Huittinen

Huittinen () on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kaupunki kuuluu Porin seutukuntaan. Kaupungissa asuu ihmistä, ja sen pinta-ala on km2, josta km2 on vesistöjä. Väestötiheys on asukasta/km2. Huittisten naapurikunnat ovat Kokemäki, Loimaa, Punkalaidun, Sastamala ja Säkylä. Nykyisen muotonsa Huittisten kaupunki sai, kun Vampulan kunta liitettiin siihen vuonna 2009. Huittisista tuli kauppala vuoden 1972 alussa, ja kauppaloiden lakkauttamisen yhteydessä kaupunki vuonna 1977.Viikki 2001, s. 413, 415. Huittisten vaakunan on suunnitellut Erkki Honkanen, ja se on vahvistettu vuonna 1953.Mitä-Missä-Milloin 1980, s. 158. Helsinki Otava 1979, ISBN 951-1-05460-0 Huittinen tunnetaan vilkkaana vähittäiskaupan sekä autokaupan keskuksena. Liikenteellisesti se sijaitsee Turun, Tampereen ja Porin kaupunkien muodostaman kolmion keskellä. Sijaintinsa ansiosta Huittinen on erittäin vilkas linja-autoliikenteen solmukohta. Kunnan työllistävin toimiala on elintarvikkeiden jatkojalostus. Huittisissa on Suomen kunnista eniten sikoja. == Maantiede == Huittisten suurin vesistö on Kokemäenjoki, joka virtaa aluksi lounaaseen, mutta kääntyy kunnan alueella luoteeseen kohti Poria. Siihen yhtyvät tärkein sivujoki Loimijoki sekä pienemmät Punkalaitumenjoki ja Sammunjoki. Kokemäenjokilaakso kuuluu laajan valtakunnallisesti arvokkaaksi katsottuun maisema-alueeseen, joka ulottuu useiden kuntien alueelle. Järviä ei Huittisten alueella Raijalanjärven kuivatuksen jälkeen enää ole. Huomattava osa kunnan alueesta on peltoa, minkä lisäksi Huittisten länsiosassa on laajoja soita. Merkittävimmät suot ovat Lauhansuo, Isosuo ja Vähäsuo. Puurijärven ja Isosuon kansallispuiston eteläpää ulottuu Kokemäeltä Huittisten puolelle. Pinnanmuodoiltaan Huittinen on enimmäkseen tasaista ja alavimmat alueet sijaitsevat jokien varsilla kaupungin keskiosassa. Kallioperä, joka on Huittisissa enimmäkseen granodioriittia, ei ole näkyvissä kaupungin alueella juuri missään. Korkeimmat, yli 100 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuvat mäet sijaitsevat etelässä Vampulan suunnalla. Tunnettuja näköalapaikkoja ovat Ripovuori, Kännönvuori ja Korkeakallio. Huittisten halki kulkee harjujakso, joka tulee luoteesta Kokemäen puolelta ja jatkuu Huhtamon kautta Punkalaitumen puolelle.Suomenmaa 2, s. 103–108. Puurijärven ja Isosuon kansallispuiston lisäksi Huittisten Natura 2000 -alueiksi on määritelty Loimijoen Vanhakosken ympäristö, Punkalaitumen Isosuon osa ja Vampulan puolelle tuleva pätkä Säkylänharjua. == Historia == === Esihistoria === Huittisista on löytynyt useita muinaisesineitä kivikaudelta, merkittävimpänä Palojoelta löytynyt nykyään Kansallismuseossa esillä oleva Huittisten hirvenpää. Esinelöytöjen lisäksi Korkeakoskella on kampakeraamisen ajan asuinpaikka ja Sammun kylässä on esihistoriallisia kalmistoja. Tutkijat ovat päätelleet Huittisten saaneen ensimmäiset asukkaansa pääosin luoteesta, Kokemäenjoen alajuoksun suunnalta. === Ruotsin ja Venäjän vallan aika === Huittisten vanhin kylä on Karhiniemi. Siellä sijaitsi myös Huittisten ensimmäinen puukirkko. Huittinen mainitaan kirkkopitäjänä vuonna 1414. Huittisten harmaakivikirkko on rakennettu 1400-luvun lopulla. Suur- Huittisten alueella oli 1500-luvun alussa 300 maataloa, mutta saman vuosisadan lopulla autioituneita taloja oli toistasataa. Ensimmäisenä Huittisista irtaantui Punkalaidun omaksi kirkkoherrakunnakseen vuonna 1649. Huittinen oli osa vuosina 1651–1680 olemassa ollutta Porin kreivikunnan läänitystä. Suurina nälkävuosina 1696–1697 kerrotaan yli 800 pitäjän asukkaan menehtyneen. Tilastotieteilijä Ulrik Rudenschöld antoi matkakuvauksessaan vuosilta 1738–1741 varsin myönteisen kuvan Huittisten maataloudesta ja ehdotti Kokemäenjoen kanavoimista sekä kaupungin perustamista Karhiniemen kylään. Kokemäenjokea perattiin 1700-luvun lopulla tulvavahinkojen estämiseksi. Huittisten väkiluku yli kolminkertaistui suon kuivatuksen ansiosta 2 396 asukkaasta (1749) 7 466 asukkaaseen (1880). Huittisten kirkko paloi vuonna 1783 ja korjauksen yhteydessä siihen lisättiin korkea torni. Kirkon ympäristössä olevasta Lauttakylästä muodostui Lounais-Suomen tärkein maaliikenteen solmukohta jo kauan ennen autojen aikakautta.Viikki 2000, s. 148. 1700-luvulla ehdotettiin kaupungin perustamista Lauttakylään. Yksi syy hankkeen kariutumiseen oli, ettei vesireittejä pystytty perkaamaan purjehduskelpoisiksi.Viikki 1989, s. 494. Lauttakylä syntyi vanhojen Helsinki–Pori- ja Turku–Tampere-maanteiden risteykseen, jossa Loimijoki ylitettiin lautalla. Rautatiet olivat kaukana, eivätkä vesireitit olleet kulkukelpoisia pitkillä matkoilla. Vampula erotettiin Huittisista omaksi kunnakseen vuonna 1867, Kauvatsa erotettiin vuonna 1892 ja Keikyä vuonna 1919. Myös Huhtamossa suunniteltiin itsenäistymistä 1900-luvun alkupuolella, mutta hanke kariutui. === Itsenäisen Suomen aika === Heinäkuussa 1917 Huittisten osuusmeijerillä tapahtui Huittisten meijerikahakka, jossa lakkoilevat maataloustyöntekijät ottivat yhteen maanviljelijöiden hankkimien vartijoiden kanssa. Valtiovalta puuttui kahakkaan, mutta siitä ei tullut kahakoitsijoille seurauksia. Kahakan merkityksestä ollaan erimielisiä, mutta sen jälkeen alkoivat suojeluskunnat ja työväen järjestyskaartit järjestäytyä ympäri Suomea. Suomen sisällissodassa Lauttakylä oli aluksi suojeluskunnan hallussa. Helmikuussa 1918 punaiset saapuivat paikkakunnalle ja suojeluskuntalaiset vetäytyivät. Porin rintaman romahduttua punaiset vetäytyivät Huittisista huhtikuussa. Vetäytymisen yhteydessä punaiset polttivat taloja ja vaurioittivat teollisuuslaitoksia. Sodan loppupuolella ja sen jälkeen valkoiset teloittivat 48 huittislaista ja noin 400–500 päätyi vankileireille. Lauttakylästä liikennöi matkustajalaiva Kokemäenjokea myöten Tampere–Pori- radan Kokemäen Kyttälän rautatieasemalle heti radan valmistumisesta alkaen 1930-luvulle saakka. Linja-autoliikenne Lauttakylästä kaikkiin suuntiin alkoi jo 1920-luvun alkuvuosina.Kirsti Lehtomäki (toim.): Linjakasta menoa: Mobilia- vuosikirja 2018, s. 55. Kangasala: Mobilia-säätiö, 2018. ISBN 978-952-67739-8-8. Talvisodassa kaatui 102 huittislaista. Jatkosodassa tappiot olivat suuremmat 167 kuntalaisen kaatuessa.Viikki 2001, s. 18, 26. Huittisiin asutettiin sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) ja Sakkolan siirtoväkeä. Ensimmäisen kerran Huittisten muuttamisesta kauppalaksi keskusteltiin lehdistössä 1960-luvun alussa. Aiemmin asia ei ollut saanut kannatusta, sillä ennen vuoden 1960 lakimuutoksia kauppalaksi tulo olisi tarkoittanut Lauttakylän erottamista ympäröivästä maaseudusta. Kauppalahanke toteutui vasta 1972, vain viisi vuotta ennen kuin kauppalat lakkautettiin ja Huittinen muuttui kaupungiksi. Lauttakylän postikonttorin nimi vaihdettiin Huittisten postiksi vuonna 1980. Huittislaisten yritysten mielestä oli hankalaa, kun posti piti lähettää Lauttakylän nimellä. Myös matkasekkien kanssa aiheutui ongelmia ja nimen Lauttakylä ä-kirjain oli vaikea ulkomaalaisille.Viikki 2001, s. 212. 1990-luvun lama nosti työttömyysprosentin korkeaksi myös Huittisissa. Vuonna 1994 Huittisten työttömyysprosentti oli lähes 18 %. Vuonna 1995 työttömyysprosentti oli selvästi Satakunnan keskiarvoa pienempi.Viikki 2001, s. 304. Vampula liitettiin Huittisiin vuonna 2009. == Kylät == Huittisten keskustaajama on Lauttakylä. Se on talousalueensa ja työssäkäyntialueensa kaupallinen keskus. Maarekisterin mukaan Huittisissa on 36 kylää, joista 24 löytyy myös kirkonkirjoista. Vampulassa on vastaavasti 17 kylää, joista 14 on kirkonkirjoissa. Historiallista kylärajausta on monin paikoin mahdoton havaita, sillä nykyaikainen kaavoitus ja kunnalliset ja valtiolliset rakennustyöt ovat rikkoneet vanhat kylärakenteet. Kylien reunoille ja takamaille on syntynyt myös uusia kulmakuntia, joita ei ole erotettu maarekisterissä omiksi yksiköiksi. ;Huittisten kylät Hakuni, Hannula, Hirvelä, Huhkola, Huittistenkylä, Hurula, Kaharila, Kallionkorpi, Kannila, Karhiniemi, Kiviranta, Korkeakoski, Koskua, Kuninkainen, Kännölä, Lauha, Lauttakylä, Leppäkoski, Loima, Löysälä, Matikkala, Mauriala, Mommola, Mäentaka, Naatula, Nanhia, Pappila, Pöyriälä, Raijala, Raskala, Rieskala, Riesola, Sampu, Sorvola, Suontausta, Suttila ja Uola. ;Vampulan kylät Hanhikoski, Honko, Horna, Huhtaa, Kotaja, Kukonharja, Kärväselä, Matkusjoki, Murto, Närälä, Punola, Sallila, Salmenoja, Siivikkala, Soinila, Tamare ja Vampula. == Hallinto == Huittisten kaupunginvaltuustossa on 35 jäsentä, joista nykyisellä kaudella (2021–2025) miehiä on 25 ja naisia 10. Suurimmat valtuustoryhmät ovat keskusta (9 paikkaa), kokoomus (8 paikkaa) ja perussuomalaiset (7 paikkaa). Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimii Jouni Isotalo, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Ilkka Riuttamäki ja toisena varapuheenjohtajana Helena Manninen. Huittisten kaupunginjohtajana on vuodesta 2022 alkaen toiminut Viveka Lanne. === Ystävyyskaupungit === Huittisilla on neljä virallista ystävyyskaupunkia: * Frederiksværk, Tanska * Hoyerswerda, Saksa * Keila, Viro * Stenungsund, Ruotsi == Palvelut == === Koulutus === Huittisissa toimii neljä peruskoulun alakoulua, jotka ovat: * Lauttakylän koulu * Sallilan koulu * Sammun koulu * Suttilan koulu Lisäksi kunnan Pellonpuiston koulu on peruskoulujen yläkoulu. Huittisten toisen asteen oppilaitokset ovat Lauttakylän lukio, Sasky-koulutuskuntayhtymän alainen Huittisten ammatti- ja yrittäjäopisto ja kansanopisto Länsi-Suomen opisto. Ammatti- ja yrittäjäopisto on sijoitettu Kuninkaisten koulutus- ja kulttuurikeskukseen, jossa toimivat myös kansalaisopisto Sataopisto sekä Satakunnan ammattikorkeakoulun etäkampus. Koulutuskuntayhtymä Sataedulla on aikuiskoulutusta Huittisissa. Kaupungissa toimii myös Huittisten musiikkiopisto. === Kirjastopalvelut === Huittisten kaupunginkirjastolla on kaksi toimipistettä: pääkirjasto ja Vampulan kirjasto. === Sosiaali- ja terveyspalvelut === Huittisten terveyspalveluista vastaavat Huittisten ja Vampulan terveyskeskukset. == Liikenne == Huittinen tunnetaan vilkkaana vähittäiskaupan sekä autokaupan keskuksena. Liikenteellisesti se sijaitsee Turun, Tampereen ja Porin kaupunkien muodostaman kolmion keskellä. Keskustan tuntumassa on Helsingistä Poriin johtavan valtatie 2:n ja Raumalta Kouvolaan johtavan valtatie 12:n risteys. Samassa paikassa on myös Auraan johtavan kantatie 41:n päätepiste. Teiden risteys tuli valmistuttuaan 1960-luvulla nopeasti tunnetuksi useista liikenneonnettomuuksista ja se muutettiin eritasoliittymäksi jo vuonna 1967. Aikanaan Huittinen oli myös Toijalaan vieneen kantatie 57:n toinen päätepiste; nykyisin pääosa tästä tiestä on Urjalaan, Punkalaitumen kautta kulkeva, Taikayöntieksi kutsuttu seututie 230. Sijaintinsa ansiosta Huittinen on erittäin vilkas linja- autoliikenteen solmukohta. Päivittäin sieltä lähtee useita pikavuoroja Helsingin, Turun, Rauman, Porin ja Tampereen suuntiin. Nykyinen linja- autoasema on valmistunut vuonna 1965. Ennen Huittisten muuttumista kauppalaksi vuonna 1972 Lauttakylän Auto oli Suomen suurin maalaiskunnasta käsin linja- autoliikennettä harjoittanut yritys ja Huittisten linja-autoasema Suomen vilkkain maaseudun linja-autoasema.Mikola, Tapani: Lauttakylän Auto Oy 1934–1984, s. 127. Satakunnan Kirjateollisuus 1984, Pori. Linja-autoliikenteen hiljennyttyä myös Huittisten linja-autoasema on 2000-luvulla hiljentynyt, eivätkä kaikki suurempien kaupunkien väliset pikavuorot enää edes käy kaupungin keskustassa.Lehtomäki (toim.), 2018, s. 56. Huittisissa ei ole rautatieasemaa, mutta kunnan alueella Kuukinmaantien pohjoispäädyssä kulkee noin sadan metrin pätkä Tampere–Pori-junarataa. Lähimmät rautatieasemat ovat Kokemäellä ja Sastamalassa. Entisen Vampulan kunnan alueella sijaitseva Tuulikki-Vampulan lentokenttä valmistui vuonna 2001. Yrittäjä Leevi K. Laitisen rakennuttama kenttä on yksityis- ja harrastuskäytössä. Sillä on järjestetty myös sotaharjoituksia. == Talous == Vuonna 2022 Huittisten kaupunki sai verotuloja 37,8 miljoonaa euroa. Yhteensä tuloja kertyi 83,4 miljoonaa euroa. Ylijäämää kertyi 2,9 miljoonaa euroa. Työllistävin toimiala on elintarvikkeiden jatkojalostus. Kaupungissa toimii myös merkittäviä kone-, rakennus- ja laukkualan yrityksiä ja lukuisa joukko muuta pienteollisuutta. Huittislainen maataloustuotanto on painottunut kasvintuotannon osalta voimakkaasti erikoiskasvien tuotantoon. Vastaavasti kotieläintuotannossa painopiste on sian- ja broilerintuotannossa. Huittisissa on Suomen kunnista eniten sikoja. Vuonna 2023 joka kymmenes Suomessa kasvatettu broileri tuli Huittisista. Vuonna 2001 konkurssiin ajautunut tunnettu elintarvikeyhtiö Huittisten Lihapojat oli aikoinaan yksi kaupungin suurimpia työnantajia. Yhtiö työllisti tuolloin 180 henkilöä. Jokisivun kultakaivos sijaitsee Huittisissa. Polar Mining aloitti esiintymän louhimisen vuonna 2009.Dragon Mining: Jokisivu Gold Mine Kaivostoiminnan arvioidaan jatkuvan ainakin vuoteen 2031 asti. Huittisissa toimii yli 1 000 yritystä. === Työpaikat === Vuonna 2022 Huittisissa oli 4 036 työpaikkaa. Työpaikoista 9,2 % oli alkutuotannossa, 24,5 % jalostuksessa ja 64,9 % palvelusektorilla. Työllisyysaste oli 75,2 % vuonna 2021. Huittisten työpaikkaomavaraisuus oli 100,5 % vuonna 2022. == Väestö == Huittisten väkiluku oli 9 554 vuonna 2024. Väestöstä naisia oli 50,7 % ja miehiä 49,3 %. Vuonna 2023 Huittisissa oli 5 032 asuntokuntaa. Vuokra- asuntojen osuus oli 29,0 %. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen. === Taajamat === Vuoden 2017 lopussa Huittisissa oli 10 207 asukasta, joista 7 109 asui taajamissa, 2 993 haja- asutusalueilla ja 105:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Huittisten taajama- aste on 70,4 %. Huittisten taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken: # Taajama Väkiluku (31.12.2017) 1 Lauttakylä 6 641 2 Vampulan kirkonkylä 468 Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. == Uskonnolliset yhteisöt == Huittisissa toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Huittisten seurakunta, johon vuonna 2022 kuului 79,3 % kunnan asukkaista. Vampulan alueella toimii seurakuntaan kuuluva Vampulan kappeliseurakunta, joka oli aiemmin itsenäinen seurakunta, mutta liitettiin Huittisten seurakuntaan vuonna 2009. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Huittisten alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta. Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Huittisissa toimii Huittisten kotikirkko. == Kulttuuri == Huittinen tunnettaan hullu mies Huittisista -tarinasta. Tarinan mukaan raskaissa koskenperkuutöissä työmiehen rahat menivät ravintoon, mistä tämän kaveri tokaisi: "Hullu mies Huittisista syö enemmän kuin tienaa!". Tästä kiivastuneena mies teki yksinään kahden miehen työt ja rahaa jäi säästöön. Huittisten nimikkolajit ovat kevätlinnunsilmä, kaksipistepirkko, kantarelli, toutain, peltopyy ja siili. Huittisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolavesiliha ja saltti eli rosolli.Kolmonen, Jaakko 1988. Kotomaamme ruoka-aitta: Suomen, Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat, s. 35. Helsinki: Patakolmonen Ky. Huittisissa puhuttu murre on alasatakuntalainen lounainen välimurre, joka on sekoitus lounaismurteita ja hämäläismurteita. Kuninkaisten koulutus- ja kulttuurikeskuksessa on kaksisalinen elokuvateatteri Kinoset. Huittisten seudulla ilmestyy vuonna 1913 perustettu Lauttakylä-lehti. 1990-luvulla Huittisissa järjestettiin vuosittain Mandinpäivät-seminaari, jossa nostettiin esillä paikkakunnan historiallisia naisvaikuttajia. Vuonna 1994 Mandinpäivien aiheena oli Wendla Randelin. Tämä innoitti yleisössä ollutta Kati Launista kääntämään Randelinin romaanin Den Fallna suomeksi. Kirsti Ellilä teki puolestaan vuoden 1995 seminaaria varten näytelmän Agnes Olavintyttärestä ja Maalina Yrjänäntyttärestä ja vuoden 1996 seminaaria varten Siina Rinteestä. Seminaarien taustajärjestö Huittisten Mandit ry lopetti toimintansa vuonna 2000. === Murre === Huittisten alueella puhutun kielen perustana on ala-satakunnan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Ala-Satakunnan murretta puhutaan paikallisin variaatioin Kokemäen ja Huittisten emäpitäjien alueella. === Nähtävyydet === Kivirannan kartano on nykyään avoinna vierailijoille. Huittisissa toimii kaksi paikallismuseota, Huittisten museo ja Vampulan kotiseutumuseo. Museo on vuodesta 2009 alkaen muodostanut yhtenäisen hallinnollisen kokonaisuuden Harjavallassa toimivan Emil Cedercreutzin museon kanssa ja sen ylläpitäjänä on siitä lähtien ollut Harjavallan kaupunki. Huittisissa on kolme kirkkoa. Huittisten kivikirkko on viimeistään 1400-luvun lopulta. Vampulassa on vuonna 1894 rakennettu puukirkko. Kunnan itäosassa on Huhtamon kirkko, joka on rakennettu 1928. Huittisissa on neljä valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristökohdetta: Huittisten kirkko ympäristöineen, Nanhian kylä, Punkalaitumenjoen kylä ja Raijalan kylä. Kirkko ja Raijalan kylä ovat peräisin keskiajalta, muut ovat uudempaa rakennuskantaa, joskin Nanhian kylän lähellä sijaitsee rautakautinen kalmisto. === Urheilu === LP-Vampula Huittinen pelaa naisten lentopallon pääsarjassa. Kotiottelunsa LP-Vampula pelaa Tahto Areenalla. Salibandyssa SBS Rupun naisjoukkue sijoittui parhaimmillaan kaudella 2006–2007 naisten salibandyliigan neljänneksi. Joukkueen silloinen valmentaja, Matti Kaipio, nousi myöhemmin naisten salibandymaajoukkueen päävalmentajaksi. Lauttakylän Lujan edustusjoukkue jääkiekossa pelaa II- divisioonassa. Lujalla on jaostot myös jalkapallossa, yleisurheilussa, suunnistuksessa, hiihdossa ja ringetessä. Yleisen sarjan Suomen mestaruuksia lujalaisista ovat yleisurheilussa voittaneet Jouko Uola, Kari-Pekka Lax, Seppo Haavisto, Seppo Peltola, Ringa Ropo, Antti Rintakoski ja Petteri Lax. Hiihdossa Lujan ensimmäisen Suomen mestaruuden voitti Jenni Höylänen nuorten sarjassa vuonna 2007. Luja on aikanaan saanut Suomen mestaruuksia myös painon- ja voimanostosta sekä juniorilentopallosta. Lauttakylän Lujan jääkiekkojoukkueen kotihalli on vuonna 1996 valmistunut Huittisten jäähalli. Suunnistuksessa yleisen sarjan Suomen mestaruuksia on voittanut Pirjo Mattila, joka on menestynyt myös hiihtosuunnistuksessa ja ampumahiihdossa ollen MM- kisoissa neljäs. Vapaaottelussa suomenmestaruuden on voittanut Tommi Haavisto. Voimanostaja Timo Hokkanen voitti 2012 penkkipunnerruksen Euroopan mestaruuden. 2016 ja 2017 Hokkanen voitti klassisen penkkipunnerruksen MM- kultaa. Lentopalloilijat Matti ja Mikko Oivanen ovat myös Huittisista. == Tunnettuja huittislaisia == * Victor Forselius, kauppaneuvos * Mandi Hannula, opettaja, toimittaja ja kansanedustaja, kunnallisneuvos * Kauko Heuru, kaupunginjohtaja * Arvo Inkilä, koulu- ja lehtimies, poliitikko * Oskari Jalava, kansanedustaja * Jyrki Joutsensalo, professori * Erkki Kaila, arkkipiispa * Alma Kartano, uskonnollinen johtaja, ns. kartanolaisuuden johtohahmoViikki 2000, s. 257–258. * Kalle Kirra, kansanedustaja * Pekka Kiuru, teollisuusyrittäjä * Väinö Kivi, lakimies ja kansanedustaja, valtioneuvos * Oskar Kiviranta, valtiopäivämies * Maunu Kohijoki, kansanedustaja * Antti Koivuniemi, kirjailija * Simo Kuiko, maanviljelijä, * Lasse Huittisista, varas * Petteri Lax, pituushyppääjä * Lauri Leppänen, kuvanveistäjä * Ilpo Murtojärvi, muusikko * Mirjam Mustonen, opetusneuvosKuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 11.5.2014, s. C 30 * Kalle Määttä, professori * Einari Nieminen, kansanedustaja * Niko Peltola, jääkiekkoilija * Jukka Perko, saksofonisti * Markku Piri, kuvataiteilija * Ari Reunanen, jääkiekkomaalivahti * Tilda Reunanen, uskonnollinen johtaja, kartanolaisuuden johtohahmoViikki 2000, s. 256 * Siina Rinne (Momman Siina), käsityötaituri * Jukka Ruusumaa, muusikko * Risto Ryti, tasavallan presidentti 1940–1944 * Kaisa Saari, iskelmälaulaja, Kaisa & Kumppanit -yhtyeen solisti * Jani-Matti Salo, valosuunnittelija * Pentti Setälä, liikemies * Martti Sulander, kauppaneuvos * Karl Edvard Takkula, jääkärikapteeni * Raija Vahasalo, kansanedustaja * Iida Vemmelpuu, kansanedustaja * Tauno Virtanen, kauppaneuvos * Elsa Ytti, taidegraafikko * Matti Ytti, kansanedustaja == Katso myös == * Luettelo Huittisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä == Lähteet == * Suomenmaa 2: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos, toim. Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela. Helsinki: WSOY, 1968. * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Huittisten kaupungin kotisivut * Huittisten avainluvut Tilastokeskus * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:41.1 Suomi