EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ryan Murphy (käsikirjoittaja)

Ryan Patrick Murphy (s. 30. marraskuuta 1965 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on luonut ja tuottanut useita menestyneitä televisiosarjoja kuten Muodon vuoksi (2003–2010), Glee (2009–2015), American Horror Story (2011–) ja 9-1-1 (2018–). Murphy ja Brad Falchuk ovat luoneet yhteistyössä useita televisiosarjoja. He loivat yhdessä Ian Breannin kanssa musikaalisarja Gleen, jonka pilottijakso esitettiin vuonna 2009. Vuonna 2011 Murphyn ja Falchukin loivat yhteistyössä kauhu/draamasarja American Horror Storyn, joka sai ensiesityksensä Yhdysvalloissa 5. lokakuuta 2011. == Yksityiselämä == Murphy ja David Miller alkoivat seurustelemaan vuonna 2010. He menivät naimisiin vuonna 2012. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiotuottajat Luokka:Yhdysvaltalaiset televisio-ohjaajat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anneli Nygren

Anneli Nygren (s. 1958) on suomalainen mediataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu videoita, dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita. == Ura == Nygren on suomalaisen videotaiteen uranuurtajia, joka aloitti videoiden tekemisen jo 1980-luvun alussa. Vuonna 1958 syntynyt Nygren on itseoppinut taiteilija. Hän ei ole saanut virallista taidekoulutusta, mutta hän alkoi piirtää jo varhaisteini-iässä. Nygren aloitti uransa 1980-luvun alkupuolelta, ja hän julkaisi vuonna 1982 videoteoksen Rakkaudesta rocktähteen. Nygrenin teoksia on ollut näyttelyissä ja festivaaleilla vuodesta 1989 lähtien. Kun Turku oli vuonna 2011 Euroopan kulttuuripääkaupunkina, Nygrenin teos Pyykki (1992) oli esillä nykyvalokuvataiteen Liisa ihmemaassa -suurnäyttelyssä Logomossa. Nygrenin teos When Noise and Death Meet (2006) sai vuonna 2015 Suomen Queer-tutkimuksen seuran eurovisio-palkinnon. Nygren tuotantoon kuuluu videotaiteen lisäksi dokumentteja, animaatiota ja musiikkivideoita. Hänet palkittiin vuonna 2018 mediataiteen valtionpalkinnolla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset videotaiteilijat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Šelonin taistelu

Šelonin taistelu käytiin 14. heinäkuuta vuonna 1471 Moskovan ruhtinaskunnan ja Novgorodin tasavallan välillä Šelonin joen varrella. Taistelu päättyi moskovalaisten voittoon, vaikka novgorodilaisilla oli huomattava miesylivoima. Käytännöllisesti katsoen Novgorod menetti itsenäisyytensä, ja siitä tuli osa Moskovan ruhtinaskuntaa. ==Taustaa== Moskovan ruhtinaskunnan ja Novgorodin tasavallan välillä oli ollut konflikteja jo 1300-luvulta lähtien. Viimeisin oli johtanut vuonna 1456 Jaželbitsyn rauhansopimukseen, jota novgorodilaiset kuitenkin rikkoivat pyytäessään roomalaiskatolilaiselta Puola-Liettualta tukea. Moskovan ruhtinas Iivana III ja ortodoksinen metropoliitta syyttivät Novgorodia petturuudesta ja ortodoksisuuden hylkäämisestä. Liettualaiset eivät tulleet apuun, kun Moskova julisti sodan. Novgorodin ja Liettuan välinen sopimusluonnos löydettiin taistelun jälkeen.Paul, s. 262–263 Novgorod palkkasi Mihail Kiovalaisen johtamaan joukkojaan. Hän kuitenkin hylkäsi novgorodilaiset, kun he eivät suostuneet tukemaan hänen vaatimustaan Kiovan kaupungista. Tasavalta kohtasi Moskovan siis yksin. ==Taistelu== Novgorodin ja Moskovan armeijat kohtasivat 14. heinäkuuta 1471 Šelonin joen varrella. Novgorodin armeija koostui 20 000–40 000 miehestä, joista valtaosa oli huonosti organisoituja paikallisia miliisejä. Moskovalla oli vain noin 5 000 miestä. Alivoimasta huolimatta Moskova voitti taistelun ja surmasi 12 000 miestä. Moskova on ehkä liioitellut lukuja. Taistelun kulkuakin on vaikea hahmottaa lähteiden eroavuuksien takia, mutta näyttää siltä, että moskovalaiset houkuttelivat novgorodilaiset väijytykseen. Novgorodilaisten perääntyminen oli kaaosmaista. ==Seuraukset== Kymmenen päivää Šelonin taistelun jälkeen osapuolet kohtasivat uudelleen Štšilinka-joen varrella. Novgorod kärsi jälleen tappion, vaikka sillä oli noin 12 000 miestä moskovalaisten noin 3 000:ta vastaan. Samana päivänä Iivana III teloitti novgorodilaisten komentajan, Dmitri Isaakovitš Boretskin. Rauhanteossa Novgorodin itsenäisyys pieneni. Novgorod ja sen vallassa olleet alueet liitettiin vähitellen Moskovan ruhtinaskuntaan vuoteen 1478 mennessä. Kyseisenä vuonna novgorodilaiset yrittivät kapinoida Moskovaa vastaan, minkä vuoksi Iivana marssi armeijansa kanssa kaupunkiin ja lakkautti sen viimeisetkin autonomian rippeet.Paul, s. 257–269 ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:1400-luvun sodat Luokka:Keskiajan taistelut Luokka:Venäjän historia
Hermanni Hiiri (vuoden 2014 sarja)

Hermanni Hiiri (engl. Tip the Mouse) on vuonna 2014 julkaistu italialais- saksalainen animaatiosarja. == Rooleissa == Suomalaiset äänet === Muissa rooleissa === * Katja Aakkula * Raili Raitala * Jarmo Koski * Alina Tomnikov Tuottaja: Giuseppe Franchi Vastaavat tuottajat: Irene Mincuzzi & Silvia Flocchini Dialogin ohjaus: Tuija Korhonen Äänitys: Tuukka Koski Dialogin editointi: Joonas Lähteenmäki Foleyartisti: Marta Badin Foley-äänitys ja erikoistehosteet: Paolo Favarin Miksaus: Matti Leino Luokka:2010-luvun piirrossarjat
Inkermanin taistelu

Inkermanin taistelu on yksi merkittävimmistä taisteluista Krimin sodassa Krimin niemimaalla. Se käytiin 5. marraskuuta 1854 Venäjän keisarikunnan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Ranskan ja Osmanien valtakunnan välillä. Taistelun seurauksena venäläisten joukkojen taistelutahto heikkeni, kun Sevastopolin piiritystä ei onnistuttu murtamaan liittoutuneiden joukoilta.Orlando Figes, The Crimean War: A History, s. 257. Epäonnistuneen hyökkäyksen seurauksena sota muuttuikin asemasodaksi. == Hyökkäys == Marraskuun 5. päivänä 1854 Venäjän keisarikunnan sotilaat aloittavat hyökkäyksen kohti liittoutuneiden puolustuslinjaa. Venäläisten joukkojen ylivoima oli yli 15-kertainen taisteluiden alettua, mutta vajaat 3 000 liittouman sotilasta onnistuivat säilyttämään asemansa. Suurta ylivoimaa ei onnistuttu hyödyntämään maaston tuomien vaikeuksien vuoksi ja sumuisen sään takia. Tiiviinä joukkoina kulkeneita venäläissotilaita vastaan oli helppo puolustautua, koska näillä oli käytössään heikot, hitaasti ladattavat ja epätarkat musketit, kun puolestaan brittisotilailla oli käytössään modernimmat ja nopeammat kiväärit. Huono näkyvyys ja vaikeakulkuinen maasto vaikeuttivat merkittävästi joukkojen komentajien toimintaa Inkermanin taistelussa, jonka vuoksi Inkermanin taistelua kutsutaankin joissakin yhteyksissä ”sotilaiden taisteluksi”. == Taistelun lopputulos == Inkermanin taistelun yhteydessä molemmat osapuolet kärsivät huomattavat tappiot. Suhteutettuna osapuolien vahvuuksiin, kärsi liittouman puolella taistelleet suuremmat tappiotLiittouman puolella taistelleista noin 35 % kaatui tai haavoittui.Venäjän vahvuudesta kaatui tai loukkaantui noin 18 %., mutta absoluuttisesti mitattuna Venäjä kärsi enemmän miestappioita. Venäjän keisarikunta ei onnistunut kuitenkaan murtamaan Sevastopolin piiritystä, joten taistelun voitti liittouma. Inkermanin taistelu johti lopulta Venäjän sotaonnen ja taistelumoraalin kääntymiseen, eikä ratkaisuja pyritty hakemaan enää suorilla hyökkäyksillä, vaan taistelut muuttuivat asemasodaksi. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Vuoden 1854 sotahistoria Luokka:Krimin sota Luokka:Venäjän taistelut Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan taistelut Luokka:Ranskan taistelut Luokka:Sevastopolin historia
Recceswinth

Recceswinth tai Rekkeswinth oli visigoottien kuningas vuosina 649–672. Hän toimi ensin isänsä Chindaswinthin kanssahalltsijana neljä vuotta, ja isänsä kuoltua vuonna 653 visigoottien kuninkaana. Noustuaan valtaistuimelle hän kukisti ylimystön kapinan.Kari 2001, s. 146 Rekkeswinth julkaisi vuonna 654 huomattavan Liber Judiciorum -lakikokoeleman hallinnon tueksi. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin. Hänen kuoltuaan vuonna 672 visigoottien valtakunta alkoi rappeutua sisäisesti. == Lähteet == * Kari, Risto: Historian ABC 6 – Kaikkien aikojen valtiot. Tammi 2001. ISBN 951-31-1098-2 === Viitteet === Luokka:Visigoottien kuninkaat Luokka:Vuonna 672 kuolleet
Liber Judiciorum

Liber Judiciorum eli Lakien kirja on visigoottien lakikokoelma, joka on keskiaikaisen espanjalaisen lain pohja. Sen kokosi vuonna 654 visigoottien kuningas Recceswinth. Liber Judiciorumista ilmestyi tarkistetut laitokset vuosina 681 ja 693. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin. Lakikokoelman tärkein uudistus oli alueelliset lait. Kokoelman 500 laista suuri osa oli tarkistettuja versioita kuningas Leovigildin aikaisista laeista. Ne koskettivat 12 oikeuden aluetta: lait ja lain harjoittajat, oikeusistuimet, avioliitto, perhe ja perinnöt, sopimukset, rikokset ja kidutus, ryöstöt, omaisuusrikokset, turvapaikkaoikeus (koskien etenkin sotilaskarkureita), kutsunnat ja maan jako, lääkäreitä ja kauppiaita koskeva oikeus, rangaistukset kerettiläisyydestä, julkiset viranhaltijat ja juutalaiset. Nykypäivänä lakikokoelman tärkein merkitys on sen antama tarkka kuva visigoottien valtakunnan perustuslaillisesta järjestyksestä sekä sen antama tieto ns. kansan laista eli roomalaisesta oikeudesta, joka on sovitettu myöhäisen Rooman valtakunnan ajan taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin. Muslimien hallitseman Espanjan kristityt tuomarit käyttivät Liber Judiciorumia, ja lakikokoelma hyötyi Reconquistan aikaisesta visigoottien arvostuksen noususta. == Lähteet == Luokka:Lakikirjat Luokka:Espanjan historia
Muhammad al-Bukhari

Muḥammad ibn Ismā'īl al-Bukhari (; 810–870) oli persialainen imaami ja hadith- mestari. Hän edusti opillisesti shafi'i-koulukuntaa ja laati hadith- kokoelmista arvostetuimman, nimeltään Sahih al-Bukhari eli "luotettava buharalainen". Toinen hänen kirjoittamansa kirja on Al-Adab al-Mufrad.Al-Adab al-Mufrad Orientalisti Joseph Schachtin mukaan imaami al-Shafi'in toimesta 800-luvulla sunna eli jumalan tahdon mukainen elämä alettiin liittää profeetta Muhammedin elämäntapaan, joka liitettiin islamilaiseksi oikeuslähteeksi. Tämän jälkeen alettiin kerätä tarinoita, jotka kertoivat siitä. Keräystyön tuloksia olivat lukuisat Muhammedin sunnaa esittelevät hadith-kokoelmat. Niistä Malik ibn Anasin nimissä oleva Muwatta oli varhaisin. Ensimmäinen aiheen mukaan järjestetty kokoelma oli Sahih al-Bukhari. Se hyväksyttiin 1000-luvulla sunni- islamin kuuden arvovaltaisimman kokoelman (Kutub al-Sittah) joukkoon. Kerrotaan, että nykyisen Uzbekistanin alueella Buharassa syntynyt imaami aloitti Muhammedista kertovien hadithien kokoamisen 16-vuotiaana kiertäen elämänsä aikana Khorasanin, Irakin, Egyptin, Hijazin ja Syyrian. Hänen sanotaan keränneen 600 000 tarinaa Profeetasta, joista hän valitsi kokoelmiinsa 7563, joita piti luotettavina (niitä on 2230 tai toisen tiedon mukaan 2600 ilman kaksoiskappaleita). Ayaan Hirsi Alin mukaan sotilaalliset aiheet hallitsevat al-Bukharin kokoelmaa: tarinoista 400 kertoo Muhammedin ryöstöretkistä ja 80 antaa ohjeita saaliin jakamisesta. Tarinan mukaan al- Bukhari joutui elämänsä ehtoolla mu'taziliittien vainoamaksi ja pakeni Samarkandiin, missä kuoli. == Arviointia == Hadithien historiallinen epäluotettavuus alkoi valjeta länsimaisille tutkijoille vasta myöhään. Ensimmäinen, joka kiinnitti asiaan huomiota, oli saksalainen orientalisti Gustav Weil vuonna 1843. Hän analysoi Sahih al-Bukharia ja katsoi, että siitä hyvinkin puolet oli pelkästään poliittisiin tarkoituksiin tehtyä propagandaa. Myös al-Bukharin historiallisuutta on epäilty kokoelman tekijänä, sillä yhden ihmisen on mahdoton elämänsä aikana koota 600 000 tarinaa ja arvioida ne. Onkin epäilty, että "al-Bukhari" olisi buharalaisen työryhmän käyttämä nimimerkki. == Katso myös == * Kutub al-sittah *Sahih al-Bukhari == Lähteet == * === Viitteet === * == Aiheesta muualla == * Biography of Imam Bukhari * Biography of Muhammad al-Bukhari * Sahih al-Bukhari Luokka:Vuonna 870 kuolleet Luokka:Vuonna 810 syntyneet Luokka:Islamilaiset teologit Luokka:Imaamit Luokka:Hadith-oppineet
Seleukeia (täsmennyssivu)

Seleukeia (usein vakiintuneesti Seleukia, , ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin: * Seleukeia, kaupunki Mesopotamiassa Tigris-joen varrella, tunnetuin Seleukeia * Seleukeia eli Seleukeia pros Kalykadnō tai Seleukeia Isauria, kaupunki Kilikiassa * Seleukeia, kaupunki Pamfyliassa * Seleukeia eli Seleukeia pros Belō, myös Seleukobelos, kaupunki Syyriassa Belos-joen varrella * Seleukeia eli Seleukeia Pieria, kaupunki Syyriassa Orontes-joen suussa, Antiokian satama * Seleukeia eli Seleukeia Sidera, kaupunki Pisidiassa * Abila eli Seleukeia Abila, Dekapoliihin kuulunut kaupunki Palestiinassa * Gadara eli Seleukeia Gadara, Dekapoliihin kuulunut kaupunki Palestiinassa * Mopsuestia eli Seleukeia pros tō Pyramō, kaupunki Kilikiassa Pyramos-joen varrella * Susa eli Seleukeia pros tō Eulaiō, kaupunki Persiassa * Tralleis eli Seleukeia Tralleis, kaupunki Kaariassa * Zeugma eli Seleukeia pros tō Eufratē, kaupunki Mesopotamiassa Eufrat-joen varrella == Lähteet ==
Suomen kaunein koti

Suomen kaunein koti on MTV:n kanavillaan vuodesta 2013 esittämä kilpailuohjelma, jonka jokaisessa jaksossa asiantuntijakolmikko tutustuu neljään tiettyä teemaa edustavaan kotiin ja valitsee niistä yhden finalistin. Kunkin tuotantokauden viimeisessä jaksossa kymmenen finalistin joukosta valitaan yleisöäänestyksen perusteella voittajakoti, joka palkitaan 10 000 eurolla. ==Tuomaristo== Ohjelmaa on lähetetty vuodesta 2013 asti, joka syksy vuotta 2017 lukuun ottamatta. Ensimmäisellä tuotantokaudella tuomareina olivat toimittaja Hanna Sumari, sisustusarkkitehti Minna Piironen ja arkkitehti Pekka Pakkanen. Seuraavina kolmena tuotantokautena asiantuntijoina toimivat sisustustoimittaja Hanna Sumari, sisustussuunnittelija Milla Alftan ja arkkitehti Aleksi Niemeläinen. Viidennellä tuotantokaudella syksyllä 2018 Sumarin kanssa koteja tuomaroivat sisustusarkkitehti Tero Pennanen ja arkkitehti Sini Rainio, ja tämä kolmikko oli mukana vielä 11:nnelläkin tuotantokaudella. Kuudennella kaudella teemana olivat ensi kertaa kesämökit, joita on sittemmin arvioitu myös kesäisin esitetyillä tuotantokausilla 9 ja 11. Kahdeksas tuotantokausi esitteli kauneimpia joulukoteja. Vuonna 2024 esitetyllä 14. tuotantokaudella Hanna Sumarin tuomarikumppaneita olivat sisustusarkkitehti Joanna Amemori ja jo ensimmäisellä tuotantokaudella nähty arkkitehti Pekka Pakkanen. ==Voittajat== Suomen ensimmäiseksi kauneimmaksi kodiksi valittiin vuonna 2013 Risto Kemppen moderni omakotitalo Naantalin Rymättylässä. Sen on suunnitellut arkkitehti Esa Suominen. Seuraavana vuonna voittajaksi äänestettiin heinolalaisen Titta Barner-Rasmussenin 1700-luvulta periytyvä hirsitalo, joka on aiemmassa sijaintipaikassaan toiminut muun muassa meijerinä. Neljännen kauden voittajakoti oli merenrantatalo Luvialla ja viidennen kauden kaunein koti bloggaaja Tiiu Purasen yhdessä arkkitehtiveljensä kanssa suunnittelema moderni musta puutalo Muuramessa. Seitsemännen tuotantokauden voittajaksi marraskuussa 2021 ylsi remontoitu vanha Ristimäen kyläkoulu, Tom of Finlandina tunnetun Touko Laaksosen synnyinkoti, Aurajoen rannalla Turussa. Seuraavana vuonna 2022 voiton vei Kajaanin vuonna 1830 rakennettuun entiseen kirjastotaloon remontoitu ullakkoasunto. Suomen kauneimmaksi kodiksi vuonna 2023 valittiin Jari Saarelaisen ja Mika Tuomolinin 1920-luvulla rakennettu puutalo Espoossa. Vuonna 2024 katsojaäänestyksen voittajaksi selviytyi Åkerblomin perheen uusi puurakenteinen pientalo järven rannalla Kirkkonummella. == Suomen kaunein koti: Kesämökit -ohjelma == Vuoden 2020 kesällä alkoi uusi ohjelma Suomen kaunein koti: Kesämökit, jossa esiteltiin 30 erilaista kesäkotia ympäri Suomea. Ohjelman tuomareina toimivat toimittaja Hanna Sumari, arkkitehti Sini Rainio ja sisustusarkkitehti Tero Pennanen, jotka äänestivät ehdokkaiden joukosta kymmenen finalistia, joista katsojat sitten saivat äänestää oman suosikkinsa voittajaksi. Voittajaksi valittiin Martti Uotilan ja René Wilénin mökki Akaasta Pirkanmaalta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Ohjelman verkkosivusto Luokka:2010-luvun suomalaiset kilpailuohjelmat Luokka:Sisustusohjelmat Luokka:Asuminen Suomessa Luokka:2020-luvun suomalaiset kilpailuohjelmat
Luettelo Zürichin kaupunginosista

Zürichin kaupunki Sveitsissä koostuu hallinnollisesti 12 piiristä (). Zürichin piirit on jaettu tilastollisesti 34 kaupunginosaan (): Piirit (Kreis) Kaupunginosat (Quartier) Asukasluku (31.12.2016) Kreis 1 Rathaus Hochschulen Lindenhof City 3 226 640 972 810 Kreis 2 Wollishofen Leimbach Enge 16 567 6 173 9 422 Kreis 3 Alt-Wiedikon Friesenberg Sihlfeld 17 321 11 022 21 177 Kreis 4 Werd Langstrasse Hard 4 594 11 145 12 891 Kreis 5 Gewerbeschule Escher Wyss 8 587 5 825 Kreis 6 Unterstrass Oberstrass 11 476 10 794 Kreis 7 Fluntern Hottingen Hirslanden Witikon 8 038 11 113 7 321 5 046 Kreis 8 Seefeld Mühlebach Weinegg 5 046 6 137 5 030 Kreis 9 Albisrieden Altstetten 21 174 31 724 Kreis 10 Höngg Wipkingen 23 423 16 141 Kreis 11 Affoltern Oerlikon Seebach 26 054 22 161 25 198 Kreis 12 Saatlen Schwamendingen-Mitte Hirzenbach 8 283 11 076 12 463 Zürich yht. 34 kpl 415 682 == Lähteet == * Zurich
Uuno Peltoniemi

Uuno Fredrik Peltoniemi (18. heinäkuuta 1907 Tampere – 25. joulukuuta 1989 EspooKuolleita: Opetusneuvos Uuno Peltoniemi, Helsingin Sanomat 6.1.1990 (digitilaajille)) oli suomalainen rehtori ja päätoimittaja. Peltoniemi tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän toimi akateemisissa järjestöissä vuoteen 1934, jolloin hän aloitti Sotilaskotiliiton valistusohjaajana Suomen itärajalla. Hän oli Rajamme Vartija -lehden päätoimittaja 1934–1947, Virkamiesliiton tiedotussihteeri ja Virkamieslehden päätoimittaja 1947–1955. Vuosina 1955–1966 hän oli Opintotoiminnan Keskusliiton toiminnanjohtaja ja Opintokerholaisen päätoimittaja. Vapaan Karjalan päätoimittaja hän oli jatkosodan aikana 1941–1942.Peltoniemi, Uuno, Kuka kukin on 1954 s. 632 (Projekt Runeberg) Museovirastolla on Peltoniemen ottama yli 12 000 kuvan kokoelma. == Julkaisuja == * Itärajan kuvia. WSOY 1938 * Rajaseudun ystäväin liitto r.y.: mikä se on, miten se toimii?. Rajaseudun ystäväin liitto, Helsinki 1942 * Miten rajaseudun asukkaat voivat parantaa taloudellista asema. Rajaseudun ystäväin liitto, Joensuu 1947 * Opinto-ohjeet Erkki Palolammen teokseen "Miksi oikeastaan urheilemme?". Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1958 * Neljä vuosikymmentä opintokerhotyötä: katsaus Suomalaisen luentotoimiston, Valistusjärjestöjen opintotoimikunnan ja Opintotoiminnan keskusliiton vaiheisiin. Opintotoimikunnan keskusliitto 1963 * Opintokerho-opas. Opintotoiminnan keskusliiton julkaisuja 10. Kirjayhtymä, Helsinki 1964, 3. painos 1967 * Rajavartiolaitos 1919-1969; kirj. Uuno Peltoniemi, Kai Säteri ja Ilmari Kirjavainen ; piirtäjä Olavi Kiema. Rajamme vartijat ry, Mikkeli 1969 * Kokoustekniikka. Opintotoiminnan keskusliitto, Helsinki 1973, 2. uud. painos 1977 == Toimitustöitä == * Aunuksen asemiesten lauluja: Aunuksessa marras- joulukuussa 1942; toim, Viljo Marttila ja U. Peltoniemi. Helsinki 1942 * Virkamiesliitto 30-vuotias. Virkamiesliitto-Tjänstemannaförbundet ry, Helsinki 1948 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit‎ Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Amadorin piirikunta

Amadorin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Piirikunnassa asui 38 000 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 90% oli valkoihoisia. Piirikunnan länsiosat ovat noin 60 m merenpinnasta, itäosat jopa kolmessa kilometrissä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kalifornian piirikunnat
Calaverasin piirikunta

Calaverasin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Piirikunnassa asui 45 578 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 91,5% oli valkoihoisia. Piirikunta on saanut nimensä sen halki virtaavasta Calaveras-joesta. Sen alueella on monia luolia. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kalifornian piirikunnat
Humboldtin piirikunta (Kalifornia)

Humboldtin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83 % oli valkoihoisia. Piirikunta on saanut nimensä tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kalifornian piirikunnat
Operaatio Osoaviahim

Operaatio Osoaviahim oli Neuvostoliiton 22. lokakuuta 1946 järjestämä operaatio, jonka aikana 2 200 saksalaista spesialistia pakkosiirrettiin Itä- Saksasta Neuvostoliittoon. Operaation päämääränä oli saada Natsi-Saksan ajan V2-rakettiteknologian tietoja ja varusteita Neuvostoliiton omaan käyttöön. Yhdysvallat oli saman vuoden aikana järjestänyt oman versionsa operaatiosta, nimeltä Operaatio Paperclip.Michael J. Neufeld (2012): The Nazi aerospace exodus: towards a global, transnational history, History and Technology: An International Journal, 28:1, 49-67 ==Taustaa== Toisen maailmansodan päättyessä Yhdysvallat sekä Neuvostoliitto halusivat hyödyntää saksalaista rakettiteknologiaa. Yhdysvallat aloitti helmikuussa 1946 operaatio Paperclipin, jonka avulla he toivat saksalaisia insinöörejä ja tiedemiehiä vapaaehtoisesti Yhdysvaltoihin. Neuvostoliiton johto päätyi tekemään päätöksen Itä-Saksassa olevien insinöörien ja spesialistien pakkosiirrosta.https://books.google.fi/books?id=5JZADwAAQBAJ&lpg;=PA126&dq;=operation%20osoaviakhim&hl;=fi&pg;=PA126#v=onepage&q;=operation%20osoaviakhim&f;=false ==Operaatio== 22\. lokakuuta 1946 NKVD sekä puna-armeijan sotilaat NKVD:n komissaari Ivan Serovin johdolla ilmestyivät itäsaksalaisten insinöörien ja asiantuntijoiden kotioville ja käskivät heitä perheineen valmistautumaan muuttoon Neuvostoliittoon. Neuvostosotilaat käyttivät pelkoa apunaan osoittaen aseilla saksalaisia työläisiä. Yön aikana neuvostosotilaat pakkasivat saksalaisten työläisten huonekalut.Michael J. Neufeld (2012): The Nazi aerospace exodus: towards a global, transnational history, History and Technology: An International Journal, 28:1, 49-67 Operaation aikana noin 6 000–7 000 saksalaista siirrettiin Neuvostoliittoon, mikä vaati 92 junan käyttöä. Ihmisten lisäksi myös saksalaista teknologiaa ja koneistoa siirrettiin, muun muassa Junkersin tehtaalta Dessausta, BMW:n tehtaalta Stassfurtista sekä Askanialta Itä- Berliinistä.https://books.google.fi/books?id=5JZADwAAQBAJ&pg;=PA126&lpg;=PA126&dq;=operation+osoaviakhim&source;=bl&ots;=hHHxIkhx91&sig;=g1IUQS4fuA48_Ycb99Ojfo1kzc8&hl;=fi&sa;=X&ved;=2ahUKEwi- kZSq3vfeAhUFjywKHQF2D-I4ChDoATAHegQIAxAB#v=onepage&q;=operation%20osoaviakhim&f;=false ==Seuraukset== Saavuttuaan Neuvostoliittoon saksalaiset jaettiin eri ministeriöihin. 1 250 risteilyohjuksiin erikoistunutta saksalaista meni ilmailualan ministeriöön. Rakettiteknologiaan erikoistuneista noin 500 meni aseistuksen ministeriöön. 350 radiospesialistia siirrettiin viestinnän ministeriöön. 30 rakettien työntövoimaan erikoistunutta meni maanviljelykoneiston rakentamisen ministeriöön. Vuoteen 1950 mennessä suurin osa saksalaisista palautettiin takaisin Itä- Saksaan.http://www.russianspaceweb.com/a4_team_moscow.html#osoaviakhim ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliiton tiede ja tekniikka Luokka:1946
Trevor Harris

Trevor Gordon Stuart Harris (s. 9. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-suomalainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija ja professori. Hän opiskeli arkkitehdiksi Britanniassa, mutta hän on asunut vuodesta 1980 Suomessa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Harris valittiin vuonna 1999 Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi. == Elämä == Trevor Harris syntyi Cambridgessä vuonna 1949. Hän opiskeli arkkitehdiksi Hull School of Architecturessa, mistä hän valmistui vuonna 1974. Harris oli työskennellyt vuosina 1972–1973 Pekka Pitkäsen toimistossa Suomessa. Harris työskenteli vuosina 1974–1980 Ralph Erskinen toimistossa Newcastlessa ja Tukholmassa. Hän oli mukana muun muassa Bykerin alueen uudelleensuunnitteluprojektissa. Harris muutti vuonna 1980 Suomeen ja työskenteli 1980-luvun alussa muutamissa arkkitehtitoimistoissa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Toimisto on suunnittelut muun muassa Helsingin Kalasataman ja Viikinmäen sekä Vantaan Aviapoliksen ja Marja-Vantaan yleissuunnitelmat. Toimiston töitä on ollut esillä myös muun muassa Venetsian biennaalissa vuosina 2004 ja 2006. Harris aloitti opetustehtävät jo 1970-luvulla Englannissa ja toimi 1990-luvulla vierailevana luennoitsijana useissa yliopistoissa. Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi Harris valittiin vuonna 1999. == Tunnustukset == Harris ja Kjisik saivat vuonna 2016 Suomen arkkitehtiliiton jakaman Otto-Iivari Meurman -palkinnon. Palkintoperusteluissa heidän kerrottiin tehneen pitkäjänteistä työtä kaupunkisuunnittelun hyväksi. Vuonna 2018 Harrisille ja Kjisikille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisik Luokka:Brittiläiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Suomen britit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Artti Aigro

Artti Aigro (s. 29. elokuuta 1999) on virolainen mäkihyppääjä. Aigro sijoittui 16:nneksi nuorten olympialaisissa 2016 ja 26:nneksi nuorten MM-kilpailuissa 2018. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäessä 48:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimäessä 49:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän oli 25:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui suurmäessä 25:nneksi ja normaalimäessä 41:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli suurmäessä 30:s ja normaalimäessä 34:s. Saman vuoden Vikersundin MM- lentomäessä hän sijoittui 19:nneksi. Aigro kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Titisee-Neustadtissa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 19:s Rukalla marraskuussa 2018. Parhaimmillaan hän on ollut 14:s Rukalla marraskuussa 2020. Aigro on sijoittunut Continental Cupin osakilpailussa parhaimmillaan kolmanneksi Bischofshofenssa syyskuussa 2021. Kesä-GP-sarjan kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 29:s. == Lähteet == Luokka:Virolaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bô Yin Râ

Bô Yin Râ (oikealta nimeltään Joseph Anton Schneiderfranken, 1876 Aschaffenburg, Baijeri – 1943 Lugano, Sveitsi) oli saksalainen taidemaalari ja teosofi. ==Ura== Joseph Anton Schneiderfranken syntyi vuonna 1876 Aschaffenburgissa Baijerissa. Hän opiskeli taidetta 1890-luvulta 1900-luvun alkuvuosiin saakka Frankfurtissa, Wienissä ja Pariisissa. Schneiderfranken alkoi maalata ammatikseen ja tuli tunnetuksi erityisesti maisema-aiheistaan. Vuonna 1914 Schneiderfranken palasi Saksaan Kreikasta, jossa hän oli kokenut henkisen uudelleensyntymän ja ottanut nimen Bô Yin Râ.Treitel 2004, s. 128 Bô Yin Râ jatkoi maalaamista pyrkien siirtämään teosofiset ajatuksensa kuvataiteeseen.Treitel 2004, ss. 128–131 Bô Yin Râ muun muassa maalasi Jeesuksen (Jesus) kertomansa mukaan elävästä mallista tavattuaan tämän henkimatkalla.Treitel 2004, s. 131 Bô Yin Râ kuoli vuonna 1943 Sveitsin Luganossa. Bô Yin Râ on vaikuttanut useisiin nykytaiteilijoihin, kuten Gustav Meyrinkiin ja Felix Weingartneriin. ==Suomennetut teokset== * * * * * * ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet Luokka:Saksalaiset taidemaalarit Luokka:Teosofit
Squalo-luokka

Squalo-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. == Suunnittelu == Luokan alukset olivat toisinto edeltäneistä Bandiera-luokan aluksista ja siten niissä oli samat vakaus ja merikelpoisuusongelmat. Aluksille myös tehtiin samat korjaukset ongelmien poistamiseksi. Luokan alusten uppouma oli pinta-ajossa 920 ja sukelluksissa 1 125 tonnia. Niiden pituus oli 69,8, leveys 7,21 ja syväys 5,19 metriä. Pinta-ajoa varten aluksilla oli kaksi 1 500 bhp:n dieselmoottoria, jotka pyörittivät kumpikin omaa akseliin kiinnitettyä potkuriaan. Sukelluksissa alus käytti akseleihin kiinnitettyjä 650 hevosvoiman sähkömoottoreita. Pinta-ajossa alukset saavuttivat 15,1 ja sukelluksissa kahdeksan solmun huippunopeuden. Pinta-ajossa alusten toimintamatka oli kahdeksan solmun nopeudella 5 650 merimailia ja sukelluksissa kolmen solmun nopeudella sata merimailia. Alusten aseistuksena oli neljä keulaan ja neljä perään asennettua 533 torpedoputkea, joihin oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki. Ilmatotjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksi yksiputkista 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. == Alukset == Squalo-luokan sukellusveneetregiamarina.net Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo Squalo CRDA, Monfalcone 10. lokakuuta 1928 15. tammikuuta 1930 6. lokakuuta 1930 palveluksesta 9. syyskuuta 1943 Narvalo CRDA 17. lokakuuta 1928 15. maaliskuuta 1930 11. joulukuuta 1930 miehistönsä upottama 14. tammikuuta 1943 Delfino CRDA 27. lokakuuta 1928 27. huhtikuuta 1930 19. kesäkuuta 1930 upotettu 23. maaliskuuta 1943 Tricheco CRDA 10. marraskuuta 1928 11. syyskuuta 1930 23. kesäkuuta 1931 upotettu 18. maaliskuuta 1942 == Lähteet == * === Viitteet === *
Meopta

Meopta on vuonna 1933 perustettu tšekkiläinen optisen alan yritys, joka tunnettiin Suomessakin 1950-luvulta alkaen muun muassa Flexaret-kameroistaan sekä Opemus- ja Axomat-suurennuskoneistaan. Nykyisin Meopta valmistaa kuluttajille kiikareita ja aseiden tähtäimiä sekä ammattikäyttöön sotilas- ja ilmailuteknisiä ja tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja optisia laitteita sekä digitaalisia elokuvaprojektoreita. Meoptan tehtaat sijaitsevat Tšekin tasavallassa ja Yhdysvalloissa. ==Historiaa== Meopta sai alkunsa vuonna 1933 Tšekkoslovakian Přeroviin perustetusta Optikotechna-yhtiöstä. Se valmisti aluksi kondensori- ja muita linssejä mutta laajensi pian suurennuskoneiden, kiikarien, tähtäimien, diaprojektorien ja kameroiden valmistukseen. Natsimiehityksen aikana tehdas palveli miehitysjoukkoja ja valmisti sotilasoptiikkaa. Toisen maailmansodan jälkeen Optikotechna kansallistettiin ja sai uudeksi nimekseen Meopta. Sen tuotteista tuli myös länsimaissa poikkeuksellisen suosittuja ollakseen peräisin ”rautaesiripun takaa”. Meoptasta tuli oman kertomansa mukaan itäblokin ainoa elokuvaprojektorien valmistaja ja maailman suurin suurennuskoneiden valmistaja. Tosin myös italialainen Durst ilmoittautui aikoinaan suurennuskoneiden suurimmaksi. Meoptan monet valokuva- ja kaitafilmikameramallit olivat myös suosittuja länsimaissa. Samalla Meopta oli myös Varsovan liiton maiden puolustusvoimien merkittävä laitetoimittaja erityisesti 1970-luvulla, jolloin sotilastekniikasta tuli kolme neljännestä sen liikevaihdosta. Itäblokin vapauduttua 1990 sotilastekniikan tuotanto loppui kokonaan, ja yrityksen liikevaihto pieneni murto-osaan. Meopta saneerattiin muun muassa vähentämällä työvoiman määrä 2 500:sta 500:aan ja yksityistettiin uuden Tšekin tasavallan ainoaksi optisen alan valmistajaksi. Nykyisin Meoptalla on valmistusta myös Yhdysvalloissa, aiemmin New Yorkin osavaltion Suffolkin piirikunnan Hauppaugessa ja vuodesta 2017 Floridassa, Pascon piirikunnan Trinityssä. ==Entisiä tuotteita== ===Suurennuskoneet=== Meoptan suurennuskonemalleja olivat kinofilmille tarkoitetut Axomat ja Proximus sekä erikokoisille rullafilminegatiiveille tarkoitetut Opemus ja Magnifax. ===Valokuvakamerat=== Suomeen tuotiin 1950-luvulla paljon Meoptan kaksisilmäisiä Flexaret-kameroita, joita sai helpommin ja halvemmalla kuin Rolleiflexejä ja muita länsimaiden rullafilmikameroita. Flexaret perustui Meoptan aiempaan Autoflex-malliin. Varhaisissa Flexareteissa kuvausobjektiivina on 3-linssinen Mirar 4,5/80 ja sulkimena Prontor, myöhemmissä Belar 3,5/80 ja sulkimena Metax, Prontor tai Prestor. Joissakin Flexaret-malleissa voi käyttää myös kinofilmiä tai ottaa rullafilmille 4,5×6 cm kokoisia kuvia. Viimeiset Flexaret-kamerat tehtiin 1970-luvulla. Meopta valmisti 1950-luvulla kinofilmietsinkameroita nimeltä Opema I ja II, joiden kuvakokona oli aluksi epätavanomainen 24×32 mm, kunnes siirryttiin standardiruutuun 24×36 mm. 1950-luvun tuotantoon kuului myös 16 millimetrin filmiä käyttävä Mikroma-miniatyyrikamera. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Meopta-yhtiön historiasivusto Luokka:Valokuvausalan tuotemerkit Luokka:Tšekkiläiset yritykset Luokka:Optiikanvalmistajat Luokka:Valokuvausalan yhtiöt
Marconi-luokka

Marconi-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa. == Alukset == Squalo-luokan sukellusveneetregiamarina.net Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo Guglielmo Marconi CRDA, Monfalcone 5. maaliskuuta 1938 30. heinäkuuta 1939 8. helmikuuta 1940 upotettu 28. lokakuuta 1941 Leonardo da Vinci CRDA, Monfalcone 19. syyskuuta 1938 16. syyskuuta 1939 8. maaliskuuta 1940 upotettu 23. toukokuuta 1943 Michele Bianchi OTO, Muggiano 15. helmikuuta 1939 3. joulukuuta 1939 15. huhtikuuta 1940 upotettu 5. heinäkuuta 1941 Luigi Torelli OTO, Muggiano 15. helmikuuta 1939 6. tammikuuta 1940 15. toukokuuta 1940 vallattu 8. syyskuuta 1943 Alessandro Malaspina OTO, Muggiano 1. maaliskuuta 1939 18. helmikuuta 1940 20. kesäkuuta 1940 upotettu 10. syyskuuta 1941 Maggiore Francesco Baragga OTO, Muggiano 1. maaliskuuta 1939 21. huhtikuuta 1940 10. heinäkuuta 1940 upotettu 8. syyskuuta 1941 == Lähteet == * === Viitteet === *
Halvor Næs

Halvor Næs (19. maaliskuuta 1928 Trysil, Hedmark, Norja – 13. lokakuuta 2022 Trysil) oli norjalainen mäkihyppääjä, joka edusti urallaan Trysilgutten- nimistä seuraa. Hän sai Holmenkollen-mitalin vuonna 1964. Næs saavutti Keski- Euroopan mäkiviikolla 1952–1953 Bischofshofenin osakilpailuvoiton, ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. == Muuta == Hänen poikansa Bjarne Næs on myös mäkihyppääjä samassa seurassa. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Pyhä Trojanus

Pyhä Trojanus (myös Trojan tai Troyen; kuollut 533) oli juutalaisen isän ja arabialaisen äidin poika, käännynnäinen kristinuskoon, pappi, rakastettu piispa Santenissa Ranskassa, sekä pyhimys. Häntä kunnioitettiin pyhimyksenä jo ennen kuolemaansa ja kerrotaan kokeneen taivaallisia näkyjä ja omanneen profetoimisen lahjan. Trojanus oli pyhän Vivienin oppilas, oli hänen seuraajansa piispana ja hänen muistopäiväänsä vietetään 20. marraskuuta. == Lähteet == Luokka:Vuonna 533 kuolleet Luokka:Pyhimykset Luokka:Piispat
Sysihai

Sysihai (Carcharhinus galapagensis) on tiikerihaiden heimoon kuuluva merikala, joka elää Atlantilla, Tyynellä valtamerellä ja Intian valtamerellä. Sysihai on suurikokoinen, tavallisesti kolmen metrin pituinen kala, paino noin 70 kiloa. Laji on lisäksi pitkäikäinen ja voi elää 25 vuoden ikäiseksi. Sysihai saattaa olla vaarallinen ihmisille. Lajilla on tavallisesti 5–15 noin 70 senttimetrin pituista poikasta. Ravinnoksi kelpaavat kalmarit ja pohjakalat. Suussa on 14 riviä hampaita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *ITIS: Carcharhinus galapagensis Luokka:Hait
Sähkömonni

Sähkömonni (Malapterurus electricus) on sähkömonnien heimoon kuuluva kala, jonka levinneisyysalue ulottuu lähinnä Afrikkaan. Laji tunnetaan kyvystään tuottaa jopa 400 voltin sähköiskuja, joiden avulla se tainnuttaa kaloja ravinnokseen. Sähkömonni on suurikokoinen, jopa 120 senttimetrin pituinen ja 20 kilogramman painoinen. Lajin kalat elävät noin 10-vuotiaiksi. Johann Friedrich Gmelin kuvasi lajin vuonna 1789. == Lähteet == Luokka:Monnikalat
1,3-dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini

1,3-Dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini (C5H6N2Br2O2) on bromattu heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Sitä voidaan käyttää bromaavana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja vedenpuhdistuskemikaalina. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa 1,3-dibromi-5,5-dimetyylihydantoiini on väritöntä kiteistä ainetta. Se liukenee hieman kuumaan veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, tetrahydrofuraaniin tai tetrakloorimetaaniin. Aine ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. 1,3-Dibromi-5,5-dimetyylihydantoiinia valmistetaan dimetyylihydantoiinin ja bromin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Yhdiste estää mikrobien ja levien kasvua, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa teollisuusvesisäiliöissä. Sitä voidaan käyttää myös uima-altaiden desinfioimiseen. Yhdistettä käytetään myös orgaanisen kemian synteeseissä bromaamaan alkeeneja, aromaattisia yhdisteitä ja karbonyyliyhdisteitä. Sitä käytetään alkuainebromin sijasta, koska se on helpompaa käsitellä ja reaktiot ovat usein selektiivisempiä ja tapahtuvat miedommissa olosuhteissa kuten alhaisemmassa lämpötilassa.David Ioffe & Ron Frim: Bromine, Organic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 29.11.2018David Yoffe, Ron, Frim, Shmuel D. Ukeles, Michael J. Dagani, Henry J. Barda, Theodore J. Benya & David C. Sanders: Bromine Compounds, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 29.7.2017. ==Lähteet== Luokka:Heterosykliset yhdisteet
Redi

Redi tai reti voi tarkoittaa * Redi, merenkulussa sataman ulkopuolinen ankkuripaikka * Redi, kauppakeskus Helsingissä Redi sukunimenä: * Francesco Redi (1626–1697), italialainen tiedemies, lääkäri ja runoilija * Gino Redi (1908–1962), italialainen säveltäjä * Tommaso Redi (1665–1726), italialainen taidemaalari * Redi Halilaj (s. 1989), albanialainen pyöräilijä * Redi Jupi (s. 1974), albanialainen jalkapalloilija * Redi Tlhabi, etäläafrikkalainen journalisti, tuottaja ja radiojuontaja * Redi Vogli (s. 1987), albanialainen koripalloilija * Raidi (s. 1938), tiibetiläinen poliitikko, tunnetaan kiinankielessä nimellä Rèdì
Pyhän Joosefin katolinen seurakunta

Pyhän Joosefin katolinen seurakunta on katolisen kirkon seurakunta Suomessa, jonka toiminta-alueena on Itä-Suomi eli Pohjois-Savo ja Pohjois-Karjala sekä Etelä-Savo. Seurakunnan keskuspaikka on Kuopio, jossa seurakunnalla on Pyhän Joosefin kirkko. Lisäksi seurakunnalla on säännöllistä toimintaa Joensuussa, Mikkelissä ja Savonlinnassa ja Lieksassa. == Historia == Vuonna 2012 Kuopion alueella asui yli sata katolilaista, jotka kuuluivat Jyväskylästä käsin toimivaan Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. Tuolloin he viettivät messua kerran kuussa ortodoksisen seurakunnan seurakuntasalissa. Tilat olivat kuitenkin huonot esimerkiksi ripittäytymisen kannalta. muun muassa myanmarilaisten ja sudanilaisten pakolaisten myötä kasvanut katolilaisten joukko kaipasi Kuopioon omaa kirkkoa ja pappia. Vuonna 2013 katolinen kirkko osti Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion seurakuntayhtymältä Männistön vanhan kirkon, joka oli valmistunut vuonna 1913. Korjaus- ja muutostöiden jälkeen se vihittiin katoliseksi Pyhän Joosefin kirkoksi 3. toukokuuta 2014. Tuolloin se kuului vielä Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. 19. maaliskuuta 2016 perustettiin itsenäinen Pyhän Joosefin seurakunta, johon liitettiin aiemmin Pyhän Olavin seurakuntaan kuuluneet Pohjois-Savo, Etelä-Savo ja Pohjois-Karjala. Vuoden 2016 lopussa seurakunnan jäsenmäärä oli 546. == Katso myös == * Uskonto Kuopiossa * Katolinen kirkko Suomessa ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Seurakunnan kotisivut Luokka:Helsingin katolisen hiippakunnan seurakunnat Luokka:Kuopion seurakunnat Luokka:Joensuun seurakunnat Luokka:Mikkelin seurakunnat Luokka:Savonlinnan seurakunnat
Kaliforniankampela

Kaliforniankampela (Paralichthys californicus) on sukakampeloiden heimoon kuuluva Tyynenmeren kalalaji. William Orville Ayres kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1859. Kaliforniankampela on peräisin Quillayute-joesta, Washingtonista. Kaliforniankampelat painavat yleensä noin 3-23 kilogrammaa. == Elintavat == Kaliforniankampelat syövät pääasiassa pieniä kaloja sekä kalmareita. Lajin suurimmat herkut ovat sardellit. Lähes kaikki yksilöt syövät rannan läheisyydessä hiekkaan sulautuen. == Lähteet == Luokka:Kampelakalat
Suspiria (vuoden 2018 elokuva)

Suspiria on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Sen käsikirjoitti David Kajganich ja ohjasi Luca Guadagnino. Se on samannimisen vuoden 1977 elokuvan uusi versio. Ensimmäisen Suspirian tavoin tässäkin versiossa seurataan nuorta amerikkalaista naista (Dakota Johnson), joka saapuu saksalaiseen tanssiopistoon. Pian käy ilmi, että opistoa johtavat naiset ovat kaikki noitia. Tilda Swintonilla on elokuvassa kolmoisrooli, ja muissa rooleissa nähdään muun muassa Mia Goth, Chloë Grace Moretz, Angela Winkler sekä cameo-roolissa ensimmäisen Suspirian päätähti Jessica Harper. Elokuva sijoittuu vuoteen 1977 ja niinsanottuun "Saksan syksyyn", ja elokuva käsitteleekin maan toisesta maailmansodasta kokeman syyllisyydentunteen ohella myös sellaisia teemoja kuin äitiys, pahuus sekä matriarkaattien dynamiikka. Suspiria sai ensiesityksensä Venetsian elokuvajuhlilla 1. syyskuuta 2018, minkä jälkeen se sai laajemman levityksen, mutta tuotti tappiota lippuluukuilla. Vastaanotto oli ristiriitainen; jotkut kriitikot ylistivät elokuvan visuaalista ilmettä ja näyttelijäsuorituksia, kun taas osan mielestä juonen yhdistäminen vuoden 1977 tapahtumiin Saksassa tuntui tarpeettomalta. == Juoni == Yhdysvaltalainen tanssija Susie Bannon (Dakota Johnson) pääsee opiskelemaan rouva Blancin tanssikouluun Länsi-Berliinissä. Samaan aikaan psykiatri Josef Klemperer tutkii koulussa opiskelleen Patrician katoamista. Koulu paljastuu pian noitien piilopaikaksi. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Helsingin Sanomien kriitikko Mikko-Pekka Heikkinen antoi Suspirialle neljä tähteä viidestä ja sanoi elokuvan yhdistelevän arkirealismia, väkeviä tanssikohtauksia sekä 1970-luvun kauhun kuvakieltä. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kaikkiaan 65 prosenttia elokuvan saamista arvosteluista on ollut myönteisiä. Viitattu 9.1.2019. Alkuperäisen elokuvan ohjaaja Dario Argento sanoi uuden version pettävän alkuteoksensa hengen, mutta piti elokuvan visuaalisesta ilmeestä. Suspiria on tuottanut maailmanlaajuisesti 5,02 miljoonan dollarin lipputulot. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suspirian kotisivut * Suspiria IMDb-sivustolla Luokka:Italialaiset kauhuelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset uudelleenfilmatisoinnit Luokka:Vuoden 2018 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2018 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Sri Lankan kansalliskirjasto

Sri Lankan kansalliskirjasto () on Sri Lankan pääkaupungissa Colombossa toimiva kansalliskirjasto. Se on hallinnollisesti Sri Lankan opetusministeriön alaisuudessa toimivaa Sri Lankan kansalliskirjaston ja dokumentoinipalvelujen hallintoa (, lyhennys NLDSB). Kansalliskirjaston luoteispuolella sijaitsee Sri Lankan kansallisarkisto (Department of National Archives). Kansalliskirjastoa johtaa Mr. Walimunige Sunil (2018). Sri Lankan kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1970. Nykyinen kansalliskirjastorakennus vihittiin käyttöönsä 1990. Kansalliskirjaston toiminnan juuret ovat jo 1800-luvulla brittien perustamassa kirjastossa. ==Lähteet== Luokka:Sri Lankan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kansalliskirjastot Luokka:Aasian kirjastot
Cagni-luokka

Cagni-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. == Alukset == Cagni-luokan sukellusveneetregiamarina.net Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo R.Smg. Ammiraglio Cagni Cantieri Riuniti dell'Adriatico (CRDA), Monfalcone 16. syyskuuta 1939 20. heinäkuuta 1940 1. huhtikuuta 1941 romutettu 1948 R.Smg. Ammiraglio Caracciolo CRDA] 16. lokakuuta 1939 16. lokakuuta 1940 15. syyskuuta 1941 upotettu 11. joulukuuta 1941 R.Smg. Ammiraglio Millo CRDA 16. lokakuuta 1939 31. elokuuta 1940 11. elokuuta 1941 upotettu 13. toukokuuta 1943 R.Smg. Ammiraglio Saint-Bon CRDA 16. syyskuuta 1939 6. kesäkuuta 1940 12. maaliskuuta 1941 upotettu 5. tammikuuta 1942 == Lähteet == * === Viitteet === *
Dalibor Motejlek

Dalibor Motejlek (s. 17. huhtikuuta 1942 Vysoké nad Jizerou) on tšekkiläinen mäkihyppääjä ja lajin valmentaja. Motejlek oli vuoden 1965 Keski-Euroopan mäkiviikolla kolmas. Hän hyppäsi 15. helmikuuta 1964 Heini-Klopfer- Skiflugschanzen lentomäessä Oberstdorfissa 142 metriä, joka oli tuolloin maailmanennätys. Motejlek on valmentanut SK Harrachov -seurassa. == Lähteet == Luokka:Tšekkoslovakialaiset mäkihyppääjät Luokka:Tšekkoslovakialaiset urheiluvalmentajat Luokka:Tšekkiläiset urheiluvalmentajat Luokka:Mäkihyppytuomarit Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jon Mårdalen

Jon Olsen Mårdalen (18. elokuuta 1895 Tinn, Norja – 5. joulukuuta 1977 Tinn) oli norjalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvulla. Hän edusti Tinn Skilag -seuraa. Mårdalen kilpaili talviolympialaisissa 1924. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Minox

Minox on pienoiskameroistaan tunnettu kameramerkki. Se tuli tunnetuksi toisen maailmansodan aikana yleistyneestä ”vakoilukamerastaan” ja vuonna 1974 esitellystä pienestä kinofilmikamerastaan. Nykyisin Minox valmistaa kiikareita, tähtäimiä ja erityisen pieniä digikameroita. ==Historiaa== Minox- pienoiskameran ja sille sopivan filmikoon kehitti latvialainen kaivertaja Walter Zapp 1930-luvun mittaan työskennellessään Viron Tallinnassa. Zapp sai ensimmäisen prototyypin valmiiksi vuonna 1936, ja sen perusteella kolme Zappin filminsiirtoon liittyvää patenttia hyväksyttiin Helsingissä 21. joulukuuta 1936. Minoxia alkoi valmistaa VEF (Valsts Elektrotehniska Fabrika) Latvian Riiassa 1938. Käsityönä tehtyjä kameroita valmistui alkuun vain kaksi päivässä, vuotta myöhemmin jo kuusi. Ensimmäinen taskuun mahtuva kamera mullisti kansainvälisen vakoilu- ja tiedustelutoiminnan. Toisen maailmansodan kynnyksellä julkistettu keksintö mullisti kerralla koko maailman vakoilu- ja tiedustelutoiminnan. Toisen maailmansodan aikana kameraa valmistettiin arviolta 17 500 kappaletta. Minox käytti 8 × 11 millimetrin negatiivikokoa ja painoi 130 grammaa. Sen objektiivi oli 3,5/15 mm eikä himmennintä ollut lainkaan, vaan kuvat otettiin täydellä aukolla ja valotus säädettiin pelkällä sulkimella. Vakoilukäyttöön ja asiakirjojen nopeaan kopiointiin Minox sopi myös erinomaisten lähikuvausominaisuuksiensa vuoksi. Toisen maailmansodan alettua Minoxeja myytiin varsinkin Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Amerikkalainen kauppaketju olisi halunnut tehdä vuosisopimuksen sadasta tuhannesta kamerasta, mutta hankkeen esti Molotov–Ribbentrop-sopimus. Vuonna 1948 Minoxia alettiin valmistaa Saksassa, jonne Walter Zapp oli paennut. Siellä hän kehitti mallin Minox A, joka on hieman alkuperäistä isompi mutta toisaalta puolta kevyempi, vain 70 gramman painoinen, kun monia messinki- ja teräsosia korvattiin alumiinisilla. Vuonna 1958 markkinoille tullut Minox B oli varustettu seleenikennoisella valotusmittarilla, ja kameraa valmistettiin noin 350 000 kappaletta. Myöhempiä malleja olivat valotusautomatiikalla ja CdS-kennolla varustettu Minox C (1969), käsisäätöinen Minox BL (1969) ja paranneltu automaattimalli Minox LX (1978). Viimeinen Minox-malli oli muovirunkoinen Minox EC (1981), joita valmistettiin vuoteen 1995 saakka noin 150 000 kappaletta. Minoxin filmikameroista suurimmaksi myyntimenestykseksi nousi 1970-luvun keskivaiheilla esitelty kinofilmiä käyttävä Minox 35, jota valmistettiin vuoteen 2004 saakka. Kamerassa oli rungon sisään työntyvä 35 mm objektiivi, jonka valovoima oli f/2,8. Kameraa valmistettiin jopa titaani- ja kultapäällysteisenä. Se loi uuden hyvin pienten kinokameroiden kategorian yhdessä kilpailijoidensa Olympus XA:n ja Rollei 35:n kanssa. Leitz-Leica osti yhtiön vuonna 1996, mutta Minoxin toimiva johto osti yrityksen omiin käsiinsä vuonna 2001. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Valokuvausalan tuotemerkit Luokka:Saksalaiset teollisuusyritykset Luokka:Valokuvausalan yhtiöt Luokka:Optiikanvalmistajat Luokka:Valokuvakamerat