EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ahlroth

Ahlroth on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi: * Armas Ahlroth (1893–1955), jääkärieverstiluutnantti * Hjalmar Ahlroth (1876–1935), keihäänheittäjä ja kuulantyöntäjä * Jesper Ahlroth (s. 2002), jääkiekkoilija * Johan Ahlroth (1894–1961), jääkärikenraalimajuri ja poliisikomentaja * Jussi Ahlroth (s. 1973), toimittaja, kriitikko ja muusikko * Milka Ahlroth, (s. 1966), näyttelijä * Nils Ahlroth (1920–1991), ruotsalainen näyttelijä * Tyyne Ahlroth (1892–1982), yksityisetsivä ja Suomen ensimmäinen naispuolinen etsivätoimiston omistaja
Christian Thomasius

Christian Thomasius (1. tammikuuta 1655 Leipzig – 23. syyskuuta 1728 Halle) oli saksalainen filosofi ja oikeustieteilijä. Thomasius oli saksalaisen valistuksen ajan voimakas vapaamielisten aatteiden edustaja skolastisuutta, suvaitsemattomuutta ja taikuutta vastaan. Hän luennoi ensimmäisenä yliopistossa saksan kielellä. ==Elämä ja filosofia== Thomasius tuli oikeustieteen tohtoriksi Frankfurtissa vuonna 1678 ja luennoi vuodesta 1688 Leipzigissa. Vapaamielisten mielipiteidensä vuoksi hänen oli paettava Leipzigista Halleen, jonka osittain hänen myötävaikutuksellaan perustetussa yliopistossa hänestä tuli oikeustieteen professori vuonna 1694. Thomasius on yksi saksalaisen valistuksen edelläkävijöistä, ja hän teki suuria palveluksia saksalaiselle kulttuurille sillä rohkeudella, jolla hän asettui vastustamaan noituutta ja kidutusta sekä puolustamaan tieteen ja uskon vapautta. Hän näki tieteen päätehtävänä taikauskon hälventämisen ja valistuksen levittämisen, ja hän oli ensimmäinen, joka luennoi äidinkielellä saksalaisessa yliopistossa vuonna 1688, sekä oli saksankielisten kirjoitustensa kautta saksalaisen filosofisen terminologian uranuurtaja. Hänen filosofiansa perustui järjen käyttöön. Uskonnollisissa näkemyksissään hän lähentyi mystiikkaa ja pietismiä. Filosofian ja teologian eron hän määritteli siten, että edellinen sisälsi luonnollisen, jälkimäinen ilmoitetun totuuden. Oikeustieteen opettajana hän sai vaikutteita Hugo Grotiukselta ja Samuel Pufendorfilta. Thomasiuksen mukaan laki on edellytys ihmisen onnellisuudelle yhteiskunnallisessa elämässä, ja Jumala on kirjoittanut luonnonlain ihmisen sydämeen. Thomasius koetti tähdentää juridisen ja moraalisen oikeuden välistä eroa. Hänen lukuisiin kirjoituksiinsa kuuluvat muun muassa Einleitung zur vernunftlehre (1691), Einleitung in die sittenlehre (1692), Ausübung der sittenlehre (1696), Fundamenta iuris naturæ et gentium (1705), Ausübung der vernunftlehre (1710). Thomasius julkaisi ensimmäiset saksankieliset tieteelliset aikakauslehdet Teutsche monate ja Geschichte der weisheit und torheit. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset filosofit Luokka:Saksalaiset oikeustieteilijät Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Vuonna 1655 syntyneet Luokka:Vuonna 1728 kuolleet
Edward Pessen

Edward Pessen (1920–1992) oli yhdysvaltalainen historioitsija. Hän suoritti tutkinnon Columbian yliopistossa ja toimi historian professorina New Yorkin kaupunginyliopistossa. ==Bibliografia== Pessenin tärkeimmät julkaisut: * Most uncommon Jacksonians: the radical leaders of the early labor movement, 1967 * Jacksonian America: society, personality, and politics, 1969 * Riches, class, and power before the Civil War, 1973 ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Ester Wallin

Ester Wallin (1928–2009) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Opintojen jälkeen hän työskenteli pääasiassa omassa studiossaan mutta oli myös lyhyempiä aikoja eri keramiikkatehtaiden, kuten Upsala-Ekebyn palveluksessa. Wallin asui ja työskenteli 1960-luvulla Porissa mutta muutti vuosikymmenen lopussa Ruotsiin. Wallin oli tunnettu suunnittelemistaan pyöristetyistä ja ystävällisistä keraamisista eläinhahmoista. Hänen töitään on esillä useissa pohjoismaisissa museoissa.Ester Wallin – Ceramics from Upsala-Ekeby, Mother Sweden == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keramiikkataiteilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
SpaceX Crew-3

SpaceX Crew-3 oli SpaceX:n miehitetty avaruuslento ISS:lle. Laukaisu tapahtui 11. marraskuuta 2021. Lento kuuluu NASAn Commercial Crew Program -ohjelmaan. Aluksena on Crew Dragon Endurance ja kantorakettina Falcon 9 Block 5. ==Miehistö== *Raja Chari, NASA, komentaja, Retkikunta 66 ja 67 *Thomas Marshburn, NASA, lentäjä, Retkikunta 66 ja 67 *Matthias Maurer, ESA, tehtäväspesialisti 1, Retkikunta 66 ja 67 *Kayla Barron, NASA, tehtäväspesialisti 2, Retkikunta 66 ja 67 == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2021 avaruustoiminta
Voittajan vankkurit

Voittajan vankkurit tai bandwagon-ilmiö (engl. bandwagon effect) on väitetty psykologinen ilmiö, jossa ihmiset siirtyvät voittajan puolelle. Poliittisten vaalien yhteydessä ilmiö tarkoittaa sitä, että mielipidemittauksissa suositun puolueen kannatuksen kasvu ruokkii itseään, kun äänestäjät siirtyvät todennäköisen vaalivoittajan kannattajiksi. ==Etymologia== Ilmiön nimitys on käännöslaina englannin kielestä. Se viittaa sirkuksen tai karnevaalin soittokunnan vaunuun (engl. bandwagon), joka houkuttelee musiikillaan väkeä kulkueeseen. ==Syyt== Kannatuskyselyn suosikki voi saada uusia kannattajia siksi, että äänestäjät näkevät sen korkean suosion todisteena sen oikeellisuudesta. Ennakkosuosikin asemaan päässeen ehdokkaan arvellaan innostavan liikkuvia äänestäjiä myös pelkällä menestyksellään. Äänestäjä voi myös hypätä odotetun voittajan kelkkaan ajatellessaan, että pienelle puolueelle annettu ääni menee hukkaan. Tätä kokemusta vahvistaa korkea piilevä äänikynnys. Ilmiön voimakkuutta voi lisätä myös se, jos liikkuvien äänestäjien määrä on kasvanut. ==Yleisyys== Voittajan vankkurit -ilmiötä on tutkittu jo 1900-luvun alusta lähtien, mutta kiistattomasti sen olemassaoloa ei ole kyetty osoittamaan. Sitä on vaikea tutkia, eikä tutkimuksissa ole saatu johdonmukaista tukea sen vaikutuksesta ihmisten käyttäytymiseen. Eri tutkimuksissa ilmiön voimakkuudeksi on saatu 5–10 prosenttia. Suomessa vuonna 2008 tehdyssä kyselytutkimuksessa kahdeksan prosenttia vastaajista kertoi äänestävänsä mieluimmin mielipidekyselyissä menestyvää ehdokasta tai puoluetta. On arveltu, että ilmiö vaikuttaa voimakkaimmin enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. Kaksivaiheisessa vaalissa ilmiön on esitetty vaikuttavan ensimmäisen kierroksen voittajan eduksi toisella kierroksella. Suhteellista vaalitapaa käyttävissä vaaleissa ilmiötä on kuitenkin ollut vaikea havaita johdonmukaisesti. Yksi syy siihen on se, että kun puolueiden kirjo on suuri, myös niiden välisellä valinnalla on useita vaikuttimia. Voittajan vankkurit -ilmiön on esitetty voivan jatkua vaalien jälkeen, kun vaalivoittajan kannatus jatkaa nousuaan ja vaalit hävinneen puolueen kannatus jatkaa laskuaan muutaman kuukauden ajan. ==Vaikutus== Jotkut ovat esittäneet, että voittajan vankkurit -ilmiön seurauksena kannatusmittaukset johdattelevat äänestäjiä ja vääristävät vaalitulosta. Joissakin maissa kannatusmittausten julkaiseminen onkin kiellettyä viimeisinä viikkoina ennen vaaleja. ==Lähteet== Luokka:Metaforat Luokka:Poliittiset käsitteet Luokka:Sosiaalipsykologia Luokka:Kognitiiviset vinoumat
Sara Sadıyqova

Sara Ğarif qızı Sadıyqova (synt. Bibisara, , ; 1. marraskuuta 1906 − 7. kesäkuuta 1986) oli tataarilainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä. Uransa aikana hän sai monia taiteellisia huomionosoituksia. Vuosina 1938−1948 hän toimi solistina Musa Cälil-ooppera- ja balettiteatterissa. Sadıyqova esiintyi muun muassa oopperoissa ja musiikillisissa komedioissa kuten Saniyä, Qaçqın, Ğaliyäbanu, Başmağım, İldar. Sadıyqova ja R. Ğobäydullin tekivät yhteistyönä monia komedioita kuten Mäxäbbät cırı ja Kiäwlär. Vuonna 1990 Sadıyqovalle myönnettiin postuumisti Ğabdulla Tuqay -palkinto. Bibisara Sadıyqova syntyi Kazanissa, Venäjän keisarikunnassa. Hän valmistui tunnetusta tyttökoulusta ja jatkoi opiskelua opettajakoulussa. Vuonna 1921, Sadıyqova esitti hänen ensimmäisen roolinsa musiikillisessa hyväntekeväisyysnäytöksessä nimeltään Buydaq. Yksi koulun opettajista, säveltäjä Soltan Ğabäşi lähetti Sadıyqovan Moskovan konservatorioon, missä hän opiskeli 1922−1928. Vuosina 1934−1938, hän työskenteli konservatoriossa tataarilaisessa oopperastudiossa. Sadıyqova esitti yhden ensimmäisistä tataarioopperoista, Eşçe, 1930-luvulla. Vuonna 1942, Sadıyqova alkoi säveltämään, ja loi tangon pohjautuen A. Yerikeyevin sanoihin. Hänen lempityylinsä olivat tango ja foxtrot. Hän sävelsi kokonaisuudessaan yli 400 kappaletta sekä musiikkia kolmeenkymmeneen näytelmään. Sara Sadıyqova on haudattu Novotatarskoye -hautausmaalle, Kazaniin. == Lähteet == * Сара Садыйкова. Tatar Encyclopaedia (in Tatar). Kazan: The Republic of Tatarstan Academy of Sciences. Institution of the Tatar Encyclopaedia. 2002. == Katso myös == * Mirhäydär Fäyzi == Aiheesta muualla == * Sayra, Sara-sandugaç * Alfiya-tytär puhuu äidistänsä * Dokumentti * Ohjelma Sadykovan musiikista Luokka:Tataarit Luokka:Neuvostoliittolaiset laulajat Luokka:Neuvostoliittolaiset säveltäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Sirppi ja kitara

Sirppi ja kitara on Marjaana Mykkäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1988. Elokuva on musiikkidokumentti neuvostoliittolaisesta rockmusiikista. Se sisältää livetaltionteja Moskovassa vuonna 1987 järjestetyltä Rockpanorama-festivaaleilta. Elokuvassa esiintyviä yhtyeitä ovat muun muassa Nautilus Pompilius, Aquarium sekä Va-Bank. Mykkäselle myönnettiin elokuvasta Elokuvataiteen valtionpalkinto. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1988 suomalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1988 dokumenttielokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Worcesterin yliopisto

Worcesterin yliopisto () on julkinen yliopisto Worcesterissa, Englannissa. Se on ainoa Worcestershiren ja Herefordshiren kreivikunnissa sijaitseva yliopisto. Yliopiston historia alkaa vuonna 1946, se aloitti tutkintojen myöntämisen vuonna 1997 ja sai täyden yliopistostatuksen vuonna 2005.University history – University of Worcester Worcester.ac.uk. Yliopistolla on käytössään kolme kampusta St John's Campus, City Campus ja Lakeside Campus, sekä niiden ohella myös Worcester Arena -urheiluareena ja The Hive -kirjasto. == Lähteet == *www.worcester.ac.uk, Worcesterin yliopiston kotisivut === Viitteet === Luokka:Englannin yliopistot
Martti Palojärvi

Martti Robert Palojärvi, sukunimi vuoteen 1906 Hildén (3. lokakuuta 1889 Vihti – 7. syyskuuta 1939 Vihti) oli suomalainen juristi ja Säästöpankkien Keskus- Osake-Pankin toimitusjohtaja.Pääjohtaja M. R. Palojärvi, Uusi Suomi, 08.09.1939, nro 241, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset materiaalitYlioppilasmatrikkeli 1906 : matrikkelinumero 30153Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961Vanhat Norssit ry : 650. Martti Robert Palojärvi (ent Hildén)Aikalaiskirja 1934 Palojärven vanhemmat olivat maanviljelijä, valtiopäivämies Johan Viktor Palojärvi (entinen Hildén) ja Anna Aleksandra Forsström. pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1906 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908, filosofian maisteriksi 1910 ja lakitieteen kandidaatiksi 1913. Hän sai varatuomarin arvon 1917. Palojärvi oli asianajajana Helsingissä 1913–1915, ulosotto- ja taksoitusasiain esittelijänä Uudenmaan läänin lääninhallituksessa 1915–1917, senaatin talousosastolla ylimääräisenä kopistina 1917 ja senaatin sosiaalitoimituskunnan kanslistina 1918–1919. Vuonna 1919 hänet valittiin Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin toimitusjohtajaksi sekä Suomen Säästöpankkiliiton lainopilliseksi asiamieheksi. Palojärvi valittiin Suomen Säästöpankkiliiton johtokunnan varapuheenjohtajaksi vuonna 1923 ja puheenjohtajaksi vuonna 1925 sekä Säästöpankkien Vakuutusrahaston johtokunnan puheenjohtajaksi vuonna 1925. Hän oli Suomen Pankkiyhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 1924. Palojärvi oli lisäksi Kansainvälisen säästöpankkijärjestön pysyvän komitean jäsen ja Pohjoismaiden säästöpänkkiliittojen valtuuskunnan jäsen. Palojärvi oli naimisissa vuodesta 1913 Deodata Elisabet Hydénin kanssa. Martti Palojärven veljiä olivat jääkärikenraalimajuri Väinö Palojärvi (1894–1955) ja maanviljelysneuvos Lauri Palojärvi (1887–1944). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Emma Lunder

Emma Lunder (s. 2. syyskuuta 1991 North Vancouver) on kanadalainen ampumahiihtäjä. Hän asuu Canmoressa ja edustaa Telemark Nordic Club -seuraa. Lunder osallistui aikuisten MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Hochfilzenissä 2017. Hän sijoittui Pokljukassa 2021 yhteislähtökilpailussa 17:nneksi ja takaa-ajossa 20:nneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän oli yhteislähdössä seitsemäs ja pikakilpailussa yhdestoista. MM-kilpailujen viesteissä hän on sijoittunut parhaimmillaan neljä kertaa kahdeksanneksi. Olympialaisiin hän on osallistunut 2018 ja 2022 sijoittuen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 32:nneksi pikakilpailussa Pekingissä 2022. Naisten viestissä hän oli molemmissa kisoissa kymmenes. Lunder kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Pokljukassa maaliskuussa 2014, ja saavutti heti maailmancupin pisteitä oltuaan pikakilpailussa 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Holmenkollenin pikakilpailussa maaliskuussa 2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Kontiolahden pikakilpailussa joulukuussa 2022. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Kanadalaiset ampumahiihtäjät
Anttolan koulu

Anttolan koulu on Savonlinnan Anttolassa sijaitseva peruskoulu. Koulu sijaitsee valtatien 14 lähellä. Koulussa toimii luokat 1–6. Lukuvuonna 2020–2021 koulussa oli 95 oppilasta ja kuusi opettajaa. == Lähteet == Luokka:Savonlinnan peruskoulut
Aseman koulu (Hamina)

Aseman koulu on Haminan keskustassa sijaitseva peruskoulu lähellä kaupungin linja-autoasemaa ja pääkirjastoa. Koulussa opiskelee luokilla 1–6 ja pienluokilla yhteensä 193 oppilasta. Koulu sijaitsee osoitteessa Rautatienkatu 6. == Lähteet == Luokka:Suomen peruskoulut Luokka:Haminan oppilaitokset
Andaz Apna Apna

Andaz Apna Apna () on vuonna 1994 valmistunut intialainen hindinkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Rajkumar Santoshi ja tuottanut Vinay Kumar Sinha. Sen pääosissa nähdään Aamir Khan, Salman Khan, Raveena Tandon, Karishma Kapoor, Paresh Rawal (kaksoisroolissa) ja Shakti Kapoor. Elokuva sai ensi- iltansa 4. marraskuuta 1994 ja vaikka se ei menestynyt lipputuloissa, elokuva on noussut kulttiklassikoksi vuosien varrella. Elokuvan sanastosta on tullut osa jokapäiväistä kieltä. == Näyttelijät == == Soundtrack == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1994 intialaiset elokuvat Luokka:Intialaiset komediaelokuvat Luokka:Hindinkieliset elokuvat
Maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätaloussektori

Maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätaloussektori on kokonaisuus, jota käsitellään valtioiden hiilinieluja ja päästöjä arvioitaessa. Se tunnetaan usein englanninkielisellä lyhenteellä LULUCF (Land use, land-use change, and forestry). YK:n ilmastosopimus (1992) ja Kioton pöytäkirja (1997) velvoittavat maat raportoimaan LULUCF-sektorin nielut ja päästöt vuosittain. Kioton sopimuksen mukaan kukin osapuoli voi lukea hyväkseen kasvihuonekaasujen lähteistä syntyvien päästöjen ja nielujen aikaansaamien poistumien nettomuutokset, jotka johtuvat välittömistä ihmisen toiminnan aiheuttamista maankäytön muutoksista ja metsätalouden toimenpiteistä, jotka rajataan vuodesta 1990 lähtien tapahtuneeseen metsitykseen, uudelleen metsitykseen ja metsänhävitykseen. EU:n asetus vuodelta 2018 määrittelee laskentasäännöt sille, miten maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsänhoidon nielut ja päästöt otetaan huomioon EU:n ilmastotavoitteissa kaudella 2021–2030. Uusi asetusehdotus laadittiin kesällä 2021. Eri maankäyttömuodoille käytetään erilaisia laskentasääntöjä. Metsien käyttöä ja kasvua verrataan vuosien 2000–2009 metsänkäyttöön. Viljelysmaan ja ruohikkoalueiden päästöjä verrataan kauteen 2005–2009. EU:n säännöstö laajentaa seurantaa muihin maankäyttötyyppeihin (kosteikot tulevat mukaan vuonna 2006), määrittelee selkeämmät ja yhtenäisemmät laskentasäännöt ja luo hallintomekanismin jäsenmaiden päästöjen ja nielujen seurannalle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Land Use, Land-Use Change and Forestry (LULUCF) United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC) * Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2018/841 EUR-Lex Luokka:Ilmastonmuutos Luokka:Euroopan unionin asetukset
Eeva Kiviharju

Eeva Kiviharju (s. 1948 Helsinki) on suomalainen muusikko ja iskelmämusiikin säveltäjä ja sanoittaja. Uransa alussa hän tuli tunnetuksi yhdessä siskojensa Raisa ja Suvi Kiviharjun kanssa 1960-luvun lopulla perustamastaan lauluyhtyeestä Seidat. Hän oli sisaruksista ainoa, joka jatkoi musiikkiuraansa. Kiviharjun tekemiä kappaleita on levytetty lähemmäs sata. Lauluyhtye Seitojen lisäksi niitä on esittänyt etenkin Paula KoivuniemiFenno — Suomen Äänitearkisto ry:n levytietokanta 1901–1999. Viitattu 27.11.2021.. Kiviharju tunnetaan myös Laura Voutilaisen kappaleesta Vuoksi sun ja Timo Turusen esittämästä lastenlaulusta Pieni ystäväin. Eeva Kiviharju osallistui Suomen euroviisukarsintaan 1977 esittämällä oman kappaleensa Palokankaan Maikki. Euroviisukarsinnassa 1979 Kiviharjun kappaleen Hei tänne päin esitti lauluyhtye Seidat. Paula Koivuniemi osallistui Kiviharjun kappaleella Tuultako tavoitan vuoden 1984 karsintaan. Marjorie kilpaili euroviisukarsinnoissa vuonna 1988 Kiviharjun kappaleella Tie ja vuonna 1990 kappaleella Tuuli. Eeva Kiviharju teki esiintymiskappaleet myös ensimmäisen Tenavatähti-laulukilpailun vuonna 1990 voittaneelle Daralee Jumpsenille. Kiviharju on Jumpsenin täti. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset iskelmämusiikin säveltäjät Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Silttimeriahven

Silttimeriahven (Epinephelus corallicola) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva, läntisellä Tyynellämerellä elävä kalalaji. == Koko ja ulkonäkö == Silttimeriahven saavuttaa tavallisesti noin 50 senttimetrin pituuden (TL). Sen ruumis on väritykseltään ruskeanharmaa tai vihreänharmaa. Evissä, ruumiissa ja päässä on kauttaaltaan pieniä mustia täpliä. Selkäevän takaosan kannassa on lisäksi kolme tummaa läikkää, joista etummainen on suurin. Silttimeriahvenella on kylkiviivallaan 53–63 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 15–17 nivelruotoa. Peräevässään silttimeriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan nivelruotoa. Rintaevissään sillä on 17–20 ruotoa. == Levinneisyys ja elintavat == Silttimeriahventa tavataan Tyynellämerellä Malaijien saaristossa, Australiassa maan etelärannikkoa lukuun ottamatta, Salomonsaarilla, Siaminlahdessa, Hongkongissa, Taiwanissa, Palaulla sekä Mariaaneilla. Se on laajalle levinnyt eikä sen populaatioilla ole suuria häviämisuhkia, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi. Silttimeriahvenen elinympäristöjä ovat pääasiassa silttipohjaiset matalan veden riutat korkeintaan 30 metrin syvyisessä vedessä. Laji elää yksin tai pienissä ryhmissä. == Lähteet == Luokka:Meriahvenet (alaheimo)
Jyrki Nummi

Jyrki Tapio Nummi (s. 9. helmikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja emeritusprofessori. Hän toimi Helsingin yliopistossa kotimaisen kirjallisuuden professorina vuodesta 2003. Nummi valmistui ylioppilaaksi Ressun lukiosta 1973 ja filosofian kandidaatiksi 1980 sekä lisensiaatiksi 1985. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa yleisestä kirjallisuustieteestä ja estetiikasta vuonna 1993. Väitöskirja Jalon kansan parhaat voimat käsitteli Väinö Linnan pääteoksia. Lisäksi hän on tutkinut Aleksis Kiven ja Juhani Ahon tuotantoa sekä poetiikkaa ja tehnyt kaanon-, modernismi- ja lajitutkimusta. Vuosina 1987–1988 Nummi oli suomen kielen ja kirjallisuuden vierailevana professorina Indianan yliopistossa. Hän työskenteli suomen kielen lehtorina Helsingin teknillisessa oppilaitoksessa 1989–2003 ja vuosina 1999 ja 2000–2003 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana. Vuonna 2006 Nummi valitsi kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajan. Hän on ollut jakamassa myös Lea-palkintoa 2012, Aleksis Kiven palkintoa ja Kalevi Jäntin palkintoa. Nummi on toiminut myös Cimon suomen kielen ja kulttuurin opetuksen asiantuntijaryhmän puheenjohtajana. ==Julkaisuja== * * * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Jyrki Nummi Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1953 syntyneet
Moulins-Engilbert

Moulins-Engilbert on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche- Comtén alueella. Se sijaitsee Guignonjoen varrella, noin 16 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen. Kunta on saanut nimensä joen varrella olleista myllyistä. Se sijaitsi Roomalaisten teiden risteyksessä, missä oli roomalaisten leiri. Myöhemmin leirin paikalle rakennettiin linna. Linna myytiin Neversin kreiveille vuonna 1215 ja siellä juhlittiin Burgundin herttuan Philippe le Bonin häitä 1400-luvulla. Linna tuhoutui tulipalossa vuonna 1525, ja siitä on enää rauniot jäljellä. Linnaa ympäröivän kaupungin kapeiden katujen varrelta löytyy taloja 1300-, 1400- ja 1500-luvuilta. Keskustassa oleva Saint-Jean-Baptisten kirkko rakennettiin 1500-luvulla korvaamaan tulipalossa tuhoutunut vanha kirkko. Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan). Tiedosto:Moulins_Engilbert,_Maison_XVeme.jpg|Kaupungin vanhoja taloja Tiedosto:Moulins_Engilbert,_maison_à_tourelle.jpg|Kaupungin vanhoja taloja Tiedosto:Moulins_Engilbert,_Eglise_Saint_Jean_Baptiste_XV-XVIeme2.jpg|Saint- Jean-Baptisten kirkko ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Nièvren kunnat
Lasikuoreet

Lasikuoreet (Salangidae) on kuorekaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Aasiasta. ==Lajit ja anatomia== Lasikuoreisiin kuuluu 7 sukua ja noin 20 lajia, esimerkiksi lasikuore (Salanx cuvieri). Heimon kalat ovat pienehköjä, suurimmillaan noin 15 cm pitkiä. Ruumiinmuodoltaan lasikuoreet ovat pitkänomaisia ja hoikkia ja niillä on rasvaevä. Lajeilla on täysikasvuisinakin nuorille yksilöille tyypillisiä piirteitä kuten suomuton läpikuultava ruumis ja vain osittain luutunut rustoinen tukiranka. ==Levinneisyys ja elintavat== Lasikuorelajien levinneisyys ulottuu Sahalinista Vietnamiin. Suurin osa elää makeissa vesissä rannikkoseuduilla, mutta niitä tavataan myös murto- ja merivesistä ja osa vain kutee makeissa vesissä. ==Lähteet== Luokka:Kuorekalat
Hans Rosendahl

Hans Viktor Rosendahl (27. joulukuuta 1944 – 23. marraskuuta 2021) oli ruotsalainen vapaauimari. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa 400 metrillä ja 4 × 200 metrillä ja sijoittui viestissä viidenneksi.Hans Rosendahl. sports-reference.comHans Rosendahl. Swedish Olympic Committee Hän voitti kulta- ja hopeamitalin näistä tapahtumista vuoden 1962 Uinnin pitkän radan EM-kisoissa. ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
William James Herschel

William James Herschel, 2. baronetti (9. tammikuuta 1833 – 24. lokakuuta 1917) oli brittiläinen ICS-upseeri (Indian Civil Service) Intiassa. Hänet tunnetaan sormenjälkien tunnisteen kehittäjänä. Herschelin tunnustetaan olevan ensimmäinen eurooppalainen, joka huomasi sormenjälkien arvon ihmisten tunnistamisessa. Hän ymmärsi, että sormenjäljet ​​olivat ainutlaatuisia ja pysyviä. Herschel dokumentoi omat sormenjäljensä elämänsä aikana todistaakseen niiden muuttumattomuuden. Hän oli myös ensimmäinen henkilö, joka käytti sormenjälkiä käytännöllisesti. Jo vuonna 1858 hän työskenteli brittiläisenä upseerina Intian virkamieskunnassa Jangipurissa Bengalin alueella Intiassa, ja hän alkoi laittaa sormenjälkiä sopimuksiin. John Herschel oli hänen isänsä ja William Herschel hänen isoisänsä. Herschelin kuoltua hänen baronetin arvonsa periytyi hänen pojalleen. == Aiheesta muualla == Luokka:Brittiläiset virkamiehet Luokka:Baronetit Luokka:Vuonna 1833 syntyneet Luokka:Vuonna 1917 kuolleet
Carl-Oscar Björklöf

Carl-Oskar Björklöf (1. joulukuuta 1923 Karjaa – 23. toukokuuta 2008 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Björklöf oli sähköliikkeen palveluksessa jo 1940-luvun vaihteessa ja valmistui sotien jälkeen 1946 sähköteknikoksi. Sähköasentajan ja sähköliikkeen vastaavan johtajan työn ohella opiskeltuaan hänestä tuli sähköinsinööri 1949. Osin opintojensa loppuvaiheessa hän työskenteli myös suunnittelijana ja laboratorioinsinöörinä Ericssonin puhelintehtaalla Tukholmassa 1948–1950, siirtyen sitten Malmin Sähkölaitoksen palvelukseen. 1954–1955 hän toimi Lohjan Sähkössä suunnittelijana, piiripäällikkönä ja sähkönsiirtojohdon rakentamispäällikkönä. Vuonna 1956 Björklöf palasi Malmin Sähkölaitokselle, teknilliseksi johtajaksi. Vuonna 1959 hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja ja 1960 toimitusjohtaja. Yritys on sittemmin usean yhdistymisen ja nimenmuutoksen kautta tunnettu Vantaan Energiana. Yrityksen johdossa Björklöf toimi aina vuoteen 1986 asti eli yli neljännesvuosisadan. Tänä aikana yritys kasvoi yhdeksi Suomen suurimmista energialaitoksista sekä sähkön että kaukolämmön toimittajana. Björklöfillä oli myös useita energia-alan asiantuntijatehtäviä, samoin kuin kotikaupunkinsa Kauniaisten luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1980. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Technician fifth grade

Technician Fifth Grade (lyh. Tec 5 tai T/5) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa käytetty sotilasarvo. Arvolle ei ole vastinetta Suomen puolustusvoimien sotilasarvoissa. Arvo otettiin käyttöön tammikuussa 1942 yhtenä erikoisarvoista, joita annettiin teknisissä ja tukevissa tehtävissä palveleville sotilaille, kuten esimerkiksi mekaanikoille, pioneereille, kuljettajille, kokeille, huoltomiehille ja radisteille. Technician fifth grade oli korpraalin lailla viidennessä palkkaluokassa, mutta arvon kantaja ei toiminut korpraalin tapaan komentotehtävässä. Arvojärjestyksessä T/5 sijoittui korpraalin alapuolelle. Saman vuoden syyskuussa Yhdysvaltain sotaministeriö antoi käskyn, jonka mukaan tekniset sotilaat tuli erottaa saman palkkaluokan aliupseereista arvomerkkeihin lisättävällä T-merkinnällä. Arvo oli käytössä vuoteen 1948, jolloin se yhdistettiin samanarvoiseksi korpraalin arvon kanssa. Ainoana ulkoisena erotuksena varsinaiseen korpraaliin oli teknisen sotilaan tunnusmerkkien nauhojen tai taustan erilainen väritys. Yhdistäminen teki korpraalinarvosta hyvin yleisen, millä oli negatiivinen vaikutus komentotehtävissä olleiden ja arvonsa usein taisteluissa ansainneiden korpraalien arvovaltaan. Tavallisesti arvon omaavaa kutsuttiin tekniseksi korpraaliksi (Tech Corporal), korpraaliksi (Corporal) tai lyhennelmillä Tec 5 ja T/5. Monissa yksiköissä heitä kohdeltiin tasavertaisina korpraalien kanssa. Muut T-kirjaimella merkityt teknisten sotilaiden erikoisarvot olivat ylempiarvoinen Technician fourth grade, joka oli samassa palkkaluokassa kersantin kanssa, ja tätä ylempi Technician third grade, joka oli samassa palkkaluokassa ylikersantin (Staff Sergeant) kanssa. ==Lähteet== Luokka:Sotilasarvot Luokka:Yhdysvaltain asevoimat
Google Pay

Google Pay on Googlen kehittämä mobiilimaksusovellus ja verkkomaksujärjestelmä, joka julkaistiin Suomessa 29. lokakuuta 2018. Google Pay on saatavilla Android-laitteille, kuten älypuhelimille, taulutietokoneille ja älykelloille. Suomessa monet pankit ovat ottaneet käyttöön Google Pay -sovelluksen. Google Pay on samankaltainen kuin Apple Pay. Google Pay hyödyntää maksupäätteiden lähimaksuominaisuutta. Google Paylla maksaminen toimii lähes joka paikassa, kuten lähikaupoissa. ==Aiheesta muualla== Luokka:Googlen palvelut Luokka:Googlen ohjelmistot
Juan de Austria

pienoiskuva|Juan d’Austria Juan de Austria (Juhana Itävaltalainen) (24. helmikuuta 1547 Regensburg – 1. lokakuuta 1578 Namur) oli Pyhän saksalais- roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle V:n avioton poika. Hänestä tuli sotilasjohtaja velipuolensa, Espanjan kuningas Filip II:n palveluksessa, ja hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Pyhän liigan laivaston amiraalina Lepanton taistelussa. ==Elämä== Juan de Austria oli keisari Kaarle V:n ja regensburgilaisen porvarin tyttären Barbara Blombergin avioton poika. Hänet kasvatettiin Espanjassa isänsä käskystä ja tämän kuoltua velipuolensa Filip II:n hovissa, kun Filip oli tunnustanut hänet veljekseen vuonna 1559. Kunnianhimoinen ja ritarillinen nuorukainen oli alkuaan määrätty hengelliseen säätyyn pappisuralle, mutta sai toiveensa mukaan antautua sotilasuralle. Filip II nimitti hänet vuonna 1568 Välimeren alueen kenraalikapteeniksi; vuosina 1569-1570 hän taisteli menestyksekkäästi maureja vastaan Granadassa. Hän sai paavin ja Venetsian avulla Lepanton taistelussa suuren merivoiton turkkilaisista 7. lokakuuta 1571. Vuonna 1573 hän valloitti Tunisin, jonne hän halusi perustaa oman kuningaskunnan, mutta valloitus menetettiin seuraavana vuonna. Filip myös vastusti kuningaskuntahanketta. Vuonna 1575 hänestä tuli Espanjan hallussa olleiden Italian alueiden kenraalikuvernööri, ja vuonna 1576 hän sai Espanjan Alankomaiden käskynhaltijan viran alueen kapinoidessa Espanjan valtaa vastaan. Juan onnistui sitten kukistamaan kapinalliset Gembloux'ssa 31. tammikuuta 1578, mutta kuninkaan epäluulo ehkäisi kaikki hänen toimensa ja pian hän kuoli ruttoon. Juan oli muun muassa tehnyt suunnitelmia Maria Stuartin vapauttamiseksi ja toivonut voivansa naimalla hänet hankkia itselleen Englannin ja Skotlannin kruunut. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset amiraalit Luokka:Espanjalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1547 syntyneet Luokka:Vuonna 1578 kuolleet
Lyyli Helena Lukander

Lyyli Helena Lukander (23. maaliskuuta 1899 Helsinki – 18. elokuuta 1959) oli suomalainen juristi. Hän oli ensimmäinen tuomarina Suomessa toiminut nainen, kun hän hovioikeuden auskultanttina istui 20. kesäkuuta 1928 Vihdin välikäräjiä. Lukander sai varatuomarin arvon 18. joulukuuta 1931 ja hän toimi korkeimmassa hallinto-oikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä. Hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden notaariksi 1938.Find A Grave : Lyyli Helena LukanderLyyli Helena Lukanderin hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia Nainen ensi kertaa tuomarina, Suomen Kuvalehti, 30.06.1928, nro 27, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotNaisvaratuomarimme, Suomen nainen, 01.01.1932, nro 1, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotNaisnotaari KHO:ssa, Kajaani, 20.01.1938, nro 7, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1959 kuolleet
Chiayin piirikunta

Chiayin piirikunta () on Kiinan tasavaltaan, eli Taiwaniin, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Taibao. == Historia == Yksi piirikunnan alkuperäisistä aboriginaaliheimoista ovat tsout. Han-kiinalaiset alkoivat saapua alueelle Ming-dynastian aikana. Chiayin kaupunki erotettiin piirikunnasta vuonna 1982. == Maantiede ja ilmasto == Ilmastoltaan piirikunta on leuto ja sateinen (Köppen-asteikolla Cfa). Pääkaupungissa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,9 °C ja vuoden keskimääräinen sademäärä on 2 432 mm. Sateet painottuvat kesään. Chiayin piirikunnan pinta-ala on 1 902 km2. == Väestö ja kulttuuri == Vuonna 2020 piirikunnan asukasluvuksi arvioitiin 499 481\. Suurin kaupunki on Minxiong (71 300 asukasta). == Hallinto == Piirikunta on jaettu 18 kuntaan. Näistä kahdella on kaupungin oikeudet, kaksi on tavallisia kuntia, ja loput ovat maalaiskuntia. Korkeinta toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja. Vuonna 2018 tehtävään valittiin demokraattista edistyspuoluetta edustava Weng Chang-liang. == Lähteet == Luokka:Taiwanin piirikunnat
Qustul

Qustul on arkeologinen hautausmaa Niilin itäisellä rannalla Assuanin kuvernoraatissa, Egyptissä. Luokka:Arkeologiset kohteet Egyptissä
Kaisa Olkkonen

Kaisa Maria Olkkonen (27. toukokuuta 1964) on suomalainen hallitusammattilainen ja yritysjohtaja. Hän toimii useiden suomalaisten yritysten ja yhteisöjen hallituksissa. Vuodesta 2016 lähtien Olkkonen on ollut Cargotecin hallituksen jäsen. Enfon hallitukseen hän on kuulunut vuodesta 2016 lukien ja vuodesta 2020 hän on toiminut yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Lisäksi hän on John Nurmisen Säätiön hallituksen puheenjohtaja ja Fintraffic Lennonvarmistuksen hallituksen jäsen. Olkkonen nimitettiin vuonna 2020 johtamaan Suomen valtion aineettomien oikeuksien (IPR) strategian ohjausryhmää. Olkkonen oli SSH Communications Securityn toimitusjohtaja vuosina 2017–2020. Vuosina 1999–2016 hän oli Nokian palveluksessa, toimien viimeksi yhtiön edunvalvonnan johtajana. Koulutukseltaan Olkkonen on oikeustieteen kandidaatti, ja hän on saanut varatuomarin arvonimen. Olkkonen valittiin Veikkauksen hallituksen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2022. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka: Nokian henkilöstö Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Taitungin piirikunta

Taitungin piirikunta (; Pha̍k-fa-sṳ: Thòi-tûng-yen) on Kiinan tasavallalle, tai Taiwanille, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Taitungin kaupunki. == Historia == Alueen alkuperäisväestöä edustavat mm. amisit, bununit ja paiwanit. Taitung oli viimeisimpiä alueita Taiwanin saarella, jonne han-kiinalaiset saapuivat 1800-luvulla. Hollantilaiset saapuivat löytöretkiensä aikana etsimään kultaa piirikunnan alueella virtaavista joista. Qing-dynastian aikana Taitungin kaupungin ympärille kehitettiin kokonainen piirikunta. Kun Taiwanista tuli osa Japanin imperiumia (1895–1945) japanilaisia asutettiin Taitungin alueelle merkittävien luonnonvarojen takia. == Maantiede ja ilmasto == Piirikunnan pinta-ala on 3 515,3 km2. Piirikunnan rannikko sijaitsee Euraasian ja Filippiinien mannerlaattojen rajaseudulla, minkä johdosta alue on geologisesti aktiivinen. Taitungia on kutsuttu ”Taiwanin puutarhaksi”. Taitungin ilmasto on melko leuto ja sateinen (Köppen- asteikolla Cfa). Pääkaupungissa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,4 °C ja vuoden keskimääräinen sademäärä 3 512 mm. Sateisin kuu on toukokuu, mutta alueella sataa ympäri vuoden melko tasaisesti. == Väestö ja kulttuuri == Vuonna 2021 piirikunnan asukasluku on 215 000\. Taiwanin aboriginaalit muodostavat kolmanneksen koko väestöstä. Suurin kaupunki on Taitung (arviolta 104 800 asukasta). Paikalliseen ruokakulttuuriin kuuluvat mm. lyhyet riisinuudelit, porsaanverestä tehty hyytelö ja haiseva tofu. == Hallinto == Ylintä toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja, joka tällä hetkellä on Kuomintangia edustava Rao Ching-ling. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2018. == Lähteet == Luokka:Taiwanin piirikunnat
Nils Larsen (pianisti)

Nils Larsen (7. kesäkuuta 1888 Kristiania/Oslo – 5. marraskuuta 1937 Oslo) oli norjalainen pianisti, säveltäjä ja pianopedagogi.Nils Larsen Norsk biografisk leksikon == Elämä ja ura == Larsen sai vuosina 1899–1906 pianonsoiton opetusta Martin Knutzenilta. Hänen sävellyksiään esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1908 Cally Monradin tulkitessa hänen neljä lauluaan. Larsen piti ensimmäisen oman pianokonserttinsa Kristianiassa vuonna 1909. Hän jatkoi opintojaan vielä Berliinissä José Vianna da Mottan johdolla vuosina 1910–1912 ja Rudolph Ganzin johdolla 1912–1914. Uransa varhaisimpina vuosina (1908–1915) Larsen julkaisi lukuisia lauluja ja pianokappaleita. Joitain pianokappaleista (op. 2, op. 3) soitetaan yhä, etenkin pedagogisessa tarkoituksessa. Erityisen tunnetuksi sävellykseksi nousi Hymne (Fader vor) vuodelta 1915. Vuoden 1915 jälkeen Larsen julkaisi enää pedagogista musiikkia. Hänen kiinnostuksen kohteensa olivat kuitenkin laajemmat, ja hänen keräämänsä laulukirja Bøljan blå. Sjømannsviser og bygdesanger med musikk (1930) on yksi varhaisimmista norjalaisista esimerkeistä julkaisuista, joissa kansanlauluja on käsitelty vakavassa mielessä. Larsen osoitti jo varhain kiinnostusta pianopedagogiikkaa ja lasten sekä nuorten kouluttamista kohtaan. Vuosina 1919–1920 hän tutustui alaan Yhdysvalloissa, josta saamiaan oppeja hän alkoi soveltaa käytäntöön oman pianokoulunsa kautta. Hänen ostamassaan tilassa koulutusta saivat lukuisat kuuluisuuteen nousseet pianistit, joiden joukossa olivat Ingebjørg Gresvik, Reimar ja Robert Riefling, Kristian Hauger sekä Johan Øian. Ennen kysytyksi pianonsoiton opettajaksi etenemistään Larsen kuitenkin piti laajoja kiertueita maassa esimerkiksi duona viulisti Leif Halvorsenin kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan olivat laulaja Eidé Norena ("Kaja Eide"), tanssija Lillebil Ibsen ja viulisti Emil Telmányi. Larsen teki viimeiseksi jääneen julkisen esiintymisensä solistina 15. tammikuuta 1924 Kristianiassa. == Perhe == Larsen kasvoi monien sisarusten kanssa; useat näistä loivat taiteelliset urat. Alfhild Stormoen oli yksi sisaruksista. Larsen pysyi naimattomana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Norjalaiset pianistit Luokka:Norjalaiset säveltäjät Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Sofie Hamilton

Eva Signe Sofie Hamilton (s. 15. helmikuuta 1987 Täby) on ruotsalainen näyttelijä. Hän ​teki ensiesiintymisensä näyttämöllä 10-vuotiaana musikaalissa Kristina från Duvemåla, jota esitettiin Tukholman Cirkuksessa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki vuonna 2001, kun hän näytteli pääosaa SVT:n tilaamassa lyhytelokuvassa Spökhistorier - på andra sidan. Sittemmin hän on näytellyt monissa SVT:n sarjoissa. Vuonna 2010 hän esitti yhtä pääosista elokuvassa Avaruudessa ei ole tunteita. ==Filmografia== * På andra sidan, Ebba (2001) * Det brinner!, Frida (2002) * Mellan 11 och 12, aktivisti (2008) * Avaruudessa ei ole tunteita, Frida (2010) * Studentfesten, Agnes (2013) * Gerilla, äiti juhlissa (2015) * Syrror, Linda (2016) * The Square, neiti Jenny (2017) * Losers, Mikaela (2018) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Abd al-Rahman al-Džabarti

Abd al-Rahman ibn Hasan ibn Burhan ad-Din al-Džabarti (; 1753 – 1825) oli egyptiläinen historioitsija. Al-Džabartin teokset ovat olleet erityisen tärkeitä alueen 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun aikalaislähteinä. ==Elämäkerta== Abd al-Rahman al-Džabarti syntyi vuonna 1753. Džabartien () suku oli alkujaan historialliselta Džabartian alueelta nykyisestä Etiopiasta ja Eritreasta. Abd al-Rahman al-Džabarti kuului suvun egyptiläiseen haaraan, joka al-Džabartin mukaan oli saanut alkunsa hänen seitsemännestä isoisästään. Hanafilainen suku tunnettiin erityisesti uskonoppineina. Al-Džabartista tuli suvustaan ja yleisemmin aikansa Egyptistä kiinnostunut historiankirjoittaja. Egyptissä oli harjoitettu historiankirjoitusta mamelukkien valtakaudella, mutta al-Džabartin eläessä historiankirjoituksen perinne oli hiipunut Osmanien valtakunnan valtakaudella. Al-Džabarti itse sanoi aikalaistensa joko suhtautuneen historiankirjoitukseen joko välinpitämättömästi tai jopa avoimen halveksuvasti. Hänen omasta tuotannostaan tuli Egyptin 1700-luvun lopun ja 1800-luvun tapahtumien tärkeä arabiankielinen lähde. Al-Džabarti kirjoitti tarkasti kuvaillen ensin mamelukki-beiden aiheuttamaa hävitystä, sitä seurannutta Napoléon Bonaparten sotaretkeä Egyptiin sekä sitä edelleen seurannutta Muhammad Alin uudistusten aikaa. Mamelukki-beihin hän suhtautui katkerasti näiden sisäisten kiistojen raunioittaessa Egyptin talouden ja aiheuttaessa laajaa kärsimystä väestölle. Muhammad Alin uudistuksiin hän suhtautui epäillen ja kommentoi tämän albanialaisten sotilaiden häikäilemätöntä käytöstä. Al-Džabarti kuoli vuonna 1825. ==Teokset== Al- Džabartin historiankirjoituksellinen pääteos on nimeltään Aja'ib al-athar fi’l-tarajim wa ’l-akhbar. Teos on kronikka, joka käsittelee aikakautta vuosien 1688 ja 1821 välillä. Teos on neljäosainen. Ensimmäiset kolme osaa valmistuivat vuosina 1805–1806 ja neljäs osa sen aiheena olevien vuosien aikana 1806–1821. Ilmeisesti al-Džabarti aikoi vielä jatkaa kronikkaa, mutta jos hän kirjoittikin lisää tekstiä, sitä ei ole säilynyt. Koska al-Džabarti suhtautui kriittisesti Muhammad Aliin, teos oli pitkään kielletty Egyptissä. Sen julkaisu Egyptissä sallittiin vasta 1870-luvulla. Osia julkaistiin sanomalehdessä Misr vuonna 1878 ja koko teos pian khediivi Tawfiqin valtaannousun jälkeen. Al-Džabartin toinen teos Muzhir al-takdis bi-dhahab dawlat al-Faransis kertoo Egyptin ranskalaismiehityksen alkuvuosista. Teos valmistui vuonna 1801. Al-Džabarti kritisoi ranskalaisia ja esittää osmanit hyvässä valossa. Teos käännettiinkin myös turkiksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Egyptiläiset kirjailijat Luokka:Historioitsijat Luokka:Vuonna 1753 syntyneet Luokka:Vuonna 1825 kuolleet
Raymond Sell

Raymond Alfred Sell (21. huhtikuuta 1916 Helsinki – 5. huhtikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Sellin vanhemmat olivat osastopäällikkö Alfred Sell ja konttoristi Ellen Gleisner ja puoliso vuodesta 1943 Marja-Liisa Annikki (Tytti) Linnola. Kouluopintojensa jälkeen Sell meni kuudeksi vuodeksi töihin Otto Dahlbergin omistamaan kirja- ja paperialan tukkukauppaan. Suomen Yhdyspankkiin Sell siirtyi sotien jälkeen ja oli siellä vuoteen 1951 asti, kunnes ryhtyi Finlands Svenska Centralidrottsförbund -urheilujärjestön ja samalla Solvallan urheiluopiston johtajaksi. Kattohuopatuotteita valmistavan Icopal-yhtiön palvelukseen 1956 mennyt Sell valittiin yhtiön toimitusjohtajaksi 1958, missä tehtävässä hän oli 26 vuotta eli kuolemaansa saakka. Sell osallistui aktiivisesti alansa yhteistyöhön ja hoiti myös urheilun järjestötehtäviä muun ohella. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Reino Vuorinen

Reino Olavi Vuorinen (11. tammikuuta 1923 Turku – 1. joulukuuta 2007 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Vuorisen vanhemmat olivat suutarimestari Urho Albin Vuorinen ja Tyyne Elna Setälä ja puoliso vuodesta 1951 Kirsti Maria Toivonen. Vuorinen valmistui kemia pääaineenaan filosofian kandidaatiksi 1949 ja toimi vuoteen 1950 assistenttina Turun yliopistossa. Lääketehdas Leiraksen laboratoriopäällikkö hän oli 1950–1952, valmistuspäällikkö ja teknillinen johtaja 1952–1962 ja tehtaan johtaja 1962–1971. Huhtamäki-konsernissa, johon Leiras kuului, Vuorinen oli 1971–1979 konsernin lääkesektorin toimialajohtaja ja vuodesta 1980 Huhtamäen varatoimitusjohtaja. Konsernin johtokuntaan hän oli kuulunut vuodesta 1965. Vuorisella oli lukuisia alansa luottamustoimia, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980. Sotilasarvoltaan jatkosotaan Kannaksella osallistunut Vuorinen oli reservin yliluutnantti. Turun yliopisto kutsui Vuorisen vuonna 1987 lääketieteellisen tiedekuntansa kunniatohtoriksi.Kuka kukin on 1978, s. 1121. Viitattu 28.11.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
EU-taksonomia

EU-taksonomia on Euroopan unionin kestävän rahoituksen asetus. Siinä määritellään luokittelu ja kriteerit, joiden avulla voidaan tunnistaa jatkossa kestäväksi katsottavat rahoitus- ja investointikohteet. Taksonomia luotiin tukemaan EU:n ilmasto- ja ympäristötavoitteita, ja se on osa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamista. Siinä on listattu kuusi tavoitetta. Jotta taloudellinen toiminta luokiteltaisiin takosonomiassa kestäväksi, sen täytyy tehdä erilaisia toimia näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. == Lähteet == Luokka:Euroopan unionin asetukset Luokka:Euroopan unionin ympäristöpolitiikka Luokka:Kestävä kehitys
Rakkaustarina (täsmennyssivu)

Rakkaustarina voi tarkoittaa seuraavia: *rakkaustarina, romanttiseen kirjallisuuteen kuuluva teos, romanttinen draama- tai komediaelokuva tms. *Rakkaustarina (Love Story), Arthur Hillerin ohjaama menestyselokuva vuodelta 1970 *”Rakkaustarina” (Love Story), Francis Lain tunnussävelmä elokuvasta Rakkaustarina *Rakkaustarina, Seija Simolan albumi vuodelta 1971 *Rakkaustarina, Paula Koivuniemen studioalbumi vuodelta 1984 *”Rakkaustarina”, Paula Koivuniemen musiikkikappale vuodelta 1984 *Rakkaustarina, Mika Pohjosen albumi vuodelta 1997 *”Rakkaustarina”, Jukka Kuoppamäen säveltämä, sanoittama ja levyttämä kappale vuodelta 1997 *”Rakkaustarina”, Janne Hurmeen levyttämä kappale vuodelta 1999 *”Rakkaustarina”, Aki Samulin levyttämä kappale vuodelta 2020.
Rakkaustarina (Paula Koivuniemen albumi)

Rakkaustarina on Paula Koivuniemen vuonna 1984 julkaistu studioalbumi. Se oli hänen toinen Esa Niemisen ja Kim Kuusen perustaman Musicmakers-yhtiön merkille Tähtitorni tehty albumi.. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # # # # # == Lähteet == Luokka:Paula Koivuniemen albumit Luokka:Vuoden 1984 albumit
Maria Laakso

Maria Laakso (s. 1982) on suomalainen kirjallisuudentutkija, tietokirjailija ja oppikirjailija. Hän työskentelee kirjallisuustieteen yliopisto-opettajana Tampereen yliopistossa. Laakso tutkii muun muassa huumoria kirjallisuudessa, dystopioita, nykykirjallisuuden yhteiskunnallisuutta, lastenkirjallisuuden huumoria, nonsensea, kuvan ja sanan suhdetta sekä nuortenkirjallisuutta. Hän on kirjoittanut kolme nuorille suunnattua tietokirjaa kaunokirjallisuuden klassikoista. Laakso väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2014. Hänen väitöskirjansa Nonsensesta parodiaan, ironiasta kielipeleihin. Monitasoinen huumori ja kaksoisyleisön puhuttelu Kari Hotakaisen Lastenkirjassa, Ritvassa ja Satukirjassa käsitteli huumoria kotimaisessa lastenkirjallisuudessa. Vuonna 2017 Laakso sijoittui toiseksi Tammen ja Tietokirjallisuuden edistämiskeskuksen Ihan totta -tietokirjakilpailussa teoksellaan Taltuta klassikko – Opas aloittelevalle klassikonlukijalle. Vuonna 2019 teos ilmestyi Tammen kustantamana ja oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia- palkintoehdokkaana. Ensimmäisessä teoksessa käsiteltiin kahdeksaa kotimaista klassikkoa. Teos voitti vuonna 2019 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Teoksen äänikirjaversion luki Pirjo Heikkilä ja se palkittiin Storytelin Suurella äänikirjapalkinnolla 2020. Vuonna 2021 ilmestyi teoksen itsenäinen jatko-osa Taltuta klassikko! goes länsimainen kirjallisuus, joka esittelee maailmankirjallisuuden klassikoita. Teoksen äänikirjaversion luki Minttu Mustakallio. Laakso oli valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen kaksivuotiskaudella 2021–2022. Hän toimi Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen puheenjohtajana kaudella 2018–2020. Laakso on toiminut myös Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjapalkinnon raadissa. ==Julkaisuja== * Maria Laakso, Yrjö Hosiaisluoma, Hanna Suutela & Pekka Tammi (toim.): Kirjallisia elämyksiä – Alkukivistä toiseen elämään. Helsinki: SKS, 2007. ISBN 9789517469562. * * * Maria Laakso, Toni Lahtinen & Merja Sagulin (toim.): Lintukodon rannoilta. Saarikertomukset suomalaisessa kirjallisuudessa. Helsinki: SKS, 2017. ISBN 9789522228888. * Maria Laakso, Toni Lahtinen, Jyrki Nummi & Pertti Haapala (toim.): Väinö Linna – Tunnettu ja tuntematon. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 9789510452004. * Maria Laakso, Hanna- Liisa Aumanen, Vesa Haapala, Tuomas Kaseva, Heini Lehtonen, Antti Leikkanen, Nina Naatula, Kaisa Osola, Heleena Puolitaival, Janne Saarikivi, Ira A. Virtanen: Särmä: Suomen kieli ja kirjallisuus. Tietokirja. Helsinki: Otava, 2021. ISBN 978-951-1-35049-1. ;Nuortenkirjat * * * ;Kuvittajana * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Maria Laakso Tampereen yliopiston tutkimusportaalissa * Hartikainen, Miia: Huumori, lukuharrastuksen jakaminen ja mallin saaminen innostavat lapsia ja nuoria lukemaan – "Viisikot eivät ehkä enää kiinnosta", tutkija Maria Laakso sanoo Keskisuomalainen. 21.9.2021. * Maria Laakson Lukulaiffii-blogi * Luokka:Suomalaiset kirjallisuustieteilijät Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt