EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Fredrik August Odenwall

Fredrik August Odenwall (9. marraskuuta 1843 Turku – 12. elokuuta 1890 Pietarsaari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina 1868–1884. Hän seurasi tehtävässä kaupunginarkkitehti Johan E. Johanssonia.Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, ss. 64-67. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 == Henkilöhistoria ja ammattiura == Odenwallin isä oli Vaasan lukion rehtori Fredrik Julius Odenwall (1813–1867) ja äiti Erica Elisabeth Montin (1816–1894). Fredrik Julius Odenwall toimi ennen rehtoriksi nimittämistään latinan kielen ja kirjallisuuden lehtorina ja häntä pidettiin ”etevänä järjestyksen ja kurin valvojana”Projekt Runeberg: Tietosanakirja, 6. Mandoliini-Oulonsalo. Hän erosi rehtorin virasta täysin palvelleena vuonna 1867. Perheeseen syntyi Fredrik Augustin lisäksi ainakin kolme lasta. Fredrik August Odenwall eli olemassa olevien tietojen mukaan naimattomana eikä saanut lapsia. Odenwall opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja valmistui ylioppilaaksi 1861. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ilmeisesti Saksassa, jossa hän valmistui arkkitehdiksi. Viipuriin hänet toi alun perin työ valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleffin lasten kotiopettajana Liimatan kartanossa. Odenwall aloitti virkansa 1868 ja työskenteli aina vuoteen 1884 asti, jolloin hän haki eroa virastaan sairauden vuoksi. Sairastuttuaan Odenwall siirtyi Pietarsaareen, missä hän vietti äitinsä luona lopun elämästään halvaantuneena vuodepotilaana. Uransa jälkeen hän nautti kuitenkin vielä täyttä palkkaa eläkkeenä kuolemaansa saakka. Viipurin kaupunginarkkitehtina häntä seurasi vuonna 1887 Brynolf Blomqvist. Odenwall oli Viipurin kaupunginarkkitehdeista kaikkein tuotteliain ainakin kaupungin maistraatin arkistossa säilyneiden piirustusten määrällä mitattuna, niitä on noin 175. Odenwallin piirustukset osoittavat Viipurin nopean laajenemisen ja asemakaavan levittäytymisen vanhan kaupungin laidoilla sijainneiden vallien purkamisen jälkeen. Odenwall myös suunnitteli yli puolet asemakaavan tonteista Patsarlahden kaupunginosassa, pientalojen tarve kasvoi nopeasti kaupungin laajentuessa. Odenwall noudatti häntä edeltäneille kaupunginarkkitehdeille yhteistä klassismin linjaa suunnitellessaan kivitaloja, mutta monet puutalot olivat enemmän muodin mukaisia. Niistä suurin osa tuhoutui talvisodassa. Odenwall piirsi myös muun muassa asemakaavakartan kaupungista ja osallistui vapaaehtoisen palokunnan tehtäviin, toimien pelastusosaston päällikkönä. Hän harrasti metsästystä ja oli ahkerasti mukana kaupungin seuraelämässä. == Odenwallin suunnittelemia rakennuksia Viipurissa== * Pohjoisvalli 9VirtuaaliViipuri: Pohjoisvalli 9 * Mustainveljestenkatu 20VirtuaaliViipuri: Mustainveljestenkatu 20 * Insinööri E. F. Gallénin taloVirtuaaliViipuri: Insinööri E. F. Gallénin talo * Hotelli BelvedereVirtuaaliViipuri: Hotelli Belvedere * Kauppias F. Sergejeffin rococo- palatsiVirtuaaliViipuri: Kauppias F. Sergejeffin palatsi == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1843 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Osakan ympyrälinja

Osakan ympyrälinja () on rautatien rengaslinja Osakan kaupungissa Japanissa. Reitin pituus on 21,7 km ja sen kiertäminen kestää noin 40 min. == Asemat == Asema japaniksi etäisyys edelliseltä etäisyys lähtöasemalta sijainti Ōsaka 大阪 - 0,0 km Kita-ku Fukushima 福島 1,0 km 1,0 km Fukushima-ku Noda 野田 1,4 km 2,4 km Nishikujō 西九条 1,2 km 3,6 km Konohana-ku Bentenchō 弁天町 1,6 km 5,2 km Minato-ku Sakaigawa 境川信号場 1,0 km 6,2 km Taishō 大正 0,8 km 7,0 km Taisho-ku Ashiharabashi 芦原橋 1,2 km 8,2 km Naniwa-ku Imamiya 今宮 0,6 km 8,8 km Shin-Imamiya 新今宮 1,2 km 10,0 km Tennōji 天王寺 1,0 km 11,0 km Tennōji-ku Teradachō 寺田町 1,0 km 12,0 km Momodani 桃谷 1,2 km 13,2 km Tsuruhashi 鶴橋 0,8 km 14,0 km Tamatsukuri 玉造 0,9 km 14,9 km Morinomiya 森ノ宮 0,9 km 15,8 km Chūō-ku Ōsakajō-kōen 大阪城公園 0,9 km 16,7 km Joto-ku Kyōbashi 京橋 0,8 km 17,5 km Sakuranomiya 桜ノ宮 1,8 km 19,3 km Miyakojima-ku Temma 天満 0,8 km 20,1 km Kita-ku Ōsaka 大阪 1,6 km 21,7 km == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Osakan liikenne Luokka:JR Nishi-Nihon
Juhani Lehtola

Juhani Lehtola (14. helmikuuta 1936 Jämsä – 11. tammikuuta 2014 Lappeenranta) oli suomalainen Yleisradion ulkomaantoimittaja. Lehtola aloitti vuonna 1963 Suomen Television päätoimisena uutistenlukijana yhdessä Heikki Kahilan, Kauko Saarentauksen ja Pertti Salolaisen kanssa. Hän toimi sitten Yleisradion tv- uutisten ulkomaantoimittajana ja oli vuodesta 1969 lähtien Yleisradion Lontoon-kirjeenvaihtajana. Viimeksi Lehtola toimi Ylen radiouutisten ulkomaantoimittajana ennen eläkkeelle jäämistään. == Lähteet == * Toimittaja Juhani Lehtola on kuollut. Yle Uutiset 11.1.2014. == Viitteet == == Aiheesta muualla == * Juhani Lehtola Radio- ja TV-arkiston Ritva-tietokannassa. Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Ulkomaankirjeenvaihtajat Luokka:Suomalaiset uutisankkurit Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Minna Pensola

Minna Pensola (s. 22. tammikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen viulisti.Pelimannihenkinen heittäytyjä Minna Pensola nauttii työstään. Yleisradio 22.1.2020. Hän esiintyy kamarimuusikkona ja solistina sekä on jousikvartetti Meta4:n jäsen. Solistina Pensola on esiintynyt mm. Helsingin kaupunginorkesterin, Oulu Sinfonian ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin kanssa. Pensola on valmistunut Sibelius-Akatemiasta ja jatkanut opintojaan Zürichin musiikkikorkeakoulussa. Hänen opettajiaan ovat olleet mm. Kaija Saarikettu, Jerzy Blaskiewicz, Leonid Mordkovich, Ana Chumachenko ja Josef Rissin. Pensolan soitin on Signe ja Ane Gyllenbergin säätiön omistama Carlo Bergonzi -viulu vuodelta 1732.Curricilum vitæ. Pensola on voittanut vuonna 2005 toisen palkinnon Kuopion viulukilpailussa. Meta4:n jäsenenä hän on voittanut ensimmäisen palkinnon Dmitri Šostakovitš -kvartettikilpailussa Moskovassa vuonna 2004 sekä Joseph Haydn -kamarimusiikkikilpailussa Wienissä vuonna 2007. Pensola on toiminut Sysmän Suvisoiton taiteellisena johtajana vuosina 2006-2012. Vuonna 2021 hänet ja Antti Tikkanen valittiin Kuhmon kamarimusiikkijuhlan taiteellisiksi johtajiksi. Helsingin Punavuoressa toimiva Klasariklubi on Pensolan perustama. Klubin tarkoituksena on tuoda klassinen musiikki niiden ihmisten kuultavaksi, jotka eivät muuten konserttisaleihin eksy. Niin ikään Punavuoressa toimiva konserttisarja Punavuoren Kamarimusiikkiyhdistys (PuKama) on Pensolan ja hänen puolisonsa Antti Tikkasen ideoima. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Minna Pensolan kotisivu Luokka:Suomalaiset viulistit Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Temman rautatieasema

Temman rautatieasema (天満駅 Tenma-eki) on rautatieasema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Kita-kun kaupunginosassa. Asemalta pääsee suoraan Tenjinbashisujin ostoskadulle, joka on Japanin pisin ostoskatu Kadun pituus on 2,6 kilometriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Osakan liikenne Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Japanin rautatieliikennepaikat
Sakuranomiyan rautatieasema

Sakuranomiyan rautatieasema (桜ノ宮駅 Sakuranomiya-eki) on vuonna 1898 avattu asema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Miyakojima-kun kaupunginosassa. Asema on saanut nimensä sen läntisen uloskäynnin luona kasvavien kirsikkapuiden mukaan. Kirsikankukkien aikaan koko alue on vaaleanpunainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Osakan liikenne Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Japanin rautatieliikennepaikat
Živojin Mišić

Živojin Mišić (20. heinäkuuta (J: 7. heinäkuuta) 1855 – 20. tammikuuta 1921)Nordisk familjebok, täydennysosa (1925), s. 559–560 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. ==Elämäkerta== Mišić syntyi Struganikissa lähellä Valjevoa maanviljelijäperheeseen. Opiskellessaan kadettikoulussa Mišić osallistui Serbian–Turkin sotaan 1877 ja valmistuttuaan komensi pataljoonaa Serbian–Bulgarian sodassa 1885–1886. Vuosina 1898–1904 hän toimi strategian opettajana Serbian sotilasakatemiassa ja hänet ylennettiin 1901 everstiksi sekä 1912 kenraaliksi. Hän kuului Bosnian kriisin aikana 1908–1909 kenraali Radomir Putnikin esikuntaan ja oli myös Balkanin sotien aikana 1912–1913 pääesikunnan päällikkönä toimineen Putnikin lähin mies. Heinäkuun kriisin aikana 1914 Mišić toimi Putnikin sijaisena, sillä tämä oli hoitamassa sairauttaan unkarilaisessa kylpylässä.Zivojin Misic Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014. Maailmansodan puhjettua ja Itävalta-Unkarin hyökättyä Serbiaan Mišić nimitettiin marraskuussa 1914 Serbian ensimmäisen armeijan komentajaksi. Hän voitti itävaltalaiset 3. joulukuuta Rudnikin luona osana Kolubaran taistelua, joka pakotti Itävalta-Unkarin armeijan perääntymään Serbiasta. Palkintona hänet ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi. Kun Itävalta-Unkarin, Saksan ja Bulgarian yhteishyökkäys mursi Serbian vastarinnan syksyllä 1915, Mišić kannatti edelleen vastarinnan jatkamista, mutta Serbian hallitus ja kuningas Pietari I eivät tukeneet ajatusta. Serbian armeija perääntyi sen sijaan talven aikana vuorten yli Albanian puolelle. Putnikin heikon terveyden vuoksi Mišić joutui ottamaan itselleen armeijan esikuntapäällikön tehtävät kesken perääntymisen. Perääntymisen jälkeen Mišić jätti välillä komentajan tehtävät ja vetäytyi Ranskaan. Hänet kutsuttiin syyskuussa 1916 uudelleen ensimmäisen armeijan komentajaksi. Armeija oli sijoitettu aluksi Monastiriin ja sittemmin Kreikan Salonikiin. Kesäkuussa 1918 Mišićistä tuli Serbian pääesikunnan päällikkö ja käytännössä ylipäällikkö. Hän johti Serbian joukkoja ranskalaisen kenraali Louis Franchet d’Espèreyn alaisuudessa niin sanotussa Vardarin offensiivissa, joka pakotti Bulgarian irtautumaan sodasta syksyllä 1918. Mišić toimi uuden Jugoslavian valtion pääesikunnan päällikkönä kuolemaansa asti. Mišićin muistelmat Moje uspomnene julkaistiin vuonna 1978. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Serbialaiset kenraalit Luokka:Marsalkat Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Nishi-ku (Osaka)

Nishi-ku (; ’läntinen suuralue’) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustan (Chūōn suuralueen) länsipuolella. Se rajautuu pohjoisessa Tosabori- ja Ajijokiin, etelässä Dōtonborijokeen. Kizujoki virtaa pohjois-eteläsuunnassa sen läpi. Suuralueen pinta-ala on 5,20 neliökilometriä ja siellä on 87 006 asukasta (vuonna 2013). Kizujoen itäpuolella on paljon tukkuliikkeitä, jotka kauppaavat muun muassa puuta, terästä, huonekaluja ja keramiikkaa. Länsipuolelle on taas keskittynyt pieniä ja keskisuuria metalliteollisuuslaitoksia. Suuralueella sijaitseva Minamihorien kaupunginosa tunnetaan perinteisesti huonekalujen valmistuksesta, Itachibōrin kaupunginosassa on vuorostaan valmistettu työkaluja. Suuralueen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Osaka Dome -monitoimiareena, jota käytetään baseballotteluiden lisäksi konsertteihin ja näyttelyihin. Alueen koillisosassa sijaitsee suuri Utsubon puisto. Nishin aluetta palvelevat Osakan metron Chūō-linja, Nagahori–Tsurumi-ryokuchi-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja sekä Hanshin-rautateiden Namba-linja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Nishin suuralueen internetsivut Luokka:Osakan suuralueet
Fukushiman rautatieasema

Fukushiman rautatieasema (福島駅 Fukushima-eki) on vuonna 1898 avattu asema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Fukushima-kun kaupunginosassa. Aseman kautta kuljetaan joenrannalle rakennetulle Hotarumachin alueelle. Modernin asuinalueen lisäksi siellä on ravintoloita ja radioasema. == Lähteet == Luokka:Osakan liikenne Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Japanin rautatieliikennepaikat
Yhdystie 2463

Yhdystie 2463 on Harjavallasta Kokemäelle kulkeva yhdystie. Sen pituus on noin 12 kilometriä. ==Tien kulku== Tie saa alkunsa Harjavallan keskustasta, yhdysteiden 2453 ja 2460 kiertoliittymästä. Ensin tie sivuuttaa katuverkolla Siltalan, Kreetalan ja Merstolan kaupunginosat. Sen jälkeen se ohittaa Kilukanlahden sekä Emil Cedercreutzin museon. Sieltä tie jatkaa Kokemäenjoen etelärannan myötäilyä muutaman kilometrin verran, kunnes se saapuu Kokemäen puolella Järilään, jossa se kohtaa Valtatieltä 2 tulevan Yhdystie 2464:n risteyksen. Sieltä tie jatkuu noin kolme kilometriä, kunnes se saapuu Peipohjaan, jossa se ohittaa Yhdystie 2143:n risteyksen ja päättyy pian Yhdystie 2470:n risteykseen. Tien osoitenimenä toimii Harjavallan alueella Satakunnantie ja Kokemäen puolella Järiläntie. ==Muuta== Yhdystien 2463 reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin 4-5 kertaa vuorokaudessa molempiin suuntiin Porin ja Kokemäen väliä kulkeva bussilinja 70. Kesäaikataulukaudella samaa linjaa ajetaan puolestaan arkisin yksi vuoro molempiin suuntiin. Lisäksi samaa reittiä liikennöi kouluvuoden aikana arkisin kaksi kertaa Kokemäeltä Harjavaltaan ja kerran Harjavallasta Kokemäelle linja 71. Linjoja liikennöivät Lyttylän Liikenne ja Sundell. ==Lähteet== Luokka:Harjavallan liikenne Luokka:Kokemäen liikenne 2463
Shin-Imamiyan rautatieasema

Shin-Imamiyan rautatieasema () on Osakan kaupungissa Naniwan suuralueen eteläosassa sijaitseva rautatieasema. Sitä käyttävät JR Westin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja sekä Nankai-rautateiden Nankai-päälinja, joilla on toisistaan erilliset asemarakennukset. Lisäksi Hankai-raitioteiden Minami- Kasumichōn pysäkki () sijaitsee aivan sen yhteydessä. Aseman vieressä on Osakan metron Dōbutsuenmaen asema, jota palvelevat Midōsuji-linja ja Sakaisuji-linja. Aseman lähellä sijaitsee Shinsekain perinteinen viihdealue ja sen maamerkki, Tsūtenkakun näkötorni. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Osakan liikenne Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Japanin rautatieliikennepaikat
Sumiyoshi-taisha

Sumiyoshi-taisha () on šintolainen pyhäkkö Sumiyoshin alueella Osakassa. Se on Japanin vanhimpia pyhäkköjä, ja perustettiin 200-luvulla. Se edustaa alkuperäistä japanilaista arkkitehtuurityyliä, joka ei ollut vielä saanut vaikutteita Kiinasta. == Historia == Sumiyoshi-taisha rakennettiin 200-luvulla Sumiyoshi-zukuri-nimellä kutsutulla arkkitehtuurityylillä, joka ei ollut saanut vielä vaikutteita Aasian mantereelta. Sumiyoshi-zukurin lisäksi vain kahta muuta pyhäkköarkkitehtuurityyliä pidetään täysin japanilaisena. Nihonshokin mukaan pyhäkön perusti keisarinna Jingū onnistuneen Korean- sotaretkensä ansiosta. Se pyhitettiin neljälle kamille. Kolme niistä tunnetaan yhteisnimellä Sumiyoshi sanjin ja Okinagatarashihime no Mikoto on keisarinna Jingū. Sumiyoshi-taisha on Japanin merkittävimpiä matkustajien, kalastajien ja merimiesten kamille Sumiyoshi sanjinille omistettuja pyhäkköjä. Rakennukset on rakennettu muutamia kertoja uudestaan, ja nykyisistä rakennuksista vanhimmat on 1810-luvulta. Uudet rakennukset on kuitenkin tehty aiempien kopioina, ja ne säilyivät melko hyvin turvassa toisen maailmansodan pommituksilta. == Rakennukset == Sumiyoshi-taishaan kuuluu neljä pääsalia. Kolmen niistä julkisivu on suoraan kohti länteen, mikä on poikkeuksellista, sillä Nara- kauden jälkeen pyhäkköjen julkisivu oli yleensä etelään kiinalaisen geomantian mukaan. Pääsalien piha-alueella johtaa korkeakaarinen Sorihashi-silta, joka ylittää pienen lammen. Päärakennuksen katto on tehty oljesta, kun myöhempien pyhäkköjen katto oli usein tiiltä. Rakennus on valittu Japanin kansallisaarteisiin. Pyhäkössä on myös mielenkiintoista esineistöä, kuten 700 merimiesten lahjoittamaa kivilyhtyä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kotisivut Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Šintolaiset pyhäköt
Nodan rautatieasema

Nodan rautatieasema (野田駅 Noda-eki) on asema Japanissa Osakan ympyrälinjan varrella. Se sijaitsee Fukushima-kun kaupunginosassa. Asema on osa JR Westin liikennöimää junaliikenteen kokonaisuutta. Asema on Osakan ruokatukkutorin kohdalla. Torin liikevaihto on Japanin toiseksi suurin Tokion Tsukiji-torin jälkeen. == Lähteet == Luokka:Osakan liikenne Luokka:Osakan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Japanin rautatieliikennepaikat
Risto Tuominen (pesäpalloilija)

Risto Tapani Tuominen (s. 19. joulukuuta 1956) on suomalainen pesäpalloilija ja menestyneimpiä ja palkituimpia lajin historiassa. Hän pelasi 19 kautta pesäpallon ylimmällä sarjatasolla. Hänet valittiin kolmesti vuoden lukkariksi (1982, 1986, 1988) ja vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1988. Tuominen pelasi 11 Liitto–Lehdistö-ottelua ja 10 Itä–Länsi-ottelua. Hänet valittiin kahdesti Itä–Lännen parhaaksi pelaajaksi. Hän keräsi uransa aikana 1 912 pesispörssipistettä. Hän pelasi korkeimmalla sarjatasolla pesäpalloa neljällä vuosikymmenellä, yhteensä 424 ottelua. Mestaruudet: 2 Suomen-mestaruutta (Jyväskylän Kiri 1982, 1984), ikämiesten Suomen-mestaruus 3 kertaa, 1 SM- hopeaa (Kiri 1985) ja 3 SM-pronssia (Kiri 1983, 1986, Kankaanpään Maila 1988). Tehopisteet SM tasolla: Kunnarit: 21 Lyödyt juoksut: 313 Tuodut juoksut: 329 Kärkilyönnit: 1637 Pesäpallon kultakausina suurta mediahuomiota nauttinutta Tuomista arvostetaan lajin piirissä taktisena lukkarina, joka sotki vastustajan peliä ja jolla oli huikea heittokäsi. Sisäpelissä hän oli joukkueelleen tärkeä monipuolinen pelaaja sekä lyöjänä että etenijänä. Tuominen lopetti uransa pääsarjatasolla ensimmäisen kerran 1993, mutta hänet kutsuttiin vielä seitsemän vuoden tauon jälkeen vuonna 2001 edustamaan Kankaanpään Mailaa loppukaudeksi 2001. Näin Tuomisesta tuli ainoita pesäpalloilijoita lajin historiassa, jotka ovat pelanneet pääsarjatasolla neljällä eri vuosikymmenellä. Tuominen on myös ensimmäinen "tangomarkkinahatun" saanut pelaaja (1+3) ja "tusinan tuhooja" -mailan saanut pelaaja (12 kärkilyöntiä yhdessä pelissä (9 vuoroa)). == Saavutukset == === Pelaajana === * 2 SM-kultaa: 1982, 1984 * 1 SM-hopea: 1985 * 3 SM-pronssia: 1983, 1986, 1988 * 10 Itä-Länsi-ottelua: 1979, 1982-1990 ** Kentän paras (2): 1982, 1986 * Vuoden lukkari (3): 1982, 1986, 1988 http://www.pesis.fi/pesapalloliitto/historia/parhaat-pelaajat- kausittain/vuoden_lukkarit/ * Vuoden pesäpalloilija: 1988 http://www.pesis.fi/pesapalloliitto/historia/parhaat-pelaajat- kausittain/vuoden-pesapalloilijat/ == Yksityiselämä == Tuominen on naimisissa ja hänellä on vuosina 1980 ja 1986 syntyneet lapset sekä vuosina 2006 ja 2010 syntyneet lapsenlapset. == Katso myös == * Luettelo vähintään 10 Itä–Länsi- ottelua pelanneista pesäpalloilijoista == Lähteet == * PPL:n artikkeliarkisto. Viitattu 11.1.2014. === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ambystoma

Ambystoma on aksolotlien heimoon kuuluva sammakkoeläinsuku. Siihen kuuluu 26 lajia. Joillakin lajeilla muodonmuutos tapahtuu normaalisti, mutta joillakin se jää vajavaiseksi, kuten aksolotlilla. == Ulkonäkö ja koko == Suvun lajit ovat yleensä kookkaita. Suurimpia ovat kookkaimmat tiikerisalamanterit, jotka ovat 34 sentin pituisia. == Levinneisyys ja elinympäristö == Suvun lajeja tavataan eteläisestä Kanadasta Meksikoon saakka. == Lajeja == Sukuun kuuluu 26 lajia: (suomenkielisten nimien lähde) (suomenkielisten nimien lähde) (suomenkielisten nimien lähde) * Ambystoma altamirani * Ambystoma amblycephalum * Ambystoma andersoni * Rengassalamanteri (Ambystoma annulatum) * Ambystoma barbouri * Ambystoma bishopi * Ambystoma californiense * Huurresalamanteri (Ambystoma cingulatum) * Ambystoma dumerilii * Ambystoma gracile * Ambystoma jeffersonianum * Sinitäpläsalamanteri (Ambystoma laterale) * Ambystoma lermaense * Ambystoma mabeei * Pitkävarvassalamanteri (Ambystoma macrodactylum) * Täpläsalamanteri (Ambystoma maculatum) * Ambystoma mavortium * Aksolotli (Ambystoma mexicanum) * Marmorisalamanteri (Ambystoma opacum) * Ambystoma ordinarium * Ambystoma rosaceum * Ambystoma silvense * Ambystoma talpoideum * Ambystoma texanum * Tiikerisalamanteri (Ambystoma tigrinum) * Ambystoma velasci == Lähteet == Luokka:Salamanterieläimet
Karl Fabritius

Karl (Carl) Johan Benjamin Fabritius (1. tammikuuta 1845 Ilomantsi – 9. lokakuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies, joka toimi Kuopion kaupungin pormestarina. Fabritiuksen vanhemmat olivat kappalainen Benjamin Fabritius ja Maria Charlotta Molander ja puoliso vuodesta 1871 Alma Sofia Lovisa Bergholm (k. 1906). Hän tuli hovioikeuden auskultantiksi 1886, Kuopion kaupungin pormestariksi 1870 ja Kuopion lääninsihteeriksi 1879. Fabritius toimi jäsenenä ja puheenjohtajana eri valtionkomiteoissa. Hän edusti Kuopiota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885, kuuluen suomenkieliseen vähemmistöön. Fabritius teki valtiopäivillä aloitteita koskien erityisesti koulu- ja liikennekysymyksiä. Vuonna 1885 hän yritti suomen kieltä koskeneella anomusesityksellään menestyksettä sovittaa vastakkaisia näkemyksiä yhteen. Fabritius sai laamannin arvonimen 1886. Viitattu 7.11.2013. Fabritius toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä valtiopäivillä 1888. ==Lähteet== Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Kuopion kaupunginjohtajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Vuonna 1845 syntyneet Luokka:Vuonna 1889 kuolleet
Glico

Glico on japanilainen elintarvikealan yritys. Se tuottaa makeisia, valmisruokia, puolivalmisteita, vauvanruokia ja jäätelöä. Yrityksen tunnetuimmat tuotteet ovat karamellit ja suklaalla päällystetyt Pocky- suolatikut. Vuonna 2017 Glico oli maailman 9. suurin makeisvalmistaja noin 3,4 miljardin Yhdysvaltain dollarin liikevaihdolla. thumb|left|Glicon 33 m korkea valomainos Dotonborissa Osakassa. Yrityksen yli 70 vuotta vanha valomainos Ebusu-bashin sillan kupeessa, joka esittää kilparadalla juoksevaa miestä, on osakalaisille tärkeä symboli, ja kaupunkilaiset kerääntyvät edelleenkin juhlimaan urheiluvoittoja sen läheisyyteen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Japanilaiset teollisuusyritykset
Operaatio Iskra

Operaatio Iskra (kipinä) oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton Leningradin ja Olhavan rintamien suorittama operaatio, jonka tarkoituksena oli murtaa Leningradin piiritys. Saksalaisten rintama oli heikentynyt Stalingradin taistelun seurauksena, mikä avasi edun puna-armeijan joukoille. Neuvostoliiton hyökkäys alkoi 12. tammikuuta 1943 ja päättyi 30. tammikuuta. Hyökkäyksen seurauksena puna-armeija avasi 8 kilometriä leveän käytävän Leningradiin, johon rakennettiin rautatie jonka kautta kaupunkiin saatiin toimitettua enemmän tarvikkeita kuin Elämän tien kautta. Myöhemmin Neuvostoliitto suoritti alueella operaatio Napatähden, joka myös onnistui helpottamaan Leningradin piiritystä. Saksalaiset kuitenkin onnistuivat jatkamaan piiritystä tammikuuhun 1944 saakka, jolloin Neuvostoliitto suoritti Leningradin–Novgorodin offensiivin, joka ajoi saksalaiset lopullisesti pois Leningradin alueelta 27. tammikuuta 1944 mennessä. Luokka:Toisen maailmansodan sotilasoperaatiot Luokka:Leningradin piiritys Luokka:Neuvostoliiton sotilasoperaatiot Luokka:Vuoden 1943 sotahistoria
Stepa Stepanović

Stepa Stepanović (11. maaliskuuta (J: 28. helmikuuta) 1856 Kumodraž, Serbia – 29. huhtikuuta 1929 Čačak, Jugoslavia) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Stepanović osallistui vuosien 1876–1878 sotiin Turkkia vastaan ja vuoden 1885 sotaan Bulgariaa vastaan.Stepa Stepanovic Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014. Hänet nimitettiin vuonna 1903 divisioonan komentajaksi. Balkanin sotien aikana 1912–1913 hän komensi Serbian toista armeijaa ja osallistui Kumanovan taisteluun sekä Adrianopolin valtaukseen. Stepanović toimi myös Serbian sotaministerinä vuosina 1908–1909, 1911–1912 ja 1914.Nordisk familjebok, täydennysosa (1926), s. 507 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Stepanović johti Serbian armeijan liikekannallepanoa ylipäällikkö Radomir Putnikin ollessa tilapäisesti vangittuna Itävalta-Unkarissa. Sen jälkeen Stepanović otti jälleen komentoonsa Serbian toisen armeijan ja löi Itävalta- Unkarin armeijan Cerin taistelussa elokuussa 1914, mikä oli ympärysvaltojen ensimmäinen voitto koko suursodassa. Hänet ylennettiin tämän myötä voivodiksi eli marsalkaksi. Stepanović osallistui armeijoineen myös voittoisaan Kolubaran taisteluun joulukuussa 1914. Keskusvaltojen yhteishyökkäyksen käynnistyttyä syksyllä 1915 Stepanovićin toinen armeija vastasi itärintamasta. Hän onnistui aluksi pysäyttämään Bulgarian hyökkäyksen, mutta lopulta joukot eivät riittäneet bulgarialaisten eikä saksalaisten pidättelemiseen. Syyskuussa 1918 Stepanovićin toinen armeija osallistui kahdella ranskalaisdivisioonalla vahvistettuna ympärysvaltojen lopulliseen hyökkäykseen Salonikin rintamalla ja sai aikaan läpimurron. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Serbialaiset kenraalit Luokka:Marsalkat Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1929 kuolleet
Carl Wilhelm Fontell

Carl Wilhelm Fontell (16. tammikuuta 1794 Raippaluoto – 2. syyskuuta 1862 Pietarsaari) oli Pietarsaaren piirilääkäri. Fontellin vanhemmat olivat kappalainen Sven Abraham Fontell (1756–1819) ja Anna Katarina Hultman (-1844). Hän opiskeli aluksi ylioppilaaksi Turussa, sitten muun muassa P. Afzeliuksen johdolla Uppsalassa, jonka suomalaisen osakunnan kuraattori painosti hänet väistymään 1818 käydyn valtataistelun seurauksena Adolf Ivar Arwidssonin tieltä. Turkuun palattuaan Fontellista tuli lääketieteen lisensiaatti 1822. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832 aiheesta Om neuralgierne i allmänhet. Kristiinankaupungin lääkärinä Fontell toimi 1832–1839 ja sitten 1832–1839 Pietarsaaren kaupunginlääkärinä ja piirilääkärinä (vuodesta 1857 Kokkolan piirin). Erityisesti viimeksi mainitussa tehtävässä Fontell tuli tunnetuksi ja arvostetuksi. Hän teki pitkiä matkoja syrjäseudulle, mutta hänen luokseen tuli potilaita kaikkialta Suomesta ja Venäjältäkin. Asessorin arvonimi Fontellille myönnettiin 1841. Fontell erosi virastaan vasta vuosi ennen kuolemaansa 1861. Fontellin puoliso vuodesta 1829 oli Kristina Sofia Lovisa Barck (k. 1888). He saivat lapset Carolina, Sven Wilhelm ja Maria (Minchen) Blomström (nee Fontell). Hänen haudallaan esitettiin 11.9.1862 Zacharias Topeliuksen kirjoittama ja ylioppilaitten esittämä laulu, joka koostuu kolmesta lyhyestä säkeestä ja jonka sisältö on kaunis hyvästijättö paljon töitä tehneelle rakastetulle lääkärille. == Lähteet == * Sivu 202. * Zacharias Topelius: Sånger II / 202 (1904 -05), 1862. ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Fontellin väitöskirja (1832) (Viitattu 11.1.2014) Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1794 syntyneet Luokka:Vuonna 1862 kuolleet
Petar Bojović

Petar Bojović (16. heinäkuuta (J: 4. heinäkuuta) 1858 Miševići – 19. tammikuuta 1945 Belgrad) oli serbialainen sotapäällikkö, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Bojović aloitti upseerinuransa vuonna 1876 ja osallistui sotiin Turkkia vastaan 1876–1878 sekä sotaan Bulgariaa vastaan 1885–1886. Vuonna 1901 hänestä tuli eversti. Ensimmäisen Balkanin sodan alussa lokakuussa 1912 Bojović nimitettiin Serbian ensimmäisen armeijan esikuntapäälliköksi ja Kumarovon taistelun jälkeen hänet ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1913 hänestä tuli sotaministeri ja 1914 Balkanin sodissa vallattujen alueiden miehitysjoukkojen komentaja. Ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa hän toimi ensimmäisen armeijan komentajana. Hän johdatti perääntyvän Serbian armeijan tammikuussa 1916 Kreikan Salonikiin. Syyskuussa 1918 Bojović ylennettiin voivodiksi eli marsalkaksi.Nordisk familjebok, täydennysosa (1922), s. 714 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. Hän oli neljäs ja viimeinen tämän korkeimman sotilasarvon saanut serbialainen. Bojovi toimi vielä 1921–1922 Jugoslavian armeijan esikuntapäällikkönä, ja vetäytyi sitten palveluksesta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Serbialaiset kenraalit Luokka:Jugoslavialaiset kenraalit Luokka:Marsalkat Luokka:Vuonna 1858 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Nakanoshiman puisto

Nakanoshiman puisto (中之島公園 Nakanoshima kōen) on viheralue Osakan keskustassa Nakanoshiman saarella. Puisto rajoittuu Dojimagawa- ja Tosaborigawa-jokiin. Sen pituus on 1,6 km ja pinta-ala 10,6 hehtaaria. thumb|Nakanoshiman puisto talvi-iltana. Nakanoshiman puisto on Osakan vanhin julkinen puisto. Se perustettiin vuonna 1891. Alkuvuosina siellä oli paljon ravintoloita, hotelli, teatteri ja Osakan ensimmäinen olutterassi. Nykyisin sen nähtävyyksiin kuuluvat ruusuistutukset ja vuodenvaihteeseen ajoittuva juhlavalaistus. Valotapahtuma on järjestetty vuosittain vuodesta 2002 alkaen. Vuonna 2012 siihen osallistui 3,5 miljoonaa vierasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Osaka Hikari-Renaissance 2013 Vuoden 2013 valojuhlan kotisivu Luokka: Osaka Luokka:Japanin puistot
Muuntokuidut

Muuntokuidut, aiemmin puolisynteettiset kuidut, ovat tekokuituja, joiden perusraaka-aineita ovat luonnosta saatavat polymeerit, esimerkiksi selluloosa ja proteiinit.WSOY Iso tietosanakirja 6, s. , WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 Muuntokuituja ovat viskoosi, modaali, lyocell, bambuselluloosasta valmistettu bambukuitu, alginaatti, asetaatti, triasetaatti, puuvillajätteestä valmistetut kuprokuidut sekä yleensä kaseiinista valmistetut proteiinikuidut. Valmistus kuiduksi tapahtuu siten, että raaka-aine liuotetaan liuottimeen mutta osa molekyylirakenteesta ei muutu. Sitten liuos puristetaan reiällisen suulakkeen läpi, ja sen jälkeen tapahtuu saostuminen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kuluttajavirasto: Eko-ostaja, Muuntokuitujen raaka-aine saadaan luonnosta *Kuitutietoa (pdf)
Baselin satama

Baselin satama, virallisesti eli Sveitsin Reinin-satama, on Reinin varrella sijaitseva, Sveitsin ainoa kansainvälinen satama. Satama on julkinen liikelaitos, jonka Baselin kantonit, Basel-Stadt ja Basel-Landschaft, perustivat vuonna 2008 yhdistämällä kantonien satamalaitokset. == Sijainti == Baselin satama sijaitsee Baselin ja sen lähikuntien, Muttenzin ja Birsfeldenin, alueella, Basel-Stadtin ja Basel-Landschaftin kantoneissa, Reinin molemmilla rannoilla. == Liikenne == Baselin sataman kautta kulkee 10–12 % Sveitsin tuonnista (arvolla mitattuna). Määrällisesti sataman kautta kulki vuonna 2012 tavaraa 5 456 laivalla yhteensä 7,2 milj. tonnia, josta noin puolet oli öljytuotteita. Tuonti (6,2 milj. tn) oli selvästi vientiä (1,0 milj. tn) suurempaa. Kontteja kulki sataman kautta noin 102 000 TEU. Jatkokuljetukset satamasta ja satamaan hoidettiin pääosin junilla (63 %), joita lähti satamasta kaikkiaan 6 990 kpl. == Historia == Reinjoki on kulkukelpoinen Pohjanmereltä Rheinfeldeniin asti. Reitti on taattu kansainvälisillä sopimuksilla. Vapaa kulkuoikeus sovittiin ensimmäisen kerran Westfalenin rauhansopimuksessa vuonna 1648. Nykyisistä periaatteista sovittiin Wienin kongressissa vuonna 1815, jolloin alueen valtiot perustivat yhteistyöjärjestön () sopimaan Reinin kansainvälisen liikenteen käytännöistä. Komission jäsenmaita ovat nykyään Belgia, Hollanti, Ranska, Saksa ja Sveitsi. Tiedosto: SiloturmBaselAussicht.jpg| Satama-aluetta Baselissa. Tiedosto: London2007zurich img 5739.jpg| Muttenzin öljysatama (keskellä), Birsfeldenin satama (oikealla) sekä Muttenzin ratapiha (ylhäällä). Tiedosto: Basel 2012-10-14 Batch part 2 (15).JPG | Sveitsiläinen öljylaiva Baselissa. Tiedosto: Rhine Rhein Basel 2006 893.JPG | Konttialus menossa merelle päin. Tiedosto: Rhine Rhein Basel 2006 896.JPG| Baselilainen risteilyalus. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Basel Luokka:Basel-Landschaft Luokka:Reinin vesistö Luokka:Satamat Luokka:Sveitsiläiset liikenneyhtiöt
Otto (Baijeri)

Otto (27. huhtikuuta 1848 Kuninkaallinen residenssi, München, Baijerin kuningaskunta – 11. lokakuuta 1916 Fürstenriedin linna, lähellä Müncheniä) oli Baijerin kuningas vuosina 1886–1913.Otto Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 11.1.2014. == Suku ja koulutus == Otto oli kuningas Maksimilian II:n ja kuningatar Marie Friederiken nuorempi poika. Hänen vanhempi veljensä oli Ludvig II. Kuningasperhe eli lähellä luontoa. He suosivat erityisesti Allgäun aluetta, Berchtesgadener Landia, mutta myös Itävallan Tirolia. Luonnonläheisyys oli yksi harvoista asioista, joita kuningas ja kuningatar jakoivat poikiensa kanssa. Maksimilian ja Marie Friederike kohtelivat valtaistuimen perillistä Ludwigia erittäin ankarasti, kuten oli melko yleistä ruhtinaiden kasvatuksessa 1800-luvulla. Nuorempi veli Otto sai paljon enemmän kiintymystä äidiltään. Hän liittyi nuorena Baijerin armeijaan ja osallistui Preussin–Itävallan sotaan vuonna 1866 sekä Saksan–Ranskan sotaan vuosina 1870–1871.Nordisk familjebok (1914), s. 1098 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. Hän osallistui Versailles'n palatsin Peilisalissa Saksan valtion synnyn julistamiseen veljensä sijaisena vuonna 1871. Tämän jälkeen hänen henkinen tilansa huononi nopeasti. Hänet todettiin vuonna 1872 mielisairaaksi ja vuodesta 1880 lähtien hän joutui elämään jatkuvan tarkkailun alaisena. Myös hänen vanhempi veljensä, kuningas Ludvig II oli mielisairas. Heidän isällään Maksimilian II:lla oli ollut koko elämänsä ajan neurologisia oireita, masennusta ja jatkuvaa migreeniä, jotka ovat voineet johtua pitkittyneestä aivokalvontulehduksesta, aivokupasta tai epäonnistuneesta selkärangan leikkauksesta. vasen|pienoiskuva|200x200px|20 markan raha, jossa Otto I:n profiilikuva vuodelta 1905 == Kuningas == Otto tuli hallitsijaksi Ludvigin kuoltua 13. kesäkuuta 1886, mutta todellisuudessa hallitsijana toimi hänen setänsä, sijaishallitsija prinssi Luitpold. Hän asui aluksi Nymphenburgin linnassa, sitten Schleissheimin linnassa ja lopuksi Fürstenriedin metsästyslinnassa, joka rakennettiin erityisesti häntä varten. Luitpoldin kuoltua 12. joulukuuta 1912 sijaishallitsijaksi tuli tämän vanhin poika prinssi Ludvig, joka 5. marraskuuta 1913 kruunautti itsensä kuninkaaksi nimellä Ludvig III, syrjäyttäen näin serkkunsa Oton. Otto kuitenkin säilytti tittelin "Baijerin kuningas" yli 30 vuotta kuolemaansa asti. Otto kuoli 68-vuotiaana kolme vuotta myöhemmin Fürstenriedin metsästyslinnassa lähellä Müncheniä. == Perintö == Otto, joka ei hallinnut päivääkään, oli Baijerin laillinen kuningas yli 27 vuoden ajan, pidempään kuin kukaan muu. Hänet on haudattu veljensä Ludvig II:n viereen St. Michaelin jesuiittakirkon kryptaan Müncheniin. ==Lähteet== Luokka:Baijerin kuninkaat Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Ruohikkoruusupeippo

Ruohikkoruusupeippo (Lagonosticta rara) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Ruohikkoruusupeippoa tavataan Senegalista Keski- Afrikan tasavallan kautta Keniaan ulottuvalla alueella. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Loistopeipot
Lesnaja

Lesnaja () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Novgorodin ja Šimskin välisen maantien varrella 34 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Asukkaita on 2 000 henkeä (vuonna 2011). ==Maantiede ja asutus== Lesnajan kunnan pinta-ala on 89,5 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piirin Borkin kuntaan, idässä Ilmajärveen sekä etelässä ja lännessä Novgorodin alueen Šimskin piiriin.Generalnyi plan, s. 6. Pinta-alasta 47,1 % on maatalousmaata ja 45,9 % metsääGeneralnyi plan, s. 12.. Seutu kuuluu Ilmajärven–Olhavanjoen tasankoonGeneralnyi plan, s. 8.. Lesnajan kylä on kunnan ainut asutuskeskus. ==Talous ja palvelut== Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (58,0 % vuonna 2009) sekä erilaiset julkiset palvelutGeneralnyi plan, s. 20.. Kunnan alueella toimii noin 70 yksityistilaa. Suunnitteilla on kasvihuoneviljelmän rakentaminenGeneralnyi plan, s. 15.. Yli puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Novgorodissa ja PietarissaGeneralnyi plan, s. 19.. Lesnaja koostuu etupäässä mukavuuksilla varustetuista matalista asuintaloistaGeneralnyi plan, s. 22–25.. Julkisiin palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, posti ja pankkiGeneralnyi plan, s. 26–29.. Kylässä on joukko kauppoja ja kolme kahvilaa. Sieltä on linja-autoyhteydet Novgorodiin, Šimskiin ja SoltsyynGeneralnyi plan, s. 30.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Lesnajan kunnan sivusto Luokka:Novgorodin alueen kylät Luokka:Novgorodin piiri
Buddhalainen temppeli

Buddhalainen temppeli on buddhalaisuuden pyhä paikka. Temppeleiden rakenteissa on suuria alueellisia eroja. Intiassa on monenmuotoisia temppeleitä, osa on puoliksi maan alla ja niiden oviaukko on koristeltu kaiverruksin, mutta temppelissä voi olla myös yksittäinen kaiverrettu torni tai patsas. Kiinan buddhalaiset rakentavat yleensä yksikerroksisia rakennuksia, joiden runsaasti koristellut puurakenteet reunustavat rukouspaikkana käytettyä atriumia. Japanilaiset noudattavat samaa mallia. Toisinaan temppeliksi rakennetaan pagoda monikerroksine kattoineen. Nykyisinkin buddhalaisia temppeleitä rakennetaan perinteiseen tyyliin. Suuret temppelit Yhdysvalloissa ja Australiassa jäljittelevät vanhaa kiinalaista rakennustapaa. Luolatemppelit ovat oma buddhalaisten temppeleiden lajinsa. Niitä rakennettiin 400-luvulta 1400-luvulle. Luolat on kaiverrettu kallionkylkeen, ja niiden siällä on taidokkaita patsaita ja maalauksia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Ääverjoki

Ääverjoki on länteen virtaava joki Suomen Kolarin kunnan alueella. Joen pituus on 19 590 metriä lähteeltä Tornionjoen suulle. Ääverjoki kuuluu Tornionjoen valuma-alueeseen. Luokka:Kolarin joet Luokka:Kolarin–Äkäsjoen alue
Velily

Velily () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Marjovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Runajoen varrellaGeneralnyi plan, s. 71. 20 kilometriä Marjovosta lounaaseenGeneralnyi plan, s. 19.. Kylässä on 76 ja kunnassa 532 asukasta (vuonna 2009)Generalnyi plan, s. 52.. ==Maantiede ja asutus== Velilyn kunnan pinta-ala on 395,07 neliökilometriäGeneralnyi plan, s. 60.. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Marjovon piirin Moisejevon kuntaan, kaakossa Tverin alueeseen sekä lounaassa Novgorodin alueen Holmin ja luoteessa Poddorjen piireihinGeneralnyi plan, s. 18.. Pinta-alasta 87,0 % on metsää ja 12,0 % maatalousmaata. Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Suurimmat joet ovat Pola ja Runa. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja turve.Generalnyi plan, s. 23–24. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Velilyn karpalosuo ja Krasnenki Borin metsäalueGeneralnyi plan, s. 40.. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pogorelušan asutus ja 28 kylää: Andrejevštšina, Bolšaja Osjanka, Bor, Durnevo, Fjodorovštšina, Gajovo, Goršok, Grigornoje, Jam, Jastrebovštšina, Kloptsy, Koškino, Krasnoje, Lisitšino, Lunjovo, Lutški, Mankino, Nevzorovo, Osinovik, Ovsjanikovo, Pogoreluša, Runitsy, Sedlovštšina, Skagorodje, Staritsa, Vjoški, Zaretšje ja Želonka. Suurin asutuskeskus on noin 250 asukkaan Sedlovštšina. Kahdessatoista kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. ==Historia== Velily mainitaan 1400-luvulla yhtenä Novgorodinmaan etelärajan kaupungeista. Myöhemmin se oli Novgorodin Derevan viidennekseen kuuluneen volostin keskus. Sen kautta kulki kauppareitti Polajoelta Väinäjoelle ja Volgalle. Vuodesta 1824 lähtien Velilyn volosti oli osa Novgorodin läänin Demjanskin kihlakuntaa. Neuvostoaikana se kuului aluksi Molvotitsyn ja myöhemmin Marjovon piiriin. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.Generalnyi plan, s. 19–21. ==Liikenne, talous ja palvelut== Velilyn kautta kulkee Demjanskin, Marjovon ja Holmin välinen maantieGeneralnyi plan, s. 96.. Seudun pääelinkeino on Neuvostoliiton] hajoamisen jälkeen kriisiytynyt maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii karjatalouteen erikoistunut maatalousyritys Runa sekä Marjovon metsätalouden Velilyn metsänhoitoalue.Generalnyi plan, s. 45–49. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kaksi kauppaa. Sedlovštšinassa on lastentarha, peruskoulu, kerhotalo ja kirjasto.Generalnyi plan, s. 80–85. ==Nähtävyydet== Seudulta on löydetty useita muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkejä ovat Velilyn kirkko ja kylän kartanoiden puistoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.Generalnyi plan, s. 38–39. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Velilyn kunnan sivusto Luokka:Marjovon piirin kunnat Luokka:Novgorodin alueen kylät
Krasnofarfornyi

Krasnofarfornyi () on Gruzinon kunnan keskustaajama Novgorodin alueen Tšudovon piirissä VenäjälläGeneralnyi plan, s. 8.. Se sijaitsee Olhavanjoen rannalla 12 kilometriä Tšudovosta itään. Taajamassa on 1 600 asukasta (vuonna 2009)Generalnyi plan, s. 25.. ==Historia== Taajama on saanut alkunsa Botanovkan kylään 1800-luvun lopussa perustetusta fajanssi- ja posliinitehtaasta. Tehdas tuhoutui toisen maailmansodan aikana, mutta se rakennettiin sodan jälkeen uudelleen.Generalnyi plan, s. 11–12. Krasnofarfornyilla oli kaupunkimaisen taajaman status vuosina 1938–2009. ==Liikenne, talous ja palvelut== Krasnofarfonyin ohi kulkee Tšudovon, Gruzinon, Oskuin ja Budogoštšin välinen maantie. Taajamasta on linja- autoyhteys Tšudovoon.Generalnyi plan, s. 43–44. Nykyään Novgorodskaja farforovaja manufaktura -yhtiölle kuuluva posliinitehdas aloitti toimintansa uudelleen lokakuussa 2010. Taajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto, lastenkoti, posti, pankki, joukko kauppoja ja baari. ==Nähtävyydet== Paikallisia nähtävyyksiä ovat 1800-luvun lopussa pystytetyt tehdasrakennuksetGeneralnyi plan, s. 21.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Tšudovon piiri
Leopold (Baijerin prinssi)

Leopold (9. helmikuuta 1846 München, Baijeri – 28. syyskuuta 1930 München, Saksa) oli Baijerin kuningaskunnan prinssi ja keisarillisen Saksan sotamarsalkka, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli Baijerin sijaishallitsija Luitpoldin toinen poika ja vuonna 1913 kuninkaaksi julistetun Ludvig III:n nuorempi veli. Leopold lähti jo nuorena sotilasuralle ja osallistui vuoden 1866 sotaan yliluutnanttina sekä vuosien 1870–1871 sotaan tykistökapteenina. Hän yleni 1873 everstiksi ja tykistörykmentin komentajaksi, 1875 kenraalimajuriksi ja ratsuväkiprikaatin komentajaksi, 1881 kenraaliluutnantiksi ja divisioonankomentajaksi sekä 1887 ratsuväenkenraaliksi ja armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1892 Leopoldista tuli neljännen sotilaspiirin tarkastaja ja 1905 hän sai sotamarsalkan arvon.Nordisk familjebok (1912), s. 209 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. Leopold oli jo jäänyt eläkkeelle armeijasta ennen maailmansodan puhkeamista, mutta palasi vielä sodan aikana takaisin palvelukseen melko korkeasta iästään huolimatta. Hänestä tuli huhtikuussa 1915 itärintamalle sijoitetun Saksan yhdeksännen armeijan komentaja. Leopoldin armeija onnistui valtaamaan Varsovan 4. elokuuta 1915. Sen jälkeen hänen komentoonsa annettiin itärintaman keskiosan saksalaisista ja itävaltalaisista armeijoista muodostettu ”armeijaryhmä Leopold”. Kun Paul von Hindenburg siirtyi elokuussa 1916 päämajaan esikuntapäälliköksi, Leopoldista tuli koko itärintaman ylipäällikkö.Prince Leopold of Bavaria Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014. Samalla hän sai myös Preussin armeijassa kenraalisotamarsalkan arvon.Nordisk familjebok, täydennysosa (1925), s. 125 Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014. Itärintaman sotatoimet päättyivät maaliskuussa 1918 solmittuun Brest-Litovskin rauhansopimukseen, jolloin Leopold vetäytyi uudelleen eläkkeelle. Rauhanneuvottelut hän jätti esikuntapäällikkönsä Max Hoffmannin harteille. Leopoldin puoliso oli vuodesta 1873 arkkiherttuatar Gisela, Itävallan keisari Frans Joosefin tytär. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksan sotamarsalkat Luokka:Kuninkaalliset Luokka:Prinssit Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1930 kuolleet
Muppet-elokuva

Muppet-elokuva on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut James Frawleyn ohjaama Muppet-nukke-elokuva. == Näyttelijät == === Muppet-esiintyjät === ===Ihmisnäyttelijät=== === Vierailevat tähdet === * Edgar Bergen * Milton Berle * Mel Brooks * James Coburn * Dom DeLuise * Elliott Gould * Bob Hope * Madeline Kahn * Carol Kane * Cloris Leachman * Steve Martin * Richard Pryor * Telly Savalas * Orson Welles == Arvioita == Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen moittii elokuvaa sekavaksi monine vierailijoineen ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1979 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Muppetit
Muuntorangaistus

Muuntorangaistus tarkoittaa Suomen lainsäädännössä rangaistusta, jonka sakkoon tuomittu joutuu kärsimään vankeutena, jos hän ei ole maksanut sakkoja. Vankeudeksi voidaan muuntaa vain tuomioistuimen määräämät sakot, ei poliisin rangaistusmääräysmenettelyssä antamia sakkoja. 1.1.2021 lähtien rangaistusmääräystä ei kuitenkaan voida käyttää, jos henkilö on vuoden sisällä saanut sakon rangaistusmääräyksenä kuudesta samanlaisesta rikoksesta. Tällöin seitsemäs rikos käsitellään tuomioistuimessa, jolloin sakko voidaan muuntaa vankeudeksi.Sakon muuntorangaistuksen käyttöä laajennetaan 2021 alkaen Oikeusministeriö 28.3.2019.Laki sakon ja rikesakon määräämisestä 27.8.2010/754 Finlex. Lyhyin muuntorangaistuksen pituus on viisi päivää ja enimmäismäärä muuntorangaistusta on 40 päivää. Neljä päiväsakkoa vastaa yhtä päivää vankeudessa. Kun uhkasakko muunnetaan vankeudeksi, jokaista täyttä 30 euron määrää vastaa yhden päivän vankeus. Lisätietoja sakoista ja muista seuraamusmaksuista Oikeusministeriö, viitattu 17.4.2022 Jos vankilassa oleva määrätään kärsimään muuntorangaistusta, ennen sen täytäntöönpanoa sakon maksamiselle voidaan myöntää maksuaikaa enintään kaksi kuukautta. Maksuaikaa ei saa myöntää niin pitkäksi ajaksi, että muuntorangaistuksen täytäntöönpanoa ei voitaisi aloittaa ennen vangin vapautumista vankilasta. Jos sakon muuntorangaistus on jo pantu toimeen, on tuomitulla viisi arkipäivää vankilaan saapumispäivästä laskien aikaa maksaa sakko kokonaisuudessaan pois, jolloin muuntorangaistus raukeaa. Finlex Vankeuslaki II osa 2. luku 7 § (23.9.2005/767) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sakkojen, liikennevirhemaksujen ja muiden seuraamusten täytäntöönpano Oikeusrekisterikeskus 3.12.2019. * Sakon muuntorangaistuksen käyttöä laajennetaan 2021 alkaen Oikeusministeriö 28.3.2019. * Sakkojen muuntaminen vankeudeksi pitäisi lopettaa Helsingin Sanomat 17.1.2015. * Rikosoikeudellinen seuraamusjärjestelmä Oikeusministeriö. Luokka:Rangaistusmenetelmät