EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Nanker Phelge

Nanker Phelge on The Rolling Stones -yhtyeen sävellystöissään käyttämä kollektiivinen salanimi. Tälle nimelle on merkitty kappaleet, joiden tekemiseen osallistui koko yhtye. Mukaan on luettu ulkojäsenet, kuten yhtyeen studio- ja lavapianistina toiminut Ian Stewart. Salanimen alkuperä on yhtyeen varhaiskaudelta, jolloin kitaristit Keith Richards ja Brian Jones sekä laulaja Mick Jagger asuivat yhdessä Lontoon Edith Grovella. Heidän asuintoverinaan oli James (Jimmy) Phelge -niminen kirjanpainaja. ”Nanker” puolestaan oli nimitys, jota yhtyeen jäsenet käyttivät erityisesti Brian Jonesin osaamasta törkeästä irvistyksestä.Richards s.106 == Lähteet == * Keith Richards - Elämä WSOY 2010 ISBN 978-951-0-39368-0 === Viitteet === Luokka:Salanimet Luokka:The Rolling Stones
Venezuelankyläturpiaali

Venezuelankyläturpiaali eli kyläturpiaali, aikaisemmalta nimeltään keltaturpiaali (Icterus icterus) on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintu, jota esiintyy luonnonvaraisena Etelä-Amerikan pohjoisosissa. == Lähteet == Luokka:Turpiaalit
Kuusinkijoki

Kuusinkijoki on Kuusamosta Kiitämästä alkava joki. Se virtaa Suiningin kautta Karjalan tasavallan puolelle ja yhtyy siellä lähes heti lähellä Suomen rajaa Oulankajokeen. Se on Oulankajoen oikea sivujoki, ja sen pituus on 45 kilometriä.Facta2001, WSOY 1981, 8. osa, palsta 392 Kuusinkijoen valuma-alue kuuluu Koutajoen päävesistöön. Ennen toista maailmansotaa koko joki valuma- alueineen sijaitsi Suomen puolella. Sallan–Kuusamon alueen alueluovutuksen jälkeen joen suu Oulankajokivarressa jäi Suomen alueen ulkopuolelle. Kuusinkijoen keskijuoksulla on Imatran voiman vuonna 1956 rakentama Myllykosken voimalaitos. Kuusinkijoen monista kalalajeista tunnetuimmat ovat harjus ja järvitaimen. Varsinkin niin sanottu Kuusingin taimen on tehnyt joesta tunnetun kalastajien keskuudessa. Kuusinkijoen valuma-alueella sijaitsee Kiitämän ja Suiningin ohella muun muassa Eksymäjärvi, Hiidenjärvi, Kuntijärvi ja Porontima.Kuusinkijoen valuma-alue (73.04). Järviwiki. Viitattu 9.9.2021. == Lähteet == Luokka:Koutajoen vesistö Luokka:Kuusamon joet
Joni Pakola

Joni Pakola (s. 19. kesäkuuta 1985) on suomalainen futsalpelaaja ja jalkapalloilija. Futsal-liigassa hän edustaa Vieska Futsalia. Aiemmin Pakola on pelannut muun muassa Ilves FS:n riveissä ja saavuttanut joukkueessa kaksi Suomen mestaruutta. Suomen futsalmaajoukkueessa hän on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt kolme maalia. Vieska Futsalissa ja sen edeltäjässä Pakola on pelannut vuodesta 2012 lähtien. Kaudella 2015-2016 Pakola valittiin kauden parhaaksi futsalpelaajaksi. Jalkapallossa Pakolan on edustanut koko uransa vuodesta 2003 lähtien ylivieskalaista Kakkosessa pelannutta FC YPA:a. Kakkosen kausia syksyllä 2015 on takana kaikkiaan 13 ja niissä pelannut 285 ottelua ja tehnyt 78 maalia. Parhaalla kaudellaan 2009 hän teki 14 maalia.Football database.eu: Joni Pakola soccerway.com: J.Pakola. == Lähteet == * http://www.palloliitto.fi/maajoukkueet/futsalmaajoukkue/pelaajat/joni-pakola * http://www.ilvesfs.fi/joukkue.php?pelaaja_id=31 ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset futsalpelaajat Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Steven N’Zonzi

Steven N’Kemboanza Mike Christopher N’Zonzi (s. 15. joulukuuta 1988) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2019–2020 turkkilaista Galatasarayta lainalla italialaisesta AS Romasta. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. N’Zonzi on pelannut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa ja hänet kutsuttiin mukaan Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen, jota hän olisi myös voinut edustaa, mutta hän päätyi pelaamaan aikuisten tasollakin Ranskan maajoukkueessa. == Seurajoukkueura == Amiens SC:ssä ammattilaisuransa aloittanut ja peräti kuudessa eri seurassa juniorina pelannut N’Zonzi siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Blackburn Roversiin vuonna 2009. Häntä alettiin Amiensin aikoina kutsumaan ”uudeksi Patrick Vieiraksi”. N’Zonzi pelasi neljä kautta Roversissa, ennen kuin joukkue tippui Englannin Mestaruussarjaan vuonna 2012. Samana vuonna N’Zonzi siirtyi Valioliigan Stoke Cityyn. Hän on ollut molemmilla Stoke-kausilla yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Stoken aikoina N’Zonzi on myös joutunut poliisin kuulusteluun ajettuaan kolarin autollaan. == Maajoukkueura == Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut N’Zonzi kutsuttiin toisen kotimaansa Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 2011. Hän kieltäytyi tuolloin, mutta ei vielä sulkenut pois mahdollisuutta pelata tulevaisuudessa Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa. Hän valitsi lopulta kuitenkin Ranskan ja kuului miehistöön vuoden 2018 MM-kilpailuissa, joissa Ranska voitti maailmanmestaruuden. == Lähteet == * http://www.transfermarkt.co.uk/en/steven- nzonzi/profil/spieler_73734.html Luokka:Ranskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dejan Stankovic (beachfutispelaaja)

Dejan Stankovic (s. 25. elokuuta 1985 Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on serbialaissyntyinen sveitsiläinen beachfutispelaaja. Hän kuuluu myös Sveitsin beachfutismaajoukkueeseen. Hän on 186 senttimetriä pitkä. Ennen Barcelonaan siirtymistään, vuonna 2013, Stankovic on pelannut muun muassa italialaisissa Magazzini Generali Cataniassa sekä AC Milanissa. Hänet valittiin beachfutiksen MM-kilpailuiden parhaaksi pelaajaksi vuonna 2009. Stankovic voitti samoissa kisoissa myös maalikuninkuuden 20 osumallaan sekä MM-hopeaa Sveitsin hävittyä finaalissa Brasilialle. Stankovic on valittu myös Euro Beach Soccer Leaguen parhaaksi pelaajaksi kerran ja hän on ollut paras maalintekijä kaksi kertaa. Vuonna 2012 Stankovic voitti Sveitsin kanssa Euro Beach Soccer Leaguen ja vuonna 2005 Euro Beach Soccer Cupin. == Lähteet == * http://www.blick.ch/sport/fussball/barcelona-holt-zwei-schweizer- id2531883.html Luokka:Sveitsiläiset beachfutispelaajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Murtumaton

Murtumaton () on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Angelina Jolien ohjaama draamaelokuva. Se perustuu pitkänmatkanjuoksija Louis Zamperinin elämään ja Laura Hillenbrandin hänestä kirjoittamaan elämäkertaan Unbroken: A World War II Story of Survival, Resilience, and Redemption. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Joel ja Ethan Coen, Richard LaGravenese ja William Nicholson. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014 ja Suomessa ensi-ilta on 30. tammikuuta 2015. Murtumaton sai kolme Oscar- ehdokkuutta parhaasta kuvauksesta, äänityksestä ja äänitehosteista. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Angelina Jolien ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset sotadraamat Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat Luokka:Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat Luokka:Universal Picturesin elokuvat Luokka:Legendary Picturesin elokuvat
The Moth Diaries (elokuva)

The Moth Diaries on Rachel Kleinin samannimiseen romaaniin perustuva draama- ja kauhuelokuva vuodelta 2011. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mary Harron. ==Juoni== 16-vuotias Rebecca aloittaa kouluvuotensa innoissaan siitä, mitä tulevaisuus on tuodakseen. Kouluun tulee kuitenkin uusi oppilas, salaperäinen Ernessa. Uusi tyttö ystävystyy Rebeccan parhaan ystävän, Lucyn, kanssa. Rebecca on mustasukkainen heidän ystävyydestään, ja kukaan ei usko hänen varoituksiaan. Hän on varma, ettei Ernessa ole ihan tavallinen tyttö. ==Näyttelijät== ==Vastaanotto== Elokuva on ollut ehdolla Toronton ja Venetsian elokuvajuhlilla. Se ei kuitenkaan saanut kriitikoilta hyvää vastaanottoa. New York Daily Newsin kriitikko piti elokuvaa pettymyksenä, Harronin ohjaus mukaan luettuna, ja antoi sille yhden tähden viidestä. San Francisco Gate katsoi Harronin olleen liian tosissaan ja arvosteli tarinan hitautta ja kömpelöä dialogia. Myös New York Time Out antoi elokuvalle yhden tähden viidestä. Sen mukaan elokuvasta puuttuu kokonaan kirjan psykologinen monimutkaisuus, tunnelma ja rytmi. Movielinen kriitikko oli toisaalta eri mieltä tunnelmasta – hänen mielestään Harron osasi luoda synkän tunnelman, vaikka elokuvan loppuratkaisu oli pettymys. Hän antoi elokuvalle seitsemän pistettä kymmenestä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Viralliset sivut Luokka:Vuoden 2011 kanadalaiset elokuvat Luokka:Kauhuelokuvat Luokka:Vampyyrielokuvat
Pajusaaren koulu

Pajusaaren koulu oli peruskoulu Torvisen alueella Paattion kaupunginosassa Kemissä. Koulussa oli loppuvaiheessa luokka-asteet 1-5. Tyyliltään Pohjoismaista klassismia edustavan kansakoulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Toivo Salervo vuonna 1930. Koulu aloitti toiminnan seuraavana vuonna. Pajusaaren koulun toiminta päättyi vuonna 2006. Sen jälkeen koulurakennus on ollut muun muassa kuvataiteilijoiden tilana. Kemin kaupunki on yrittänyt myydä rakennusta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kemin peruskoulut Luokka:Paattio Luokka:Entiset suomalaiset oppilaitokset
Foxcatcher

Foxcatcher on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Bennett Millerin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Carell, Channing Tatum ja Mark Ruffalo. Elokuva kertoo olympiatason painijasta Mark Schultzista ja paranoidista skitsofreniaa sairastavasta John du Pontista, joka tappoi Schultzin olympiavoittajaveljen Dave Schultzin. Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2014, jossa se kilpaili pääpalkinnosta Kultaisesta palmusta. Cannesissa Bennett Miller palkittiin parhaasta ohjauksesta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 2015. Foxcatcher sai viisi Oscar-ehdokkuutta parhaasta ohjauksesta, miespääosasta, miessivuosasta, alkuperäisestä käsikirjoituksesta ja maskeerauksesta. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Dome Aki Lehti Filmgoer Jussi Toivola Helsingin Sanomat Pertti Avola Iltalehti Tuomas Riskala Elokuva on saanut ylistävän vastaanoton kriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 215 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 88 prosenttia oli positiivisia. Metacritic-sivuston mukaan 49 arvostelun perusteella elokuva on saanut 81/100 pistettä. Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai ylistävän vastaanoton. Erityisesti kehuttiin Bennett Millerin ohjausta, E. Max Fryen ja Dan Futtermanin käsikirjoitusta ja Steve Carellin, Channing Tatumin ja Mark Ruffalon roolisuorituksia. The Hollywood Reporterin Todd McCarthy kehui elokuvan ylittävän jopa Bennett Millerin aiemmat elokuvat Capote ja Moneyball. Variety-lehden Justin Chang sanoi lähes tunnistamattoman Steve Carellin tekevän uransa roolisuorituksen. The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kehui muun muassa elokuvan kolmea pääosanesittäjää Steve Carellia, Channing Tatumia ja Mark Ruffaloa. === Palkinnot ja ehdokkuudet === Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinto Kategoria Kenelle Voitto / Ehdokkuus Oscar Paras ohjaus Bennett Miller rowspan=11 Oscar Paras miespääosa Steve Carell Oscar Paras miessivuosa Mark Ruffalo Oscar Paras alkuperäinen käsikirjoitus E. Max Frye ja Dan Futterman Oscar Paras maskeeraus Bill Corso ja Dennis Liddiard Golden Globe Paras draamaelokuva Golden Globe Paras miespääosa draamaelokuvassa Steve Carell Golden Globe Paras miessivuosa Mark Ruffalo Screen Actors Guild Awards Paras miespääosa Steve Carell Screen Actors Guild Awards Paras miessivuosa Mark Ruffalo Writers Guild of America -palkinto Paras alkuperäinen käsikirjoitus E. Max Frye & Dan Futterman == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Foxcatcher Box Office Mojossa * Foxcatcher Rotten Tomatoesissa * Foxcatcher Metacriticissä Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Bennett Millerin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat Luokka:Elokuvat kamppailulajeista Luokka:Tositapahtumiin perustuvat elokuvat
Airi Koskimies

Airi Elli Koskimies (o. s. Heikinheimo, synt. Heikel; 19. tammikuuta 1903 Keuruu – 28. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Vieno Kari. Airi Koskimiehen vanhemmat olivat lääkintöneuvos Oskari Fredrik Heikinheimo (aik. Heikel, 1873–1950) ja kuuromykkien opettaja Elli Fanny Cecilia Kepplerus (1870–1946). Hän oli naimisissa vuonna 1927 yleisesikunnan toimistopäällikkö ja jääkärimajuri Atle Ragnar Teodor Heikelin (1892–1927) kanssa, joka sai surmansa 16. marraskuuta samana vuonna lento-onnettomuudessa Suomenlahdella. Airi Koskimies meni uudelleen naimisiin 1930 kirjallisuudentutkija Rafael Koskimiehen kanssa. Airi Koskimies toimi voimistelunopettajana useissa helsinkiläiskouluissa sekä voimistelun tuntiopettajana Ebeneser-seminaarissa vuosina 1930–1971. Hän oli Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton lehden päätoimittajana ja suunnitteli sekä johti joukkue-esityksiä useissa voimistelujuhlissa. Koskimies kirjoitti myös useita voimisteluaiheisia kirjoja. == Näytelmiä == * Juhannusaatto. 1955 * Tyttöjä täss' on parhaita : liikuntaohjelmia ja pieniä näytelmiä. WSOY 1956, 2. painos 1959 * Sessi seikkailee : lastennäytelmä. 1958 * Taikakompassi : lastennäytelmä. 1961 * Voittaja : nuortennäytelmä. 1961 * Kadonnut jalokivi : lasten jännitysnäytelmä, jatko-osa näytelmääm Taikakompassi. 1964 == Muita teoksia == * Komentoharjoituksia ; kirj. Airi Koskimies ja Inger Karvonen (Tiililä). Suomen naisten liikuntakasvatusliiton julkaisuja 17. WSOY 1931, 1937 * Laulu ja leikki : laulu- ja liikuntaleikkejä sekä voimisteluohjelmia pienokaisille ; kirj. Aino Saarelainen ja Airi Koskimies. Suomen naisten liikuntakasvatusliiton julkaisuja 19. WSOY 1932, 2. painos 1936 * SNLL:n yleinen voimisteluohjelma Suomen voimistelun suurkisoissa 1938. Suomen naisten liikuntakasvatusliitto, Helsinki 1937 * Iloa voimisteluun : ohjelmistoa koulu- ja seuravoimisteluun. WSOY 1938, 4. painos 1954 * Leikkikäämme. WSOY 1946, 3. painos 1958 * SNLL:n tyttöjen voimistelunäytöksen ohjelma kesän 1947 suurjuhlille. Suomen naisten liikuntakasvatusliitto, Helsinki 1946 * SNLL:n voimistelunäytösohjelma tytöille ; piirt. E. Numminen. Suomen naisten liikuntakasvatusliitto, Helsinki 1948 * Käsi kädessä : voimisteluohjelmia. WSOY 1950, 2. painos 1954 * Leiki ja norjistu : voimisteluohjelmia lapsille. WSOY 1953 * Leiki ja soita ; kirj. Aura Lahonen, Airi Koskimies ; kuv. Maija Karma. WSOY 1954 * Perheen kotivoimistelu ; kuv. Sirkku Teräsvirta. WSOY 1959 * Rytmileikkejä : liikuntasommitelmia lapsille ; kuv. Sirkku Teräsvirta. WSOY 1962 * Suomen lotta - Katsaus lottajärjestön toimintaan ; kirjoittajat Airi Koskimies ja Rafael Koskimies, vinjetit piirt. Karin Koskimies. Weilin+Göös, Helsinki 1964 * Rytmiliikuntaa ja liikunnan rytmiä ; kuv. Karin Koskimies. WSOY 1966 * Iloisia rytmileikkejä : ideoita ja ohjelmia opettajille ; kuv. Karin Koskimies. WSOY 1977 == Lähteet == * * * * * Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Mielensäpahoittaja (elokuva)

Mielensäpahoittaja on Dome Karukosken ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi- iltansa 5. syyskuuta 2014. Elokuva perustuu Tuomas Kyrön samannimiseen romaaniin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tuomas Kyrö ja Dome Karukoski. Elokuvan pääosissa ovat Antti Litja, Petra Frey, Mari Perankoski ja Iikka Forss. Mielensäpahoittaja valittiin vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlien Contemporary World Cinema -sarjan ohjelmistoon, jossa se esitettiin nimellä The Grump. Elokuva on Karukosken kolmas elokuva, joka kilpailee kyseisessä sarjassa Torontossa. Elokuva oli myös Suomen Golden Globe -ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan kilpailukategoriaan. Antti Litja palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Jussilla. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Episodi Jouni Vikman Iltalehti Tuomas Riskala MTV.fi Tuuve Aro Ilta-Sanomat Tarmo Poussu Film-o-holic.com Juha Rosenqvist Elokuvan näki Suomessa avausviikonlopun aikana ennakkonäytökset mukaan laskettuna lähes 33 000 katsojaa. Elokuva oli viisi viikkoa yhtäjaksoisesti Suomen katsotuin elokuva. 19\. lokakuuta 2014 mennessä sen oli nähnyt Suomessa jo yli 300 000 katsojaa, mikä teki siitä vuoden katsotuimman elokuvan. Marraskuussa elokuva ylitti 400 000 katsojan rajan ja syyskuussa 2015 500 000 katsojan rajan. == TV-esitykset == Päivämäärä Kanava Katsojamäärä 26.11.2016 MTV3 814 000 6.1.2017 MTV3 1.10.2017 MTV3 331 000 27.4.2018 Sub 23.8.2018 Sub 284 000 3.2.2019 Sub 109 000 1.1.2020 MTV3 == Jatko-osat == Mielensäpahoittaja-elokuvien sarjaa jatkettiin vuonna 2018 ensi- iltansa saaneella Tiina Lymin ohjaamalla Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja -elokuvalla, jonka pääosassa nähdään Litjan sairastumisen ja eläkkeelle jäännin johdosta Heikki Kinnunen. Kinnunen näyttelee myös pääosaa Mika Kaurismäen ohjaamassa Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2014 suomalaiset elokuvat Luokka:Dome Karukosken ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Solar Filmsin elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat
Viljo Kuuskoski

Viljo Nikolai Kuuskoski (18. joulukuuta 1911 Tampere – 11. huhtikuuta 1994Kansanaho, Erkki: Kuolleita: Professori Viljo Kuuskoski – rakentamisen ja ammattikoulutuksen kehittäjä. (Maksullinen artikkeli.) Helsingin Sanomat 24.4.1994. Viitattu 5.6.2018. Espoo) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun huoneenrakennustekniikan vt. professori 1954–1955, professori 1955–1968 ja vararehtori 1963–1967 sekä Ammattikasvatushallituksen pääjohtaja 1968–1974.Kuka kukin on 1978, s. 454. Runeberg.org.Facta 2001, osa 9, p. 394. WSOY 1981. Suuri osa Suomen aikuiskoulutuskeskuksista perustettiin Kuuskosken pääjohtajakaudella. Kuuskoski kirjoitti ylioppilaaksi 1931, valmistui diplomi-insinööriksi 1937 ja väitteli Teknillisestä korkeakoulusta tekniikan tohtoriksi 1951 aiheenaan betonin ja teräksen tartunta. Hän työskenteli insinöörinä Tie- ja vesirakennushallituksessa 1937–1938, Helsingin kaupungin rakennustoimistossa 1938–1943 ja Valtion teknillisessä tutkimuslaitosessa (VTT) 1943–1949 sekä Rakento Oy:n toimitusjohtajana 1950–1955. Hän oli Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1958 ja sen toimitusjohtaja 1975–1979. Hänellä oli myös oma insinööritoimisto V. Kuuskoski ja kumpp. vuosina 1956–1968. Kuuskoski kuului Suomen betoniyhdistyksen johtokuntaan 1952–1963, VTT:n hallitukseen 1958–1968 ja Korkeakouluneuvostoon 1967–1970. Hän oli myös Espoon kunnanvaltuuston jäsen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Valtionlaitosten johtajat Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit Luokka:Espoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Brucen ydinvoimalaitos

Brucen ydinvoimalaitos on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla . Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala. Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio- omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita. Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Kanadan voimalaitokset Luokka:Ydinvoimalaitokset Luokka:Ontario
Mona Leo

Monica Christina (Mona) Leo (aik. Ehrström-Enckell, o.s. Ehrström; 26. huhtikuuta 1903 Helsinki – 5. elokuuta 1986 Tammisaari) oli suomenruotsalainen kirjailija ja nukketeatteritaiteilija. Mona Leon vanhemmat olivat Robert Otto Fredrik Ehrström (1874–1956) ja Eugenie Aurora (Lilli) Frassetti (1874–1934). Hän oli naimisissa 1924–1930 kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Vilhelm Toussaint Enckellin (1900–1989) kanssa ja 1932–1944 Paul-Hinrich Leon (1900–1955) kanssa; heidän tyttärensä on Veronica Leo. Mona Leo perusti vuonna 1951 suomen- ja ruotsinkielisen Helsingin Nukketeatteri - Helsingfors Dockteater-nimisen teatterin. Hän valmisti usein itse teatterin näytelmissä käytetyt nuket ja lavasteet sekä toimi itse näyttelijänä. == Teoksia == Nimellä Mona Leo: * Miknoons sånger. Söderström, Helsingfors 1935 * Livet älskar dig. Nordiska förlags ab, Helsingfors 1939 * Resan till Måndurgistan: Sagobok. Förlags ab Fennia, Helsingfors 1942, uusi painos Läseleket, Stockholm 1985 * Fireli och Mireli: Tio sagor. Illustrerad av Veronica Leo. Förlagshuset, Helsinki 1955. * Siireli ja Miireli ja muita satuja. Suomentanut Margit Soldan. Kustannustalo, Helsinki 1955 * Sagans språk. Verbum, Stockholm 1975 * Att leva sitt liv som ett barn: Ur dagböcker 1911–1971. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1983 * Elämä rakastaa sinua. Klaus Rahikaisen kääntämänä Livet äskar dig -kirjan vuoden 1970 painoksen pohjalta, Imogen Books 2014. ISBN 978-952-6792-31-6 Nimellä Monica Ehrström-Enckell: * Barnens rimbok: Gamla goda barnkammarrim. Schildt, Helsingfors 1927 * Barnens rimbok: Gamla goda barnkammarrim efter Monica Ehrström-Enckells bok med samma titel. Teckningar av Eva Forss. Kungsholmens bokhandel, Stockholm 1931. Nimellä Monica Ehrström: * Sagan om Sing-Sang Ru-Tuki och Månungen: Berättad och ritad av Monica Ehrström. Schildt, Helsingfors 1920 * Marcus och hans hatt: Saga. Schildt, Helsingfors 1922 * Vi ska ställa till en roliger dans: Barnens kända ringlekar med musik och text och med teckningar. Schildt, Helsingfors 1925 * Hokus-Pokus: Bilderbok för barn. Bilderna av Ingrid Hagström-Bade. Bildkonst, Helsingfors 1933. * Hokus-Pokus. Kustantamo Kuvataide, Helsinki 1933 == Lähteet == * * Suomen kirjailijat. * Monica Christina Ehrström. Rafael Olinin GeneaNet-tietokanta. * Mona Leo. Kirjasampo. * Suomalaisen nukketeatterin historiaa. Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Alison Brie

Alison Brie Schermerhorn, taiteilijanimeltään Alison Brie, (s. 29. joulukuuta 1982 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan varsinkin pitkäaikaisista rooleistaan Annie Edisonina tilannekomediasarjassa Community ja Trudy Campbellina draamasarjassa Mad Men. Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa Scream 4 (2011), Viiden vuoden kihlaus (2012), Lego Elokuva (2014), BoJack Horseman (2014) Get Hard (2015), Sleeping with Other People (2015) ja How to Be Single (2016). == Nuoruus == Brie on opiskellut näyttelemistä California Institute of the Artsissa ja sai sieltä alemman korkeakoulututkinnon vuonna 2005. Hän opiskeli myös vuoden Glasgow’n Royal Scottish Academy of Music and Dramassa. == Yksityiselämä == Brie syntyi Hollywoodissa Charles Terry Schermerhornille ja Joanne Brennerille. Hänellä on yksi sisko, Lauren. Brien sukujuuret ovat hänen äitinsä puolelta juutalaiset ja isänsä puolelta hollantilais-englantilais-norjalais-saksalais- skotlantilaiset. Brie meni maaliskuussa 2017 naimisiin näyttelijä Dave Francon kanssa. He olivat seurustelleet vuodesta 2012 ja kihlautuneet elokuussa 2015. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Amerikanjuutalaiset Luokka:Amerikanenglantilaiset Luokka:Amerikanskotlantilaiset Luokka:Amerikannorjalaiset Luokka:Amerikansaksalaiset
Kultapoika (televisiosarja)

Kultapoika () on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin. Sarjaa alettiin esittää CBS:llä helmikuussa 2013, mutta toukokuussa kanava tiedotti ohjelman hyllyttämisestä. Suomessa sarjaa alettiin esittää MTV3:lla 14. marraskuuta 2013 torstain myöhäisillassa. == Näyttelijät == * Theo James – Walter William Clark Jr. * Chi McBride – Don Owen * Kevin Alejandro – Christian Arroyo * Bonnie Somerville – Deb McKenzie * Holt McCallany – Joe Diaco. * Stella Maeve – Agnes Clark * Ron Yuan – Peter Kang == Jaksot == Kausi Jaksot Esitetty DVD- ja Blu-ray-julkaisu Alue 1 Alue 2 Alue 4 1 13 26. helmikuuta 2013 – 14. toukokuuta 2013 11\. marraskuuta 2013 – 13. helmikuuta 2014. {| class="wikitable" style="width: 100%; margin-right: 0;" |- ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| № ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Alkuperäinen nimi ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Suomenkielinen nimi ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ohjaaja ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Käsikirjoittaja ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ensiesitys Yhdysvalloissa ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Ensiesitys Suomessa ! style="background: #528B8B; color: #ffffff;"| Katsojia (USA; milj.) |- |} == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Kultapoika MTV3:n sivuilla Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset rikossarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamasarjat Luokka:CBS:n televisio-ohjelmat
UNIAN

UNIAN () on ukrainalainen, valtionhallinnosta riippumaton, viestintäkonserni 1+1 mediaan kuuluva uutis- ja tietotoimisto. Se on perustettu vuonna 1993. UNIANin kotipaikka on Kiova. UNIAN kertoo tuottavansa päivittäin yli 300 Ukrainan ja sen naapureiden poliittista, taloudellista ja sosiaalista elämää kuvaavaa uutista. Kattavampaa uutisvirtaa jaetaan ukrainan, venäjän ja englannin kielillä UNIANin tilaaja-asiakkaille, joihin kuuluu tiedotusvälineitä, diplomaattisia edustajistoja, pankkeja ja muita yrityksiä, asiantuntijaryhmiä, valtiollisia laitoksia, arviointilaitoksia ja investointirahastoja. Palveluun kuuluu myös kuvapankki. Uutistoimisto julkaisee osan uutisistaan ja muusta materiaalistaan verkkosivustollaan. Uutistoimisto UNIANin tuottama aineisto palvelee myös viestintäkonsernin tv- tuotantoja kuten UNIAN-TV:tä ja tätä suositumpien tv-kanavien uutislähetyksiä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Media & Acquisitions (7/2013) (ukrainianweek.com) * Colossi With Feet of Clay (2/2013) (ukrainianweek.com) * IVY-maiden suurimmat mediayhtiöt (4/2013) (rating.rbc.ru) Luokka:Ukrainalaiset viestimet Luokka:Uutistoimistot
Big Eyes

Big Eyes on Tim Burtonin ohjaama elämäkerrallinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2014. Se kertoo taiteilija Margaret Keanesta, joka tunnetaan 1950- ja 1960-luvuilla maalaamistaan suurisilmäisistä katulapsista sekä hänen miehestään Walter Keanesta. Pari erosi riitaisasti, ja Margaret syytti Walteria maalaustensa varastamisesta. Margaret Keanea näyttelee elokuvassa viisinkertainen Oscar-ehdokas Amy Adams, ja Walter Keanea kahdesti Oscarilla palkittu Christoph Waltz. Muissa pääosissa ovat Danny Huston, Krysten Ritter, Jason Schwartzman ja Terence Stamp. Elokuvan käsikirjoittivat Scott Alexander ja Larry Karaszewski. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014 ja Suomessa 13. maaliskuuta 2015. Amy Adams palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Golden Globella. == Roolit == == Vastaanotto == === Palkinnot ja ehdokkuudet === Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinto Kategoria Kenelle Voitto/Ehdokkuus British Academy Film Awards Paras naispääosa Amy Adams British Academy Film Awards Paras lavastus Rick Heinrichs ja Shane Vieau Golden Globe Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa Christoph Waltz Golden Globe Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa Amy Adams Golden Globe Paras kappale Lana Del Rey == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:1950-luvulle sijoittuvat elokuvat Luokka:Tim Burtonin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Golden Globe -palkitut elokuvat
Harmaa linna

Harmaa linna (myös Harmaa linna tahi kertomus Ristilän howista, ) on alun perin vuonna 1851 ilmestynyt suomalaisen kirjailijan ja säveltäjän Axel Gabriel Ingeliuksen teos. Sitä pidetään ensimmäisenä suomalaisena kauhuromaanina. Kirja suomennettiin lyhentäen ensimmäisen kerran vuonna 1888. Sen jälkeen se on julkaistu uusina käännöksinä vielä kolmasti, vuosina 1900, 1925 ja 2009. Viimeisimpään suomennokseen on jälkisanat kirjoittanut Turun yliopiston dosentti Jukka Sarjala, joka on myös julkaissut Ingeliuksen elämäkerran.Harmaa linna, ensimmäinen suomalainen kauhuromaani Faros- kustannus. Viitattu 25.4.2014. == Tausta == Ingeliuksen teos on suomalainen vastine ajan suosituille goottilaisille kauhuromaaneille, joita julkaistiin erityisesti Englannissa. Suomessa oli Sakari Topelius kirjoittanut vastaavia kauhunovelleja jo 1840-luvulla, mutta Harmaa linna oli ensimmäinen suomalaisen kirjailijan kokonainen kauhuromaani. Se ilmestyi kahdeksan vuotta aikaisemmin kuin Topeliuksen huomattavasti tunnetumpi Linnaisten kartanon viheriä kamari. Kirjan innoittajana on toiminut Ulvilassa sijainneessa Koiviston kartanossa tapahtunut epäselvä kuolemantapaus. Maaliskuun 29. päivänä 1839Von Willebrand nr 1834 / TAB 8 Adelsvapen. Viitattu 25.4.2014. löydettiin kartanon silloisen omistajan Gustaf Jakob von Willebrandin 23-vuotias tytär Sofia Gustava roikkumasta hirttoköydessä. Tapauksessa oli hämäriä piirteitä, eikä ilmeisesti saatu täyttä varmuutta siitä, tekikö hän itsemurhan, hirtettiinkö hänet, vai laitettiinko Sofia Gustava köyteen roikkumaan vasta kuoleman jälkeen mahdollisen murhan peittämiseksi. Ingelius oli tuolloin 16-vuotias ja kuuli todennäköisesti useita kartanonomistajan tyttären kuolemaan liittyviä tarinoita. Hänen elämäkertansa kirjoittanut Jukka Sarjala pitää mahdollisena, että Ingelius olisi vieraillut myös tapahtumapaikalla, koska se sijaitsi hänen syntymäseuduillaan Satakunnassa.Laine, Helena: "Suomalainen kauhuromaani syntyi Koiviston kartanon murhatarinasta". Satakunnan Kansa, 16.3.2010. Viitattu 25.4.2014. Harmaan linnan tapahtumat sijoittuvat satakuntalaiseen Ristilän kartanoon, jonka esikuvana Ingelius käytti Koiviston kartanoa ja sen vuonna 1869 palanutta päärakennusta. Teoksen nimi viittaa kartanon kansanomaiseen nimitykseen, joka näkyy vielä nykyäänkin Porin Harmaalinnan kaupunginosan nimessä. Yksi kirjan päähenkilöistä on pahamaineiseen Ristilän kartanoon kotiopettajaksi saapuva nuori maisteri Harald Thalberg. Harmaan linnan tarina mukailee joiltakin osin Sofia Gustava Willebrandista kerrottuja tietoja. == Lähteet == *Suomen kansallisbibliografia Fennica *Det gråa slottet : original WorldCat. *https://www.gutenberg.org/ebooks/68509 ===Viitteet=== Luokka:Goottilaiset romaanit Luokka:Suomalaiset romaanit Luokka:Vuoden 1851 kirjat
Todd Graff

Todd Graff (s. 22. lokakuuta 1959 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vieno Kari

Vieno Ester Friström (ent. Kari, o.s. Lind, 25. kesäkuuta 1899 Helsinki – 7. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen uimahyppääjä ja kilpauimari, joka voitti neljä kerroshyppyjen Suomen mestaruutta 1910-luvulla. == Ura == Helsingfors Simsällskapia edustanut Kari suoritti uimakandidaatin tutkinnon vuonna 1910 Ursinin uimalaitoksella. Kari osallistui ensimmäisiin kilpailuihinsa Helsingissä heinäkuussa 1912, jolloin hän sijoittui HSS:n juhlakilpailuissa kolmanneksi häviten Tukholman olympialaisten pronssi- ja kultamitalisteille Isabelle Whitelle ja Greta Johanssonille. Kari voitti Suomen mestaruuden suorissa kerroshypyissä neljästi peräkkäin 1913–1916. Vuonna 1917 hän sijoittui hopealle Terttu Kainuvaaran jälkeen ja voitti taideuinnin SM-kultaa. Vuoden 1918 SM-kisoissa Kari sai hopeaa suorissa hypyissä ja taideuinnissa. Sisällissodan jälkeen Kari siirtyi työläisseura Helsingin Jyryyn, jonka edustajana hän voitti lukuisia Työväen Urheiluliiton mestaruuksia 1920-luvulla. Hän oli TUL:n mestari kerroshypyissä 1922–1925 ja 1928, taideuinnissa 1920, 1923 ja 1927–1929, 100 metrin vapaauinnissa 1922–1923, 50 metrin vapaauinnissa 1920 ja 1922 sekä 4×50 metrin viestimestari Jyryn joukkueessa 1921 ja 1925. Kari osallistui vuoden 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin, joissa hän sijoittui 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi ja 200 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Vuonna 1928 Kari oli Moskovan spartakiadeissa kerroshyppyjen kolmas. Kari toimi myös opettajan Jyryn uimakoulussa, jossa hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa tuleva spartakiadivoittaja Irma Lumivuokko. Spartakiadimatkansa johdosta TUL:n sosialidemokraattinen johto erotti Karin liiton jäsenyydestä. 1930-luvun alussa hän siirtyi aluksi Helsingin Työväen Uimareihin, kun viranomaiset lakkauttivat Jyryn kommunistilakien nojalla, ja myöhemmin vuosikymmenen puolivälissä takaisin HSS:iin. Vuonna 1935 Kari voitti vielä kerroshyppyjen mestaruuden Helsingin Uimareitten järjestämissä epävirallissa hallimestaruuskilpailuissa Yrjönkadun uimahallissa, ja jatkoi uraansa piiritasolla 1940-luvulle saakka. Vieno Karin puoliso oli Lauri Kari, jonka kanssa hän avioitui 1919. Lauri Kari kuoli räjähdysonnettomuudessa 1936. Vieno Kari avioitui Johan Adolf Friströmin kanssa 6.4.1944.http://www.fristrom.net/genealogy/genealogy/01%2000032.htm == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimahyppääjät Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
2-aminotiatsoli

2-aminotiatsoli (C3H4SN2) on heterosyklinen yhdiste ja tiatsolin johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa väriaineita ja lääkkeitä. ==Ominaisuudet== 2-aminotiatsoli on huoneenlämpötilassa ulkomuodoltaan valkoinen kiteinen aine. Yhdiste liukenee kohtalaisesti kuumaan veteen ja heikommin viileämpään. Etanoliin tai dietyylieetteriin se liukenee vain hieman. Laimeat hapot liuottavat 2-aminotiatsolin. 2-aminotiatsolin liuokset ovat lievästi happamia ja sen pKa-arvo on 5,28. Se on kuitenkin emäksisempi kuin tiatsoli. 2-aminotiatsoli reagoi monien muiden aromaattisten yhdisteiden tavoin muun muassa kondensoituen karbonyyliyhdisteiden kanssa, elektrofiilisellä aromaattisella substituutiolla ja diatsotiointireaktioilla. ==Valmistus ja käyttö== 2-aminotiatsolia voidaan valmistaa kondensoimalla tioureaa α-kloorikarbonyyliyhdisteen kuten klooriasetaldehydin kanssa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kloorata vinyyliasetaattia sulfuryylikloridin avulla ja muodostunut välituote reagoi tiourean kanssa 2-aminotiatsoliksi.Peter Gregory: Dyes and Dye Intermediates, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2009. Viitattu 25.4.2014. 2-aminotiatsolia käytetään eräiden lääkeaineiden kuten sulfatiatsolin valmistamiseen. Sitä käytetään myös valmistettaessa atsovärejä ja eräitä muita väriaineita. ==Lähteet== Luokka:Aromaattiset yhdisteet Luokka:Heterosykliset yhdisteet
Seututie 431

Seututie 431 on Mikkelin Otavasta Joutsan Leivonmäelle kulkeva maantie. Se alkaa Valtatie 5:n varresta Hirvensalmentienä, muuttuu Otavantieksi, Joutsantieksi, Hirvensalmentieksi jälleen, Poikkitieksi ja lopulta lyhyesti Leivonmäentieksi ennen päättymistään Valtatie 4:ään.Reitti Otavasta Leivonmäelle Google Mapsissa. Hirvensalmen ja Joutsan välinen osuus valmistui vuonna 1878.Etelä-Savon maakuntaliitto: Suonsalmen kylän esittely Tie toimii pääväylänä Hirvensalmen ja Mikkelin välillä ja yhdistää valtatiet 4 ja 5. Vuoden 1933 yleiskartasta näkyy, että tuolloin Mikkelin ja Jyväskylän välinen valtatie kulki nykyisen 431:n reittiäKarttakeskus: Suomi 1933 (näköispainos). Tämän reitin korvasi myöhemmin Valtatie 13. Tien loppupää Kälän ja Leivonmäen välillä oli aiemmin yhdystie 6161. Osuus liitettiin osaksi seututietä 431 vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa. Tie oli vielä alkuvuodesta 2015 useassa kohtaa huonokuntoinen, muun muassa Suonsalmelta länteen olevalla suolla tiehen oli muodostunut hidastetöyssyn kaltainen notkahdus joka aiheutti vaaraa liikenteelle. Heinäkuussa tietä kuitenkin peruskorjattiin, vain kuukausi tiellä sattuneen kuolonkolarin jälkeen. Vielä ennen Covid19-pandemiaa Seututietä 431 Mikkelin ja Joutsan välillä liikennöi päivittäin kumpaankin suuntaan yksi linja-autovuoro.Matkahuollon aikatauluhaku Tämä yhteys kuitenkin lakkautettiin kesällä 2020. Mikkelin ja Hirvensalmen välillä liikennöi edelleen päivittäin ELY-keskuksen järjestämiä maaseutuliikenteen linja-autovuoroja, mikä on merkittävää Mikkelin työssäkäyntialueeseen kuuluvan Hirvensalmen kannalta. == Lähteet == 431 Luokka:Mikkelin liikenne Luokka:Hirvensalmi Luokka:Joutsan liikenne
Chelo Alonso

Chelo Alonso (oikealta nimeltään Isabel Apolonia García Hernández, 10. huhtikuuta 1933 Central Lugareño, Camagüey – 20. helmikuuta 2019Addio a Chelo Alonso ) oli kuubalaissyntyinen tanssija ja elokuvanäyttelijä. Alonso esiintyi tanssijana kotimaassaan, kiertueilla Keski-Amerikassa ja Broadwaylla sekä Pariisin Folies Bergère -teatterissa. Sensuellin kauniista ja luonteeltaan räjähtävästä naisesta tuli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa yksi italialaisten peplum-elokuvien tähdistä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Nel segno di Roma vuonna 1959. Alonso teki myös perinteisempiä seikkailuelokuvia ja kokeili vakavampia rooleja esimerkiksi Luigi Filippo D’Amicon elokuvassa Quattro notti con Alba (1962). 1960-luvun alussa Alonso meni naimisiin tuottaja Aldo Pomilian kanssa. Hän vetäytyi joksikin aikaa valkokankaalta, mutta jatkoi uraansa televisiossa. Myöhemmin hän näytteli sivuosia muutamissa spagettiwesterneissä kuten Sergio Leonen Hyvät, pahat ja rumat (1966). Miehensä kuoltua Alonso asettui Toscanaan, jossa hän on toiminut muun muassa hotellinpitäjänä ja ravintoloitsijana. ==Elokuvia== * Nel segno di Roma, 1959 * Goliat ja barbaarit, 1959 * Merirosvo Morgan, 1960 * Maciste kauhujen maassa, 1961 * Hyvät, pahat ja rumat, 1966 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Kuubalaiset näyttelijät Luokka:Kuubalaiset tanssijat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Giuseppe Addobbati

Giuseppe Addobbati (31. joulukuuta 1909 Makarska, Itävalta-Unkari – 4. tammikuuta 1986 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Addobbati asui pitkään Triestessä, jossa hän omistautui teatterille. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Giovacchino Forzanon ohjaama Tredici uomini e un cannone (1936). Addobbati esitti sivuosia vuoteen 1943 saakka noin kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän jatkoi uraansa pitkän hiljaisuuden jälkeen vuonna 1951 käyttäen usein salanimiä John Douglas tai John McDouglas. 1960-luvulla hän esiintyi lukuisissa peplum- ja muissa viihde-elokuvissa. Addobbati muistetaan ehkä parhaiten roolistaan Bernardo Bertoluccin elokuvassa Fasisti (Il conformista, 1970). ==Elokuvia== * Marte, dio della guerra, 1962 * Voittamaton Maciste, 1962 * Zorro ja kolme muskettisoturia, 1963 * L’eroe di Babilonia, 1963 * Ursus – sankareista suurin, 1963 * Maciste nelle miniere del re Salomone, 1964 * Viimeinen gladiaattori, 1964 * Malesian merirosvot, 1964 * Yöportieri, 1974 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Giuseppe Addobbati Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
John Douglas

John Douglas voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * John Douglas (1830–1911), englantilainen arkkitehti * John E. Douglas (s. 1945), yhdysvaltalainen kriminaalipsykologi * John Douglas (s. 1972), Anathema-yhtyeen rumpali * John Douglas, näyttelijä Giuseppe Addobbatin (1909–1986) käyttämä salanimi.
Enfarce

Enfarce (tyyliteltynä ENFΔRCE) on suomalainen vuonna 2013 perustettu power metallia soittava yhtye. Enfarce yhdistelee musiikissaan supersankariaiheita ja sarjakuvamaisia elementtejä pilke silmäkulmassa. Enfarcen ensimmäinen levy Superhero Diaries - Part I, julkaistiin 30. huhtikuuta 2014. Albumi on konseptialbumi ja nimensä mukaan, albumi kertoo ulkoavaruudesta Maahan matkustaneesta supersankarista. Yhtye on ilmoittanut albumin saavan jatkoa vuonna 2015 ilmestyvän Superhero Diaries - Part II muodossa. Ensimmäinen single Superhero Diaries - Part II -albumilta julkaistiin 3.3.2015, singlekappale on nimeltään "Song of the stars" ja se on kirjoitettu William Cullen Bryantin saman nimisen runon pohjalta. Yhtyeen jäsenistö koostuu pitkän linjan muusikoista, jotka ovat vaikuttaneet mm. SauruXet-, Hevisaurus-, Firenote-, Force Majeure-, Androids-, Monsterbore-, Agenes- ja Mannerheim- yhtyeissä. Esikoislevyllä vierailevat seuraavat muusikot: Matias Kupiainen (Stratovarius), Mika Tyyskä (Mr. Fastfinger) sekä Francesco Fareri. == Jäsenet == * Riku Turunen – laulu * Aleksi Lehto – kitara * Ade Manninen – kitara * Time Schleifer – basso * Tom Rask – rummut == Diskografia == * * Metal Archives ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Yhtyeen virallinen kotisivu * Uutinen Imperiumi.net sivustolla * Enfarce Encyclopaedia Metallum -sivustolla Luokka:Suomalaiset power metal -yhtyeet
Renato Rossini

Renato Rossini (s. 10. tammikuuta 1941 Rooma) on italialainen elokuvanäyttelijä. Rossini aloitti elokuvauransa 1960-luvun alun peplum- elokuvissa. Myöhemmin hän näytteli sivuosia lukuisissa seikkailu-, giallo- ja rikoselokuvissa käyttäen usein taiteilijanimiä Howard Ross tai Red Ross. Rossinin elokuvista ehkä merkittävin on Flavio Mogherinin ohjaama La ragazza dal pigiama giallo (1977). Hän on esiintynyt myös fotonoveloissa ja televisiosarjoissa. ==Elokuvia== * Ercole l’invincibile, 1964 * Anthar l’invincibile, 1964 * Il trionfo di Ercole, 1964 * Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili, 1964 * Spartan gladiaattorit, 1964 * Kindar, l'invulnerabile, 1965 * Le calde notti di Poppea, 1969 * Viiltäjä, 1982 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Elonet: Howard Ross * Internet Movie Database: Howard Ross Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Superhero Diaries – Part I

Superhero Diaries – Part I on power metal -yhtye Enfarcen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 30. huhtikuuta 2014. Levy on konseptilevy, joka kertoo tarinaa Steel Enforcer -nimisestä supersankarista. Sankari päätyy Maahan, jossa hän paiskii töitä pahuuden poistamiseksi ja tämän tehtyään ajautuu työttömyyden kurimukseen ja seurauksiin. Albumin ensimmäinen single ”I’m a Hero” julkaistiin 22. helmikuuta 2014. Albumi sisältää cover-version Bonnie Tylerin hitistä Holding Out for a Hero. == Kappaleet == # # (I'm A Hero - Virallinen single) # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Riku Turunen – laulu * Ade Manninen – kitara * Time Schleifer – bassokitara * Tom Rask – rummut === Vierailevat muusikot === * Mr. Fastfinger – soolokitara (kappale 3) * Francesco Fareri – soolokitara (kappale 5) * Matias Kupiainen – soolokitara (kappale 3) === Muut tekijät === * Ade Manninen – äänittäjä (kitarasoolot kappaleissa 4, 8, 9, 11) * Tom Rask – äänittäjä (rummut) * Riku Turunen – miksaaja, masteroija * Petri Lampela – kansikuva == Aiheesta muualla == * * * * Uusimaa.fi Luokka:Vuoden 2014 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset power metal -albumit
Ignoramus et ignorabimus

Ignoramus et ignorabimus on latinankielinen lause, joka tarkoittaa: "Emme tiedä emmekä tule tietämään." Lause ilmaisi erään 1800-luvulla esitetyn käsityksen tieteellisen tiedon rajoista, ja sen esitti saksalainen fysiologi Emil du Bois-Reymond teoksessaan Über die Grenzen des Naturerkennens vuonna 1872. == Hilbertin vastaus == Matemaatikko David Hilbert ilmaisi vastaväitteensä 8. syyskuuta 1930 kuuluisassa puheessaan Saksan tiedemisten ja lääkärien yhdistykselle Königsbergissä seuraavasti:David Hilbert: puhe , puhe kirjoitettuna ja englanninkielinen käännös . > Meidän ei pidä uskoa niistä, jotka tänään filosofisin perustein ja > päättäväisin äänin ennustavat kulttuurin luhistumista ja hyväksyvät > käsityksen ignorabimus. Sillä ei ole olemassa mitään ignorabimusta, eikä > käsitykseni mukaan mitään sellaista luonnon­tieteessä. Vastauksena typerälle > ignorabimukselle isku­lauseemme olkoon: Wir müssen wiseen — wir werden > wissen!' ('Meidän tulee tietää — me saamme tietää!') Jo vuonna 1900 hän oli sanonut matemaatikkojen kansain­välisessä kongressissa Pariisissa: ”Matematiikassa ei ole mitään ignorabimusta.” Hilbert työskenteli muiden formalistien kanssa 1900-luvun alussa luodakseen matematiikalle tukevan perustan. Kuitenkin vuonna 1931 Gödelin epätäydellisyysteoreema osoitti, että mikään äärellinen aksioomajärjestelmä, joka on tarpeeksi moni­mutkainen voidakseen esittää tavan­omaista aritmetiikkaa, ei voi koskaan saavuttaa Hilbertin ohjelman tarkoitusperää. Täten se osoitti monet Hilbertin tavoitteet mahdottomiksi ja täsmensi useimpien aksiomaattisten systeemien rajat. == Seitsemän maailman arvoitusta == Emil du Bois-Reymond käytti ilmaisua ignoramus et ignorabimus Preussin tiedeakatemiassa vuonna 1880 pitämässään puheessa, joka käsitteli seitsemää suurta "maailman arvoitusta". Hän luettelo seitsemän ”maailman arvoitusta”, joista kolmesta hän julisti, ettei tiede eikä filosofia voisi niitä koskaan ratkaista, koska ne ovat trans­kendenttisia. Arvoituksista seuraavia hän piti transkendenttisina, ja arvio ignoramus et ignorabimus koski nimenomaan niitä:William E. Leverette Jr., E. L. Youmans’ Crusade for Scientific Autonomy and Respectability, American Quarterly, Vol. 17, No. 1. (Spring, 1965), pg. 21. ”1. Aineen ja voiman perimmäinen luonne, 2\. liikkeen alkuperä,... 5\. yksinkertaisten aistimusten alkuperä, täysin transkendenttinen kysymys.” == Sosiologisia vastauksia == Sosiologi Wolf Lepenies käsitteli ignorabimus-väitettä näkökannalta, joka poikkeaa siitä, mitä Bois-Reymond tarkoiti esittäessään väitteitä tieteen rajoista: :-- se on itse asiassa uskomattoman itse­varmaa kannatusta tieteelliselle hybrikselle, joka on naamioitu vaati­matto­muudeksi -- Tämä liittyi keskusteluun Friedrich Woltersista, yhdestä George-Kreis -kirjallisuuspiirin jäsenestä. Lepenies väitti, että Wolters ymmärsi väärin tieteen mahdolli­suuksista koskevan pessimismin asteen, mutta ymmärsi hyvin sen johto­päätöksen, että tiede­miehet itse voivat osoittaa itse­kriikkiä. ==Katso myös == *Hybris *Agnostisismi *Tiedän, etten tiedä mitään ==Lähteet== Luokka:Tieteenfilosofia Luokka:Latinankieliset fraasit
Mario Costa

Mario Costa (1. kesäkuuta 1908 Rooma – 22. lokakuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Costan elokuvaura alkoi 1930-luvulla Luce- instituutin leikkajana. Hän työskenteli jälkiäänityksen ohjaajana, tuotantopäällikkönä ja käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen lyhytelokuvansa vuonna 1938. Hänen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuvansa oli La sua strada vuonna 1946. Myöhemmin Costa ohjasi oopperaelokuvia, neorealistissävyisiä melodraamoja ja komedioita sekä 1960-luvun vaihteesta lähtien seikkailu- ja peplum-elokuvia. Hänen viimeinen elokuvansa oli spagettiwestern Salaliitto (La belva) vuonna 1970. ==Elokuvia== * Il conquistatore di Corinto, 1961 * Aavikkoleijonan kosto, 1962 * Voittamaton, 1964 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Elonet: Mario Costa * Internet Movie Database: Mario Costa Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Coca-Cola Life

Coca-Cola Life oli The Coca-Cola Companyn tuote, joka julkaistiin Argentiinassa ja Chilessä vuonna 2013. Juoma kehitettiin erään Argentiinassa ja Chilessä tehdyn viiden vuoden tutkimuksen pohjalta. Coca-Cola Life oli Coca-Cola-tuoteperheen ainoa tuote, jonka makeutusaineina on käytetty sokeria ja steviaa, jonka turvallisuusraja on kymmenesosa siitä mitä aspartaaminKaaria, Satu: Makeutusaine Stevia on mainettaan pahempi – aspartaamiakin voi annostella huolettomammin Helsingin Sanomat. 2.1.2014.. Juoma tuli Eurooppaan vuonna 2014. Coca-Cola Life oli vähäkalorinen versio Coca-Colasta 36 kcal/200 ml -arvoilla, joka on 60 prosenttia vähemmän kuin alkuperäisessä versiossa. Juomaa markkinoitiin Argentiinassa ja Chilessä Diet Coken ja Coca-Cola Zeron rinnalla. Coca-Cola Life lisättiin Viking Linen juomavalikoimaan kesällä 2015. Vuonna 2017 Coca-Cola ilmoitti, että tuotteen myynti lopetetaan Isossa-Britanniassa. Vuonna 2020 Coca-Cola ilmoitti, että he arvioivat Coca-Cola Lifen jatkoa. ==Lähteet== Luokka:Coca-Cola