina 1912–1914 Kolas työskenteli opettajana Pinskissä. Vuonna 1915 hänet evakuoitiin perheineen Moskovan lääniin ja kutsuttiin samana vuonna armeijaan. Päästyään siviiliin vuonna 1918 hän toimi opettajana Kurskin läänin Obojanissa. Vuonna 1921 Kolas siirtyi Minskiin, jossa hän kirjallisen, tieteellisen ja opetustoiminnan ohella osallistui aktiivisesti Valko-Venäjän SNT:n poliittiseen elämään. Hän toimi Neuvostoliiton ja Valko-Venäjän korkeimman neuvoston edustajana sekä tasavallan kommunistipuolueen keskuskomitean ja Neuvostoliiton rauhanpuolustajien komitean jäsenenä. Kirjailijan varhaistuotantoon vaikuttivat Venäjän vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumat, työväen- ja talonpoikaisliike, venäläinen kirjallisuus ja valkovenäläinen kansanperinne. Ensimmäinen runokokoelma Pesni žalby (”Murheen lauluja”) julkaistiin Vilnassa vuonna 1910. Vuonna 1912 ilmestyi kertomuskokoelma Apavjadanni ja vuonna 1914 kokoelma Rodnyja zjavy (”Kotoisia kuvia”). Janka Kupalan ohella Kolasia pidetään valkovenäläisen nykykirjallisuuden perustanlaskijana, jonka kansallisesti omaleimainen tuotanto liittyy kiinteästi valkovenäläisten yhteiskunnalliseen heräämiseen. Sosialistista realismia edustavat neuvostokauden teokset kuvaavat valkovenäläisen talonpoikaiston ja sivistyneistön elämää 1800–1900-luvun vaihteessa sekä sosialistisen yhteiskunnan rakentamista. Niistä tunnetuin on trilogia Na rostanjah (”Tienhaarassa”, kolmas osa 1954), johon sisältyvät teokset ”Polesjen sydänmailla” (U paleskai glušy, 1923) ja ”Kaukana Polesjessa” (U glybi Palessja, 1927). Vuonna 1946 Kolas sai Stalin-palkinnon toisen maailmansodan partisaaneista kertovista runoistaan. Puolan alueella asuneiden valkovenäläisten alistettua asemaa kuvaava runoelma Rybakova hata (”Kalastajan mökki”, 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1949. Vuonna 1926 Kolas sai Valko-Venäjän kansanrunoilijan arvonimen. Vuonna 1928 hänestä tuli Valko- Venäjän tiedeakatemian akateemikko. Vuosina 1929–1956 hän toimi tasavallan tiedeakatemian ensimmäisenä varapresidenttinä. Kirjailija on palkittu viidellä Leninin kunniamerkillä. ==Suomennettuja teoksia== * Kaukana Polejessa: novelli. Venäjän kielestä suom. Urho Ruhanen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957. * Polesjen sydänmailla: novelli. Venäjän kielestä suom. Urho Ruhanen. Julkaistu: Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Valkovenäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Nikolai Kiseleff

Nikolai Kiseleff (; 15. helmikuuta 1820 Helsinki – 18. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli suomenvenäläinen kauppaneuvos ja mesenaatti. Kiseleffit nousivat Helsingin varakkaimpien kauppiassukujen joukkoon 1800-luvun alussa ja pyrkivät sulautumaan Helsingin ruotsinkieliseen eliittiin. Nikolai Kiseleff johti Kiseleffin kauppahuoneen ohella Töölön sokeritehdasta ja Helsingin kaasulaitosta 1870- ja 1880-luvulla. Nikolai Kiseleff työskenteli isänsä Feodor (Fjodor) Kiseleffin perustamassa kauppahuoneessa. Hän hankki myös yliopistokoulutuksen, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1844 ja täydensi opintojaan Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1847 Nikolai Kiseleff johti F. P. Kiseleff & Söner -nimiseksi muutettua perheyritystä yhdessä veljensä Feodorin kanssa. Tärkeimmän osan siitä muodosti Töölön sokeritehdas, joka muutettiin vuonna 1859 Tölö Sockerbruks Bolag -nimiseksi osakeyhtiöksi. Feodor nuorempi toimi molempien yritysten toimitusjohtajana vuonna 1874 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, minkä jälkeen Nikolai oli F. P. Kiseleffin toimitusjohtajana ja Töölön sokeritehdasyhtiön isännöitsijänä omaan kuolemaansa saakka. Molemmat Kiseleffin veljekset olivat myös tärkeitä osakkaita ja johtokunnan jäseniä vuonna 1860 perustetussa Helsingin kaasulaitoksessa. Nikolai Kiseleff omisti 1850-luvulta alkaen Oitbackan kartanon Kirkkonummella ja käytti sitä kesäasuntonaan. Hän rakennutti kartanoon yhdessä Feodor-veljensä kanssa uuden päärakennuksen, jonka suunnitteli kolmas veli, arkkitehti Constantin Kiseleff. Kiseleff oli myös huomattava mesenaatti. Hän keräsi ulkomaista ja kotimaista taidetta. Hän omisti muun muassa Helene Schjerfbeckin maalauksen Tanssiaiskengät. Kiseleff tuki Helsingin Svenska Teaternin (tuolloin Nya Teatern) toimintaa ja oli teatterin johtajana vuosina 1867–1876 ja 1878–1880. Hän esiintyi itsekin näyttämöllä ja käänsi ulkomaisia näytelmiä ruotsiksi. Lisäksi Kieseleff kuului vuosikymmenten ajan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan (SKS), Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja Societas pro Fauna et Flora Fennica -tiedeseuraan. Hän lahjoitti SKS:lle 150 hopearuplaa annettavaksi parhaalle suomenkieliselle kirjalliselle teokselle. Kilpailun voitti vuonna 1860 ylioppilas Alexis Stenvall eli Aleksis Kivi tragediallaan Kullervo. Kiseleff kuului vuodesta 1875 Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän sai vuonna 1876 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän kuoli vuonna 1883 sydänkohtaukseen. == Lähteet == Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset mesenaatit Luokka:Vuonna 1820 syntyneet Luokka:Vuonna 1883 kuolleet
Tim Hug

Tim Hug (s. 11. elokuuta 1987 Solothurn) on sveitsiläinen yhdistetyn hiihtäjä. Yhdistetyn maailmancupissa Hug kilpaili ensimmäisen kerran 26. tammikuuta 2008 Seefeldissä. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa marraskuussa 2009 oltuaan normaalikilpailun 21:s. Kaudella 2013–2014 Hug saavutti ensimmäisen voittonsa (ja palkintosijansa) maailmancupissa voittamalla Tšaikovskin ensimmäisen osakilpailun. Kaudella 2016–2017 hän oli toinen Sapporossa. Hug sijoittui Liberecin MM-kilpailuissa 2009 suurmäen Gundersen-kilpailussa 30:nneksi, yhteislähdössä 39:nneksi ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa 41:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli joukkuekilpailussa yhdeksäs, suurmäen Gundersen-kilpailussa 33:s ja normaalimäen vastaavassa kilpailussa 35:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Hug oli joukkuekilpailun kahdeksas ja suurmäen Gundersen-kilpailun 32:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailun 33:s ja normaalimäen kilpailun 39:s. Šotsin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailun 24:s ja normaalimäen 27:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa neljästoista ja normaalimäessä viidestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän tuloksensa olivat täysin samat, mitä edellisissä olympialaisissa. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Hug sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 19:nneksi. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nicholas Fairall

Nicholas Fairall (s. 6. heinäkuuta 1989 New London, New Hampshire) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Fairallin valmentaja toimi Jochen Danneberg. Mäkihypyn maailmancupissa Fairall kilpaili ensimmäisen kerran 19. joulukuuta 2008 Engelbergissä. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa sijalla 23 Tauplitzissa tammikuussa 2009. Fairall kaatui pahasti 5. tammikuuta 2015 Keski-Euroopan mäkiviikolla Bischofshofenin kilpailun karsinnassa ja halvaantui lantiosta alaspäin. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vinkkilän rautatieasema

Vinkkilän rautatieasema (, ratakm 244+352) on Uudenkaupungin radalla Vehmaan Vinkkilässä sijaitseva lakkautettu rautatieasema. Vinkkilän vanhan aseman päässä on puomeilla varustettu tasoristeys nimeltään Vinkkilä. == Historia == Vinkkilän asemarakennus valmistui Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1923 ja se avattiin liikenteelle seuraavana vuonna. Rautatien avaaminen aiheutti sekä Vinkkilän kylän että alueen kiviteollisuuden voimakkaan kasvun ja seudulle syntyi useita kivilouhimoita. Teollisuuden ja väestön kasvun myötä Vinkkilän taajama oli jo vuonna 1970 Vehmaan kirkonkylää suurempi. Asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1982 ja tavaraliikenne asemalta lakkautettiin 1987. Asema palveli henkilöliikennettä koko radan lakkauttamiseen 1. tammikuuta 1993 saakka. Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti- kiinteistöjen myyntikohteeksi, jolloin myyntiin tulivat 2,2 hehtaarin tontilla sijaitseva asemarakennus, asuintalo, sauna ja kaksi ulkorakennusta sekä tavarasuoja. Rakennukset siirtyivät uudelle omistajalle vuonna 2008. Aseman yhteydessä sijaitsee myös Hankkija-Maatalouden entinen viljavarasto, jonka toiminta lopetettiin vuonna 2010. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvia Vinkkilän rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla Luokka:Vehmaan liikenne Luokka:Varsinais-Suomen lakkautetut rautatieliikennepaikat
Tügölbai Sydykbekov

thumb|175px|Tügölbai Sydykbekov vuonna 1985. Tügölbai Sydykbekov (kirgiisiksi Түгөлбай Сыдыкбеков, ; 14. toukokuuta 1912 nykyisen Kirgisian Tjupin piirin Ken-Sun kylä – 2000) oli kirgisialainen neuvostokirjailija. Sydykbekov syntyi köyhän kirgiisitalonpojan perheeseen. Kirjallisen toimintansa hän aloitti vuonna 1928. Aluksi hän kirjoitti runoja ja myöhemmin myös proosaa. Romaanien Ken-Su (1937–1938) ja Temir (1939–1940) aiheena on maatalouden kollektivisointi. Maaseudun elämää toisen maailmansodan aikana kuvaava romaani Bizdin zamandyn kišileri (”Aikamme ihmiset”, 1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1949. Vuonna 1953 ilmestyi romaani ”Vuoriston lapsia” (Too baldary). Kirjailijan pääteos on ensimmäisen romaanin pohjalta muokattu Too arasynda (”Vuorten keskellä”, 1955–1958). Vuonna 1966 ilmestyi kaksi ensimmäistä osaa trilogiasta Zajyptar (”Naiset”). Sydykbekov sai vuonna 1954 Kirgisian tiedeakatemian akateemikon ja vuonna 1968 Kirgisian kansankirjailijan arvonimen. Hän toimi Neuvostoliiton ja Kirgisian SNT:n korkeimpien neuvostojen edustajana. Kirjailija on palkittu Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä. ==Suomennettu teos== * Vuoriston lapsia. Venäjän kielestä suom. E. Kiuru. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958. ==Lähteet== Luokka:Kirgisialaiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Tauno Alhava

Tauno Onni Alhava (entinen Byckling) (1. lokakuuta 1909 Nastola – 21. marraskuuta 1958 Lahti) oli suomalainen pesäpalloilija. Tauno (Tanne) Alhava sai aikanaan lempinimen Varavahtien kuningas varmasta kiinniottotyylistään ja salamannopeasta palautuksestaan, joka tapahtui harvinaisella kyynärvarsivippauksella. Alhavan ensimmäinen Suomen mestaruus tuli juhlavissa puitteissa, sillä hän täytti samana päivänä 16 vuotta, jolloin Lahden SK voitti vuoden 1925 loppuottelussa Tampereen Pyrinnön 8–4. Seuraavan mestaruuden hän sai Viipurin Pallonlyöjäin riveissä 1928. Vuosina 1929–1932 hän kuului puolestaan Lahden Mailaveikkojen mestariyhdeksikköön. Hän pelasi kahdessa Itä–Länsi-ottelussa ja kerran maaottelussa Viroa vastaan. Hänelle on myönnetty PPL:n hopeinen ansiomerkki. == Saavutukset == === Pelaajana === * 6 SM-kultaa: 1925, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932 * 2 SM-hopeaa: 1927, 1933 * 2 SM-pronssia: 1934, 1935 * 2 Itä-Länsi-ottelua: 1932, 1933 ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Ruvim Frajerman

Ruvim Isajevitš Frajerman (; 22. syyskuuta (J: 10. syyskuuta) 1891 Mogiljov – 28. maaliskuuta 1972 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Ruvim Frajerman syntyi köyhään juutalaisperheeseen. Vuosina 1914–1917 hän opiskeli Harkovan teknisessä korkeakouluissa, työskenteli sen jälkeen eri ammateissa ja osallistui Venäjän kansalaissotaan. 1920-luvulta lähtien hän työskenteli toimittajana ja kirjailijana. Suurin osa Frajermanin Venäjän kaukoitään sijoittuvista kirjoista on suunnattu lapsille ja nuorille. Hänen pääteoksensa on vuonna 1939 ilmestynyt lyyrinen pienoisromaani ”Villikoira Dingo eli Tarina ensi lemmestä” (Dikaja sobaka Dingo, ili Povest o pervoi ljubvi). ==Suomennettu teos== * Villikoira Dingo eli Tarina ensi lemmestä. Suom. A. Levänen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1959. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Ruvim Frajerman Luokka:Juutalaiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Venäläiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Olivier Jacque

Olivier Jacque (s. 29. elokuuta 1973 Villerupt) on ranskalainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 250cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 2000. Olivier Jacque aloitti kilpauransa vuonna 1990. Hän ajoi 125-kuutioisten Ranskan sarjassa ikääntyneellä kalustolla niin hyvin, että hänet pyydettiin vuonna 1993 250-kuutioisten Ranskan nuorisotiimiin. Joukkue kiersi Ranskan mestaruussarjaa ja EM-sarjaa. Jacquen tallikaverina ajoi Régis Laconi. Ensimmäisenä vuonna hän oli Ranskan sarjan viides ja EM-sarjan kahdeskymmenes. Vuosi 1994 oli Jacquelle parempi, sillä hän oli Ranskan sarjan neljäs ja EM- sarjan toinen häviten tallikaverilleen Laconille. EM-hopean ansiosta Jacquelle tarjoutui tallipaikka Hondalle MM-sarjaan kaudelle 1995. Hän oli kokonaispisteissä kymmenes ja voitti kauden päätteeksi vuoden tulokas tittelin. Seuraavalla kaudella Jacque voitti uransa ensimmäisen MM- osakilpailun ja oli kokonaispisteissä kolmas. Olivier Jacquen paras kausi oli 2000, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden ja oli 11 kertaa palkintopallilla. Mestaruuskauden jälkeen hän siirtyi MotoGP-luokkaan, mutta siellä hän ei saavuttanut menestystä. Jacque oli parhaimmillaan MM-sarjan kymmenes ja oli kuuden kauden aikana vain kerran palkintopallilla osakilpailussa. Olivier Jacque lopetti kilpauransa kauden 2005 jälkeen ja toimi testikuljettajana kaudella 2006. Hän yritti vielä tehdä comebackin kaudella 2007, mutta lopetti kesken kauden loukkaantumisten vuoksi ja palasi takaisin Kawasakin testikuljettajaksi. ==Saavutukset== ===250cc-luokka=== *Maailmanmestari 2000 *MM-sarjan kolmas 1996 *7 osakilpailuvoittoa, 14 kakkossijaa ja 13 kolmossijaa *EM-sarjan toinen 1994 *MM-sarjan vuoden tulokas 1995 ===MotoGP-luokka=== *1 kakkossija MM-osakilpailuissa ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Olivier Jacquen kotisivut Luokka:Ranskalaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Martín Vásquez

Martín Arturo Vásquez Gomez (s. 24. joulukuuta 1963 Jalisco, Meksiko) on meksikolaissyntyinen yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Elokuusta 2011 lähtien hän on toiminut Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana. ==Ura pelaajana== Vásquez muutti perheensä mukana Meksikosta Yhdysvaltoihin Los Angelesiin 12-vuotiaana. Hän opiskeli Alhambra High Schoolissa, jossa pelasi jalkapalloa koulun joukkueessa. Nuorena hän pelasi myös lyhyen aikaa meksikolaisessa Leones Negrosissa, mutta päästyään 1980 California State Universityyn hän jatkoi pelaamista yliopiston joukkueessa. Vuonna 1984 hän liittyi tuolloin Major Indoor Soccer Leaguessa pelanneeseen Los Angeles Lazersiin. Hän pelasi 1980-luvulla yhdysvaltalaisseuroissa ja haki peliaikaa myös Meksikosta, jossa hän edusti muun muassa FC Atlasta 119 ottelussa. Vuonna 1996 Vásquez palasi Yhdysvaltoihin siirtyen hiljattain perustetussa MLS-liigassa pelanneen Tampa Bay Mutinyn riveihin. Hän lopetti peliuransa Yhdysvaltain A-Leaguessa pelanneessa Orange County Zodiacissa 1999. Maajoukkuetasolla Vásquez pelasi kolme ottelua Meksikon maajoukkueessa 1991–1992. FIFA ei kuitenkaan katsonut otteluita virallisiksi, joten Vasquezille tarjoutui myöhemmin mahdollisuus edustaa myös Yhdysvaltain joukkuetta. ==Ura valmentajana== Peliuransa jälkeen Vásquez siirtyi valmennustehtäviin California State Polytechnic University, Pomonan apuvalmentajaksi. Kahden Pomona-kauden jälkeen hän siirtyi kahdeksi kaudeksi naisten sarjassa pelanneen San Diego Spiritin apuvalmentajaksi. Martin Vasquez named as assistant coach at San Diego Spirit Tämän jälkeen hän valmensi Damien High Schoolin joukkuetta pari vuotta, ennen siirtymistään Los Angeles Galaxyn apuvalmentajaksi kaudeksi 2004. Vasquez previously coached in WUSA, college Tammikuussa 2005 Vásquez siirtyi Chivas USA:n apulaisvalmentajaksi ja toimi Bob Bradleyn aisaparina runsaat kolme vuotta. Kesällä 2008 hän teki uuden aluevaltauksen Jürgen Klinsmannin otettua hänet valmennustiimiinsä FC Bayern Münchenin apuvalmentajaksi. Chivas USA Coach Vasquez Joins Klinnsmann & More Pesti päättyi kuitenkin ennen aikojaan, kun Klinsmann ryhmineen sai potkut huhtikuussa 2009. Bayern Munich fire Klinsmann as coach Joulukuun alussa 2009 Vásquezista tuli ensimmäistä kertaa urallaan päävalmentaja, kun Chivas USA palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Vásquez nun auf Solowegen Hänen pestinsä päättyi kuitenkin potkuihin jo lokakuussa 2010, kun Chivas jäi MLS-liigan pudotuspelien ulkopuolelle ensi kerran kauden 2005 jälkeen. Vasquez ousted as Chivas USA head coach after one season Elokuussa 2011 Vásquez aloitti Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana. Jurgen Klinsmann sets U.S. roster == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat Luokka:Meksikolaiset jalkapalloilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Egyptiläisistä mysteereistä

Egyptiläisistä mysteereistä (; ) eli Teurgia (, Theurgia) on Iamblikhoksen nimiin pantu uusplatonilainen teos, joka käsittelee teurgiaa. Iamblikhos oli eri mieltä aiheesta opettajansa Porfyrioksen kanssa, ja teos koostuu pääosin hänen vastauksistaan opettajansa kritiikkiin. Proklos, joka kirjoitti 100 vuotta Iamblikhoksen jälkeen, vaikuttaa laittaneen teoksen tämän nimiin. Teos eroaa kuitenkin tyyliltään ja joiltakin opinkohdiltaan Iamblikhoksen muista teoksista. Tämän vuoksi jotkut tutkijat ovat kyseenalaistaneet sen, että hän olisi teoksen todellinen kirjoittaja. Teos on joka tapauksessa varmuudella peräisin hänen koulukunnastaan. Teos pyrkii tarjoamaan filosofiset perustelut tuon ajan polyteistisille kulttitoimituksille. Sellaisenaan se edustaa eräänlaista käännekohtaa uusplatonismin historiassa. Tekstistä on olemassa useita hieman erilaisia versioita. Joissakin versioissa teoksen alussa on Porfyrioksen egyptiläiselle profeetalle Anebonille osoittama kirje. Tämän jälkeen alkaa varsinainen teos, joka esittää olevansa Abammon-nimisen opettajan vastaus kirjeessä esitettyihin asioihin. Jotkut tekstiversiot sisältävät vain vastineen. Teos käsittelee muun muassa erilaisia riittejä, symboleja ja uhrauksia; ennustamista; henkiä (daimonion), mukaan lukien oma, henkilökohtainen suojelushenki; sekä henkien manaamista hyvän lopputuloksen saavuttamiseksi. == Aiheesta muualla == * Iamblichus: De mysteriis Aegyptiorum , Venetsia: Aldus Manutius, 1497 * Iamblichus: De mysteriis Aegyptiorum liber, 1552. Google-kirjat * Iamblichus: On the Egyptian Mysteries * Iamblichus: On the Mysteries of the Egyptians, Chaldeans, and Assyrians Kääntäjä Thomas Taylor. C. Whittingham, 1821 Luokka:Antiikin kreikankieliset kirjat Luokka:Kirjat filosofiasta Luokka:Uusplatonismi
Vjekoslav Šutej

Vjekoslav Šutej (31. heinäkuuta 1951 Rijeka – 2. joulukuuta 2009 Zagreb) oli kroatialainen kapellimestari. Hän aloitti opintonsa Zagrebissa ja valmistui Roomassa, jossa opiskeli Franco Ferraran johdolla. == Ura == Šutej toimi vuosina 1979–1989 Kroatian kansallisteatterin taiteellisena johtajana ja pääkapellimestarina Splitissä. Hollybush Festivalin taiteellisena johtajana New Jerseyssä hän toimi vuosina 1986–1990, ja vuodesta 1990 vuoteen 1993 hän oli La Fenicen musiikillinen johtaja. Hän oli Espanjassa Real Academia de Bellas Artesin jäsen ja toimi vuosina 1990–1996 Sevillan kuninkaallisen sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana ja pääkapellimestarina. Vuosina 1992–1997 Šutej toimi Houston Grand Operan ja vuosina 2002–2005 Dubrovnikin kesäfestivaalin musiikillisena johtajana. Hän johti säännöllisesti muun muassa Wienin valtionoopperassa. Hän vieraili lukuisien oopperatalojen ja orkesterien kapellimestarina. == Kuolema == Šutej kuoli sairastettuaan leukemiaa.Adio, maestro! Hän oli ollut hoidossa Yhdysvalloissa ja saanut luuydinsiirron. Palattuaan Kroatiaan hän päätyi jälleen sairaalaan ja sai uuden luuydinsiirron, mutta menehtyi hylkimisreaktion seurauksiin.Maestro Vjekoslav Sutej passed away == Lähteet == * Ura == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Kroatialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Sergei Antonov

Sergei Petrovitš Antonov (; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1915 Pietari – 22. huhtikuuta 1995 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Sergei Antonov syntyi insinööriperheeseen. Hän valmistui vuonna 1938 Leningradin maantieinstituutista, työskenteli rakennusinsinöörinä ja osallistui talvisotaan sekä toiseen maailmansotaan. 1940-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa kertomuksia ja pienoisromaaneja. Kokoelma Po dorogam idut mašiny (”Teillä kulkee autoja”) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. 1950-luvulla Antonov tuli tunnetuksi Anton Tšehovin kirjallista perinnettä jatkavista novelleista. Hänen teostensa pohjalta on kuvattu useita elokuvia. 1980-luvun lopulla ilmestyi Venäjän maaseudun historiallisia kohtaloita kuvaava trilogia Tsarski dvugrivennyi (”Tsaarin kaksiriunainen”), Vaska ja Ovragi (”Rotkot”). Antonov tunnetaan myös kirjallisuudentutkijana. ==Suomennettuja teoksia== * Kirje. Suom. E. Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955. * Vehmas laakso. Suom. Esteri Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956. * Sateella: kertomuksia. Suom. Terttu Wikström. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Entsiklopedija Krugosvet: Sergei Antonov * Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Sergei Antonov Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Antonov (täsmennyssivu)

Antonov (), naisilla Antonova (Анто́нова) on venäläinen sukunimi. Se perustuu etunimeen Anton (Анто́н). Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin: ==Henkilöitä== * Aleksandr Antonov (1889–1922), venäläinen kapinajohtaja * Aleksandra Antonova (1932–2014), venäläinen saamelaiskielten tutkija, kirjailija, opettaja ja kääntäjä * Anatoli Antonov (s. 1955), venäläinen diplomaatti * Ilja Antonov (s. 1992), virolainen jalkapalloilija * Irina Antonova (1928–2011), Suomessa asunut, Venäjälle karkotettu "isoäiti" * Jelena Antonova (s. 1971), kazakstanilainen hiihtäjä * Juri Antonov (s. 1945), venäläinen muusikko * Oleg Antonov (1906–1984), neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri * Olena Antonova (s. 1972), ukrainalainen kiekonheittäjä * Semjon Antonov (s. 1989), venäläinen koripalloilija * Sergei Antonov (1915–1995), venäläinen neuvostokirjailija * Valerija Zabruskova, o.s. Antonova (s. 1975), venäläinen keihäänheittäjä * Vladimir Antonov-Ovsejenko (1883–1939), neuvostoliittolainen sotilas, poliitikko ja diplomaatti ==Teollisuus== * Antonov, neuvostoliittolainen, nykyään ukrainalainen lentokonetehdas ==Muita merkityksiä== *Antonovka, omenalajike Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Alexander Pschill

Alexander Pschill (13. heinäkuuta 1970 Wien) on itävaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Marc Hoffmanina tv-sarjassa Poliisikoira Rex. Pschill opiskeli 1989–1993 näyttelemistä Cornish College of the Arts Professional Acting Conservatoryssa Seattlessa, Yhdysvalloissa. Valmistuttuaan hän palasi Itävaltaan, jossa on näytellyt useissa tv-sarjoissa, sekä elokuvissa. ==Filmografia== *1993: 1945, tv-elokuva *1994: Der Sohn des Babymachers, tv-elokuva *1995: Glück auf Raten, tv-elokuva *1996: That's all Jonny, elokuva *1997: Beastie Girl, elokuva *1997: Alles werden gut, elokuva *1997–1998: Aus heiterem Himmel, sarja *1999: Ach Baby, ein Baby, tv-elokuva *2000: Thanksgivin', die nachtblaue Stadt, elokuva *2000–2001: Julia - Eine ungewöhnliche Frau, tv-sarja *2001: Selbstbeschreibung, tv-elokuva *2002–2004: Poliisikoira Rex, tv-sarja *2003: Schatten, elokuva *2004: Der Bestseller: Wiener Blut, tv-elokuva *2007: SOKO Donau, tv-sarja *2008– : Die Lottosieger, tv-sarja Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eric Stefani

Eric Stefani (s. 17. kesäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän perusti yhdessä John Spencen ja siskonsa Gwen Stefanin kanssa No Doubt -yhtyeen. Muusikon uran ohella Stefani on työskennellyt animaattorina muun muassa Simpsoneissa. Luokka:Yhdysvaltalaiset muusikot Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Michael G. Wilson

Michael Gregg Wilson (s. 21. tammikuuta 1942 New York) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka on tuottanut James Bond -elokuvia 1980-luvulta lähtien. Hänen kumppaninsa tuottajana on hänen sisarpuolensa Barbara Broccoli. Wilsonin isä on näyttelijä Lewis Wilson. Vanhemmat erosivat, ja hän oli 17-vuotias, kun hänen äitinsä Dana meni uudelleen naimisiin elokuvatuottaja Albert R. Broccolin kanssa. Bond-elokuvien pariin hän päätyi jo 1960-luvulla opiskeluvuosinaan, kun Broccoli otti hänet avustajaksi 007 ja Kultasormen (1964) kuvauksiin. Wilson on valmistunut sähköinsinööriksi Harvey Mudd Collegesta 1963 ja juristiksi Stanfordista 1966. Wilson alkoi työskennellä Bondien tuotantoyhtiössä Eon Productionsissa vuonna 1972. Hän on toiminut elokuvien toisena tuottajana vuodesta 1984 lähtien ensin Albert R. Broccolin ja sitten tämän tyttären Barbara Broccolin kanssa. Nuorempi Broccoli astui isänsä seuraajaksi vuoden 1995 elokuvasta 007 ja kultainen silmä alkaen. Tuottajan roolinsa lisäksi Wilson on näytellyt Bond-elokuvissa vuoteen 2017 mennessä kaikkiaan 18 cameoroolissa. Hän on myös kerännyt harrastuksenaan merkittävän valokuvakokoelman. == James Bond -filmografia == Vuosi Elokuva Käsikirjoittaja Tuottaja Cameo 1964 007 ja Kultasormi 1977 007 rakastettuni 1979 Kuuraketti 1981 Erittäin salainen 1983 Octopussy – mustekala 1985 007 ja kuoleman katse 1987 007 vaaran vyöhykkeellä 1989 007 ja lupa tappaa 1995 007 ja kultainen silmä 1997 Huominen ei koskaan kuole 1999 Kun maailma ei riitä 2002 Kuolema saa odottaa 2006 Casino Royale 2008 007 Quantum of Solace 2012 007 Skyfall 2015 007 Spectre == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
E.T. the Extra-Terrestrial (albumi)

E.T. the Extra-Terrestrial on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin äänikirja sekä soundtrack-albumi. Se tuotettiin soundtrackiksi Steven Spielbergin vuoden 1982 tieteiselokuvalle E.T., joka sai Yhdysvaltojen ensi- iltansa kesäkuussa. Elokuvasta muodostui menestys. Soundtrack-albumi julkaistiin marraskuussa Jacksonin sooloalbumin Thriller tapaan, josta kehkeytyi myös kansainvälinen menestys. E.T. the Extra-Terrestrial sai Grammy- palkinnon ”parhaana albumina lapsille” vuonna 1984. == Kappaleluettelot == LP- versio MC-versio Luokka:Vuoden 1982 soundtrackit Luokka:Michael Jacksonin albumit
The Bad Mixes

The Bad Mixes on Michael Jacksonin promo-albumi, joka julkaistiin vuonna 1988. ==Kappalelista== #Another Part Of Me (7" Version) #Another Part Of Me (Extended Dance Mix) #Dirty Diana #Man In The Mirror #The Way You Make Me Feel (7" Version) #The Way You Make Me Feel (Dance Extended Mix) #Bad (7" Version) #Bad (Dance Extended Mix) #I Just Can't Stop Loving You - (7" Version) #Smooth Criminal (7" Version) #Smooth Criminal (Anni Mix) #Smooth Criminal (Dance Mix Dub Version) #Smooth Criminal (A Cappella Mix) Luokka:Vuoden 1988 remix- albumit Luokka:Michael Jacksonin remix-albumit
Instrumental Version Collection

Instrumental Version Collection on Michael Jacksonin albumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Albumi sisältää ainoastaan instrumentaali-versioita Jacksonin kappaleista. ==Kappalelista== #Billie Jean (Instrumental Version) #Thriller (Instrumental) #Bad (Dub Version) #The Way You Make Me Feel (Dub Version) #Man In The Mirror (Instrumental) #Dirty Diana (Instrumental) #Another Part Of Me (Instrumental) Luokka:Vuoden 1988 kokoelma-albumit Luokka:Michael Jacksonin kokoelma-albumit
Berjozovon piiri

Berjozovon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1923 perustetun piirin pinta-ala on 90 000 neliökilometriä. Asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 25 744 henkeä. Seudulla virtaavat Malaja Ob ja Severnaja Sosva -joet. Lännessä kohoaa Ural-vuoristo. Ilmasto on ankaran mannermainen. Piirin kanta-asukkaita ovat mansit, jotka muodostavat noin neljänneksen piirin väestöstä. Heidän lisäkseen siellä asuu mm. venäläisiä, ukrainalaisia ja tataareja. Seudun talous perustuu maakaasun tuotantoon, kalastukseen ja kalanjalostukseen sekä maatalouteen. Rikkaat mineraalivarat ovat osaksi hyödyntämättä. == Piirin hallintokeskus ja kuntajako== Piirin hallinnollinen keskus on Berjozovon kaupunkimainen taajama, joka paikallishallinnon alemmalla tasolla muodostaa kaupunkikunnan. Lisäksi siihen kuuluu Igrimin taajama (kaupunkikunta) ja neljä maalaiskuntaa. Piirin kunnat ovat siis vuoden 2010 asukaskukuineen: * Berjozovon kaupunkikunta, 7 939 asukasta, joista 652 maaseutuasukkaita * Hulimsuntin maalaiskunta, 1 900 asukasta * Igrimin kaupunkikunta, 9 291 asukasta, joista 8 775 Igrimin kaupunkityyppisessä taajamassa ja 516 maaseudulla. * Pripoljarnyin maalaiskunta, 1 305 asukasta * Saranpaulin maalaiskunta, 3 856 asukasta * Svetlyin maalaiskunta, 1 453 asukasta ==Nähtävyyksiä== Nähtävyyksiin kuuluu kasakoiden vuonna 1593 perustama Berjozovo, joka aikoinaan oli kaupunki ja yksi Siperian tärkeimmistä kauppapaikoista. Siellä on säilynyt 1700–1800-lukujen kauppiastaloja sekä 1800-luvun alusta peräisin oleva Neitsyt Marian syntymän kirkko. Taajamassa toimii sen historiaa esittelevä kotiseutumuseo. ==Uralin itäpuolinen rautatie== Berjozovon piirin saavutettavuus ja taloudellinen merkitys saattaa muuttua merkittävästi lähitulevaisuudessa. Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan strategiaohjelman mukaan Uralvuoriston pohjoisosan itäpuolitse rakennetaan vuoteen 2030 mennessä uusi rahtiliikennettä palveleva rautatieyhteys. Se kulkisi reitillä Jamalin Nenetsian Salehard– Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaul– Sverdlovskin alueen Ivdelin kaupunkipiirin Polunotšnoje. Ratayhteyden myötä nämä luonnonvaroiltaan rikkaat federaatiosubjektit liitettäisiin entistä laajemmin Venäjän päärataverkkoon, jolloin alueiden kaivannaisia saataisiin helpommin markkinoille. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Berjozovon piirin kuntien sivustot (berezovo.ru) * Berjozovon piirin sivusto (berezovo.ru) * Berjozovon piiri Hanti-Mansian sivustolla (admhmao.ru) * Berjozovski munitsipalnyi raion (msu-ugra.ru) * Kansantieteellinen puisto ja museo Naiortyr Maa Berjozovon piirin Sarapaulin kunnan Sosvan taajamassa (museum.ru) Luokka:Hanti-Mansian piirit
Pertti Jantunen (pesäpalloilija)

Pertti Jantunen (27. maaliskuuta 1930 Viipuri – 25. marraskuuta 1951 Lahti) oli suomalainen pesä- ja jääpalloilija. Jääpalloharjoituksissa hukkunut Pertti Jantunen kuului Lahden Mailaveikkojen pesäpalloyhdistelmään, joka saavutti Suomen-mestaruuden 1949–1951; kolmesti hänet valittiin Itä–Länsi-otteluun. Hän oli erittäin lahjakas, kovalyöntinen pelaaja, joka ulkona esiintyi siepparina. Vuonna 1951 hän voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden. Jääpalloa Jantunen pelasi Viipurin Reippaassa. Jantunen hukkui Pikku-Vesijärveen marraskuussa 1951, kun hän oli yhdessä kahden muun pelaajan kanssa lähtenyt kokeilemaan jään kestävyyttä. Jantunen luisteli muista kauemmaksi ja takaisin palatessaan vajosi jäihin noin 15 metrin päässä rannasta. Hänet saatiin ylös 15 minuutin kuluttua ja lähdettiin kuljettamaan henkilöautolla sairaalaan. Auto kuitenkin joutui kolariin taksin kanssa Lahden keskustassa ja Jantunen jouduttiin viemään perille toisella ajoneuvolla. Sairaalassa tehty elvytys ei tuottanut tulosta vaan Jantunen julistettiin kuolleeksi kaksi tuntia myöhemmin. == Saavutukset == === Pelaajana === * 3 SM-kultaa: 1949, 1950, 1951 * 1 SM-hopea: 1948 * 3 Itä-Länsi-ottelua: 1949-1951 * Pesäpallon lyöjäkuningas 1951 ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Mikko Hirvonen (uutisankkuri)

Mikko Hirvonen on suomalainen televisiopersoona, joka on työskennellyt uutistenlukijana. Hirvonen toimi useita vuosia Nelosen uutisten toisena pääuutisankkurina. Hirvonen aloitti työnsä uutisankkurina MTV3:lla vuonna 1996. Vuonna 1998 hän siirtyi Neloselle. Hän ankkuroi Nelosen ensimmäisen uutislähetyksen 11. tammikuuta 1998 sekä viimeisen 6. tammikuuta 2014. Vuonna 2015 hän aloitti Ylen alueellisten tv-uutisten juontajana. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset uutisankkurit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Mercurial

Mercurial (usein lyhenteenä hg) on alustariippumaton, hajautettu versionhallintajärjestelmä lähdekoodin sekä ohjelmistokehityksen tiimityöskentelyyn ja versionhallintaan.http://mercurial.selenic.com/ Versionhallintajärjestelmää valittaessa Mercurialia rinnastetaan usein Git- ja GNU Bazaar (Bzr) -ohjelmistoihin. Mercurial on toteutettu Python-kielellä. Mercurial-tuki on saatavilla myös Eclipse-alustaan Mercurial Eclipse -laajennuksen avulla.http://www.vectrace.com/mercurialeclipse/ Vastaavasti tuki Trac-järjestelmään onnistuu TracMercurial- komponentilla.http://trac.edgewall.org/wiki/TracMercurial Mercurial-tuki löytyy myös useista ylläpidetyistä kehitysympäristöistä, erityisesti Sunin Kenai-palvelustahttp://kenai.com/ sekä Bitbucketbitbucket.org- palvelusta.http://bitbucket.org/ Mercurial-tuki on saatavilla myös Githubiin Hg-Git-rajapinnalla.http://hg-git.github.com/ Muun muassa Facebook käyttää ja kehittää Mercurialia. Sapling on Mercurialin laajennuksista lähtenyt versionhallintajärjestelmä. == Historia == Matt Mackall ilmoitti version 0.1 julkaisusta 20. huhtikuuta 2005. Mackall on kertonut Linus Torvaldsilla olleen muutaman päivän etumatka Gitin kehitykseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Projektin virallinen sivusto * Managing source code with Mercurial * Mercurial: The Definitive Guide Luokka:Linux-ohjelmat Luokka:MacOS-ohjelmat Luokka:Windows-ohjelmat Luokka:Vapaat ohjelmistot Luokka:Versionhallintajärjestelmät
Kolttakönkään kirkko

Kolttakönkään kirkko eli Pyhien Boriksen ja Glebin kirkko on ortodoksinen kirkko Paatsjoen varrella Kolttakönkään kylässä Nikelin kunnassa Petsamon piirissä Venäjällä. Suomelle kuuluessaan se oli yksi Petsamon ortodoksisen seurakunnan kirkoista. Alkujaan kirkko oli ollut Boriksen ja Glebin seurakunnan pääkirkko, mutta Suomeen liittämisen jälkeen seurakunta yhdistettiin Petsamon seurakuntaan. Kolttakönkään kirkko rakennettiin Pyhän synodin varoilla vuosina 1871-1874 ja kirkon rakennuttajana oli suuriruhtinas Aleksandr Romanov eli myöhempi tsaari Aleksanteri III. Kirkko pyhitettiin marttyyriruhtinaiden Boriksen ja Glebin muistolle. Kirkko on rakennettu hirrestä ja siinä on lautavuoraus sekä peltikatto. Kirkko on 18 metriä leveä, 18,5 metriä pitkä ja kahdeksan metriä korkea. Kirkossa tehtiin laajamittaisempi korjaustyö vuonna 1933. Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Kuva Kolttakönkään kirkosta juuri ennen talvisotaa. Kirkon oikealla puolella Kolttakönkään hotelli. *Kuva Kolttakönkään kirkosta. Luokka:Petsamon kirkkorakennukset
Erkki Alhava

Erkki Antero Alhava (4. maaliskuuta 1919 – 23. toukokuuta 1963) oli suomalainen pesäpalloilija ja agronomi. Hän pelasi Lahden Mailaveikoissa, jotka voittivat Suomen mestaruuden vuonna 1950 ja hopean 1948. Vuosina 1945–1949 hän pelasi kolmessa Itä–Länsi-ottelussa. Hän oli Tauno Alhavan veli. == Saavutukset == === Pelaajana === * 2 SM-kultaa: 1940, 1950 * 1 SM-hopea: 1948 * 4 Itä-Länsi-ottelua: 1939, 1940, 1946, 1948 ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Kolttakönkään vanha kirkko

Kolttakönkään vanha kirkko oli ortodoksinen kirkko Paatsjoen varrella Kolttakönkään kylässä Petsamossa. Kolttakönkään uudemman kirkon tavoin tämäkin kirkko oli pyhitetty marttyyrien Boriksen ja Glebin muistolle. Tämä hirsiseinäinen ja lautakattoinen kirkko oli neljä metriä pitkä, kolme metriä leveä ja kaksi metriä korkea. Kirkon harvat ikkunat olivat pieniä. Katolla oli pieni ristiin päättyvä sipulikupoli. Kirkko oli vuorattu vaakalaudoituksella vuonna 1870. Ikonostaasi oli kaksirivinen ja koostui pienehköistä ikoneista. Perimätiedon mukaan kirkon oli rakentanut Petsamon luostarin perustaja munkki Trifon Petsamolainen vuonna 1565. Kolttakönkään vanha kirkko olikin vanhin käytössä ollut ortodoksinen kirkkorakennus Suomessa ennen sotia. Kirkko säilyi ehjinä sodissa ja jäi sisustuksineen rajan taakse, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Petsamon kirkkorakennukset ru:Церковь Бориса и Глеба (Борисоглебский)#Старая церковь
Delfoin Pythian oraakkeli ei enää ennusta runomuodossa

Delfoin Pythian oraakkeli ei enää ennusta runomuodossaSironen, Erkki & Vesterinen, Sampo: Liite Plutarkhoksen kirjallinen jäämistö, teoksessa (; ) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja V, 28) kuuluva tutkielma. Se käsittelee Delfoin oraakkelin antamien ennuslauseiden tyyliä sekä oraakkelin muuttunutta käytäntöä: oraakkelin havaitaan lakanneen antamasta ennustuksia runomuodossa. Plutarkhoksen teos on säilynyt nykyaikaan kahdessa keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: tekstissä on vain muutamia aukkokohtia.Babbitt, Frank Cole: Johdanto, s. 256–257. Teoksessa Teos on muodoltaan dialogi. Se koostuu 30:stä suhteellisen lyhyestä luvusta. Dialogin alussa keskustelevat lyhyesti ystävykset Basilokles ja Filinos, kumpikin mahdollisesti delfoilaisia. Filinos kertoo aiemmasta keskustelusta, jossa olivat hänen lisäkseen osallisina nuori pergamonlainen vierailija Diogenianos, Theon, ateenalainen runoilija Serapion, filosofi ja geometrikko Boethos, sekä kaksi temppelin opasta. Teos antaa esimerkkejä oraakkelin antamista ennustuksista. Tässä yhteydessä mainitaan muun muassa Kroisos, Battos, Lysandros ja Rhodopis. Ennustuksista tehdään havainto, että ne on esitetty yleensä proosamuodossa, mutta varhaisimpina aikoina runomitassa. Muutoksen syyksi mainitaan se, että nykyaika vaatii yksinkertaisuutta ja suoruutta aiemman hämäryyden ja mahtipontisuuden sijaan. Lopussa Plutarkhos kuitenkin toteaa, että samoin kuin aiemmin jotkut valittivat oraakkelinlausumien olevan liian epäselviä, hänen aikanaan jotkut valittavat niiden olevan liian yksinkertaisia.Plutarkhos: De Pythiae oraculis XXX. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Plutarch: The Oracles at Delphi No Longer Given in Verse. Teoksessa Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös. == Aiheesta muualla == * Plutarch: Why the Pythia Does not now Give Oracles in Verse Luokka:Delfoi Luokka:Plutarkhoksen teokset