EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Giuliano Gozi

Giuliano Gozi (7. elokuuta 1894 – 18. tammikuuta 1955) oli sanmarinolainen poliitikko, joka toimi maan de facto diktaattorina 1900-luvun alkupuolella. Gozi tunnetaan parhaiten San Marinon fasistisen puolueen perustajana ja hän toimi puolueen puheenjohtajana aina sen lakkauttamiseen saakka. Gozi syntyi San Marinon kaupungissa vuonna 1894. Perhe oli rikas ja vaikutusvaltainen. Gozi opiskeli Bolognassa vuosina 1914–1915, mutta alkoi keskittymään erilaisiin kansanliikkeisiin, jotka pyrkivät saamaan Italian osallistumaan ensimmäiseen maailmansotaan. Gozi itse palasi San Marinoon ja pyrki rekrytoimaan paikallisia liittymään Italian armeijaan. Tämän jälkeen hän palasi Italiaan ja pestautui Bolognan 35. jalkaväkikompanjaan. Italian armeijassa hän yleni luutnantiksi. Vuonna 1918 Gozi nimitettiin maan ulkoministeriksi. Hän toimi virassa aina vuoteen 1943 asti. Vuonna 1922 Gozi perusti San Marinon fasistisen puolueen, jonka puheenjohtajana hän toimi koko sen olemassaolon ajan. Puolue otti vaikutteita Italian fasistisesta puolueesta, ja käytti mm. väkivallalla uhkailua vaimentaakseen opposition. Puolue voitti samana vuonna järjestetyt vaalit ylivoimaisesti ja siitä tuli sittemmin San Marinon ainoa puolue. Vuonna 2015 järjestettiin muistotilaisuus Gozin kuoleman 60-vuotispäivän kunniaksi. Yhdistynyt vasemmisto -puolue julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se muistutti, kuinka Gozi tukahdutti maan demokratian yli 20 vuoden ajan. Samana vuonna julkaistiin myös Paola Barbara Gozin isoisoisästään kertova elämäkerta Giuliano Gozi. Un Uomo una Patria. Gozille myönnettiin seuraavat kunnianosoitukset: * San Marinon ritarikunta (San Marino) * Kultainen ansiomitali (San Marino, peruttu 1946 kapteenivaltionhoitajien päätöksellä) * Italian punaisen ristin hopeinen ansiomitali (Italia) * Liittouman voitonmitali (Italia) == Lähteet == Luokka:San Marinon kapteenivaltionhoitajat Luokka:Fasismi Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Orlando finto pazzo

Orlando finto pazzo on Antonio Vivaldin säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Venetsian Teatro San Angelossa syksyllä 1714. Teokseen laati libreton Grazio Braccioli. Sen kantaesityksessä nimiroolin tulkitsi Anton Francesco Carli; muissa rooleissa esiintyivät Margherita Gualandi, Andrea Pacini, Francesco Natali, Elisabetta Denzio ja Anna Maria Fabbri.Orlando Finto Pazzo (Roland le faux fou – 1714) Opéra Baroque Syksyllä 1713 Teatro San Angelossa oli esitetty niin ikään Grazio Bracciolin librettoon sävelletty Giovanni Alberto Ristorin ooppera Orlando furioso, jonka saavuttaman menestyksen innoittamana teatteri tilasi Bracciolilta toisen saman teeman pohjalta laaditun libreton. Vivaldin ooppera ei kuitenkaan saavuttanut Ristorin teokseen verrattavaa menestystä, joten siihen täytyi tehdä muutoksia. Joidenkin lähteiden mukaan Vivaldin ooppera korvattiinkin suhteellisen epäonnistumisen jälkeen uusilla Ristorin oopperan esityksillä. Opus 111 -levymerkki julkaisi Orlando finto pazzo -oopperasta levytyksen, jossa Academia Montis Regalisin orkesteria johti kapellimestari Alessandro de Marchi ja teoksen nimiroolissa lauloi basso Antonio Abete. Levytys arvosteltiin Gramophone-lehdessä syyskuussa 2004.Vivaldi Orlando finto pazzo Gramophone == Lähteet == Luokka:Antonio Vivaldin teokset Luokka:Italiankieliset oopperat Luokka:1710-luvun musiikkiteokset
Lauri Tiilikka

Lauri Jeremias Tiilikka (23. helmikuuta 1902 Virolahti – 30. kesäkuuta 1988 Jämsänkoski) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Tiilikan vanhemmat olivat työnjohtaja Jeremias Tiilikka ja Eeva-Liisa Lautamies ja puoliso vuodesta 1930 Sisko Annikki Majawa. Tiilikka kirjoitti ylioppilaaksi Haminassa vuonna 1921 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1927. Valmistuttuaan hän meni töihin Yhtyneiden Paperitehtaiden omistamalle Jämsänkosken sellutehtaalle. Hän toimi siellä ja Kaipolan paperitehtaalla koko työuransa, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Tornatorin omistamalla Tainionkosken sellutehtaalla 1930-luvulla. Jämsänkoskella Tiilikka toimi ensin mestarina ja käyttöinsinöörinä ja sitten vuodesta 1936 sellutehtaan teknillisenä johtajana ja vuodesta 1939 Jämsänkosken tuotantolaitosten johtajana eli isännöitsijänä. Kun Kaipolan paperitehdas perustettiin vuonna 1954 osin Tiilikan tekemän valmistelutyön tuloksena, myös se tuli hänen aluejohtajan toimensa piiriin. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1968 Tiilikka toimi vielä jonkin aikaa Yhtyneiden Paperitehtaiden hallituksen jäsenenä, oltuaan yhtiön hallituksessa jo 1950-luvulta. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1965 saanut Tiilikka oli sotilasarvoltaan reservin insinöörimajuri. Hänellä oli muun ohella monia alueellisia ja oman alansa luottamustehtäviä.Kuka kukin on 1954, s. 887. Viitattu 23.3.2022.Kuolleita. Teollisuusneuvos Lauri Tiilikka. Helsingin Sanomat, 6.7.1988, s. 12. ==Julkaisuja== * Jämsänkosken sulfiittiselluloosatehtaan historiikki, 1957, toim. Lauri Tiilikka, Alfred Laulainen * Suur-Jämsän historiasarja. 5, Jämsänkosken ja Koskenpään historia vuodesta 1926 vuoteen 1976, 1986, toim. Timo Räsänen, Lauri Tiilikka ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Giovanni Battista Bassani

Giovanni Battista Bassani (1650 tai noin 1657The Harvard Biographical Dictionary of Music Don Michael Randel Padova – 1. lokakuuta 1716 BergamoGiovanni Battista Bassani Universal Edition) oli italialainen säveltäjä keskisellä barokkikaudella.Giovanni Battista Bassani Naxos Bassani opiskeli Venetsiassa. Hän suoritti suuren osan musiikillisesta toiminnastaan Ferrarassa, jonka tuomiokirkossa hän toimi musiikkijohtajana noin 25 vuoden ajan. Bassani sävelsi muun muassa oratorioita ja liturgisia teoksia. Hänen tuotantoonsa on kuulunut myös sittemmin kadonneita oopperoita. Hänen sekulaarien laulujensa joukossa on Il musico svogliato. Bassanin suhteelliseen vähäiseen soitinmusiikin tuotantoon kuuluu teoksia viululle, jonka soittamisessa hän oli itse taitava. Bassani lähti vuonna 1712 Bergamoon, jossa hän opetti musiikkia ja johti Santa Maria Maggioressa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:1650-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1716 kuolleet
Ukrainan ja Venäjän raja

Ukrainan ja Venäjän raja on 2 295 kilometriä pitkä kansainvälinen raja, joka kattaa Ukrainan ja Venäjän välistä maarajaa 1 974 km ja vesialuerajaa 321 km. Ukrainasta tuli itsenäinen valtio Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Ukrainan ja Venäjän välinen raja kattaa miltei kolmanneksen Ukrainan valtiollisista rajoista kulkien teollistuneiden ja tiheästi asuttujen alueiden halki, jotka ovat erittäin tärkeitä kummankin maan talouselämälle. Maaliskuun 2014 jälkeen, kun Venäjä miehitti Ukrainaan kuuluvan Krimin niemimaan, kahdesta entisestä neuvostotasavallasta on tullut vihollisia. Huhtikuussa 2014 alkaneesta Itä-Ukrainan sodasta lähtien maarajasta noin 410 kilometriä on ollut separatistien hallinnassa: tämä osa rajaa sallii aseiden, palkkasotureiden ja venäläisten sotilaiden kulkemisen Itä-Ukrainan alueelle. Vuonna 2014 Ukraina aloitti Ukrainan ja Venäjän välisen "muurin" rakentamisen Venäjän rajalle pohjoiseen. Ukraina on rakentanut 400 kilometriä panssarintorjuntahautaa, 100 kilometriä aitaa ja 70 kilometriä piikkilankaa osana Venäjän rajan rakentamista. Vuonna 2019 Venäjä sai valmiiksi Krimin niemimaan ja Ukrainan välisen raja-aidan rakennusprojektin. Raja-aidalla on pituutta yli 60 kilometriä, ja se on varustettu piikkilangalla ja useilla sadoilla antureilla. Venäjän turvallisuuspalvelun (FSB) mukaan Venäjän on "estettävä Ukrainasta tulevien sabotoijien tunkeutumisyritykset". == Lähteet == *
Silvana Lattmann

Silvana Abruzzese Lattmann (8. marraskuuta 1918 Napoli – 19. heinäkuuta 2023) oli italialais-sveitsiläinen kirjailija.Silvana Lattmann Viceversa Literatur Lattmann opiskeli Roomassa ja Genovassa biologiaa, josta sai tohtorin arvon vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli avustajana ja tutkijana Milanon yliopiston eläintieteellisessä instituutissa ja Napolin Meribiologisella asemalla. Vuonna 1954 Lattmann asettui Sankt Galleniin. Hän työskenteli 1970-luvulta lähtien kirjailijana. Hän käytti kirjallisuudessaan äidinkieltään italiaa. Vuonna 1993 Lattmann muutti Zürichiin. Hänelle myönnettiin Schiller-palkinto vuosina 1984 ja 1997. Vuonna 2017 Edizioni Casagrande -kustantamo julkaisi Lattmannin lapsuuden- ja nuoruudenmuistelmateoksen Nata il 1918.Silvana Lattmann: Nata il 1918 Edizioni Casagrande == Lähteet == Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Sveitsiläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet italialaiset Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet sveitsiläiset
Maïga

Maïga on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Abdoulaye Maïga (s. 1987), malilainen jalkapalloilija * Abdoulaye Idrissa Maïga (s. 1968), malilainen poliitikko, Malin pääministeri 2017 * Attaher Maïga (1924–1985), malilainen hallintovirkamies, poliitikko ja ministeri * Choguel Kokalla Maïga (s. 1958), malilainen insinööri, poliitikko ja ministeri * Ibrahim Ikassa Maïga (s. 1971), malilainen oikeustieteilijä, poliitikko ja ministeri * Keïta Aminata Maïga, Malin ent. presidentti Ibrahim Boubacar Keitan puoliso, Attaher Maïgan tytär * Konaté Mariama Suzanne Maïga (s. 1956), malilainen lääkäri, valtiosihteeri ja YK:n väestörahaston edustaja, Attaher Maïgan tytär * Ousmane Issoufi Maïga (s. 1945 tai 1946), malilainen taloustieteilijä, Malin pääministeri 2004–2007 * Soumeylou Boubèye Maïga (1954–2022), Malin pääministeri 2017–2019.
Nello Santi

Nello Santi (22. syyskuuta 1931 Adria, Italia – 6. helmikuuta 2020 Zürich, Sveitsi)Nello Santi AllMusic oli italialainen kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi oopperoiden, esimerkiksi Giuseppe Verdin teosten esitysten johtamisesta.Nello Santi: Traditionalist Operatic Giant Interlude.hk Santi viehtyi oopperaan ensimmäisen kerran seuratessaan Rigoletton esitystä neljän vuoden iässä. Hän aloitti oman uransa 20-vuotiaana Padovan Teatro Verdi. Vuosina 1958–1969 hän työskenteli Zürichin oopperan musiikillisena johtajana, mutta hän jatkoi työskentelyään siellä tämän jälkeenkin. Hän myös asettui Sveitsiin. Santi kohotti siellä Zürichin oopperan tasoa, johti oopperoiden esityksiä niiden alkuperäiskielillä ja edisti ajan johtavien laulajien tuomista oopperataloon. Näihin kuuluivat José Carreras, Teresa Berganza, Agnes Baltsa, Ruggero Raimondi ja Margaret Price. Santi esiintyi laajalti ympäri Eurooppaa, mutta toiseksi hänen pääasiallisista taiteellisista kodeistaan vakiintui New Yorkin Metropolitan-ooppera. Siellä hän johti yli neljäsataa esitystä vuosina 1962–2000. Enimmäkseen nämä esitykset koostuivat italialaisesta ohjelmistosta, kuten Verdin, Giacomo Puccinin ja bel canto -tyylin säveltäjien teoksista. Tenori Carlo Bergonzi luonnehti Santia kaikkein parhaaksi kapellimestareista, joiden kanssa hän oli tehnyt yhteistyötä. == Lähteet == Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Bohdan Ihor Antonytš

Bohdan Ihor Antonytš, nimimerkki Zoil, (5. lokakuuta 1909 Novytsia, Gorlicen piirikunta, Lemkon alue – 6. heinäkuuta 1937 Lviv) oli ukrainalainen runoilija, kriitikko ja kirjoittaja. Antonytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainan kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui 1933. Hän kirjoitti artikkeleita ja kritiikkiä nimimerkillä Zoil. Hän toimitti Karby-nimistä taidelehteä V. Havryljukin ja Volodymyr Lasovskyin kanssa ja työskenteli myös Dažboh-kirjallisuuslehdessä (), jonka päätoimittaja hän oli jonkin aikaa. Antonytš käsittelee runoissaan filosofisia teemoja ja yhdistää Lemkon kansanperinteeseen perustuvaa panteismia imagismin periaatteisiin. Häneltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa Ihor Kalynets ja Mykola Horbal. Hän julkaisi elinaikanaan kaksi runokokoelmaa. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi kolme kokoelmaa, joista viimeinen on valittujen runojen kokoelma vuodelta 1940. Uusi kiinnostus hänen tuotantoonsa heräsi 1960-luvulla, ja siitä on julkaistu selityksin varustettuja laitoksia. Kootuissa teoksissa vuodelta 1967 on keskeneräinen libretto, romaanikatkelmia, taidetta käsitteleviä teoreettisia artikkeleita ja muita artikkeleita sekä kirja-arvosteluja. Slovakkisäveltäjä Ilja Zeljenka on säveltänyt yhden Antonytšin runon.Pieseň mladosti, Finna.fi, viitattu 23.3.2022 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset runoilijat Luokka:Ukrainalaiset kirjallisuuskriitikot Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Atle Lie McGrath

Atle Lie McGrath (s. 21. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa. == Maailmancup == Kaudella 2020-2021 hän nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille maailmancupissa ollen Alta Badian suurpujottelussa toinen 20. joulukuuta 2020. Kaudella 2021-2022 hän saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin voiton pujottelussa Flachaussa 9. maaliskuuta 2022. Hän voitti myös kauden finaaleissa Méribelissä pidetyn kauden viimeisen pujotteluosakilpailun 20. maaliskuuta 2022. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Adelbodenin pujottelussa toiseksi 8. tammikuuta 2023. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui toiseksi sekä Adelbodenin pujottelussa 7. tammikuuta että Wengenin pujottelussa 14. tammikuuta 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Aspenin ensimmäisessä suurpujottelussa 1. maaliskuuta 2024. Kaudella 2024–2025 hän oli kolmas Söldenin suurpujottelussa ja Gurglin pujottelussa. Val d’Isèren pujottelussa hän sijoittui toiseksi ja Alta Badian pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti Wengenin pujottelun. == Arvokilpailut == Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 McGrath sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli suurpujottelussa kymmenes ja saavutti hopeaa pujottelussa.. == Nuorten kilpailut == McGrath osallistui alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2018 ja 2019. Hän kilpaili kaikissa viidessä lajissa (DH, SG, AC, GS ja SL). Vuonna 2018 hän oli paras U18-laskija kolmessa lajissa. Vuonna 2019 hän voitti hopeaa alppiyhdistetyssä ja tuli neljänneksi syöksylaskussa, jääden 0,01 sekuntia palkintopallilta. == Yksityiselämä == McGrath syntyi Vermontissa, Yhdysvalloissa ja muutti Osloon ollessaan 2-vuotias. Hänen isänsä on amerikkalainen Felix McGrath, joka kilpaili alppihiihdon maailmancupissa vuodesta 1984 vuoteen 1990 Yhdysvaltojen alppihiihtomaajoukkueessa. Hänen äitinsä on Selma Lie, joka kilpaili maastohiihdossa Norjassa ja NCAA kiertueella University of Vermontin edustajana. Hän harrasti jalkapalloa 15-vuotiaaksi ja kilpaili maastohiihdossa 12-vuotiaaksi saakka. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johann Friedrich Herzog

Johann Friedrich Hertzog (6. kesäkuuta 1647 Dresden, Saksa – 21. maaliskuuta 1699, Dresden) oli saksalainen lakimies ja runoilija. Herzog oli papin poika. Hänen isänsä kuoli, kun Johann oli yhdeksänvuotias, ja tämä sai ilmaisen koulupaikan Meissenissä. Hän opiskeli lakitiedettä Wittenbergissä, toimi muutaman vuoden kotiopettajana ja sen jälkeen lakimiehenä Dresdenissä vuodesta 1674. Hänelle suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon Jenan yliopistossa vuonna 1678. Herzog oli kirjoittanut suuren osan iltavirrestä "Nun sich der Tag geendet hat und keine Sonn mehr scheinet." Virren ensimmäinen säkeistö ja sävelmä on kuitenkin Adam Kriegerin (1634-1666) kirjoittamasta laulusta "Ihr schönsten Blumen in der Au" joka ilmestyi Kriegerin kokoelmassa Arien (1657). Herzogin virsi on pohjana iltavirrelle "Taas päivä ajan virtahan" (Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja 556, Ruotsin kirkon virsikirja 188) == Lähteet == Luokka: Saksalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1647 syntyneet Luokka: Vuonna 1699 kuolleet
École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile

École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile (ESTACA) on ranskalainen insinöörikoulu, joka perustettiin vuonna 1925.Une passion, le mouvement (1925-2015) ESTACA on yksityinen korkeakoulu, joka kouluttaa liikennealan insinöörejä. Koulutustoiminnan lisäksi koulu tekee soveltavaa tutkimusta ilmailun, autojen, avaruuden, ohjatun liikenteen ja merenkulun aloilla.ESTACA - École Supérieure des Techniques Aéronautiques et de Construction Automobile Koulu sijaitsee Montigny-le-Bretonneux'ssa ja Lavalissa, ja se on valtion hyväksymä. Siitä tuli Groupe ISAE:n jäsen 25.Le groupe ISAE accueille l'ESTACAsyyskuuta 2012. == Kuuluisia valmistuneita == * Radu Manicatide, romanialainen lentokonesuunnittelija ==Lähteet== * ESTACA kotisivut === Viitteet === Luokka:Ranskan yliopistot Luokka:Yvelines
3,5-lutidiini

3,5-lutidiini (C7H9N) eli 3,5-dimetyylipyridiini on pyridiinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa 3,5-lutidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös asetoniin ja dietyylieetteriin. Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 6,15. 3,5-lutidiinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristetään tislaamalla. Synteettisesti yhdistettä valmistetaan propanaldehydin, formaldehydin ja ammoniakin välisellä reaktiollaShinkichi Shimizu, Nanao Watanabe, Toshiaki Kataoka, Takayuki Shoji, Nobuyuki Abe, Sinji Morishita & Hisao Ichimura: Pyridine and Pyridine Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000.. 3,5-lutidiinia käytetään dinikotiinihapon ja lääkeaineiden kuten omepratsolin valmistamiseen. ==Lähteet== Luokka:Pyridiinit
Serdar Berdimuhamedow

Serdar Gurbangulyýewiç Berdimuhamedov (s. 22. syyskuuta 1981) on turkmenistanilainen poliitikko, joka on toiminut Turkmenistanin presidenttinä 19. maaliskuuta 2022 lähtien. Hän on toiminut Turkmenistanin ministerikabinetin varajohtajana eli varapääministerinä vuodesta 2021. Tätä ennen hän on toiminut eri hallintotehtävissä. Serdar on Turkmenistania itsevaltaisesti hallinneen edellisen presidentin Gurbanguly Berdimuhamedovin poika. == Koulutus ja ura == Serdar on valmistunut Turkmenistanin maatalousyliopistosta insinööriksi 2001. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Turkmenistanin elintarviketeollisuusliitossa vuoteen 2008 poislukien 2001–2003 välillä olleen varusmiespalveluksen. Vuosina 2008–2011 hän työskenteli neuvonantajana Turkmenistanin Moskovan suurlähetystössä ja samaan aikaan suoritti Venäjän federaation ulkoministeriön diplomaattisen akatemian kansainvälisten suhteiden tutkinnon. Vuosina 2011–2013 hän opiskeli eurooppalaista ja kansainvälistä turvallisuutta Geneven turvallisuuspolitiikan keskuksessa ja suoritti maisterin tutkinnon. Samaan aikaan työskenteli Turkmenistanin YK-edustustossa Genevessä. 18. elokuuta 2014 hän suoritti Turkmenistanin tiedeakatemian kandidaatin tutkinnon. Heinäkuussa 2015 hän valmistui teknisten tieteiden tohtoriksi Turkmenistanin tiedeakatemiasta. Marraskuussa 2016 hänet valittiin Turkmenistanin parlamenttiin. Maaliskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Turkmenistanin parlamentin lainsäädäntö- ja normatiivisen valiokunnan puheenjohtajana. Maaliskuussa 2018 Berdimuhamedow nimitettiin Turkmenistanin varaulkoministeriksi. Tammikuussa 2019 Berdimuhamedow siirrettiin isänsä kotikaupunkiin Aharin alueelle varakuvernööriksi ja hänet ylennettiin kuvernööriksi kesäkuussa 2019. Helmikuussa 2020 Serdar Berdimuhamedow palasi keskustoimistoon Turkmenistanin teollisuus- ja rakennusministeriksi. Helmikuusta 2021 alkaen hän on Turkmenistanin ministerineuvoston varapuheenjohtaja (varapääministeri). 12\. maaliskuuta 2022 pidetyissä presidentinvaaleissa Berdimuhamedow sai 72,97 prosenttia äänistä ja hänet valittiin presidentiksi. Hän aloitti tehtävässään 19. maaliskuuta. == Lähteet == Luokka:Turkmenistanin presidentit Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kurskin itäinen lentoasema

Kurskin itäinen lentoasema eli Kurskin kansainvälinen lentoasema () tai Kursk- Halino () tai Halinon lentotukikohta (IATA: URS, ICAO: UUOK) on Venäjän Kurskin alueen aluekeskus Kurskissa toimiva siviili- ja sotilasilmailun yhteisesti käyttämä lentoasema. Lentoaseman viralliseen nimeen on kesästä 2021 lähtien kuulunut omistus Kurskin alueella syntyneelle, lentokonesuunnittelija Mihail Gurevitšille. Lentokenttäalueen pohjoisosia hallitsevaa lentotukikohtaa kutsutaan toisinaan sijaintikylänsä, Kurskin kunnallispiirin Kljukvinskin maalaiskunnan Halinon mukaan Halinon lentotukikohdaksi. Kesällä 2017 uutisoitiin, että Halinon lentotukikohtaan oli tuotu ensimmäiset kaksi Suhoi Su-30SM -hävittäjää. Sittemmin lentotukikohdan 14. hävittäjälentorykmentti on saanut kaksi laivueellista, eli yhteensä 24 kaksipaikkaista Suhoi Su-30SM:ää. Näillä on korvattu aiemmat (noin 30 kpl) Mikojan MiG-29SMT/UB hävittäjälentokoneet. Venäjän hyökkäyssodan alkamisen jälkeen (24. helmikuuta 2022) siviililentoliikenne usean Venäjän länsiosan alueella ja yli kymmenellä lentoasemalla kiellettiin. Siviililentoliikenteen kielto koski myös Kurskin aluetta ja Kurskin kansainvälistä lentoasemaa. Sen toiminnan luonne muuttui Venäjän hyökkäyssodan seurauksena puhtaammin sotilalliseksi lentotukikohdaksi. Kurskin itäisen lentoaseman laidalla sijaitsevaan polttoainesäiliöön iskettiin arvioiden mukaan Neuvostoliiton aikaiseen Tupolev Tu-141 Striž -tiedustelulennokkiin pohjautuvalla, Ukrainassa edelleenkehitetyllä räjähdelennokilla 6. joulukuuta 2022. Isku muistutti edellispäivänä venäläisiin strategisten pommikoneiden tukikohtiin (Saratov-Engels ja Rjazan- Djagilevo) tehtyjä lennokki-iskuja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kursk Vostochny Airport (wikimapia.org) Luokka:Kurskin alue Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Heinrich Holzschuher

Johann Heinrich Christoph Holzschuher (11. helmikuuta 1798 Wunsiedel, Oberfranken, Saksa - 30. joulukuuta 1847 Schloss Burg, Hof/Saale) oli saksalainen lakimies, sosiaalityöntekijä, pedagogi ja runoilija. Holzschuer kasvoi vaikeissa olosuhteissa. Hän oli 13-vuotias, kun hänen isänsä ampui itsensä taloudellisten vaikeuksien takia ja poika joutui jättämään koulunkäyntinsä. Tämä kannusti häntä työskentelemään epäoikeudenmukaisuuksia vastaan. Holzschuher tutustui Weimarissa Johannes Falkiin ja hänen innoittamanaan perusti koulun nuorille vangeille, jossa hän seurasi Falkin kasvatusmenetelmiä. Vuonna 1827 Holzschuher siirtyi Erfurtiin lastenkotiin ja toimi lakimiehenä eri tehtävissä, mm. Baijerin säätykokouksen kirjurina vuosina 1931–1932 sekä julkaisi useita kirjoituksia, joissa hän osoitti yhteiskunnallisia epäkohtia ja ehdotuksia niiden korjaamiseksi. Holzschuer tunnetaan joululaulun "O Du fröliche" tekijänä. Laulu on alkuaan Johannes Falkin kirjoittama "kolmen juhlan laulu" (joulu, pääsiäinen, helluntai), jonka joulusta kertovan säkeistön jatkoksi Holzschuer kirjoitti vuonna 1827 kaksi lisäsäkeistöä joulunäytelmää "Die Kinder an der Kribbe" (Lapset seimen äärellä) varten ja loi siten yhden eniten levinneitä joululauluja. Laulu tunnetaan suomeksi nimellä "Oi sä riemuisa". == Lähteet == Luokka: Saksalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1798 syntyneet Luokka: Vuonna 1847 kuolleet
Alberto Alesina

Alberto Alesina (1957 – 23. toukokuuta 2020) oli italialaissyntyinen, Yhdysvaltoihin siirtynyt taloustieteilijä.Recalling a pioneer of modern political economy The Harvard GazetteAlberto Alesina – Nathaniel Ropes Professor of Political Economy In Memoriam Harvard University Department of Economics Hän kuului nykyaikaisen poliittisen taloustieteen edelläkävijöihin. Alesina opiskeli Milanon Bocconi-yliopistossa ennen siirtymistään Harvardin yliopistoon, josta sai tohtorinarvonsa vuonna 1986. Tämän jälkeen hän ei lähtenyt Harvardin yliopistosta lyhyitä muualla vietettyjä ajanjaksoja lukuun ottamatta.Alberto Alesina, economist, 1957-2020 Financial Times Alesina toimi Harvardin yliopistossa poliittisen taloustieteen Nathaniel Ropes -professorina ja oli vuosina 2003–2006 sen taloustieteen laitoksen puhemies. Hän oli National Bureau of Economic Researchin jäsen ja johti sen poliittisen taloustieteen ohjelmaa sen perustamisesta vuodesta 2006 lähtien. Alesina tutki muun muassa yhteiskunnan etnisen fragmentoitumisen taloudellista suoriutumista haittaavaa vaikutusta ja kansallisvaltioiden optimaalista kokoa; jälkimmäistä aihetta koskeneella tutkimuksella oli merkittävä vaikutus Euroopan unionin ympärillä käytyihin keskusteluihin. Vuonna 1993 Alesinan ja Lawrence Summersin laatima selvitys viittasi itsenäisten keskuspankkien parhaaseen kykyyn inflaation kontrolloinnissa. Alesina julkaisi 142 artikkelia akateemisissa lehdissä. Hän julkaisi myös kolumneja Corriere della Sera -lehdessä ja kuului Quarterly Journal of Economicsin toimittajiin. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian sekä Econometric Societyn jäsen. Alesina oli talouskurin kannattaja vuosien 2008–2009 taantumassa. 19. toukokuuta 2020 Manhattan Institute for Policy Research myönsi Hayek-kirjapalkinnon teoksesta Austerity: When It Works and When It Doesn't, jonka olivat laatineet Alesinan ohella Carlo Favero ja Francesco Giavazzi. Professori Edward Glaeserin mukaan Alesinaa pidettiin vuosien ajan ennen tämän kuolemaa todennäköisenä tulevana taloustieteen Nobel-ehdokkaana. Alesinan kuolema 63-vuotiaana johtui ilmeisestä sydäninfarktista, jonka hän sai ollessaan patikoimassa Susan- vaimonsa kanssa. Hänen viidestä kirjastaan viimeisiksi jäivät The Future of Europe: Reform or Decline ja Fighting Poverty in the US and Europe: A World of Difference. == Lähteet == Luokka:Italialaiset taloustieteilijät Luokka:Yhdysvaltalaiset taloustieteilijät Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Avoin tutkimus

Avoin tutkimus on tutkimus, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa mihin tahansa käyttötarkoitukseen, jopa kaupallisesti. Avoin tutkimus on lisensoitu avoimella lisenssillä, joka valtuuttaa sisällön käytön yllä kuvatulla tavalla. == Katso myös == * Avoin tiede * Avoin sisältö * Avoin tieto * Avoin data == Lähteet == == Aiheesta muualla == * openresearch.org Luokka:Avoin tiede
Substraatti (biokemia)

Substraatti on osa ainetta, jota substraatin entsyymi muuttaa. Substraatti on siis lähtöaine, joka entsyymien avulla reaktioissa saavuttaa lopputuotemuodon. Substraatti on molekyyli, joka reagoi entsyymin kanssa siten, että etsyymi muuttaa sen toimintaa. Tietty substraatti reagoi aina tietyn entsyymin kanssa. Jotta substraatin ja entsyymin välinen kemiallinen reaktio voi tapahtua, substraatin täytyy kiinnittyä entsyymin aktiiviseen kohtaan. Reaktiossa substraatti muuttuu toiseksi aineeksi. Entsyymien ja substraattien reaktiot ovat yleisiä eliöiden elintoimintojen prosesseissa. Tällaiset reaktiot ovat joko anabolisia tai katabolisia. Entsyymien ja substraattien reaktioon kuuluva energia on nimeltään Gibbsin energia. Tälla iset reaktiot estyvät joskus inhibiittorien vuoksi. Toisaalta jotkut inhibiittorit palauttavat entsyymejä toisten inhibiittorien vaikutuksesta. == Lähteet == Luokka:Entsyymikinetiikka Luokka:Kemialliset reaktiot
Maimo Henriksson

Maimo Susanne Henriksson (s. 31. heinäkuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen diplomaatti, joka on työskennellyt suurlähettiläänä Oslossa ja Tukholmassa. Henriksson valmistui kauppatieteiden maisteriksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1985 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1989. Hän on työskennellyt ulkoministeriössä vuodesta 1989. Hänen asemapaikkojaan ovat olleet Unkari, Norja, Venäjä ja syyskuusta 2021 alkaen Ruotsi. Henriksson on naimisissa, ja perheessä on kaksi lasta. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset diplomaatit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Töölön raitiovaunuvarikko

Töölön raitiovaunuvarikko on yksi Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta. Se sijaitsee Mannerheimintien varrella Taka-Töölössä. Varikon länsipuolella sijaitsee vanha halli, jossa toimii nykyään Ratikkamuseo osana kulttuuritehdas Korjaamoa. Töölön varikko on suojeltu asemakaavalla. Hallit suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Töölön varikko on Helsingin varikoista pienin, mutta siellä säilytetään ja huolletaan kolmasosaa raitiovaunuista. Tilaa on 31 vaunulle. Töitä tehdään vuorokauden ympäri. Varikolta liikennöidään linjoja 4, 5 ja 10. Varikko peruskorjattiin vuosina 2015–2020. Töölön, kuten myös Vallilan varikosta, aiotaan kuitenkin luopua. Ruskeasuolle valmistui keväällä 2024 uusi raitiovaunuvarikko. Töölön varikkoa käytetään 2030-luvun loppuun. Hallin edustalla sijaitsee niin kutsuttu Frenckellin sormi, rakennus, josta ohjaillaan hallilta lähteviä ja sinne saapuvia vaunuvuoroja. Frenckellin sormi valmistui väliaikaiseksi lipunmyyntikioskiksi Helsingin olympialaisia varten vuonna 1952. Nimensä se nimensä Erich von Frenckellin mukaan. Frenckell oli ”voimahahmo” olympialaisten saamisessa Helsinkiin. == Kuvia == Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiön vaunuhalli Meilahdenkatu 1-3 (nyk. Eino Leinonkatu) - N30541 - hkm.HKMS000005-km0022v4.jpg|Sisätiloja vuonna 1922. Raitiovaunu Töölön varikkohallin edustalla - N30551 - hkm.HKMS000005-km0026zp.jpg|Raitiovaunu hallin edustalla vuonna 1924. Frenckellin sormi 1952.jpg|Frenckellin sormi. Töölö tram depot from air.JPG|Varikko ilmakuvassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Taka-Töölö Luokka:Helsingin suojellut rakennukset Luokka:Helsingin raitioliikenne
Inga Jasinskaja-Lahti

Inga Jasinskaja-Lahti (s. 1971) on suomalainen sosiaalipsykologi. Hän työskentelee sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopiston Valtioteteellisessä tiedekunnassa. Jasinskaja-Lahti on erikoistunut tutkimaan ryhmien välisiä suhteita. Hänen pääasiallisena tutkimuskohteenaan ovat eri sosiaalisten ja kulttuuristen ryhmien välisten suhteiden dynamiikka sekä ryhmien välisen vuorovaikutuksen poliittiset ja sosiaaliset seuraukset ja suhteiden positiivisen kehityksen tukeminen. == Koulutus ja tehtävät == Jasinskaja-Lahti opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui psykologian maisteriksi vuonna 1995 ja myöhemmin vuonna 2000 sosiaalitieteiden tohtoriksi. Vuonna 2003 hän sai sosiaalipsykologian dosentin arvonimen. Jasinskaja-Lahti nimitettiin Helsingin yliopiston sosiaalipsykologian professoriksi vuonna 2012. Jasinskaja-Lahti on Suomen Etnisten suhteiden neuvottelukunnan asiantuntijajäsen. Hän toimi myös kaksi kautta valtakunnallisen yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan jäsenenä vuoteen 2019 asti. == Tutkimus == Jasinskaja-Lahden tutkimuksen ytimessä ovat sosiaaliset identiteetit ja identiteettineuvottelut, ryhmien väliset asenteet, emootiot, stereotypiat, ennakkoluulot ja syrjintä, ryhmien välinen kontakti sekä tosielämässä että verkossa, mukaan lukien virtuaalitodellisuudessa, maahanmuuttajien akkulturaatio ja kotoutuminen sekä ennakkoluuloja vähentävät interventiot. Jasinskaja-Lahti johtaa ESSO-tutkimusryhmää [3], joka on moninainen, kansainvälinen ja tuottelias tiedeyhteisö, joka työskentelee ryhmien välisten suhteiden parissa Helsingin yliopistossa. Jasinskaja-Lahti toimii useiden kansallisten ja kansainvälisten tutkimushankkeiden vetäjänä ja on kirjoittajana yli sadassa julkaisussa. (Julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/inga-jasinskaja-lahti) Jasinskaja-Lahti on toiminut kansainvälisen Journal of Community and Social Psychology and The International Journal of Intercultural Relations -lehden apulaistoimittajana sekä ollut useiden muiden lehtien toimituskunnassa. == Julkaisuja == * Jasinskaja-Lahti, I., Liebkind, K., & Solheim, E. (2009). To Identify or Not To Identify? National Disidentification as an Alternative Reaction to Perceived Ethnic Discrimination. Applied Psychology: An International Review, 58(1), 105-128. * Jasinskaja-Lahti, I., Celikkol, G., Renvik, T. A., Eskelinen, V., Vetik, R., & Sam, D. (2018). When Psychological Contract Is Violated: Revisiting the Rejection-Disidentification Model of Immigrant Integration. Journal of Social and Political Psychology,6(2), 484-510. * Jasinskaja-Lahti, I., Renvik, T.A., Van der Noll, J., Rohmann, A., & Verkuyten, M. (2020). Dual citizenship and perceived loyalty of immigrants. Group Processes and Intergroup Relations, 23(7), 996-1013. * Lisää julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/inga-jasinskaja- lahti/publications/ == Lähteet == Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Antti Virrankoski

Antti Virrankoski (s. 1973) on Eduskunnan kirjaston johtaja. Hän aloitti johtajan virassa 1. tammikuuta 2018. Ennen siirtymistään Eduskunnan kirjaston palvelujohtajaksi 2016 Virrankoski työskenteli yli kymmenen vuotta Helsingin yliopiston kirjastossa. Virrankoski on koulutukseltaan filosofian maisteri suunnittelumaantieteen alalta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjastonjohtajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Väinö Kajava

Väinö Yrjö Kajava (vuoteen 1906 Helenius, 3. syyskuuta 1883 Tampere – 8. huhtikuuta 1944 Tampere) oli suomalainen toimitusjohtaja ja työväenliikkeen vaikuttaja, joka työskenteli muun muassa vakuutusyhtiö Turvan toimitusjohtajana vuosina 1911–1916 ja 1929–1944. == Elämä == Tampereella syntyneen Kajavan isä oli Finlaysonin tehtaan työmies. Kajava piti kirjansitomoliikettä Tampereella vuosina 1909–1911, jonka jälkeen hän työskenteli Turvan ensimmäisenä toimitusjohtajana vuoteen 1916. Vuodet 1917–1920 Kajava oli William Wilénin tupakkatehtaan johtajana ja 1921–1929 Ehrlund & Ollgren Oy:n toimitusjohtajana, kunnes palasi Turvan toimitusjohtajaksi. Kajava oli 1900-luvun alun merkittävimpiä vaikuttajia Tampereen työväenliikkeessä. Hän toimi Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä vuosina 1911–1916 ja oli muun muassa Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön sekä Kansan Lehden hallitusten jäsen. Kajava toimi myös vuonna 1910 perustetun Suomen Maanvuokraajain Liiton varapuheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Sisällissodan aikana hän oli Vallankumouksellisen ylioikeuden kanslian reistraattori. Tampereen kunnalliselämässä Kajava toimi muun muassa Tampereen kaupunginkirjaston hallituksen puheenjohtajana sekä kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Red Carpet Massacre

Red Carpet Massacre on Duran Duranin 13. marraskuuta 2007 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Desibeli.net: Duran Duran: Red Carpet Massacre Viitattu 23.3.2022. * Soundi: DURAN DURAN: Red Carpet Massacre Viitattu 23.3.2022. == Lähteet == Luokka:Duran Duranin albumit Luokka:Vuoden 2007 albumit
Paper Gods

Paper Gods on Duran Duranin 11. syyskuuta 2015 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: DURAN DURAN: Paper Gods Viitattu 23.3.2022. == Lähteet == Luokka:Duran Duranin albumit Luokka:Vuoden 2015 albumit
Future Past

Future Past on Duran Duranin 22. lokakuuta 2021 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: Levyarvio: Hienoja albumeja jo viidellä vuosikymmenellä – Duran Duran pärjäisi ilman vierailijoitakin Viitattu 23.3.2022. == Lähteet == Luokka:Duran Duranin albumit Luokka:Vuoden 2021 albumit
Politeh’nitšnyi instytutin metroasema

Politeh’nitšnyi instytut () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1963. == Galleria == Kuva:Политехнический институт 08.jpg Kuva:Politekhnichnyi instytut metro station Kiev 07.jpg == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kiovan metro Luokka:Solomjankan piiri
Suomen asiain komissio

Suomen asiain komissio oli Pietarissa Suomen autonomian alkuaikoina vuosina 1809–1811 toiminut elin, joka valmisteli Suomea koskeneita päätöksiä. Vaikka pääosa komission jäsenistä oli periaatteessa suomalaisia, se oli luonteeltaan enemmän venäläinen kuin suomalainen valmisteluelin. Se korvattiin vuonna 1811 vaikutusvaltaisemmalla Suomen asiain komitealla. Keisari Aleksanteri I allekirjoitti ukaasin Suomen asiain komission perustamisesta 30. lokakuuta (J: 18. lokakuuta) 1809. Komissio toimi Suomen asioiden esittelijän, valtiosihteeri Mihail Speranskin ja hänen kansliansa apuna, ja se perustettiin mahdollisesti Speranskin aloitteesta. Sitä oli edeltänyt vuonna 1802 perustettu, Viipurin kuvernementin eli niin sanotun Vanhan Suomen asioita valmistellut komissio, jolla oli ollut eri nimiä.Osmo Jussila: Suomen suuriruhtinaskunta 1809–1917, s. 48, 90–92. WSOY, Helsinki 2004.Päiviö Tommila: Suomen autonomian synty 1808–1809, s. 118–119. Valtioneuvoston kanslia/Edita, Helsinki 2008.Suomen hallinto Historiakone, Agricolaverkko. Viitattu 23.3.2022. Uusi komissio luotiin vanhan pohjalta. Vanhan komission valtuudet ulotettiin koskemaan myös Uuden Suomen aluetta. Venäläisten näkökulmasta Uuden Suomen alue yhdistettiin Venäjään entuudestaan kuuluneeseen Vanhaan Suomeen. Komission puheenjohtajana ja sen kanslian päällikkönä toimi Viipurin siviilikuvernööri Nikolai Eminé. Muut jäsenet olivat majuri J. A. Jägerhorn, Speranskin apulainen Robert Henrik Rehbinder, paroni ja salaneuvos Heiking, salaneuvos Theils ja valtioneuvos P. Friccius. Heistä vain Rehbinder edusti Suomen suuriruhtinaskunnan asukkaita, kun taas Jägerhorn oli pitkään Venäjällä asunut suomalainen emigrantti ja kaksi muuta oli Vanhasta Suomesta. Komission kanslian yhdeksästä työntekijästä kaksi oli Suomesta, C. J. Walleen ja L. G. von Haartman. Komissio työskenteli venäjäksi ja sen palkat maksettiin Venäjän valtion eikä Suomen suuriruhtinaskunnan budjetista. Komission merkitys jäi vähäiseksi, sillä useimmat sen jäsenistä tunsivat heikosti Suomen tilannetta, se kokoontui harvoin ja välillä vajaalukuisena, sen kanslian työ oli hidasta ja huolimatonta eikä asioiden valmistelu tai esittely toiminut kunnolla. Komissioon olivat tyytymättömiä niin Speranski kuin Suomen suuriruhtinaskunnan johtomiehet. Erityisesti Gustaf Mauritz Armfelt halusi uudistaa komission.Jussila 2004, s. 121, 124–125. Komissio lakkautettiin marraskuussa 1811 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle Suomen asiain komitealle, joka sai huomattavasti suuremman vallan ja pelkästään suomalaisista koostuvan arvovaltaisen jäsenistön. ==Lähteet== Luokka:Suomen suuriruhtinaskunta Luokka:Suomalaiset komissiot
Alessio Sartori

Alessio Sartori (s. 13. marraskuuta 1976 Terracina) on italialainen kilpasoutaja. Hän voitti pariaironelosessa olympiakultaa vuonna 2000. Hänellä on kaikkiaan kolme olympiamitalia ja hän on voittanut kolme maailmanmestaruutta. Sartori osallistui viisiin olympialaisiin. Atlantassa 1996 hän sijoittui pariaironelosessa neljänneksi. Sydneyssä 2000 hän voitti Agostino Abbagnalen, Rossano Galtarossan ja Simone Rainerin kanssa pariaironelosessa kultaa 2,35 sekunnin erolla Alankomaiden venekuntaan. Ateenassa 2004 Sartori saavutti Rossano Galtarossan kanssa pronssia pariairokaksikossa. Pekingissä 2008 Sartori jäi perämiehettömässä nelosessa B-finaaliin ja oli kokonaistuloksissa yhdestoista. Lontoossa 2012 hän saavutti pariairokaksikossa Romano Battistin kanssa hopeaa 1,13 sekuntia Uuden- Seelannin parille hävinneenä. Sartori voitti maailmanmestaruuden pariaironelosessa Indianapolisissa 1994, Tampereella 1995 ja Kölnissä 1998. Hänellä on MM-kilpailuista myös hopea- ja pronssimitaleja. == Lähteet == Luokka:Italialaiset soutajat Luokka:Italialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sangano

Sangano () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Sangano Sapere.it Sangano Enciclopedia Treccani Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 727 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Karen Lafferty

Karen Lafferty (s. 29. helmikuuta 1948, Alamogordo, New Mexico, Yhdysvallat) on amerikkalainen hengellistä musiikkia säveltänyt ja esittävä muusikko. Lafferty opiskeli musiikkia Eastern New Mexico Yliopistossa, jossa hän suoritti musiikkikasvatuksen kandidaatin tutkinnon. Viihdemusiikin parissa aloittamansa uran jälkeen Lafferty siirtyi vuonna 1970 hengellisen musiikin pariin Campus Crusade for Christ järjestössä ja hänestä tuli yksi keskeisiä ns. Jeesus-liikkeen perustajia. Lafferty on julkaissut kahdeksan albumia hengellistä musiikkia ja hän sai myös kutsuja tulla esiintymään Eurooppaan. Euroopan kiertueellaan Lafferty huomasi kuinka suosittua amerikkalainen musiikki Euroopassa oli, vaikka amerikkalaisten muusikoiden kiertueet Euroopassa eivät olleet taloudellisesti kannattavia. Lafferty perehtyi lähetys- ja julistustoimintaan Amsterdamissa, Hollannissa "Youth With A Missionin" (YWAM) kautta ja perusti "Musicians For Missions Internationalin" (MFMI) järjestön vuonna 1981 osana YWAM:n toimintaa Amsterdamissa. Tämän Missionuoret-järjestön tarkoituksena on kouluttaa nuoria kristittyjä muusikoita heidän julistustoiminnassaan ja avustaa heitä kiertueilla. Lafferty johti useita monikansallisia musiikkiryhmiä heidän kiertueillaan yli 50 maassa eri puolilla maailmaa. Lisäksi Lafferty on pitänyt musiikkiseminaareja ja kursseja muusikolle ja hän perusti "School of Music In Missions" -koulun osana YWAM:n "Kansakuntien yliopisto" toimintaa. Lafferty on tuottanut tai tukenut useiden erikielisten ääniteiden julkaisemista. MFMI:n palveluksessa oleva henkilökunta ja muusikot ovat osallistuneet säännöllisesti prostituoitujen ja kaduilla asuvien henkilöiden avustamiseen. Vuonna 1995 Lafferty palasi takaisin Yhdysvaltoihin ja perusti uuden keskuksen YWAM:in toiminnalle Santa Fessä, New Mexicossa, jossa hän tekee yhteistyötä paikallisten seurakuntien kanssa. Lafferty tekee edelleen kiertueita eri puolilla maailmaa. Lafferty on suositun "Seek Ye First" -laulun kirjoittaja ja säveltäjä. Laulu on vuodelta 1972 ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1974 ilmestyneellä levyllä. Laulun teksti on Matteuksen evankeliumin 6: 33 mukaelma. Suomenkielisenä käännöksenä se tunnetaan alkusanoin "Etsikää ensin Jumalaa" ja siitä on erilaisia käännöksiä. Laffertyn laulussa on kolme säkeistöä, mutta suomennoksissa tunnetaan yleensä vain ensimmäinen säkeistö. Laulu on julkaistu mm. Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 686, Anna-Mari Kaskisen muokkaamana vuonna 1955. Se on myös "Viisikielinen" -kirjassa, laulu 76 ja kirjassa on myös toinen Laffertyn laulu, 357, " Et voi tehdä taloasi hiekalle". == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset virsirunoilijat Luokka:Evankelistat Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Outstrider

Outsider on Abbath Doom Occultan 5. heinäkuuta 2019 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 6-/10Levyarvostelu: Abbath - Outstrider Viitattu 23.3.2022. * Inferno: Levyllinen biisi edellä sävellettyä äärimetallia – arviossa Abbath Viitattu 23.3.2022. * Kaaoszine: 8/10Rokkaavaa bläkkistä rapukävelyn kuninkaalta – arviossa Abbathin ”Outstrider” Viitattu 23.3.2022. * Soundi: Levyarvio: Näytön paikka käytetty – Abbathin Outstrider on edeltäjäänsä kunnianhimoisempi Viitattu 23.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 albumit Luokka:Norjalaiset black metal -albumit
Dread Reaver

Dread Reaver on Abbath Doom Occultan 25. maaliskuuta 2022 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Abbath - kitara, basso, laulu * Ukri Suvilehto - rummut * Ole André Farstad - akustinen kitara * Mia Wallace - Basso kappaleissa "Acid Haze", "Scarred Core", "The Deep Unbound" & "Dread Reaver" == Arvostelut == * Imperiumi: 7½/10Levyarvostelu: Abbath - Dread Reaver Viitattu 30.3.2022. * Inferno: Black metalin Lemmy viihdyttää – arviossa Abbath Viitattu 26.4.2022. * Soundi: Levyarvio: Abbath nousi kuilun partaalta takaisin black metalin huipulle – Uusilla mausteilla terästetty Dread Reaver jopa groovaa Viitattu 30.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 albumit Luokka:Norjalaiset black metal -albumit
Volodymyr Narbut

Volodymyr Ivanovytš Narbut () (2. huhtikuuta (J: 14. huhtikuuta) 1888 - 14. huhtikuuta 1938), oli ukrainalainen runoilija. Hän teki tuotantonsa venäjäksi nimellä Vladimir Narbut. Narbutin veli oli merkittävä ukrainalainen graafikko Heorhi Narbut. http://russia-ic.com/people/general/n/526 == Suku ja koulutus == Narbut opiskeli Pietarin yliopistossa historiaa ja filologiaa. Hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät vuonna 1910 pietarilaisessa opiskelijalehdessä nimeltä Gaudeamus. Kahta vuotta myöhemmin hän oli runoilijoiden killan eli akmeistienen jäsen. === Yksityiselämä === Hän oli vuodesta 1922 lähtien naimisissa itävaltalaistaustaisen Odessassa syntyneen musiikinopettajan tyttären Serafima Gustavnovna Suokin (1902-1983) kanssa, joka oli Juri Olešan entinen avovaimo. Narbut oli uhannut Olešaa itsemurhalla, jos ei saisi Serafimaa vaimokseen. Tämän seurauksena Oleša on kenties käyttänyt Narbutia henkilöhahmona romaanissaan Kateus (ven. Зависть, Zavist 1927, suom. 1967). == Kirjallinen ura == Runoudessaan Narbut yhdisti karkeaa naturalismia suorasukaiseen erotiikkaan ja epätavalliseen mielikuvitukseen. Ne pursuilevat epämuodostumia, rumuutta ja luonnottomuutta. Ne juhlivat kaikkea maallista. http://www.jstor.org/stable/40922198 Vuodet 1918–1919 Narbut työskenteli toimittajana. Vuodet 1920–1922 hän asui Odessassa ja Kiovassa kunnes muutti työpaikan johdosta Moskovaan. Siellä hän työskenteli kommunistisen puolueen keskuskomitean lehdistöosastolla. Hän oli myös perustamansa kustannusyhtiön "Maa ja tehdas" (Zemlja i Fabrika) johtaja. Vuonna 1928 hänet erotettiin kommunistipuolueesta, koska hänen sisällissodan aikaiseen toimintaansa liittyi epäselvyyksiä. Moskovassa oli 1920-luvulla odessalaistaustaisten runoilijoiden ryhmä. Narbut oli ryhmän suojelija, ja Nadežda Mandelštamin mukaan muut ryhmän jäsenet palvoivat Narbutia niin, että "suorastaan söivät tämän kädestä". Vuodesta 1925 alkaen Narbut työskenteli aikakauslehden toimittajana. == Poliittinen vaino == Vuonna 1936 Narbut pidätettiin. Häntä syytettiin kuulumisesta "kansallismielisten ukrainalaisten kirjailijoiden ryhmään" sekä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä. Narbutille langetettiin viiden vuoden mittainen pakkotyötuomio. Kahta vuotta myöhemmin NKVD muutti tuomion kuolemantuomioksi ja Narbut ammuttiin. Liikeellä on myös tietoja siitä, että Narbutia ei olisi ammuttu, vaan hänet olisi hukutettu yhdessä satojen muiden vankien kanssa laivassa joka upotettiin tahallisesti Nagajevskin lahdella. == Viitteet == == Lisää aiheesta == Kaksi Volodymyr Narbutin runoa (englanniksi): https://muse.jhu.edu/article/538056 Luokka: Ukrainalaiset runoilijat Luokka: Stalinin vainoissa kuolleet Luokka: Vuonna 1888 syntyneet Luokka: Vuonna 1938 kuolleet
Väki-lehti

Väki-lehti on Helsingin yliopiston sosiaali- ja kulttuuriantropologian opiskelijoiden ainejärjestö Väki ry:n julkaisema opiskelijalehti. Vuodesta 2010 lähtien julkaistu lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden kirjoittajat ovat useimmiten antropologian opiskelijoita. Lehti on luettavissa issuu.com-verkkosivustolla tai printtiversiona, jota jaetaan Helsingin yliopistolla. == Päätoimittajat == * 2010: Minna Kulmala, Emma Rimpiläinen, Heini Mynttinen * 2011: Emma Rimpiläinen, Anna Tervahartiala * 2012: Anna Tervahartiala, Soila Laivo * 2013: Johanna Saviniemi * 2014: Sanna Rauhala, Ninnu Koskenalho * 2015: Eemi Nordström, Bruno Gronow * 2016: Anni Huttunen, Eemi Nordström * 2017: Milla Heikkinen, Jenna Honkanen * 2018: Milla Heikkinen, Jenna Honkanen * 2019: Iina Holopainen, Sakari Mesimäki * 2020: Lehteä ei tehty * 2021: Sabriina Hietaniemi, Maija Karakoski, Cecilia Sippel * 2022: Onni Mustakallio, Linnea Sirén, Gloria Kärki == Lähteet == == Aiheesta muualla == *https://issuu.com/vaki-mana Luokka:Suomalaiset opiskelijalehdet
Massingy-lès-Semur

Massingy-lès-Semur on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne- Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon. Kunnan keskustassa on 1200-luvulta peräisin oleva Saint- Pierren kirkko. Kirkkoa uusittiin 1400- ja 1500-luvuilla. Kirkon vieressä oleva suurikokoinen kastanjapuu on yli kaksisataa vuotta vanha. Vuonna 1884 asetettu laki määrää kunnan keskustassa olevan lammen käyttöoikeuden ainoastaan karjalle. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat