EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Cyclomania

Cyclomania on Simo Halisen käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 2001. Elokuvan päähenkilöinä on kolme nuorta, jotka työskentelevät polkupyörälähetteinä. Kaverukset K (Lauri Nurkse) ja Eetu (Tommi Mujunen) harrastavat kilpapyöräilyä ja kumpikin tavoittelee maajoukkuepaikkaa. Kolmiodraama syntyy, kun kuvioihin mukaan tulee Oona (Elena Leeve). Elokuva voitti parhaan musiikin Jussi-palkinnon. Cyclomania on esitetty televisiossa Yle TV1 -kanavalla 29. syyskuuta 2003, 11. huhtikuuta 2005, 3. elokuuta 2009, 5. elokuuta 2009, 10. syyskuuta 2012 ja Yle TV2 -kanavalla 15. heinäkuuta 2016. Elokuva on julkaistu myös videokasettina sekä DVD:nä, joka sisältää ohjaajan kommenttiraidan ja muuta taustamateriaalia. ==Rooleissa== ==Vastaanotto== Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist piti uutuuselokuvaa tuoreeltaan hieman haparoivana, mutta pirteänä ja kesäisen lämpimänä urheiluelokuvana, joka sattumalta tuotiin ensi-iltaan suuren hiihtodopingskandaalin aikoihin maaliskuussa 2001.Rosenqvist, Juha: Cyclomania. Film-O-Holic.com 2.3.2001. Viitattu 16.7.2016. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2001 suomalaiset elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat Luokka:Suomalaiset romanttiset draamaelokuvat Luokka:Suomalaiset urheiluelokuvat Luokka:Suomalaiset nuortenelokuvat
Federico Consolo

Federico Consolo (1841, Ancona – 1906, Firenze) oli italialainen säveltäjä, viulisti ja musiikintutkija. Hänen isänsä oli hepreantutkija Benjamin Consolo. Consolo syntyi Anconassa ja opiskeli viulunsoittoa Firenzessä ja Brysselissä. Vuonna 1884 hän muutti Firenzeen ja omistautui sävellykselle. Consolon tuotantoon kuuluu San Marinon kansallislaulu (Inno Nazionale, 1894). Lisäksi hän julkaisi muun muassa konserttoja ja liturgisia teoksia. == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Kansallislaulujen säveltäjät Luokka:Vuonna 1841 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Winnipeg Beach

Winnipeg Beach on pikkukaupunki Manitoban provinssissa Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Winnipegjärven eteläaltaan lounaisrannalla noin 70 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Winnipeg Beachin perusti Canadian Pacific Railwayn presidentti Sir William Whyte vuonna 1901 ja se sai kaupunkioikeudet 20. helmikuuta 1914. Kaupungissa kuvataan kesäaikaan kanadalaista televisiosarjaa Falcon Beach. == Historia == Asutus alueella sai alkunsa vuonna 1875, kun islantilaiset maahanmuuttajat perustivat New Iceland siirtokunnan Winnipegjärven länsirannalle. Alue käsitti noin 57,9 kilometriä pitkän kaistaleen Rivertonin lähellä sijaitsevalta Icelandic River -joelta aina Winnipeg Beachiin. Siirtokunta kuului tuolloin Luoteisterritorioihin, mutta jäi 12. maaliskuuta seuraavana vuonna perustetun Keewatinin piirin alueelle. Vuonna 1881 Manitoban provinssin aluetta laajennettiin, sisältäen siirtokunnan. Yhdyskunta oli täysin omavarainen aina vuoteen 1887 saakka ja alueelle muuttamista rajoitettiin. Ainoastaan islantilaista alkuperää olevien siirtolaisten oli mahdollista asettua siirtokunnan alueelle. Tämä rajoitus poistettiin vasta vuonna 1897. Vuonna 1901 Canadian Pacific Railwayn johtaja Sir William Whyte hankki yhtiön omistukseen nykyisen Winnipeg Beachin alueen käsittäen noin 1,34 neliökilometrin ranta-alueen. Yhtiö suunnitteli alueesta lomanviettopaikkaa Winnipegin asukkaille. Rautatie valmistui jo seuraavana vuonna ja 1904 turistikeskus oli valmis, mukaan lukien ranta-alueet, hotellit, ravintolat, läntisen Kanadan suurimman tanssilavan (noin 1 300 m²) ja läpsiperheiden tärkeimmän kohteen, huvipuiston vuoristoratoineen. Vuosina 1910–1912 kaupunkiin saapui 12–15 junaa ja yli 40 000 vierailijaa jokaisena viikonloppuna. Nykyisin kaupunkiin ei ole enää henkilöjunaliikennettä. 1950-luvulle tultaessa Winnipeg Beachin suosio lomakohteena oli pitkälti hiipunut. Tanssihalli purettiin 1967 ja pian tämän jälkeen vuoristorata suljettiin huonokuntoisena ja lopulta purettiin. Kaupunki vietti hiljaiseloa aina 1990-luvulle saakka jolloin siitä muodostui jälleen suosittu lomailualue manitoba asukkaille. Nykyisin alueella on runsaasti kesämökkejä ja ranta on suosittu kohde auringonpalvojien keskuudessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Manitoban kaupungit
Kolumbian intiaanikulttuurit

Kolumbian intiaanikulttuurit olivat varhaisia kulttuureita nykyisen Kolumbian alueella ennen eurooppalaisten valtakauden alkua alueella. Mesoamerikasta tuli Kolumbiaan asukkaita kahdessa aallossa 1200 ja 500 eaa. Tältä ajalta on löytynyt esineitä, jotka liittyvät useihin erillisiin kulttuureihin. Chibchat tulivat alueelle Nicaraguan ja Hondurasin suunnasta 400–300 eaa., ja pian heidän jälkeensä arawakit tulivat etelästä. Lähellä vuotta tuhat jaa. karibit asettuivat Karibianmerelle. ==San Augustín== San Augustinin alueella oli ennen maanviljelemisen alkua, noin 3300 eaa. – 600 eaa. yhteisö, joka tuotti monia kivirakennelmia. ==Muisca== Espanjalaisten saapuessa Muisca-kulttuuri oli yhtä pitkälle kehittynyt kuin tunnetummat inkat, mayat ja asteekit. Espanjalaiset kelsivät monia pakanallisina pitämiään muisca-kulttuurin muotoja, mutta siitä huolimatta ne ovat eläneet yli viidensadan vuoden ajan. Muisca-kielen puhuminen kiellettiin 1770, ja nykyisin sen puhujia on vain vähän. Siitä on kuitenkin siirtynyt lainasanoja paikalliseen espanjan kieleen. Perinneruoat ja usko henkiin on säilynyt, parannusrituaaleja järjestetään edelleen. ==Tairona== Tairona oli esikolumbiaaninen sivilisaatio nykyisissä Magdalenan ja La Guajiran osavaltioissa Kolumbiassa. Siitä on saatu tietoja vain arkeologisista löydöistä ja satunnaisista maininnoista espanjalaisten kirjoituksissa. Työkalujen perusteella tiedetään heidän harjoittaneen maanviljelyä, ja metalliesineistä voidaan päätellä kulttuurin muistuttaneen chibchojen ja inkojen kulttuuria, vaikka taironat eivät ilmeisesti olleet näille sukua. Taironien nykyjälkeläisiä ja viimeisiä esikolumbiaanisen ajan heimoista ovat Kogit, jotka elävät eristyksissä Sierra Nevada de Santa Martan vuoristossa Kolumbian pohjoisosassa.http://www.theguardian.com/sustainable- business/colombia-kogi-environment-destruction == Lähteet == Intiaanikulttuurit Luokka:Esikolumbiaaniset kulttuurit Luokka:Etelä-Amerikan alkuperäiskansat
Massimo De Vita

Massimo De Vita (s. 29. toukokuuta 1941 Milano) on italialainen Disney- sarjakuvapiirtäjä, Pier Lorenzo De Vitan poika.Massimo De Vita INDUCKS- sivustollaViitattu 9.7.2023 Tunnetuinta De Vitan tuotantoa ovat olleet hänen Taikaviitta-tarinansa ja Indiana Hopo -sarjat. Hän aloitti ensin isänsä sarjojen tussaajana, mutta pääsi pari vuotta myöhemmin Topolino-lehteen töihin. Aluksi hän suunnitteli ulkomaisten sarjojen taittoa, mutta sai pian piirrettäväksi ensimmäisen tarinansa. ==Ura piirtäjänä== Massimo aloitti Disney-uransa 1960-luvun alussa, tussaamalla isänsä sarjoja. Hänen ensimmäinen tarinansa oli Paperon de Paperoni contro Mandracchio vuodelta 1962. Hän on tunnettu sarjasta Olipa kerran... Amerikka, jossa Mikki Hiiri seikkaili Yhdysvaltain historian käännekohdissa. Näyte De Vitan varhaisimmasta tyylistä on tarina Roope setä näkee kaiken (vuodelta 1963) taskukirjassa Rohkea rokan syö. Ensimmäinen Suomessa julkaistu De Vitan tarina on Voitto kotiin (Aku Ankan naurupommi). 1970-luvulle tultaessa De Vita omaksui tyylin, joka oli hyvin lähellä Romano Scarpaa. 1970-luvun Scarpaa ja De Vitaa voi olla vaikea erottaa. Tärkeimmät erot ovat, että De Vitan viiva on paksumpi ja pehmeämpi ja hahmot hieman pyöreämpiä ja staattisempia kuin Scarpalla. Tällä tyylillä on piirretty suurin osa De Vitan klassisista Taikaviitoista. 1980-luvulla De Vita omaksui tyylin, joka oli lähempänä Giorgio Cavazzanoa. Indiana Hopo -tarinat edustavat tätä tyyliä. De Vita on luonut muun muassa Professori Zapotekin ja Marlinin. 1990-luvulla on julkaistu paljon hänen klassisia taikaviitta tarinoita ja hän on muutenkin ollut melkein alusta saakka Aku Ankan Taskukirjan kantava voima. Yksi De Vitan arvostetuimpia tarinoita on ollut hänen itse käsikirjoittama ja piirtämä Taikamiekka-fantasiasaaga.Massimo De Vita Disney Wikissä Viitattu 9.8.2023 2000-luvulla on julkaistu paljon hänen Mikki Hiiri ja Mik de Hiir tarinoita. De Vita piirsi mielellään enemmän Mikki Hiiri -tarinoita ja viimeisen ankkatarinansa "Aikapoliisit" hän piirsi vuonna 1996. Aikoinaan internetissä oli myös adressi, jossa vaadittiin, että De Vitan pitäisi alkaa taas piirtämään ankka-sarjoja. Tämä ei enää koskaan toteutunut ja Massimo De Vita jäi eläkkeelle vuonna 2020. De Vitan piirtämään tuotantoon kuuluu 459 tarinaa, joista Suomessa julkaisemattomia on jäljellä yli 120 tarinaa. == Aiheesta muualla == * Esittely Comic creator -sivulla ==Lähteet== Luokka:Disneyn sarjakuvien tekijät Luokka:Italialaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tuvalu (täsmennyssivu)

Tuvalu tarkoittaa seuraavia: * Tuvalu, valtio Oseaniassa * tuvalu, austronesialainen kieli * Tuvalu, saksalainen komediaelokuva * Tuvalu, suomalainen yhtye * Tuvalu, Tuvalu-yhtyeen studioalbumi.
Ivar Aminoff

Suomen historiasta tunnetaan kaksi Aminoffien aatelissukuun kuuluvaa Ivaria * Berndt Ivar Aminoff, Viipurin lääninarkkitehti ja kirkkojen suunnittelija * Ivar Aminoff, puolustusministeri vuonna 1924
Ivar Aminoff (ministeri)

Ivar (Iwar) Aminoff (2. joulukuuta 1868 Turku – 15. elokuuta 1931 Lemu) oli suomalainen puolustusministeri, lakimies ja poliitikko. == Ura == Aminoff valmistui ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceum i Åbosta vuonna 1880. Hän sai oikeustieteen tutkinnon Helsingin yliopistosta vuonna 1892. Aminoff astui Turun hovioikeuden palvelukseen auskultantin virkaan vuonna 1893 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvon vuonna 1896. Hän työskenteli asianajajana Turussa vuosina 1892–1916. Aminoff omisti Tenholan kartanon Lemussa vuodesta 1900.Kuka kukin oli. Wikiaineisto. Aminoff toimi virkaa tekevänä lääninsihteerinä 1905–1906 Turun ja Porin läänissä ja oli virkaa tekevä maaherra vuonna 1918. Aminoff oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1904–1912 ja sen varapuheenjohtaja 1908. Hän oli Lemun kunnanvaltuutettuna 1919–1931. Hän oli puolustusministerinä Aimo Cajanderin II hallituksessa 82 päivän ajan keväällä 1924, 11.3.1924–31.5.1924. Hänet valittiin hallitukseen ammattiministerinä, eli hän oli sitoutumaton. == Perhe == Ivar Aminoffin vanhemmat olivat eversti Gregorius Aminoff ja Sara Adelaide Constance Sofia (Sally) Ithimæus. Savon prikaatin komentaja, kenraalimajuri Adolf Aminoff oli hänen isoisoisä. == Kunnianosoitukset == * Vapaudenristin ritarikunta kolmannen luokan risti (1918) * Vapaudenristin ritarikunta ensimmäisen luokan risti (1919) ==Katso myös== * Aminoff == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomen puolustusministerit Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet
Atahualpa

Atahualpa, myös Atahuallpa, Ataw Wallpa tai Atabalipa (noin 1502 – 29. elokuuta 1533 Cajamarca) oli Perun inkavaltakunnan viimeinen hallitsija. Atahualpa oli inkahallitsija Huayna Capacin nuorempi poika. Hänen äitinsä oli prinsessa, mutta ei Huayna Capacin virallinen vaimo, joten Atahualpa ei ollut maan perinteiden mukaan laillinen perijä, mutta ilmeisesti hän oli isänsä suosikki. Atahualpan äidin henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta, mutta mahdollisiksi ehdokkaiksi mainitaan usein Tocto Ocllo Coca, Paccha Duchicela ja Túpac Palla. Huayna Capacin kuoltua 1527 tai 1528 inkavaltakunta jaettiin kahtia. Atahualpan velipuoli Huascar hallitsi Cuzcon aluetta ja Atahualpa pohjoisia osia Quitosta. He joutuivat kuitenkin pian sotaan keskenään. Atahualpa voitti ja tapatti veljensä vuonna 1532. Samana vuonna perjantaina 15. marraskuuta Atahualpa jäi Francisco Pizarron johtamien espanjalaisten konkistadorien vangiksi. Atahualpa maksoi vapauttamisekseen tyrmän täydeltä aarteita, mutta espanjalaiset nostivat häntä vastaan Pizarron-vastaisen salaliittosyytöksen, josta hänet tuomittiin poltettavaksi. Kun Atahualpa suostui ottamaan kasteen, tuomio muutettiin kuristamiseksi. Atahualpa haudattiin kristillisin menoin Cajamarcassa, mutta kertoman mukaan hänen hautansa avattiin myöhemmin ja hänen ruumiinsa muumioitiin. Huone, jonka on arvioitu olevan Atahualpa vankila, ja jonka hän vapautuakseen täytti kullalla ja hopealla, on nykyään osa Cajamarcan vanhaa kaupunkia. Vanha kaupunki on itsessään Unescon maailmanperintökohde ja paikallinen matkailukohde. Guinessin ennätysten kirjan mukaan Atahualpasta maksetut lunnaat ovat nykyrahassa 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, eli historian suurimmat. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Inkojen hallitsijat Luokka:Perun historia Luokka:Vuonna 1502 syntyneet Luokka:Vuonna 1533 kuolleet Luokka:Teloitetut
Place Vendôme

Place Vendôme on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Tuileries'n pohjoispuolella ja Église de la Madeleinen itäpuolella. Se on myös Rue de la Paix'n alkupiste. Place Vendôme muodostettiin alun perin aurinkokuningas Ludvig XIV:n voitokkaiden armeijoiden kunniaksi, ja sen ensimmäinen nimi oli Place des Conquêtes. Nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon Place Louis le Grand, kun joukkojen voitokkuus osoittautuikin varsin vaihtelevaksi. Aukiolla olevan Colonne Vendôme -pylvään pystytti Napoleon Austerlitzin taistelun muistoksi. Ludvig XIV antoi aukion suunnittelun vuonna 1686 arkkitehti Jules Hardouin- Mansartin tehtäväksi. Kuningas joutui vetäytymään hankkeesta rahanpuutteen vuoksi, mutta yksityiset rahoittajat mahdollistivat rakentamisen jatkamisen. Hardouin-Mansartin suunnittelema aukiota kiertävä rakennus valmistui vuonna 1725.Martina Padberg: Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 152. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos Kunst & Architektur Paris. Aukion laidalla sijaitsee maailmankuulu luksushotelli Hôtel Ritz Paris ja lukuisia johtavien muotitalojen myymälöitä. {| width="100%" * N°1 : Hôtel Batailhe de Francès * N°3 : Hôtel de Coëtlogon * N°5 : Hôtel d'Orsigny * N°7 : Hôtel Le Bas de Montargis * N°9 : Hôtel de Villemaré * N°11 : Hôtel de Simiane * N°13 : Hôtel de Bourvallais * N°15 : Hôtel de Gramont * N°17 : Hôtel de Crozat * N°19 : Hôtel d'Évreux * N°21 : Hôtel de Fontpertuis * N°23 : Hôtel de Boullongne * N°25 : Hôtel Peyrenc de Moras * N°2 : Hôtel Marquet de Bourgade * N°4 : Hôtel Heuzé de Vologer * N°6 : Hôtel Thibert des Martrais * N°8 : Hôtel Delpech de Chaunot * N°10 : Hôtel de Latour-Maubourg * N°12 : Hôtel Baudard de Saint-James * N°14 : Hôtel de La Fare * N°16 : Hôtel Moufle * N°18 : Hôtel Duché des Tournelles * N°20 : Hôtel de Parabère * N°22 : Hôtel de Ségur * N°24 : Hôtel de Boffrand * N°26 : Hôtel de Noce * N°28 : Hôtel Gaillard de la Bouëxière ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Place Vendôme GoogleMapsissa * Place Vendômen historia Luokka:Pariisin aukiot
José Carioca

José Carioca (carioca, Río de Janeiron syntyperäisistä asukkaista käytetty nimitys) on Disneyn sarjakuvissa ja animaatioissa esiintyvä brasilialainen papukaija, jonka ensiesiintyminen oli vuonna 1942 elokuvassa Oppitunti. Seuraavan kerran hän esiintyi elokuvassa Kolme caballeroa vuonna 1944. Aku Ankka -lehdessä on ollut myös saman niminen sarjakuva.JOSE CARIOCA akunakka.fi Viitattu 5.3.2024 José Cariocan ystäviä ovat Panchito, Aku Ankka, Nestor ja Pedro. Hän syö mielellään yltäkylläisesti ravintoloissa maksamatta kuitenkaan laskuaan: näin käy esimerkiksi tarinassa Vettä, leipää ja lasku. José on myös useasti joutunut vankilaan.Joe Carioca "Gratis maaltijden", "Vettä, leipää ja lasku!" Viitattu 5.3.2024 Brasiliassa José Carioca on hyvin suosittu sarjakuvahahmo ja hänet tunnetaan tavallisesti nimellä Zé Carioca. Hän myös esiintyy siellä Vihreä Lepakko -nimisenä supersankarina. Vuonna 1989 julkaistu Aku Ankan taskukirjan erikoisnumero José Carioca on omistettu José Carioca -sarjakuville.Suomi: Jose Carioca Aku Ankan taskukirja - Erikoisnumero 1989Viitattu 5.3.2024 José Cariocan suomenkielisinä ääninä ovat toimineet Seppo Pääkkönen (Akun tehdas), Petrus Kähkönen (Mikki Hiiri, Mikki ja ralliryhmä, DuckTales) ja Arttu Kapulainen (Kolmen caballeron legenda). == Lähteet == Luokka:Aku Ankka -sarjakuvan hahmot Luokka:Disneyn animaatioiden hahmot Luokka:Kuvitteelliset linnut
Iso-Syrtti

Iso-Syrtti (arabiaksi: خليج السدرة, Khalij as-Sidra; italiaksi: Golfo di Sidra) eli Syrtinlahti (arabiaksi: خليج سرت, : Khalij Surt; italiaksi: Golfo della Sirte) on lahti Välimeressä Libyan pohjoisrannikolla. Lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Bengasi ja Sirte. Ison-Syrtin vesi on koko Välimeren lämpimintä. Tonnikalan kalastus on tärkeä elinkeino lahden seudulla asuville. == Katso myös == * Vähä-Syrtti == Lähteet == Luokka:Libyan maantiede Luokka:Välimeren lahdet
Tauno Viiri

Tauno Johannes Viiri (16. joulukuuta 1908 Ylitornio – 22. lokakuuta 2002 Vancouver, Kanada) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 35. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.Hurmerinta 2008 s. 290 Viiri toimi suojeluskunnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1927. Hän oli akateeminen maailmanmestari kiekonheitossa ja kuulantyönnössä vuonna 1929. Hän kunnostautui talvisodassa 3. Prikaatin komppanianpäällikkönä. Viiri nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 13. marraskuuta 1941, nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Timoskalan saarrostustaistelussa Räisälässä suoritettu rohkea saarrostus.Hurmerinta 2008 s. 291 Viiri johti sodan jälkeen Suur- Saimaan suojeluskuntapiirin asekätkentää. Hän oli pidätettynä 23 kuukautta kuulusteluja varten vuosina 1945–1947. Viiri muutti asekätkentäjutun takia Ruotsiin vuonna 1948 ja sieltä edelleen Kanadaan vuonna 1952, jossa hän asettui asumaan Vancouveriin. Viiri työskenteli paikallisen puhelinyhtiön palveluksessa. Tauno Viiri kuoli 22. lokakuuta 2002 Vancouverissa, Kanadassa. Hänet on haudattu Ylitornioon Kaupinmäen hautausmaalle. ==Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Lomalla

Lomalla on Aleksi Mäkelän vuonna 2000 valmistunut suomalainen romanttinen komedia, hänen neljäs pitkän elokuvan ohjaustyönsä. Outi Mäenpää sai suorituksestaan parhaan naispääosan Jussi-palkinnon. Elokuvaa kuvattiin Mallorcalla Espanjassa. == Rooleissa == == Tekijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Solar Filmsin Lomalla-tietosivusto * * Luokka:Vuoden 2000 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Jussi- palkitut elokuvat Luokka:Aleksi Mäkelän ohjaamat elokuvat Luokka:Ulkomailla kuvatut suomalaiset elokuvat Luokka:Solar Filmsin elokuvat
Beniamino Cesi

Beniamino Cesi (1845–1907) oli italialainen pianisti ja pedagogi. Hän oli alun perin kotoisin Napolista ja opiskeli S. Thalbergin johdolla. Cesi julkaisi useita pianonsoiton oppikirjoja. Hän toimi myös pianonsoiton opettajana. Hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa säveltäjä Ruggero Leoncavallo. Luokka:Italialaiset pianistit Luokka:Vuonna 1845 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet Luokka:Italialaiset opettajat
Hôtel Ritz Paris

Hôtel Ritz Paris on luksushotelli Place Vendômella Pariisissa Ranskassa. Sveitsiläinen César Ritz avasi hotellin 1. kesäkuuta vuonna 1898. Sen julkisivun on suunnitellut arkkitehti Jules Hardouin Mansart. Hotelli oli 2010-luvun alussa suljettuna restauroinnin vuoksi ja avattiin jälleen vuonna 2014.http://www.ritzparis.com/ Hotellista on muodostunut useiden varakkaiden ja kuuluisten ihmisten suosikkihotelli. Esimerkiksi Greta Garbo, Ernest Hemingway, kuningas Edvard VIII, Marcel Proust ja Charlie Chaplin ihastuivat siihen. Ranskalainen muotikuningatar Coco Chanel taas asui hotellissa jopa yli 30 vuoden ajan, ja hänen muistokseen yksi hotellin sviiteistä on nimetty hänen mukaansa. Nimikkosviitin ovat Chanelin lisäksi saaneet Ernest Hemingway, F. Scott Fitzgerald sekä Elton John. Vuonna 1979 hotelli myytiin egyptiläiselle liikemiehelle Mohamed Al-Fayedille. Hotelli oli myös se paikka, josta Walesin prinsessa Diana ja hänen miesystävänsä Dodi Al-Fayed, hotellin omistajan poika, lähtivät autonkuljettaja Henri Paulin johdolla automatkalle, joka päättyi pariskunnan kuolemaan. == Kuvia == Tiedosto:Place Vendôme 6.jpg|Hotelli yöllä Tiedosto:Hôtel de Crozat.jpg|Nähtynä Place Vendômelta Tiedosto:Ritz Paris.jpg|Sisäänkäynti Tiedosto:Bar Hemingway Ritz2.jpg|Bar Hemingway Tiedosto:The Hotel Ritz, Paris 26 December 2007 015.jpg|Puutarha Tiedosto:The Hotel Ritz, Paris 26 December 2007 006.jpg|Hotellihuone joulukuussa 2007 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Hôtel Ritz Parisin viralliset websivut Luokka:Pariisin hotellit
Medenine

Medenine () on suurehko kaakkoistunisialainen kaupunki, joka sijaitsee Gabèsin keidaskaupungista ja Djerban saaresta noin 77 km etelään, Libyaan johtavan päätien varrella. Medenine on myös Medeninen Kuvernoraatin pääkaupunki. Ranskalaisten valtaan joutumista edeltävinä aikoina Medenine oli Tunisian seudun eteläosan tärkein kauppapaikka. Se houkutteli kauppiaita eri puolilta Pohjois-Afrikkaa ja jopa Bornusta Saharan eteläpuolelta. Medeninen ksarit eli linnoitetut vilja-aitat olivat eri Berber -heimojen käytössä. Alueella tapahtui toisen maailmansodan aikaan maaliskuussa 1943 kenraali Erwin Rommelin epäonninen vastahyökkäys kohti Brittiläistä 8. armeijaa osana operaatio Capria. Operaatio Capri oli viimeinen Rommelin taistelu Afrikassa ennen kuin Afrikakorpsin johtajaksi nimitettiin Hans-Jürgen von Arnim. Medeninen ksareissa on kuvattu kohtauksia elokuvaan Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Tunisian kaupungit
William Windom

thumb|Windom (1972) William Windom (28. syyskuuta 1923 New York – 16. elokuuta 2012 Woodacre, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Murhasta tuli totta, jossa hän näytteli päähenkilön Jessica Fletcherin ystävää Seth Hazlittiä. Sen lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Raising Dead, Pahin rikos, Joulu Manhattanilla ja Space Rage. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * William Windomin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Eckerö-konserni

Eckerö-konserni perustettiin vuonna 1961 vastaamaan Ahvenanmaan matkustusliikenteestä. Konsernin pääkonttori sijaitsee Maarianhaminassa. Ahvenanmaalainen laivayhtiö Viking Line omistaa 20 prosenttia Eckerö- konsernistaRederiaktiebolaget Eckerö omistusyhteysyritys Viking Line -konsernissa Viitattu 23.11.2024 ==Konserniyhtiöt== === Nykyiset yhtiöt === * Rederiaktiebolaget Eckerö (konsernin emoyhtiö) * Eckerö Linjen (laivayhtiö) * Eckerö Line (laivayhtiö) * Ålandsresor (matkatoimisto) * Williamsbuss (linja- autoyhtiö) * Algots varv (telakka) === Entiset yhtiöt === * Birka Line (laivayhtiö) == Lähteet == *
Antinomistinen riita

Antinomistinen riita oli vuoden 1527 jälkeen luterilaisten teologien välillä vallinnut kiista siitä, tarvittaisiinko kristillisessä seurakunnassa lain saarnaa.Otavan iso tietosanakirja, osa 1 vuodelta 1960, palsta 561 Sen aiheuttaja oli Johann Agricola, jonka mukaan laki oli sekä uudestisyntymisen jatkuvassa parannuksen tekemisessä että uudestisyntymisessä epäolennainen, että evankeliumi yksinään riittäisi myös katumusta vaikuttamaan. Sen sijaan mm. Luther oli sitä mieltä, että lakia tarvitsivat sekä uskoon tulevat että uskomattomat. Riita sovittiin eri lähteiden mukaan joko vuonna 1540 tai vuonna 1580. Tuolloin sovittiin "lain kolmenlainen käyttö" ja sen merkitys kristitylle.Facta, osa 1 vuodelta 1976, s. 323–324 == Lähteet == Luokka:Kirkkohistoria Luokka:Luterilaisuuden historia
Eino Uusitalo

Eino Oskari Uusitalo (1. joulukuuta 1924 Soini – 19. maaliskuuta 2015 Ähtäri) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, koulutukseltaan agrologi. Hän toimi pääministerin sijaisena Urho Kekkosen sairastuttua ja pääministeri Mauno Koiviston hoitaessa presidentin tehtäviä 1981–1982. == Nuoruus == Uusitalo syntyi maanviljelijäperheen lapsena Soinissa, jossa hän kävi kansakoulun. Uusitalo osallistui jatkosotaan Karjalankannaksella. Sodan jälkeen hän kävi maamieskoulun ja pienviljelysneuvojaopiston ja valmistui agrologiksi 1949. Ennen eduskuntaan valitsemistaan hän toimi maanviljelijänä ja Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana Lehtimäen, Soinin ja Töysän kunnissa. == Poliittinen ura == Eino Uusitalo oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolueen) kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä 1955–1983. Hän toimi sisäasiainministerinä 1971 (Karjalainen II) sekä vuosina 1976–1982 (Miettunen III, Sorsa II, Koivisto II). Koiviston II hallituksessa 1979–1982 hän oli myös pääministerin sijainen. Presidentti Urho Kekkosen jäätyä sairauslomalle syksyllä 1981 pääministeri Mauno Koivisto tuli hoitamaan presidentin tehtäviä ja Eino Uusitalo toimi pääministerin sijaisena helmikuuhun 1982. Tässä asemassa Uusitalo isännöi Finlandia-talossa järjestettyä vuoden 1981 itsenäisyyspäivän vastaanottoa. Uusitalo oli presidentin valitsijamiehenä viisi kertaa (1956, 1962, 1968, 1978, 1982). Vuoden 1982 presidentinvaalissa Uusitalo toimi pääministerin tehtäviä hoitavana puheenjohtajana eduskunnan suuressa salissa pidetyssä varsinaisessa vaalitoimituksessa, joskin äänten julkilukijana toimi ääntenlaskijoina toimineiden puolueiden puheenjohtajien keskuudestaan valitsema kokoomuksen puheenjohtaja Ilkka Suominen. Presidentin astuttua toimeensa Uusitalo palasi rivikansanedustajaksi. Seuraavissa vaaleissa keväällä 1983 hän ei enää asettunut ehdolle. Ollessaan Keskustapuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Uusitalo esitti vuonna 1974 Suomelle toista itsenäisyyspäivää jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhan päivämäärälle 19. syyskuuta. Myöhemmin hän perusteli esitystään sillä, että halusi tällä korostaa rauhanomaisen rinnakkainelon merkitystä. Hän osallistui itsekin jatkosotaan 1942–1944 Kannaksen Metsäpirtissä.Turun Sanomat 30.11.1999. == Yksityiselämä == Uusitalo syntyi Soinissa, mutta asui ja vaikutti sittemmin pitkään Lehtimäellä muun muassa kunnanhallituksen pitkäaikaisena puheenjohtajana. Lehtimäeltä Soiniin johtava seututie 697, jonka varrella hänen kotinsakin sijaitsi, on hänen kunniakseen nimetty Eino Uusitalontieksi. Uusitalo oli naimisissa Irma Helena Lehtolan kanssa vuodesta 1947. Pariskunnalla oli neljä lasta. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * == Aiheesta muualla == * * * Yle Elävä arkisto: Kekkonen eroaa * Eino Uusitalon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Internet Archive 11.10.2015) Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Suomen sisäministerit Luokka:Lehtimäen kunnanvaltuutetut Luokka:Vaasan vaalipiiri Luokka:Vaasan läänin itäinen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
John Treleaven

John Treleaven (s. 1950 Cornwall, Englanti) on oopperalaulaja, äänialaltaan tenori ja erikoistunut Wagner-tulkintoihin. Treleaven on opiskellut laulua Lontoossa muun muassa William LLoyd Webberin johdolla sekä Napolissa. Treleavenin ensiesiintyminen solistina tapahtui vuonna 1979 Covent Gardenissa. Hän kiersi kaikki merkittävimmät Britannian oopperalavat kunnes lähti Saksaan. Siellä hän debytoi Saksan kansallisteatterissa Mannheimissa. Hän on ollut myös Bambergin sinfoniaorkesterin solistina. Hän on esiintynyt myös Australiassa ja Yhdysvalloissa. Kaudella 2004-2005 Treleaven lauloi Suomen kansallisoopperassa Siegfriedin Wagnerin Nibelungin Sormuksella. 2006 Treleaven Lauloi Suomen kansallisoopperassa Richard Straussin oopperassa Nainen ilman varjoa Keisarin osan. Treleaven on esiintynyt 1998 lähtien myös yli kymmenessä elokuvassa. ==Aiheesta muualla== Virallinen kotisivu Luokka:Tenorit Luokka:Brittiläiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Solovei

Solovei (, kirjaimellisesti Satakieli-rosvo), myös Solovei Odihmantevitš (Соловей Одихмантьевич), on rosvo Kiovan Rusjin ajoista kertovan venäläisen kansanperinteen bylina-runoissa eli kansaneepoksissa. Tarinan mukaan Solovei elää metsässä lähellä Brjanskia, istuu puussa Kiovaan johtavan tien varrella ja surmaa matkalaisia viheltämällä. Kansanperinteen mukaan legendaarinen sankari Ilja Muromets kukisti Satakieli-rosvon. == Tarina Iljasta ja Soloveista == Ilja Murometsin ja Solovein kohtaamisesta kertoo bylina Ilja Muromets ja Solovei-ryöväri (Илья Муромец и Соловей-Разбойник). Äänisniemeltä kotoisin olleelta runonlaulaja Trofim Rjabininilta taltioidun version mukaan tapahtumat etenevät seuraavasti: Muromista Kiovaan matkalla oleva Ilja pelastaa aluksi Tšernihivin (Tšernigov) kaupungin tuhoamalla sitä piirittävän sotajoukon. Tšernigovilaiset tarjoavat Iljalle kaupunkinsa päällikkyyttä, mutta Ilja kieltäytyy ja kysyy tietä Kiovaan. Kaupungin miehet varoittavat Iljaa suorimman tien varrella vaanivasta Solovei-ryöväristä, joka istuu tammessa: :ja Solovei viheltää satakielen lailla, :se rosvo ryöväri kiljuu pedon lailla. :Ja sen satakielen vihellyksestä, :kaikki ruohot-korret yhteen punoutuvat, :kaikki siniset kukat pois varisevat, :synkät metsät kaikki maahan taipuvat, :ja kaikki siellä olleet ihmiset kuolleina makaavat. Ilja ei varoituksista pelästy, vaan ratsastaa kelpo ratsullaan Brjanskin metsään. Siellä odottava Solovei alkaakin Iljan nähdessään viheltää ja kiljua, ja Iljan ratsu kompuroi. Ilja ottaa kuitenkin jousensa ja ampuu ryöväriä survaisten häneltä irti oikean silmän ja ohimon. Sitten hän kiinnittää rosvon jalustimeensa ja jatkaa matkaa Kiovaan. Solovein tyttäret huomaavat isänsä ahdingon, mutta Ilja ei suostu heidän miestensä lahjatarjouksiin vaan suuntaa kohti Kiovaa. Siellä ruhtinas Vladimir on juuri aikeissa ryhtyä päivällistä syömään, kun Ilja saapuu pihaan. Ilja kertoo hoviväelle saaneensa kiinni Solovei-ryövärin, jolloin Vladimir pyytää Soloveita viheltämään. Solovei ilmoittaa, ettei tottele muita kuin Iljaa. Kun Ilja pyytää häntä viheltämään, tarvitsee Solovei vielä viiniä veristen huultensa avaamiseksi. Viinin saatuaan Solovei viheltää ja kiljuu niin, että linnan kupolit vääntyvät, ikkunat särkyvät, ihmiset kuolevat ja Vladimir kätkeytyy näätäturkkinsa sisään. Silloin Ilja vie Solovein ulos kaupungista ja hakkaa tältä pään irti. == Lähteet == ===Lähteet, joihin ei ole viittauksia=== * [Väisänen, A. O. (1946, toim.) Muinais-Venäjän sankarirunoja. WSOY.] Luokka:Venäläinen kansanperinne
M/S Ionian Spirit

M/S St. Damian on alun perin Rederi Ab Sallylle vuonna 1972 nimellä M/S Viking 3 luovutettu autolautta. Sen käytössä laiva liikennöi pääsääntöisesti välillä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär. Myöhemmin laiva oli Vaasanlaivojen käytössä reiteillä Vaasa–Uumaja/Örnsköldsvik/Sundsvall sekä Eckerö Linjenin käytössä reittillä Eckerö–Grisslehamn vuodesta 1988 lähtien 19. elokuuta 2007 saakka. Alus kuuluu niin sanottuihin Papenburgin sisariin, saksalaisen Meyer Werft -telakan alussarjaan. Viimeksi alus on liikennöinyt välillä Igoumenitsa–Brindisi, kunnes se sai konerikon joulukuussa 2008. ==Historia== Alus valmistui Papenburgin telakalta kolmantena kaikkiaan kuuden sisaraluksen sarjasta vuonna 1970. Alus liikennöi Viking Linen punavalkoisissa väreissä M/S Viking 3 -nimisenä reitillä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär vuodesta 1970 vuoteen 1976. Vuonna 1976 alus myytiin Vaasanlaivoille ja se sai tällöin nimekseen Wasa Express. Alus liikennöi Merenkurkussa Vaasasta Sundsvalliin ja Uumajaan vuosina 1976–1983. Vaasanlaivat myytiin kokonaisuudessan Sally- varustamolle vuonna 1982 ja vuosiksi 1983 ja 1984 alus palasi Viking Linen väreihin ja liikennöi Viking 3 -nimellä Englannin kanaalissa Ranskan Dunkerquen ja Englannin Ramsgaten välillä. Tämän jälkeen alus palasi takaisin Merenkurkkuun ja liikennöi Wasa Express nimellä aina vuoteen 1988 asti. Sillä välin kun alus oli Kanaali-reitillä, Merenkurkussa liikennöi Wasa Express (3) -nimellä sen sisaralus M/S Viking 1. Alus myytiin vuonna 1988 ahvenanmaalaiselle Eckerö Linjenille ja nimettiin uudelleen Roslageniksi. Alus liikennöi Eckerön ja Grisslehamnin välillä aina vuoteen 2002 asti. Aluksen nimi muuttui "Ionian Spirit" nimiseksi 17.6.2008 ja lippuvaltioksi muodostui Saint Vincent ja Grenadiinit. Alus muuttui "X" nimiseksi 7.2.2017 ja lippuvaltioksi tuli panama. Nimi vaihtui St. Damian:iksi 16.9.2017 Viking 3 oli järjestyksessään toinen matkustajalaiva, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Wasa Express. Alkuperäinen Wasa Express, eli alkujaan M/S Prinsessan Margaretha, liikennöi Merenkurkussa vuosina 1964–1975 ja sen jälkeen muutaman kuukauden Pietarsaari–Skellefteå reitillä, kunnes se myytiin Egyptiin. == Muutoshistoria == * Matkustajakapasiteetti: 1 320 * Hyttipaikkoja: 0, Poistettu * Rahtitilat: 210 henkilöautoa * Alukseen lisätty peräsponsonit vuonna 2001, rakennettu suurempi peräkansi vuonna 2003. ==Onnettomuudet== *17. joulukuuta 1972 alus ajoi matalikolle Korppoon edustalla. ==Nimihistoria== * M/S Viking 3 1972–1976 * M/S Wasa Express 1976–1983 * M/S Viking 3 1983–1984 * M/S Wasa Express 1984–1988 * M/S Roslagen 1988–2008 * M/S Ionian Spirit 2008-2017 * M/S X 2017-2017 * M/S St. Damian 2017- ==Lähteet== * http://www.simplonpc.co.uk/Vaasanlaivat2.html#anchor139855 ==Aiheesta muualla== * *Roslagenin myyntiin liittyvä keskustelu Luokka:Autolautat Luokka:Viking Linen entiset alukset
Arabikumi

Arabikumi on lähes väritön ja hajuton kasvikumi. Sitä saadaan kahden piikikkään akasialajin eli kumiakaasian (Acacia senegal) ja sudaninakaasian (Acacia seyal) maitiaisnesteestä, joka tihkuu puihin tehdyistä haavoista. Ilmassa kovettuva arabikumi on vesiliukoista ja se koostuu mono- ja polysakkarideista sekä glykoproteiineista. Arabikumia käytetään esimerkiksi liimana, lääkkeiden ja väriaineiden sideaineena sekä elintarvikkeiden lisäaineena (E414) sakeuttamiseen. Arabikumi sopii hyvin pureskeltavaksi, koska se ei tartu hampaisiin, se on hyvin liukenevaa ja sopii käytettäväksi lähes sellaisenaan. Aine tarvitsee vain puhdistaa ja murskata rakeiksi tai jauheeksi. Typpeä sitovan akasiapuun kasvamiseen riittää 300 millimetrin vuotuinen sademäärä. Sitä kutsutaan myös Acacia-kumiksi (englanniksi gum acacia). Toinen nimi keksittiin pian World Trade Centerin iskujen jälkeen, koska sanalla "arabi" oli huono kaiku Yhdysvalloissa. Lisäksi kulki urbaanilegenda, että Osama bin Laden omistaisi osakkeita arabikumintuottajayhtiöissä Sudanissa, ja boikottejakin viriteltiin. ==Käyttö== Arabikumi soveltuu kiinnike- ja sidosaineeksi. Arabikumia käytetään muun muassa makeisten ja lääketablettien valmistamisessa. Esimerkiksi Sisu- pastillissa on lähes puolet arabikumia. Se vähentää nesteiden pintajännitystä, mikä saa virvoitusjuomat kuplimaan villisti, jos niihin pudotetaan kovia makeisia. Arabikumia käytetään myös kengänkiillokkeissa ja liimana savukepapereissa. Taidetarvikkeena arabikumia käytetään muun muassa akvarellivärien sideaineena ja litografiassa. Luonnonkosmetiikassa arabikumia käytetään esimerkiksi hiuslakassa ja hiusten muotoilutuotteissa synteettisten PVA/PVC kumien sijasta antamaan kampaukselle ryhtiä ja pitoa. Täysin kasviperäisen arabikumin vaihtoehto elintarvikkeissa on naudan luista valmistettava liivate. ==Arabikumin kasvatus== Arabikumia kasvatetaan myyntiin ennen kaikkea Sahelin alueella Senegalista Sudaniin. Sudanin keskiosissa tuotetaan noin 80 prosenttia maailman arabikumista. Neljän vuoden ikäisistä Acacia senegal ja Acacia seyal akasiapuista voidaan alkaa juoksuttaa arabikumia ja kerätä näitä pihkaa muistuttavia, punertavia möykkyjä puiden oksilta. Paljon työvoimaa tarvitseva kerääminen tapahtuu puiden lepokauden aikana marras-helmikuussa, kuivan kauden aikana, jolloin ihmisilläkin on vähän muita toimeentulolähteitä. == Katso myös == * Chicle ==Lähteet== * Ulla Mether: Puusta pastilliin. Yliopisto 2005:14 s. 27–30. ===Viitteet=== Luokka:Elintarvikelisäaineet Luokka:Taidetarvikkeet
M/S Rahal

M/S Rahal oli alun perin Viking Linen osakasvarustamo Slitelle nimellä M/S Diana vuonna 1972 valmistunut autolautta. Myöhemmin se liikennöi Vaasanlaivojen ja Eckerö Linen omistuksessa. Suomen vesillä se liikennöi viimeksi reitillä Eckerö–Grisslehamn. Alus myytiin Punaisellemerelle vuonna 2006 ja romutettiin Intiassa vuonna 2021. == Historia == Diana valmistui 1972, ja se asetettiin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille. Valmistuttuaan alus oli Viking Linen ruotsalaisen osakasvarustamon – järjestyksessään toinen niin sanottuihin Papenburgin sisaruksiin kuuluva alus. Aluksen valmistusnumero oli 566. Ennen Dianaa myös Viking Linen toinen suomalaisvarustamo eli Rederi AB Sally oli saanut vuonna 1970 samaan sarjaan kuuluvan M/S Viking 1 -aluksensa. Näin ollen Diana oli jo kolmas saksalaisen Meyer Werft -telakan lähes samoin piirustuksin ja tilauserittelyin valmistettu autolautta. Tämän jälkeen sitä käytettiin muun muassa Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitillä. Myöhemmin se palveli vielä kummallakin edellä mainituista reiteistä. Diana palveli Viking Lineä aina vuoteen 1979 asti, jonka jälkeen se siirtyi Oy Vaasa–Umeån omistukseen ja asetettiin Vaasanlaivojen liikenteeseen Botnia Express -nimisenä. Eckerö Linjen osti Botnia Expressin vuonna 1992 ja asetti sen liikenteeseen Ahvenanmerelle M/S Alandia -nimellä. Vuonna 1994 alus aloitti varustamon liikenteen Helsingin ja Tallinnan välillä. Vuosien varrella alus koki joitakin teknisiä sekä sisustuksellisia uudistuksia. Ulkoisesti niistä selvimmin on havaittavissa ravintolalaajennus 5. kannen perässä vuonna 1980 sekä peräsponsonien rakentaminen vuonna 2001. === Muutoshistoria === * Leveys: 18,9 m * Matkustajakapasiteetti: 1 320 henkeä * Rahtitilat: 220 henkilöautoa == Aiheesta muualla == * Luokka:Autolautat Luokka:Viking Linen entiset alukset
Kioa

Kioa on saari Fidžillä. Sitä asuttavat Tuvalulta vuosina 1947–1983 tulleet siirtolaiset. Ensimmäiset tuvalulaiset saapuivat saarelle Vaitupun atollilta vuonna 1947, jolloin he ostivat saaren toisessa maailmansodassa tienatuilla armeijan päivärahoilla. Tuvalun hallitus harkitsee myös muiden tuvalulaisten siirtämistä saarelle heidän merenpinnan nousun uhkaamasta kotimaastaan. Kioan asukkaat saivat Fidžin kansalaisuuden vuonna 2005. == Lähteet == Luokka:Fidžin saaret
Mercosur

Mercosur tai Mercosul (, , ) on 26. maaliskuuta 1991 perustettu kauppavyöhyke Argentiinan, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn välillä. Vuonna 2006 Venezuela liittyi järjestöön, mutta se erotettiin vuonna 2017. Vuonna 1991 solmittua Asunciónin sopimusta paranneltiin ja päivitettiin vuonna 1994 Ouro Preton sopimuksella. Sopimuksen tarkoitus on edistää vapaakauppaa ja valuutan, ihmisten sekä hyödykkeiden vapaata liikkumista. Bolivialla, Chilellä, Kolumbialla, Ecuadorilla ja Perulla on Mercosurissa yhteistyökumppanuuden asema. 30. joulukuuta 2005 julistettiin, että Bolivia saa Mercosurin täysjäsenyyden. Mercosurin alueella asuu yli 295 miljoonaa ihmistä ja yhteensä alueen valtioiden bruttokansantuote ylittää vuodessa biljoona Yhdysvaltain dollaria. == Jäsenvaltiot== === Täysjäsenet === * * * * === Erotetut jäsenet === * === Liitännäisjäsenet=== * * * * * * * === Tarkkailijajäsenet === * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mercosurin verkkosivut Luokka:Amerikan talous Luokka:Etelä-Amerikan valtiot Luokka:Kansainvälisen kaupan järjestöt Luokka:Kansainväliset järjestöt Luokka:Kauppaliitot Luokka:Tulliliitot Luokka:Vapaakauppa-alueet
Kaks’ tavallista Lahtista

Kaks’ tavallista Lahtista on Ville Salmisen ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama elokuva vuodelta 1960. Elokuvan tuottaja oli T. J. Särkkä ja tuotantoyhtiö Suomen Filmiteollisuus. Elokuva on musiikkipitoinen komedia, johon Helismaa on rakentanut kevyen kolmiodraaman. Mukana on myös sen ajan stand up -koomikko Eemeli (Esko Toivonen) ja aikansa lapsitähti Vesa Enne. Kriitikoiden suhtautuminen elokuvaan oli jo valmiiksi ennakkoluuloistaVarsinais-Suomen elokuvakeskus , sillä Helismaata pidettiin edelleen kriitikoiden piireissä vain rillumarei-kynäilijänä. Elokuva jäi Masa Niemen viimeiseksi elokuvaksi, sillä hän kuoli toukokuussa 1960. Elokuva tehtiin aikakauteensa nähden harvinaisena laajakangasversiona. Se edusti Suomea Berliinin elokuvajuhlilla, mutta sai huonon vastaanoton. Kotimaiset kriitikot pitivät sitä omassa lajissaan keskivertoa parempana. Sivuosissa näyttelivät muun muassa Toivo Mäkelä, Leo Jokela, Oiva Luhtala, Aili Montonen, Pentti Irjala, Esko Salminen, Anton Soini, Hannes Veivo, Kaarlo Wilska, Keijo Komppa ja Eero Maijala. ==Juoni== Usko ja Toivo (Tommi Rinne ja Leif Wager) ovat kaveruksia ja sukunimikaimoja. Yhteistä heille on myös sama osoite ja sama työpaikka vaatetusliikkeessä. Kuvioon ilmaantuu myös rakkaus, kun he eräänä päivänä saavat lisää yhteistä, sillä he ihastuvat samaan naiseen, Maija Karhin esittämään Irma Virtaseen. Asia on vähällä myös erottaa kaverukset toisistaan. Irmaan he tutustuivat tämän loukattua jalkansa talonsa edustalla ja kaverusten auttaessa hänet kotiinsa. Seurauksena on kolmiodraama, joka johtaa jopa pieneen nahinointiin. Molempien jouduttua pois töistä he yrittävät monenlaista saadakseen Irman. Onneksi kaverusten tielle osuu kaksi muutakin naista, Pirkko Mannolan esittämä Pirkko ja Leni Katajakosken esittämä Eeva. ==Näyttelijät== == Arvioita== Helsingin Sanomien Arto Pajukallion (2010) mukaan elokuvan laulut edustavat tekijöiden latteampaa tusinatuotantoa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1960 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Ville Salmisen ohjaamat elokuvat Luokka:Reino Helismaan käsikirjoittamat elokuvat
Aljoša Popovitš

Aljoša Popovitš () on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta sankarista. Venäläisen kansanperinteen eeppisissä runoissa eli bylinoissa Aljoša kuvataan voimakkaaksi ja ovelaksi. Hän voittaa vihollisensa usein viekkauden avulla ja huijaamalla pikemmin kuin raa'alla voimalla. Hän on myös melkoinen naistennaurattaja eikä vastaa yhtä hyvin käsitystä perinteisestä uljaasta sankarista kuin virkaveljensä Ilja Muromets ja Dobrynja Nikititš. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Venäläinen kansanperinne
Cry Baby

Cry Baby, Cry-Baby tai Crybaby voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Cry-Baby, John Watersin ohjaama musikaalielokuva vuodelta 1990 * The Crybaby, Melvinsin albumi vuodelta 2000 * Cry Baby, Melanie Martinezin albumi vuodelta 2015 * ”Cry Baby”, Jeminin kappale, jolla yhtye edusti Britanniaa Eurovision laulukilpailussa 2003.
Lasse Hallström

Lars Sven ”Lasse” Hallström (s. 2. kesäkuuta 1946 Tukholma)Hallström, Lars S., Vem är det 1993. Viitattu 30.5.2015. on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hallström aloitti uransa 1977 Ruotsissa ohjaamalla elokuvan Abbasta. Nuoren pojan kasvukuvaus Elämäni koirana (1985) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, ja Hallström pääsi tekemään elokuvia Hollywoodiin. Siellä hän käytti melkein kaksi vuotta toteutumatta jääneeseen Peter Pan -elokuvahankkeeseen. Hallströmin Yhdysvalloissa sittemmin tekemiä elokuvia ovat Gilbert Grape, John Irvingin romaaniin perustuva Oman elämänsä sankari sekä Laivauutisia, Pieni suklaapuoti, Casanova ja Haikein terveisin. Hallström on naimisissa näyttelijä Lena Olinin kanssa, jonka kanssa hänellä on tytär. He asuvat New Yorkin lähellä.Olevik, Josefin: Så förgörs en regissör, Fokus 4.4.2011. Viitattu 30.5.2015. == Filmografia == * Kahden kauppa (En kille och en tjej, 1975) * Abba – elokuva (ABBA: The Movie, 1977) * Vauvakuume (Jag är med barn, 1979) * Två killar och en tjej (1983) * Elämäni koirana (Mitt liv som hund, 1985) * Melukylän lapset (Alla vi barn i Bullerby, 1986) * Melukylässä tapahtuu (Mer om oss barn i Bullerbyn, 1987) * Kerran vielä (Once Around, 1991) * Gilbert Grape (What’s Eating Gilbert Grape, 1993) * Uskottomasti sinun (Something to Talk About, 1995) * Oman elämänsä sankari (The Cider House Rules, 1999) * Pieni suklaapuoti (Chocolat, 2000) * Laivauutisia (The Shipping News, 2001) * Kesken jäänyt elämä (An Unfinished Life, 2005) * Casanova (2005) * Vedätys (The Hoax, 2006) * Hachiko – tarina uskollisuudesta (Hachiko: A Dog’s Story, 2009) * Haikein terveisin (Dear John, 2010) * Rakkaudesta, unelmista ja kaloista (Salmon Fishing in the Yemen, 2011) * Hypnotisoija (Hypnotisören, 2012) * Herkullinen elämä (The Hundred-Foot Journey, 2014) * A Dog’s Purpose (2017) * Pähkinänsärkijä ja neljä valtakuntaa (The Nutcracker and the Four Realms, 2018, ohjattu Joe Johnstonin kanssa) * Hilma (2022) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Ruotsalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vladimir Kokkinaki

Vladimir Konstantinovitš Kokkinaki (, 25. kesäkuuta 1904 Novorossijsk – 6. tammikuuta 1985) oli Neuvostoliiton kuuluisin koelentäjä. ==Ura== Kokkinaki liittyi vuonna 1925 puna-armeijaan. Vuonna 1928 hänet otettiin koulutukseen Leningradin lentokouluun. Toisen lentokoulun käytyään hän siirtyi laivuepalvelukseen vuonna 1931 ja toimi muutaman vuoden 11. hävittäjälentolaivueessa. Vuonna 1932 Kokkinaki valittiin koelentäjäksi. Ensimmäinen testattava kone oli rynnäkkökone Kotšerigin-Gurevitš TŠ-3. Kokkinaki saavutti korkeuslentämisen maailmanennätyksen, 14 575 metriä, 21. marraskuuta 1935 Polikarpov I-15 -hävittäjälentokoneella. Kokkinaki saavutti myös muita maailmanennätyksiä. Iljušin Il-2 oli hänen koelentämistään koneista kuuluisin ja eniten valmistettu. Hän jatkoi koelentämistä toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin sen aikana kenraalimajuriksi. Viimeisen maailmanennätyksensä hän teki vuonna 1960 lentäessään Iljušin Il-18 -koneella 10 000 kilogramman hyötykuormalla 5 018 kilometriä keskinopeudella 693 kilometriä tunnissa. Hänen veljensä Konstantin Kokkinaki oli myös koelentäjä. ==Palkinnot== Vuonna 1961 hänestä tuli FAI:n varapuheenjohtaja ja vuonna 1966 FAI:n puheenjohtaja. Kokkinaki sai kahdesti Neuvostoliiton sankarin palkinnon ja yhden Leninin kunniamerkin. Luokka:Neuvostoliittolaiset koelentäjät Luokka:Neuvostoliiton sankarit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa

Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa () on kirjailija ja gonzo-journalisti Hunter S. Thompsonin kenties kuuluisin teos. Urheilutoimittajan ja hänen samoalaisen asianajajansa huumeisesta työmatkasta Las Vegasiin kertovaa kirjaa pidetään yhtenä aikansa klassikoista. Vuonna 1998 sai ensi-iltansa kirjan samanniminen elokuvasovitus, jonka pääosia näyttelevät Johnny Depp ja Benicio del Toro. ==Katso myös== *Oscar Zeta Acosta Luokka:Hunter S. Thompsonin teokset Luokka:Vuoden 1971 kirjat Luokka:Päihdeaiheinen kirjallisuus
George Martin

George Henry Martin (3. tammikuuta 1926 Highbury, Lontoo – 8. maaliskuuta 2016'Fifth Beatle' Sir George Martin dies, aged 90, BBC News 9.3.2016. Coleshill, Oxfordshire, Englanti'Fifth Beatle' Sir George Martin, 90, dies peacefully at his Coleshill home. Swindon Advertiser 9.3.2016.) oli brittiläinen levytuottaja, säveltäjä ja sovittaja. Häntä kutsuttiin joskus ”viidenneksi beatleksi”, koska hän toimi lähes kaikkien The Beatles -yhtyeen albumien tuottajana. ==Elämä ja ura== George Martin syntyi 3. tammikuuta 1926 Lontoossa köyhään perheeseen. Hän toimi nuorena miehenä Britannian merivoimissa upseerina ja pilottina vuoteen 1947 saakka. Sen jälkeen hän opiskeli oboen ja pianon soittoa Guildhallin musiikkikoulussa vuoteen 1950 saakka. Valmistuttuaan sieltä Martin työskenteli BBC:n musiikkikirjastossa ja sen jälkeen EMI:n Parlophone Recordsissa Oscar Preussin apulaisena. Martin nimitettiin levy-yhtiön johtoon vuonna 1955, kun hän oli 29-vuotias. EMI:llä Martin äänitti klassista musiikkia, paikallista musiikkia sekä huumorimusiikkia. Martin kuunteli ensimmäisen kerran The Beatlesiä koesoitossa vuonna 1962. Vaikka hän ei aluksi pitänyt yhtyeen musiikkia kovinkaan ihmeellisenä, hän teki yhtyeen kanssa sen ensimmäisen levytyssopimuksen. Tästä alkoi pitkä työsuhde, jonka aikana Martin teki useimmille The Beatles -albumeille ja heidän elokuviinsa orkesterisovituksia ja sävelsi niille musiikkia sekä hyödynsi uudenlaisia studiotekniikoita ja neuvoi soitinten valinnassa. Martinin kokeellisista sovitusideoista tunnetuimmat ovat Beatles- albumilla Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1967). The Beatlesin lisäksi Martin teki yhteistyötä muun muassa Gerry & The Pacemakersin, Peter Sellersin ja Sophia Lorenin kanssa. Martinin kuulo alkoi heiketä 1970-luvulla, ja viimeisinä vuosinaan hän turvautui kuulokojeisiin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * George Martinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Brittiläiset musiikkituottajat Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet Luokka:The Beatles