EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Chris Janson

Chris Janson (s. 2. huhtikuuta 1986 Perryville, Missouri) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Chris Janson syntyi Missourissa ja muutti lukion jälkeen Nashvilleen tekemään musiikkia. Hän oli yhtenä kirjoittajana menestyskappaleissa ”Truck Yeah” (Tim McGraw), ”That’s How I’ll Always Be” (Tim McGraw) ja ”I Love This Life” (LoCash). Hän on tehnyt lauluja myös muun muassa Duff McKaganin ja Izzy Stradlinin kanssa. Countryfest.com. Viitattu 19.8.2018 Jansonin ensimmäinen single ”Til a Woman Comes Along” ilmestyi vuonna 2010. Vuonna 2013 hän julkaisi singlen ”Better I Don't” ja EP-levyn Chris Janson, joka menestyi hyvin Billboardin Top Country Albums -listalla. Vuonna 2015 ilmestyneen albumin nimikappale ”Buy Me a Boat” sijoittui Billboardin Hot Country Songs -listalla toiseksi. Syyskuussa 2017 ilmestyi Jansonin toinen studioalbumi Everybody. Hän oli yhtenä kirjoittajana albumin kaikissa kappaleissa, myös kappaleessa ”Fix a Drink”. Janson on ollut Grand Ole Opryn jäsen maaliskuusta 2018 alkaen. Hän on saanut mainetta lavaesiintymisistään. Billboard.com. Viitattu 19.8.2018 Janson osallistui heinäkuussa 2016 republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaan Donald Trumpin nimityskokoukseen, jossa hän esitti kappaleensa ”Truck Yeah” muutetuin sanoin ”Trump Yeah”. Chris Janson on naimisissa ja hänellä on neljä lasta, joista kaksi on puolison aiemmasta avioliitosta. ==Diskografia== ===Studioalbumit=== * Buy Me A Boat (2015) * Everybody (2017) ===EP-levyt=== * Chris Janson (2013) * Take It to the Bank (2014) * The Fix a Drink EP (2017) === Singlet === * ”Til a Woman Comes Along” (2010) * ”Better I Don't” (2013) * ”Buy Me a Boat” (2015) * ”Fix a Drink” (2017) * ”Drunk Girl” (2017) * ”Good Vibes” (2019) ==Lähteet== * Rate Your Music * Allmusic === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset countrymuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Taisto Tuominen

Taisto Johannes Tuominen (5. lokakuuta 1930 Kemi – 10. huhtikuuta 2011 Kemi) oli suomalainen nyrkkeilijä ja nyrkkeilyvalmentaja. Tuomisen seurana uran ajan olivat Karjalahden Ihme, Kemin Into ja Kokkolan Jymy. == Ura nyrkkeilijänä == Urallaan Tuominen saavutti TUL:n nuorten mestaruuden 1949 Innon riveissä. Syksyllä 1951 Tuominen siirtyi Kokkolan Jymyn riveihin ja saavutti seuraavana vuonna 1952 Suomen mestaruuden sarjassa 57 kg. TUL:n mestaruuskisoissa hän sijoittui sinä vuonna kolmanneksi voittajan Pentti Niinivuoren ottaessa olympiaedustuksen kotikisoihin. Tuomiselle tuli varamiehen rooli sarjoihin 57–60 kg.Hursti 2007, s. 212–213, 246 Palattuaan Kemiin Tuominen jatkoi uraansa, mutta toimi myös seuransa valmennustehtävissä. Kaudesta 1957 tuli Tuomisen uran paras. Hän saavutti Pohjoismaiden, Suomen ja TUL:n mestaruudet ja maaotteluvoiton Ruotsia vastaan sarjassa 57 kg. Saman vuoden EM-kisoissa Prahassa hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa hopeaa saavuttaneelle Italian Mario Sitrille.Hursti 2007, s. 246–247 Seuraavana vuonna 1958 Tuominen vielä otteli, mutta ei saavuttanut enää maajoukkue-edustusta. Kaikkiaan uralla hän otteli 265 ottelua, kolme kertaa hän edusti Suomen maajoukkueessa. Valmentajan rooli nousi entistä tärkeämpään rooliin.Hursti 2007, s. 247–249 ==Ura nyrkkeilyvalmentajana – ”Tasen talli”== Valmennusuran ensimmäisiä menestyneitä nimiä oli Mauri Ruonala. Muita menestyneitä olivat olympiakävijä Mauri Saarivainio, Paavo Aho, vuoden 1972 olympialaisten hopeamitalisti Reima Virtanen. Vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa Ruotsia edusti kemiläislähtöinen Tuomisen valmentama Kalervo Alanenpää. Myöhemmistä nimistä tutuksi ovat tulleet Jari Halttu, Kai Brännkär ja Jyrki Ekman. Seuravalmentajatoiminnan, jonka hän oli aloittanut Innon riveissä jo vuonna 1948, lisäksi Tuominen toimi 10 vuotta Kansainvälisen nyrkkeilyliiton (AIBA) tuomarina, 15 vuotta nyrkkeilyvalmentajien kouluttajana ja 10 vuotta nyrkkeilytuomarien kouluttajana. ==Muu toiminta== Taisto Tuominen toimi 12 vuotta SKDL:n edustajana Kemin kaupunginvaltuustossa. Työpaikka Tuomisella oli Kemin kaupungin palveluksessa. Vuonna 2000 Taisto Tuomiselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvo. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset nyrkkeilijät Luokka:Suomalaiset nyrkkeilyvalmentajat Luokka:Kemin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Myllypuron terveysasema

Myllypuron terveysasema on Helsingin Vartiokylän kaupunginosan Myllypuron osa- alueella, Myllypuron metroaseman vieressä sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema. Vuosina 2009-2012 rakennetun ja heinäkuun lopussa 2012 avautuneen nelikerroksisen (+kaksi maanalaista kerrosta) terveysasemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Kari Palaste (VPL-Arkkitehdit, aiemmin nimellä Virta Palaste Leinonen Arkkitehdit Oy). Rakennus on suunniteltu joustavaksi ja antaa mahdollisuuden laajennukselle myöhemmin. Terveysaseman toimintaa ollaan laajentamassa terveys- ja hyvinvointikeskukseksi. Muutoksen on esitetty olevan vuorossa kesällä 2018 toimintansa laajentuneena aloittaneen Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskuksen jälkeen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi) *Myllypuron terveysasema: Hankesuunnitelma 7.3.2008 (hel.fi) Luokka:Helsingin terveysasemat, terveyskeskukset ja terveyskeskuspäivystykset Luokka:Myllypuro
Michel Polnareff

Michel Polnareff (s. 3. heinäkuuta 1944 Nérac, Lot-et-Garonne, Ranska) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli kuuluisaksi 1960-luvun alussa, kun hänen esikoissinglensä ”La Poupée Qui Fait Non” sijoittui Ranskan musiikkilistojen kärkeen, mutta varsinaista suosiota Polnareff sai 1970-luvun alusta eteenpäin, kun hän julkaisi albumin Polnareff’s. Polnareff syntyi taiteelliseen perheeseen ja varttui Pariisissa. Hänen äitinsä Simone Lane oli tanssija ja hänen isänsä Leib polnareff oli muusikko, joka esiintyi nimellä Léo Poll useille artisteille, muun muassa Édith Piafille. Polnareffin vanhemmat tutustuttivat poikansa musiikkiin, ja hän oppi pianonsoiton viisivuotiaana ja teki musiikkia 11-vuotiaana. ==Diskografia== ===Studioalbumit=== *Michel Polnareff / Love Me Please Love Me (1966) *Volume 2 / Le Bal des Laze (1967) *Polnareff’s (1971) *Michel Polnareff (1974) *Fame à la mode (1975) *Coucou me revoilou (1978) *Bulles (1981) *Incognito (1985) *Kāma-Sūtra (1990) *Enfin! (2018) ===Livealbumit=== *Polnarévolution (1972) *Show télé 82/Public (1982) *Live at the Roxy (1996) *Ze re Tour 2007 (2007) *À L’Olympia 2016 (2016) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset kitaristit Luokka:Ranskalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Ranskalaiset lauluntekijät Luokka:Ranskalaiset poplaulajat Luokka:Ranskalaiset rocklaulajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Press Color

Press Color on ranskalaisen laulajan Lizzy Mercier Descloux’n esikoisalbumi. Albumi nauhoitettiin helmikuussa 1979 Blank Tapes Studiosissa New Yorkissa ja sen julkaisi ZE Records vuonna 1979. ==Kappaleet== Kaikki kappaleet säv. Lizzy Mercier Descloux ellei toisin mainita. ===A-puoli=== # Jim on the Move (Lalo Schifrin) – 2.29 # Aya Mood 3.5 – 2.50 # Torso Corso – 1.48 # Wawa – 2.18 ===B-puoli=== # Fire (Arthur Brown) – 5.11 # Mission Impossible (Schifrin) – 2.35 # No Golden Throat – 2.38 # Tumor (Eddie Cooley, John Davenport) – 2.57 ==Arvostelut== *AllMusic: ==Lähteet== Luokka:Lizzy Mercier Descloux’n albumit Luokka:Vuoden 1979 esikoisalbumit
LM GTE

LM GTE (Le Mans Grand Touring Endurance) oli autokilpailuluokka, jota käytettiin FIA World Endurance Championship -sarjassa (FIA WEC). Luokan autot perustuivat tuotantomalleihin. Sarja oli aloitettu vuonna 2011 ja luokassa olivat mukana automerkit Aston Martin, BMW, Ferrari, Ford ja Porsche. Sarjan autojen oli perustuttava automalliin, joka on 2- tai 2+2-paikkainen ja 2-ovinen ja jonka pitää olla myynnissä. Sarjan kuljettajat ovat ammattilaisia ja tallit ovat tehdastalleja. Kilpailijat jaettiin LMGTE Pro ja LMGTE Am -luokkiin, joista Pro on tarkoitettu ammattilaiskuljettajille ja Am amatöörikuljettajille. Automobile Club de l’Ouestin (ACO) ilmoituksen mukaan suositut FIA GT3 -autot korvaavat GTE-luokan Le Mansin 24 tunnin ajoissa vuodesta 2024 edullisempana ja yksinkertaisempana vaihtoehtona. Tämän seurauksena myös FIA WEC, Le Mansin 24 tunnin ajot ja IMSA Sportscar Championship seuraavat lähemmin toisiaan. Myös European Le Mans Series siirtyi GT3-luokan autoihin sekä Pro-Am-luokitukseen. GTE-luokka on peräisin GT2-luokasta, joka oli käytössä ennen WEC-sarjaa. ACO:lla oli kaksi luokkaa, joista GT1-luokassa ajoivat ammattilaiset ja GT2-luokassa amatöörit tai muut kuljettajat. Vuonna 2011 kasvavien kustannusten johdosta ACO hylkäsi GT1-luokan ja GT2-luokasta tuli GTE, joka jaettiin Pro- ja Am-luokkiin. GTE- luokka otettiin mukaan WEC-sarjaan sen ensimmäiselle kaudelle vuonna 2012. ==Lähteet== Luokka:Kilpa-autoluokat Luokka:FIA World Endurance Championship
FIM Sidecar World Championship

FIM Sidecar World Championship on ratamoottoripyöräilyn sarja, jossa ajetaan sivuvaunullisilla moottoripyörillä. Luokassa kisataan kaksihenkisillä joukkueilla, joista toinen on moottoripyörän ajaja ja toinen sivuvaunun matkustaja eli "purkkiorja". Matkustajan tehtävänä on liikkua pyörän kyydissä ja täten mutkissa painopistettä siirtämällä auttaa pyörän kääntämisessä. Vaikka kuljettajan on oltava täysi-ikäinen, matkustajana voi olla 16 vuotta täyttänyt. Suomalaisia lajin maailmanmestareita ovat Pekka Päivärinta ja Kirsi Kainulainen. ==Lähteet== Luokka:Ratamoottoripyöräily Luokka:Maailmanmestaruuskilpailut Luokka:Fédération Internationale de Motocyclisme
Siviiliyhtiö

Siviiliyhtiö tarkoittaa Suomessa yhteisomistusta, jossa kaksi tai useampi omistavat yhdessä määräosuuden tietystä kiinteistöstä, esineestä tai arvopaperista. Siviiliyhtiöitä koskee "eräistä yhteisomistussuhteista annettu laki" (180/1958). Siviiliyhtiö ei ole oikeuskelpoinen, eikä sen nimissä voida tehdä oikeustoimia. Siviiliyhtiö ei muodosta omistajistaan erillistä varallisuutta. == Katso myös == * Verotusyhtymä == Lähteet == Luokka:Oikeustiede
Star Wars Resistance

Star Wars Resistance on tieteisfiktiivinen animaatiosarja, joka sijoittuu George Lucasin luomaan Tähtien sota -universumiin. Sarjan ensimmäisen tuotantokauden tapahtumat alkavat kuusi kuukautta ennen The Force Awakensin (2015) tapahtumia ja risteävät niiden kanssa kauden viimeisissä jaksoissa. Toisen tuotantokauden ensimmäisten jaksojen tapahtumat risteävät The Last Jedin (2017) kanssa. Sarja alkoi Disney Channelilla 7. lokakuuta 2018 ja päättyi 26. tammikuuta 2020. Sarja julkaistiin Suomessa Disney+:aan tekstitettynä. == Juoni == Vastarintaan västikään liittynyt Kazuda Xiono lähetetään soluttautumaan meriplaneetta Castilonilla sijaitsevalle tankkausasema Colossukselle ja sieltä käsin vakoilemaan onko Ensimmäisen ritarikunnalla siellä toimintaa. == Äänirooleissa == == Jaksot == === Ensimmäinen tuotantokausi (2018–2019) === |} === Toinen tuotantokausi (2019–2020) === |} === Lyhytanimaatiot (2018) === |} == Lähteet == === Huomioita === === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Star Wars Resistance starwars.comissa * * Star Wars Resistance Jedipediassa * Star Wars Resistance Wookieepediassa Luokka:2010-luvun piirrossarjat Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset scifi-sarjat Luokka:Tietokoneanimaatiosarjat Luokka:Tähtien sota Luokka:Elokuviin perustuvat televisiosarjat
Flick of the Finger

Flick of the Finger on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen toiselta ja viimeiseksi jääneeltä albumilta BE 15. huhtikuuta 2013. Kappale on yhtyeen jäsenten Liam Gallagherin, Gem Archerin ja Andy Bellin kirjoittama ja sille tehtiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo. ”Flick of the Finger” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 138. Joulukuussa 2013 julkaistiin 1 000 kappaleen rajoitettu 7 tuuman vinyyli, joka sisältää remixin kappaleesta ”Flick of the Finger”, sekä B-puolena remixin Gallagherin kirjoittamasta kappaleesta ”Soul Love”. == Kappaleet == === Digitaalinen lataus ja suoratoisto === === 7 tuuman vinyyli (rajoitettu painos) === == Lähteet == Luokka:Beady Eyen kappaleet Luokka:Vuoden 2013 kappaleet
Örjan Atterberg

Örjan Atterberg (31. elokuuta 1943 Tukholma – 19. toukokuuta 1963 Helsinki) oli ruotsalainen autourheilija. Hän kuoli 19-vuotiaana Formula Junior -luokan lähdössä 19. toukokuuta 1963 järjestetyssä Eläintarhanajossa Helsingissä. Kyseessä oli Suomen kilpa-autoiluhistorian siihen asti pahin onnettomuus, johon myös päättyi Eläintarhanajojen järjestämisen. Lupaa kilpailulle ei seuraavana vuonna edes haettu. Atterbergin kuolemaan johtaneen tapahtumasarjan todellista kulkua ei ole saatu selvitetyksi. Suomalaisen Curt Lincolnin mukaan Atterberg koukkasi pian lähdön jälkeen syntyneessä ruuhkassa maanmiehensä Picko Trobergin vasemmalta puolen radan ulkopuolelta ja osui Lincolnin auton takapyörään. Tämän jälkeen Atterbergin auto kimposi ilmaan ja putosi radalle ylösalaisin, jolloin alle jäänyt Atterberg sai välittömästi surmansa. Kaikki tämä oli ohi 20 sekunnissa. Formula Junior -kilpa-autoissa ei vielä tuolloin ollut kuljettajan päätä korkeammalle ulottuvaa turvakaarta, joka olisi mahdollisesti voinut pelastaa Atterbergin hengen. Lincolnin auto pyörähti vaakatasossa ympäri ja osui radan reuna-aitaan, mutta Lincolnilta murtui vain pikkusormi. Kilpailun järjestelytoimikunnan puheenjohtajan Raul Falinin ja tuomaristoon kuuluneen tanskalaisen W. A. Hermannin mielestä Atterberg oli itse aiheuttanut onnettomuuden ajamalla sääntöjen vastaisesti radan ulkopuolelta.Heikki Siltala, Martti Alkio ja Jari Debner: Keimola – moottoristadion joka melkein katosi, s. 5–6. Helsinki: Teekkarien Autopalvelu, 1999. ISBN 952-5089-47-9. Fred Geitelin, Jussi Juurikkalan ja Jyrki K. Talvitien kirjan Kuolemankurvasta moukaripörssiin mukaan Curt Lincoln ei saanut osumaa Atterbergilta, vaan joko Picko Trobergilta tai kolmannelta ruotsalaiselta Freddy Kottulinskyltä. Tämän näkemyksen mukaan Atterberg törmäsi ympäri pyörinyttä Lincolnia väistäneen Kottulinskyn auton takapyörään ja nousi siitä ilmaan. Tapauksen jälkeen Ruotsin autourheiluliitto peruutti Kottulinskyn kilpailulisenssin, koska se katsoi hänen aiheuttaneen Atterbergin kuoleman. Myöhemmin Kottulinsky kilpaili suomalaisella lisenssillä. Kottulinskyn sen enempää kuin kenenkään muunkaan syyllisyyttä tapahtuneeseen ei pystytty sitovasti osoittamaan. Suurempana syynä Atterbergin kuolemaan lienevät olleet kilpa-auton turvallisuuspuutteet ja se, että kilpailun lähdössä eturiviin oli asetettu kolme autoa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset moottoriurheilijat Luokka:Moottoriurheilussa surmansa saaneet kuljettajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Kotaselkä (Mänttä-Vilppula)

Kotaselkä on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön ja sen Keuruun reitin alajuoksulle. == Maantietoa == Järven pinta-ala on 114 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 3,1 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järven ympäristössä korkeusvaihtelut ovat loivia ja suurin mäki kohoaa yli 10 metrin korkeuteen Kotaniemessä. Järven muoto on rikkonainen. Lampisenniemi on 650 metriä pitkä niemi, joka on jakamassa järvialtaan neljään osaan. Niemen pohjoispuolelle jää 600 metriä pitkä Lampisenlahti, jonka lahdensuu kapenee paikoin 40 metrin levyiseksi. Lampisenniemi aiheuttaa Pirttiniemen kanssa toisen kapeikon sen eteläpuolelle, joka erottaa järvestä suuruan sisältävän pienen järvenosan. Kapeikon itäpuolelle jää lahdelma, jossa sijaitsevat Pirttilahti ja Pajulahti. Suurimman järvenosan muodostaa järven itäosa, joka on 1,5 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sen kaakkpoispäässä sijaitsee Taipaleenlahti. Pohjoisrannan Kotaniemi erottaa järven siihen laskevasta Kuoreveden vesireitistä. Järvessä on kartan mukaan kolme saarta. Kotasaaret muodostavat saariparin järven itäpäässä. Ne ovat 100 metriä ja 70 metriä pitkät. Kolmas saari sijaitsee Lampisenlahdella ja se on 30 metriä pitkä. Saaret ovat autiot. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 6,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0060 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,3 metriä ja suurin syvyys on 21,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee Lampisenniemen edustalla sen itäpuolella. Syvin kohta kuuluu laajempaan yli 10 metriä syvään syvänteeseen, johon sisältyy kolme yli 15 metrin syvännettä. Järven rantaviivan pituus on 11 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta länsipäässä sijaitsevia Vilppulan taajama-alueita. Järven etelärannoilla ulottuvat peltomaat joisskin kohdin järven rantaan asti. Taajama-alueen ulkopuolella on haja-asutusta vain muutama kiinteistö tai maatila. Rantaan on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoa tai rantasaunaa. Niille tulee tiet Vilppulan taajamasta tai taajamasta lähteviltä kyläteiltä. Järven länsipäässä sijaitsee Mänttä-Vilppulan kaupungin vuokraama Koivuniemen retkeilymaja . == Vesistösuhteet == Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,4 metriä mpy. Järvi saa pääosan vedestään Kuoreveden lähialueelta (35.611), johon se itsekin kuuluu. Järven pohjoisrantaan laskee Keskikoski, joka tuo Kuoreveden vesiä Melasjärveltä Melaskosken ja Väliveden kautta. Kotaselän alueella on yksi yli hehtaarin kokoinen lampi Pukinlammi, jotka laskee suoraan järven Lampisenlahteen. Järven lasku-uoma on Vilppulankoski, josta vesi virtaa Kirkkosalmen kautta Ruoveden Huutoselkään. == Lähteet == Luokka:Kuoreveden lähialue Luokka:Mänttä-Vilppulan järvet
Vicksburg

Vicksburg voi tarkoittaa seuraavia: * Vicksburg, kaupunki Mississipin osavaltiossa Yhdysvalloissa * Vicksburg, kaupunki Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa
Närpiäiset

Närpiäiset on suomalainen lapsille suunnattu televisiosarja, jota näytetään Pikku Kakkosessa. Sarjaa voi katsoa myös Yle Areenasta. Sarjan päähenkilöt ovat närpiäisneidit Jassoo ja Joltakulta. Ensimmäinen jakso kuvattiin vuonna 2013. == Näyttelijät == == Hahmot == === Joltakulta ja Jassoo=== Joltakulta ja Jassoo ovat sarjan päähenkilöt. Sarjan ensimmäisessä jaksossa Keltainen viiva he löytävät hylätyn sienitalon täsmälleen samanaikaisesti. Kumpikin väittää löytäneensä talon ensin. He ratkaisevat riidan panemalla talon puoliksi maalaamalla keskelle taloa keltaisen viivan. "Se joka ylittää viivan, se joutuu lähtemään", Joltakulta toteaa. Joltakulta ja Jassoo asuvat Summanmutikassa lähellä Onnimannia. Joltakulta esitetään yleisesti ottaen vakavaluonteisena hahmona, joka siivoaa aamusta iltaan, toisin kuin Jassoo, joka rakastaa erityisesti sotkemista. Jassoolla on leikkisä luonne, ja hän heittäytyykin helposti mukaan kaikenlaisiin leikkeihin ja juhliin. Joltakullalla on sinivihreä asu, jossa vaaleansiniset hihat ja housunlahkeet. Lisäksi hänen päässään on sinivihreitä rusetteja. Jassoon puku on kauttaaltaan vaaleanpunainen, paitaan on ommeltu kuvia ja paikkoja. Jassoon päässä on suuri vaaleanpunainen "tötterö". === Hellanlettas === Hellanlettas on Jassoon ja Joltakullan hyvä ystävä ja naapuri. Hänen intohimonsa on hyvä ruoka. Hän rakastaa kaikenlaisia tuoksuja. Hellanlettaksen luonne on lempeä ja rauhallinen. Hänen asunsa on pääasiassa keltainen. Hänen päähineensä muistuttaa lähinnä kokinhattua. === Leppäkeihäs === Leppäkeihäs on Summanmutikan posteljooni. Hän on yksi Joltakullan ja Jassoon parhaista ystävistä. Leppäkeihään asu on keltainen. Hän on hyvin kekseliäs. Leppäkeihäs esiintyi ensimmäisen kerran jaksossa Kutsukirje, jossa hän toi kutsun juhliin Joltakullalle ja Jassoolle. === Noh-Noh === Noh-Noh esiintyy muutamassa jaksossa. Hän on Hellanlettaksen tavoin rauhallinen ja lempeä. Hänen asunsa on pääasiassa liila, sekä violetti. Hänet esitettiin ensimmäisen kerran Torvia- jaksossa, jossa Joltakulta opetteli soittamaan käyrätorvea hänen opeillaan. === Tutu ja Justjoo === Tutu ja Justjoo ovat Joltakullan ja Jassoon tädit. Heidät esitettiin ensimmäisen kerran jaksossa Tädit. Tutu on luonteeltaan vakava eikä voi sietää sotkua. Hän siivoaa aamusta iltaan ihan niin kuin Joltakultakin. Tutu-tädin asu on tummansininen. Jaksossa Torvia Joltakullalla kerrottiin olevan toinenkin täti, Jep Jep, mutta häntä ei ole koskaan näytetty ohjelmassa. Justjoo-täti on leikkimielinen ja hänen suosikkipuuhansa on ruoanlaitto. Justjoo ei koskaan siivoa. Hänen asunsa on tummanpunainen. == Lähteet == Luokka:Lastenohjelmat
Himmerodin David

Autuas Himmerodin David (n. 1100 Firenze, Italia – 11. joulukuuta 1179 Himmerod, Rheinland-Pfalz) oli katolinen sisterssiläinen munkki, ihmeidentekijä, parantaja, eksorkisti ja profeetta. Mies oli pyhän Bernard Clairvauxilaisen alamainen ja lähetettiin 1131 Saksaan perustamaan Himmerodin luostari lähellä Trieriä. Hänet huomioitiin pian hänen hyveidensä ja ihmeidentekokykynsä johdosta ja hänen kuolemansa 11. joulukuuta 1179 jälkeen vuonna 1204 hänen jäänteensä siirrettiin marmorialttariin, joka oli omistettu hänen kunniakseen. Vuonna 1699 Himmerodin munkkien sallittiin viettää Davidin juhlaa ja vuonna 1734 julkaistiin hänen elämäkertansa ja saatiin paavi Klemens XII:ltä lupa asettaa miehen reliikit esiin kunnioittamista varteen. Hänen muistopäiväänsä vietetään joko 1. maaliskuuta, 16. huhtikuuta tai 11. joulukuuta. Muita David-nimisiä pyhiä tai autuaita ovat esimerkiksi autuas David Galvan Bermudez, autuas David Gonson ja pyhä Ruotsin David. == Lähteet == Luokka:Sisterssiläiset Luokka:Eksorkistit Luokka:Vuonna 1100 syntyneet Luokka:Vuonna 1179 kuolleet
Second Bite of the Apple

Second Bite of the Apple on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen toiselta ja viimeiseksi jääneeltä albumilta BE 29. huhtikuuta 2013. Kappale on yhtyeen kitaristi Gem Archerin kirjoittama ja sille tehtiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo. ”Flick of the Finger” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 112. Singlen B-puolena julkaistiin basisti Andy Bellin kirjoittama ”Dreaming of Some Space”. Beady Eye esitti ”Second Bite of the Applen” albumin promotoimiseksi brittiläisen The Voice UK -laulukilpailun semifinaalissa kesäkuussa 2013. == Kappaleet == === Digitaalinen lataus, suoratoisto ja vinyyli === == Kokoonpano == * Liam Gallagher – laulu * Gem Archer – soolokitara * Andy Bell – rytmikitara * Chris Sharrock – rummut, lyömäsoittimet * Jeff Wootton – basso == Lähteet == Luokka:Beady Eyen kappaleet Luokka:Vuoden 2013 kappaleet
Franco Uncini

Franco Uncini (s. 9. maaliskuuta 1955) on italialainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruuden 500-kuutioisten MM-sarjassa vuonna 1982. Hän sijoittui MM-sarjassa 250-kuutioisissa toiseksi vuonna 1977 sekä 500-kuutioisissa neljänneksi vuonna 1980 ja viidenneksi vuonna 1979. Hän ajoi MM-sarjassa Yamahalla vuosina 1976–1978, Harley-Davidsonilla vuonna 1977 (vain 250-kuutioisissa) sekä Suzukilla vuosina 1979–1985. Hän voitti 250-kuutioisissa kaksi osakilpailua vuonna 1977 sekä 500-kuutioisissa viisi osakilpailua vuonna 1982. Hän ajoi pahan kolarin Alankomaiden GP:ssä 1983 mutta selvisi siitä ja jatkoi uraansa vielä kahden vuoden ajan. == Lähteet == Luokka:Italialaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marco Lucchinelli

Marco Lucchinelli (s. 26. kesäkuuta 1954) on italialainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruuden 500-kuutioisten MM-sarjassa vuonna 1981. Hän sijoittui MM-sarjassa 500-kuutioisissa kolmanneksi vuonna 1980 ja neljänneksi vuonna 1976. Hän ajoi MM-sarjassa Yamahalla, Suzukilla, Hondalla sekä viimeisinä vuosinaan Cagivalla. Maailmanmestaruuden hän voitti Suzukilla. Hän voitti 500-kuutioisissa yhden osakilpailun vuonna 1980 ja viisi osakilpailua vuonna 1981. Hän kilpaili MM-sarjassa vuosina 1975–1986 ja ajoi vuonna 1988 Superbikea saavuttaen ensimmäisenä ajajana osakilpailuvoiton sekä RR-ajon että Superbiken MM-sarjassa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo Portugalin laivaston sukellusveneistä

Luettelo Portugalin laivaston sukellusveneistä sisältää Portugalin laivaston sukellusveneet. Sukellusveneet Runkonumero Nimi Kuva Luokka Palvelukseen Huom PlongeurGardiner 1985 s. 373 1892 1930 Espadarte 1913 1931 Foca FocaGardiner 1985 s. 374 1917 1935 G Golfinho Foca 1917 1934 Hidra Foca 1917 1935 Delfim Delfim 1935 1950-luvulla Espadarte Delfim 1935 1950-luvulla Golfinho Delfim 1935 1950-luvulla Neptuno Neptuno 1948 1967 Náutilo Neptuno 1948 Narval Neptuno 1948 1969 S163 Albacora Albacora 1967 2000 S164 Barracuda 100px Albacora 1968 2010 S165 Cachalote Albacora 1969 2006 S166 Delfim Albacora 1969 2005 S160 Tridente Tridente 2010 S161 Arpão Tridente 2010 == Lähteet == * * * === Viitteet === * laivaston sukellusveneet
Tim Burchett

thumb|Tim Burchett vuonna 2012. Timothy Floyd ”Tim” Burchett (s. 25. elokuuta 1964 Knoxville, Tennessee) on yhdysvaltalainen poliitikko republikaanisesta puolueesta. Hän on toiminut vuodesta 2019 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä, mitä ennen hän toimi vuosina 2010–2018 Knoxin piirikunnan pormestarina. Vuosina 1995–1998 hän toimi Tennesseen edustajainhuoneen ja vuosina 1999–2010 Tennesseen senaatin jäsenenä. Burchett valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi Tennesseen toisesta vaalipiiristä marraskuun 2018 vaaleissa. Hänen vastaehdokkaansa oli demokraatti Renee Hoyos. Vaalipiiri on ollut republikaanien hallinnassa yhtämittaisesti yli sataviisikymmentä vuotta. Ennen Burchettia sitä edusti kolmenkymmenen vuoden ajan Jimmy Duncan. Burchettin seuraajaksi Knoxin piirikunnan pormestarina valittiin elokuussa 2018 showpainihahmo Kanena tunnetuksi tullut Glenn Jacobs. Burchett opiskeli Tennesseen yliopistossa ja suoritti Bachelor of Science -tutkinnon, pääaineenaan kasvatustiede. Hän toimi ennen poliittista uraansa pienyrittäjänä. Burchett on ollut naimisissa kahdesti, vuosina 2008–2012 Allison Beaverin ja vuodesta 2014 Kelly Kimballin kanssa. Burchett on Kimballin vuonna 2007 syntyneen tyttären ottoisä. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset pormestarit Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dibutyyliamiini

Dibutyyliamiini (C8H19N) on alifaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa korroosionestoaineena, katalyyttinä ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa dibutyyliamiini on väritöntä nestettä. Sillä on amiineille tunnusomainen epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin muun muassa etanoliin. Se liukenee myös hieman dietyylieetteriin ja asetoniin. Dibutyyliamiini on emäksistä ja kykenee syövyttämään eräitä metalleja. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Dibutyyliamiinia valmistetaan ammoniakista, ja butanolista, 1-klooributaanista tai 1-bromibutaani.Peter Roose, Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 20.8.2018 Tässä reaktiossa voi muodostua myös butyyliamiinia ja tributyyliamiinia. Toinen valmistustapa on butyronitriilin pelkistys vedyttämällä. Dibutyyliamiinia voidaan käyttää korroosionestoaineena ja katalyyttinä valmistettaessa eräitä polyeetteripolymeerejä. Yhdisteestä myös valmistetaan useita muita yhdisteitä esimerkiksi vulkanoinninkiihdyttimiä, väriaineita sekä hyönteismyrkkyjä ja muita maatalouskemikaaleja. ==Lähteet== Luokka:Amiinit
Shine a Light (Beady Eyen kappale)

Shine a Light on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen toiselta ja viimeiseksi jääneeltä albumilta BE 19. elokuuta 2013. Kappale on yhtyeen laulaja Liam Gallagherin kirjoittama ja sille tehtiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo. ”Shine a Light” ei yltänyt kotimaassaan Britannian singlelistalle. Singlen B-puolena julkaistiin myös Gallagherin kirjoittama ”The World’s Not Set in Stone”. == Kappaleet == === Digitaalinen lataus ja suoratoisto === == Kokoonpano == * Liam Gallagher – laulu * Gem Archer – soolokitara * Andy Bell – rytmikitara * Chris Sharrock – rummut, lyömäsoittimet * Jeff Wootton – basso == Lähteet == Luokka:Beady Eyen kappaleet Luokka:Vuoden 2013 kappaleet
Albanialainen iso-polyfonia

pienoiskuva|Kansanmusiikkiryhmä Kaakkois-Albanian Skraparista. Albanialainen iso-polyfonia eli moniääninen laulanta on perinteinen osa Albanian kansanmusiikkia ja sisällytetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Sana "iso" viittaa laulua säestävään hyminään, joka on peräisin bysanttilaisesta kirkkomusiikista. Myös kirkkomusiikissa itse laulua säesti hyminä. Polyfoninen laulanta on osa Myzeqen, Toskërian, Çamërian ja Labërian alueen kulttuuria. Saman kaltaista polyfonista laulamista tunnetaan harrastettavan myös Pohjois-Albanian Peshkopin, Kosovon Kaçanikin, Pohjois- Makedonian Pologin, Tetovon, Kičevon ja Gostivarin, ja Pohjois-Albanian ja Etelä-Montenegron Malësian alueilla.Ardian Ahmedaja, Gerlinde Haid (2008). European voices: Multipart singing in the Balkans and the Mediterranean, Volume 1, s. 210, 243–44. Labëria on erityisen tunnettu moniäänisestä laulannasta, ja laulu voi olla kaksi-, kolme- tai jopa neliäänistä. Kaksiäänisiä kappaleita laulavat vain naiset, kun taas kolmiäänisiä voivat laulaa sekä miehet että naiset. Neliääninen laulu on Labërian erikoisuus. Tutkimukset ovat osoittaneet, että neliääninen laulu kehittyi kolmiäänisen jälkeen ja että se on polyfonisen laulannan kaikkein monimutkaisin muoto.Ahmedaja, Haid (2008), s. 214–215. Lokakuusta 1968 lähtien Albaniassa on pidetty viiden vuoden välein lokakuussa Gjirokastërin kansallinen kansanperinnefestivaali, jossa on tavallisesti esitetty paljon polyfonisia lauluja.Ahmedaja, Haid (2008), s. 241. == Lähteet == Luokka:Albanian musiikki Luokka:Unescon aineettoman kulttuurin perintökohteet
Aaron Russo

Aaron Russo (1943–2007) oli yhdysvaltalainen liikemies, elokuvatuottaja ja poliittinen aktivisti. Hän on tuottanut mm. elokuvan America: Freedom to Fascism v. 2006, joka arvostelee monia aiheita amerikkalaisessa yhteiskunnassa, kuten esim. globalisaatio, mikrosirutus, Yhdysvaltain keskuspankki (Federal Reserve), jne. Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Yhdysvaltalaiset salaliittoteoreetikot Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Soul Love

Soul Love on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen toiselta ja viimeiseksi jääneeltä albumilta BE 25. marraskuuta 2013. Kappale on yhtyeen laulaja Liam Gallagherin kirjoittama ja sille tehtiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo. ”Soul Love” ei yltänyt kotimaassaan Britannian singlelistalle. Singlen B-puolena julkaistiin yhtyeen kitaristi Gem Archerin kirjoittama ”Iz Rite”. == Kappaleet == === Digitaalinen lataus, suoratoisto ja vinyyli === == Kokoonpano == * Liam Gallagher – laulu * Gem Archer – soolokitara * Andy Bell – rytmikitara * Chris Sharrock – rummut, lyömäsoittimet * Jeff Wootton – basso == Lähteet == Luokka:Beady Eyen kappaleet Luokka:Vuoden 2013 kappaleet
Luettelo Portugalin laivaston risteilijöistä

Luettelo Portugalin laivaston risteilijöistä sisältää Portugalin laivaston risteilijät. Risteilijät Runkonumero Nimi Kuva Luokka Palvelukseen Huom AdamastorGardiner 2002 s. 378 1898 1933 São Gabriel São Gabriel 1898 São Rafael São Gabriel 1898 1924 Dom Carlos I 1899 1923 Rainha Dona AméliaGardiner 2002 s. 379 1899 1915 == Lähteet == * === Viitteet === * laivaston risteilijät
The Beat Goes On (kappale)

The Beat Goes On on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen kappale, joka julkaistiin viidentenä ja viimeisenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta Different Gear, Still Speeding 15. heinäkuuta 2011. Kappale on yhtyeen jäsenten Liam Gallagherin, Gem Archerin ja Andy Bellin kirjoittama. ”The Beat Goes On” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 64. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”In the Bubble with a Bullet”. == Kappaleet == === Digitaalinen lataus ja suoratoisto === == Kokoonpano == * Liam Gallagher – laulu * Gem Archer – soolokitara * Andy Bell – rytmikitara, basso * Chris Sharrock – rummut, lyömäsoittimet == Lähteet == Luokka:Beady Eyen kappaleet Luokka:Vuoden 2011 kappaleet
The Beat Goes On

The Beat Goes On voi tarkoittaa muun muassa seuraavia: * ”The Beat Goes On”, lauluduo Sonny and Cherin kappale vuodelta 1967 * The Beat Goes On, Vanilla Fudgen albumi vuodelta 1968. * ”The Beat Goes On”, Beady Eyen kappale vuodelta 2011.
Beady Eyen diskografia

Tämä on brittiläisen rockyhtye Beady Eyen diskografia. == Studioalbumit == Vuosi Albumi Listasijoitukset UK USA FIN 2011 Different Gear, Still Speeding *Julkaistu: 28. helmikuuta 2011 *Levy-yhtiö: Beady Eye Records, Dangerbird 3. 31. 20. 2013 BE *Julkaistu: 10. kesäkuuta 2013 *Levy-yhtiö: Beady Eye Records, Columbia Records 2. 17. 37. Listasijoitusten lähde: == Singlet == Vuosi Kappale Albumilta 2010 ”Bring the Light” Different Gear, Still Speeding 2011 ”Four Letter Word” Different Gear, Still Speeding 2011 ”The Roller” Different Gear, Still Speeding 2011 ”Millionaire” Different Gear, Still Speeding 2011 ”The Beat Goes On” Different Gear, Still Speeding 2013 ”Flick of the Finger” BE 2013 ”Second Bite of the Apple” BE 2013 ”Shine a Light” BE 2013 ”Soul Love” BE 2014 ”Flick of the Finger (Remix) / Soul Love (Remix)” == EP:t == EP Julkaistu iTunes Festival: London 2011 30. heinäkuuta 2011 == Musiikkivideot == Nimi Vuosi Ohjaaja "Bring the Light" 2010 Charlie Lightening "Four Letter Word" Julian Huse, Julian Gibbs "Sons of the Stage" 2011 Charlie Lightening "The Roller" Charlie Lightening "Millionaire" Charlie Lightening "The Beat Goes On" Charlie Lightening "Flick of the Finger" 2013 — "Second Bite of the Apple" — "Shine a Light" — "Soul Love" — == Lähteet == Luokka:Diskografiat
Mk-Sprint

Mk-Sprint eli moottorikelkka-sprint on moottorikelkkaenduron tyyppinen, mutta sitä luonteeltaan kevyempi kilpailulaji, jonka avulla voi tutustua moottorikelkkaurheiluun turvallisissa olosuhteissa. Kilpailu perehdyttää jokamieskelkkailijoita kilpailutoimintaan ja testaa ajokkien luotettavuutta sekä ajajien taitoja. Lajissa järjestetään suomenmestaruuskilpailuja. Mk- Sprintin reitin on oltava pääosin vähintään 3 metriä leveä ja kilpailumatkan pituus on 4-6 kilometriä. Reitti ajetaan kolme kertaa ja lähtöjen yhteisaika ratkaisee voittajan. Moottorikelkkojen on oltava tehdasvalmisteisia ja rekisteröityjä vakiomoottorikelkkoja. == Lajin kilpailuluokat == * SM-Pro * Semi-Pro * Harraste * SM-Sport 90 * Juniorit 1 ja 2 * Ladyt * Legendat * Historic == Lähteet == Luokka:Moottorikelkkaurheilu
Luettelo Portugalin laivaston torpedoveneistä

Luettelo Portugalin laivaston torpedoveneistä sisältää Portugalin laivaston torpedoveneet. Torpedoveneet Runkonumero Nimi Kuva Luokka Palvelukseen Huom Espadarte Número 1Gardiner 2002 s .378 1880 1918 Número 2 Número 2 1886 1933 Número 3 Número 3 1886 1924 Número 4 Número 2 1886 1918 Ave Ave 1921 1940 Liz Ave 1921 1934 Sado Ave 1921 1940 Mondego Ave 1921 1938 Cávado Ave 1921 1921 Zêzere Ave 1921 1921 == Lähteet == * * * === Viitteet === * laivaston torpedoveneet
Craig Muni

Craig Douglas Muni (s. 19. heinäkuuta 1962 Toronto, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka jäi eläkkeelle vuonna 1998. Muni pelasi NHL:ssä 819 ottelua, ja voitti kolme Stanley Cupia Edmonton Oilersissa. Muni pelasi NHL-urallaan myös Toronto Maple Leafsissa, Chicago Blackhawksissa, Buffalo Sabresissa, Winnipeg Jetsissä, Pittsburgh Penguinsissa ja Dallas Starsissa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. == Ura == Muni pelasi ensimmäistä kertaa NHL:ssä kaudella 1981–1982, jolloin hänen tililleen kertyi kolme NHL-ottelua. Muni siirtyi Torontosta AHL:ään, ja teki siellä 20 pistettä. Lopulta Muni siirtyi AHL:n kautta Edmonton Oilersiin, jossa hän pelasi seitsemän kautta, ja voitti kolme Stanley Cupia. Muni siirtyi Chicagon kautta Buffaloon, jossa pelasi kolme kautta. Hän pelasi vielä Winnipegissä kaudella 1995–1996, ja siirtyi Pittsburghiin, jossa pelasi yhden kauden. Munin viimeinen seura oli Dallas Stars, jossa hän pelasi 40 ottelua tehoin 1+1=2. Muni sai NHL:ssä yhteensä 147 tehopistettä. == Uran tilastot == 1979–1980 Kingston Canadians OHA 66 6 28 34 114 — — — — — 1980–1981 Kingston Canadians OHL 38 2 14 16 65 — — — — — Windsor Spitfires OHL 25 5 11 16 41 — — — — — New Brunswick Hawks AHL — — — — — 2 0 1 1 10 1981–1982 Windsor Spitfires OHL 49 5 32 37 92 9 2 3 5 16 Toronto Maple Leafs NHL 3 0 0 0 2 — — — — — Cincinnati Tigers CHL — — — — — 3 0 2 2 2 1982–1983 St. Catharines Saints AHL 64 6 32 38 52 — — — — — Toronto Maple Leafs NHL 2 0 1 1 0 — — — — — 1983–1984 St. Catharines Saints AHL 64 4 16 20 79 7 0 1 1 0 1984–1985 St. Catharines Saints AHL 68 7 17 24 54 — — — — — Toronto Maple Leafs NHL 8 0 0 0 0 — — — — — 1985–1986 St. Catharines Saints AHL 73 3 34 37 91 13 0 5 5 16 Toronto Maple Leafs NHL 6 0 1 1 4 — — — — — 1986–1987 Edmonton Oilers NHL 79 7 22 29 85 14 0 2 2 17 1987–1988 Edmonton Oilers NHL 72 4 15 19 77 19 0 4 4 31 1988–1989 Edmonton Oilers NHL 69 5 13 18 71 7 0 3 3 8 1989–1990 Edmonton Oilers NHL 71 5 12 17 81 22 0 3 3 16 1990–1991 Edmonton Oilers NHL 76 1 9 10 77 18 0 3 3 20 1991–1992 Edmonton Oilers NHL 54 2 5 7 34 3 0 0 0 2 1992–1993 Edmonton Oilers NHL 72 0 11 11 67 — — — — — Chicago Blackhawks NHL 9 0 0 0 8 4 0 0 0 2 1993–1994 Chicago Blackhawks NHL 9 0 4 4 4 — — — — — Buffalo Sabres NHL 73 2 8 10 62 7 0 0 0 4 1994–1995 Buffalo Sabres NHL 40 0 6 6 36 5 0 1 1 2 1995–1996 Buffalo Sabres NHL 47 0 4 4 69 — — — — — Winnipeg Jets NHL 25 1 3 4 37 6 0 1 1 2 1996–1997 Pittsburgh Penguins NHL 64 0 4 4 36 3 0 0 0 0 1997–1998 Dallas Stars NHL 40 1 1 2 25 5 0 0 0 4 NHL yhteensä 819 28 119 147 775 113 0 17 17 108 ==Lähteet== * Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Toronto Maple Leafsin varaamat pelaajat Luokka:Elävät henkilöt
Kalevi Vehkonen

Taisto Kalevi Vehkonen (26. syyskuuta 1946 Keuruu – 4. tammikuuta 2023 Vantaa) oli suomalainen motocrosskuljettaja, joka nousi lajissaan maailman huipulle 1960-luvun lopulla. Vehkonen voitti 21-vuotiaana motocrossin Hyvinkään MM- osakilpailuissa 1968 molemmat 250-kuutioisten luokan erät. Vuonna 1970 hän oli tuomassa Suomelle joukkuekilpailun MM-pronssia yhdessä Reino Hahlin ja Heikki Mikkolan kanssa. Henkilökohtaiseen MM-sarjan erävoittoon Vehkonen ylsi seuraavan kerran Puolassa vuonna 1971. MM-sarjan loppupisteissä hän sijoittui neljänneksi vuonna 1972. Hän voitti 250-kuutioisten Suomen-mestaruuden vuosina 1968 ja 1974. Vehkonen lopetti aktiiviuransa syksyllä 1975. Endurossa Vehkonen voitti Päijänteen ympäriajon vuonna 1968. Moottorikelkkailussa hän voitti epävirallisen maailmanmestaruuden vuonna 1969. Kalevi Vehkosen poika Ismo Vehkonen ja veljenpoika Pekka Vehkonen ovat myös menestyneet motocrossissa, jälkimmäinen voittanut maailmanmestaruudenkin. Vehkonen on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset motocrosskuljettajat Luokka:Suomalaiset endurokuljettajat Luokka:Suomalaiset moottorikelkkailijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Želkuar

Želkuar ( ja eli Želkuar, Džilkuar ja Sintašta) on Venäjällä Tšeljabinskin alueella ja Kazakstanissa Qostanayn alueella Toboljokeen oikealta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee eteläisen Uralvuoriston itäpuolella arolla. Tobol on eräs Irtyšjoen suurista sivujoista. == Maantietoa == === Pääuoma === Joen nimi on ylä- ja keskijuoksulla Sintašta ja alajuoksulla Želkuar (tai myös Džilkuar). Joen lähteet sijaitsevat Venäjän puolella ja se virtaa alussa kaakkoon, mutta myöhemmin pääasiassa kohti itää. Näin se käyttäytyy 152 kilometriä, kunnes se yhtyy Glebovkan kylän () lähellä Toboljokeen 1 418 kilometriä ennen Irtyšjoen yhtymäkohtaa. Irtyšjoki on Pohjoiseen jäämereen laskevan Objoen suuri sivujoki. Pääuoma alkaa matalan mäen etelärinteessä olevassa laaksossa, mistä vesi virtaa läheisen Rymnikskin () kylän läpi. Kylän yläpuolella joen latvahaarat yhtyvät muodostaen kylässä leveämmän uoman, jonka vesi kerätään tämän ja toisen Bredyn kylän () välille tekojärveen. Noin 30 kilometrin päässä pääuomaan yhtyy oikealta lounaasta päin virtaava Bersuat (), joka on Želkuarin suurin sivujoki. Kazakstanin valtionraja seuraa Bersuatia pääuomalle, missä raja kulkee pari kilometriä. Joki kaartaa sen jälkeen Kazakstanin puolella koillisesta kaakkoon pitkässä kaaressa ja päättyy Zabelovkan kylän () yläpuolella joen uomaan kerättyyn tekojärveen. Toboljoen yhtymäkohtaan on tästä enää 20 kilometriä matkaa. === Sivujoet === Želkuar eli Sintašta ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 5 100 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen , joka on 0,17% koko Objoen valuma- alueesta. Taulukossa on lueteltu suurimmat Želkuarin sivujoet (osa tiedoista puuttuvat): yhtyy Želkuariin (km suusta) nimi nimi () pituus (km) valuma-alue (km²) lähde 18 nimetön 20 1 40 nimetön 11 1 49 Bersuat Берсуат (Бирсуат) 100 2210 1 103 Korjažnyi Dol Коряжный Дол (Каряжная) 17 1 108 Borovaja Боровая 10 1 129 Karaganka Караганка (Караган) 15 1 135 Tšulaksai Чулаксай 10 1 Lähteet: 1 = Tšulaksai, Karaganka, Borovaja ja Korjažnyi Dol ovat lyhyitä sivujokia, mutta myös niihin pyritään keräämään kevään sulamisvesiä tekoaltaisiin. Suuremmassa Bersuatin sivujoessa ja sen sivujoissa on kolme tekoallasta veden varastoimiseksi. Vettä käytetään talousvetenä ja viljelysten kasteluun . == Vuodenaikojen vaikutukset == Joki sijaitsee Uralvuoren eteläosien itäpuolella arolla, jossa kasvaa puita pääasiassa vain painaumien ja syvempien jokilaaksojen suojissa. Ilmasto on Uralin itäpuolella mannermainen ja täällä sataa eniten kesäisin. Joet saavat suurimman osan vedestään keväällä, kun alueen lumet sulavat. Silloin joet tulvivat voimakkaasti, jolloin myös jäät lähtevät joesta. Syksyllä ei sateita tule kovinkaan paljon ja silloin joet kuivuvat pieniksi noroiksi. Alueen vesihuollon kannalta on tärkeää kerätä jokivettä talteen tekojärviin kuivan ajan varalle. == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Tšeljabinskin alueen joet Luokka:Kazakstanin joet Luokka:Obin vesistö
Disenchantment

Disenchantment on Matt Groeningin sekä Josh Weinsteinin luoma sitcom-fantasia- animaatiosarja. Sarja on Matt Groeningin ensimmäinen sarja Netflixille. Ensimmäiset jaksot julkaistiin 17. elokuuta 2018. Seuraavat kymmenen jaksoa ensimmäisestä tuotantokaudesta julkaistiin 20. syyskuuta 2019. Netfilx teki uuden 20 jakson tilauksen. Toinen tuotantokausi on ilmestyi vuonna 2019 Netflixiin. Uusi toinen tuotantokausi on ilmestymässä Netflixiin 2020 ja 2021 aikana. Sarja kertoo juoposta prinsessasta Tiabeaniesta (Bean), haltia Elfosta sekä henkilökohtaisesta demonista nimeltä Luci. Ensimmäisen tuotantokauden ensimmäisen puolikkaan tapahtumat sijoittuvat Dreamlandin kuningaskuntaan. Toisella puoliskolla Tiabeanie laajentaa maailmaansa myös Dreamlandin ulkopuolelle. Toisen tuotantokauden ensimmäisen puolikkaan tapahtumat sijoittuvat Maruun ja Dreamlandiin. Kuningatar Dagmar herätettiin henkiin ensimmäisen tuotantokauden lopussa. Toisella puoliskolla Tiabeanie ja Luci pelastavat Elfon helvetistä. Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset animaatiosarjat Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset tilannekomediat Luokka:2020-luvun yhdysvaltalaiset animaatiosarjat Luokka:2020-luvun yhdysvaltalaiset tilannekomediat Luokka:Netflix-alkuperäissarjat
Aino-Mari Mecklin

Aino-Mari (Aino Mari) Mecklin, o.s. Tannermaa (19. huhtikuuta 1891 Hausjärvi – 18. maaliskuuta 1969 HelsinkiKuolleita. Helsingin Sanomat, 26.3.1969, s. 9.) oli Kalevala Korun ensimmäinen toimitusjohtaja. Mecklinin vanhemmat olivat ratavartija Johan Fredrik Granstedt ja Wilhelmina Johansson ja puoliso vuodesta 1933 metsäneuvos Ahti Armas Mecklin (k. 1946). Aino-Mari Mecklin suoritti keskikoulun 1910 ja kauppakoulun 1912 ja teki 1920- ja 1940-luvulla opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Työskenneltyään ensin liikealalla ja sitten Metsänhoitoyhdistys Tapion palveluksessa 1918–1921 sekä metsähallituksen liikeosaston toimistonhoitajana, kassanhoitajana ja kirjanpitäjänä 1921–1933 hänestä tuli Kalevala Koru -yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja 1941. Toimitusjohtajan tehtävää Mecklin hoiti vuoteen 1950 asti.60-vuotiaita. Helsingin Sanomat, 19.4.1951, s. 6. Hän oli myös yhtiön hallituksen jäsen 1941–1950 ja valtuuskunnan jäsen 1941–1947. Mecklin, jolla oli useita luottamustehtäviä, oli toiminut kirjanpidon opettajana 1920-luvulla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Olle Lycksell

Nils Olle Mattias Lycksell (s. 24. elokuuta 1999 Oskarshamn, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SHL-joukkue Växjö Lakers HC:ta. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Lycksell osaa pelata myös keskellä. ==Ura== ===Seuraura=== Lycksell on IK Oskarshamnin kasvatti. Hän toimi kaudella 2013–2014 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Lycksell siirtyi kaudeksi 2014–2015 Linköping HC:n U16-junioreihin, mutta hän palasi kaudeksi 2015–2016 kasvattajaseuraansa IK Oskarshamniin ja siirtyi seuran J18-junioreihin. Lycksell debytoi kauden aikana myös seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa vain 16-vuotiaana. Kaudeksi 2016–2017 hän palasi jälleen Linköpingiin ja siirtyi seuran J18-junioreihin. Lycksell oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+6=8 ja hän voitti Linköpingin sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Lycksell voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin pronssia. Philadelphia Flyers varasi Lycksellin kuudennella kierroksella 168. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän debytoi Linköpingin SHL-joukkueessa, jossa Lycksellin tulokaskausi toi 26 runkosarjaottelussa tehot 5+2=7. Hän sai tililleen ensimmäisen SHL-ottelunsa 2. marraskuuta 2017 Brynäs IF:ää vastaan, mutta Lycksell jäi ottelussa kuitenkin ilman jääaikaa. Hän sai ensimmäiset peliaikansa SHL:ssä seuraavassa ottelussa 5. marraskuuta 2017 Karlskrona HK:ta vastaan, jolloin Lycksell sai jääaikaa 8.47 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 17. marraskuuta 2017 vieraissa HV71:tä vastaan. Lycksell pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kaksi Allsvenskan-ottelua lainalla kasvattajaseurassaan IK Oskarshamnissa joulukuussa 2017. Tammikuussa 2018 Lycksell teki Linköpingin kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. ===Maajoukkueura=== Lycksell on pelannut kymmenen nuorten maaottelua. ==Tilastot== 2015–2016 IK Oskarshamn Allsvenskan 1 0 0 0 0 – – – – – 2016–2017 Linköping HC SuperElit 29 4 5 9 2 2 1 0 1 2 2017–2018 IK Oskarshamn Allsvenskan 2 1 1 2 0 – – – – – Linköping HC SuperElit 26 10 12 22 10 – – – – – Linköping HC SHL 26 5 2 7 2 – – – – – 2018–2019 Linköping HC SHL 51 5 7 12 10 – – – – – Linköping HC SuperElit 5 3 4 7 4 6 3 5 8 4 2019–2020 Linköping HC SHL 51 9 12 21 4 – – – – – 2020–2021 Färjestad BK SHL 46 9 12 21 14 6 1 2 3 0 4 kausi yhteensä SHL 174 28 33 61 30 6 1 2 3 0 ==Lähteet== * * * ===Viitteet=== Luokka:Ruotsalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Växjö Lakersin pelaajat Luokka:Philadelphia Flyersin pelaajat Luokka:Philadelphia Flyersin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt