EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Benjamin Jamieson

Benjamin Jamieson (15. maaliskuuta 1874 Ontario – 3. joulukuuta 1915 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen.Benjamin Jamieson Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com Jamieson työskenteli Canadian Pacific Railwayn konduktöörinä. Hän meni elokuussa 1905 väliin katutappeluun ja sai useita osumia puukosta. Hän kärsi tämän jälkeen heikentyneestä terveydentilasta ja kuoli vuosikymmentä myöhemmin vain 41 vuoden iässä. Aloittaessaan haavipallon Jamieson oli jo noin 25-vuotias, mutta hänestä tuli yksi Manitoban tunnetuimmista pelaajista. Hänet otettiin vuonna 2004 muun olympiakultaa voittaneen joukkueen kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset haavipalloilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1915 kuolleet
Ferdinand Öhman

Karl Ferdinand Öhman (sukunimi myös muodossa Öhmann, etunimi myös muodossa Ferdinant, 26. maaliskuuta 1831 Hamina – 5. elokuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Haminassa ja Viipurissa koulua käynyt Öhman opiskeli Tukholman taideakatemiassa ja Münchenin polyteknillisessa opistossa. Hän oli vuodesta 1857 vuoteen 1907 Rakennushallituksen edeltäjien, Yleisten rakennusten intendentinkonttorin ja Yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa eri viroissa. Öhman aloitti työuransa Kuopiossa 1857 ja toimi siellä lääninarkkitehtina vuosina 1862–1894. Sen jälkeen hän siirtyi Uudenmaan lääninrakennuskonttorin johtajaksi Helsinkiin, jossa virassa hän oli uransa loppuun asti.Joensuun kulttuuri- ja rakennushistoriallinen selvitys, s. 79 == Suunnittelutöitä == Ferdinand Öhman suunnitteli lääninarkkitehtina muun muassa puukirkkoja ja muita julkisia rakennuksia silloisen Kuopion läänin alueelle. Hän teki myös asemakaavoja. Vuonna 1879 järjestettiin kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin hautamuistomerkin rakentamiseksi pohjoismainen suunnittelukilpailu, jonka Öhman voitti. Muistomerkki paljastettiin Porvoon Näsinmäen hautausmaalla 6. toukokuuta 1888. === Rakennuksia === *Suonenjoen kirkko (1865) *Pälkjärven kirkko, luovutettu alue (1869) *Jäppilän kirkko, Pieksämäki (1872) *Kuopion lyseon laajennus (1874–1875) *Kuusjärven kirkko, Outokumpu (1878) *Pielaveden kirkko (1878) *Kuopion satamakonttori (1879), entinen vaakahuoneKuopion kulttuuriympäristö, s. 40 *Kuopion Klubin rakennus (1880), entinen asuinrakennus, Öhmanin itselleen suunnittelemaKuopion kulttuuriympäristö, s. 28 *Polvijärven evankelis-luterilainen kirkko (1881) *Vehmasmäen koulu, Kuopio (1884) === Asemakaavoja ja muita suunnitelmia === *Joensuun asemakaava (1867)Joensuun kulttuuri- ja rakennushistoriallinen selvitys, s. 14 *Nurmeksen kauppalan asemakaavaehdotus (1876) *Leppävaaraan perustettavan huvilakaupungin suunnittelua (1898) == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Quintus Caecilius Metellus Numidicus

Quintus Caecilius Metellus Numidicus (noin 160 eaa. – 91 eaa.) oli Rooman senaatin konservatiivisen siiven edustaja ja Gaius Mariuksen vastustaja. Vuonna 109 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja Rooman joukkojen ylipääliköksi Numidiaan, Jugurthan sotaan, kunnes Marius otti hänen paikkansa. Vuonna 102 eaa. hänestä tuli kensori. Kensorina hän vastusti edelleen Mariusta ja yritti saada Mariuksen tukijan, Saturninuksen pois senaatista, kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta, poliittisten vastustajiensa painostuksesta, hän joutui vetäytymään politiikasta ja siirtymään omaehtoiseen maanpakoon. Metellus pääsi palaamaan Roomaan vuonna 99 eaa. Viimeiset vuotensa Metellus vietti poissa julkisuudesta. Ciceron keräämien aikalaishuhujen mukaan Metellus kuoli myrkytettynä vuonna 91 eaa. Metellus Numidicus eli aikakautena, jolloin korruptio lisääntyi Rooman politiikassa, mutta hän onnistui säilyttämään rehdin miehen maineensa. == Lähteet == * Luokka:Roomalaiset poliitikot Luokka:Roomalaiset sotilaat Luokka:100-luvulla eaa. syntyneet Luokka:Vuonna 91 eaa. kuolleet
Romuralli

Romuralli on autourheilulaji, jossa kilpailijan on tarkoituksena törmätä autollaan kilpakumppanien autoja päin mahdollisimman kovaa, ja tuhota ne ajokelvottomaan tilaan. Voittajaksi selviytyy viimeinen liikkuva auto. Romutus tapahtuu 30x30 metrin alueella. Romurallin haasteena on, että oma auto on pidettävä mahdollisimman hyväkuntoisena, jos sillä on tarkoitus päästä loppukilpailuihin asti. Siksi useimmat kuljettajat käyttävät törmäämiseen auton takaosaa suojellakseen auton herkemmin vaurioituvaa etuosaa, jossa sijaitsevat yleensä auton jäähdytin ja moottori. Romurallissa on kaksi luokkaa: takavetoiset ja etuvetoiset autot. Etuveto-luokka ajettiin Suomessa ensimmäistä kertaa kaudella 2007. Luokassa ovat toistaiseksi menestyneet japanilaiset automerkit, kuten Mazda, Toyota ja Nissan. Nykyään myös tila- autot kelpuutetaan mukaan Etuvetoluokka auton painoraja on 1400 kg ja super luokassa takavetoisilla max 1600 kg ja etuvetoisilla 1800 kg. Sallitut vaihteet ovat vain ykkönen ja pakki. Säännöissä on erityismainintoja turvallisuudesta ja mm. poistettavista osista. Esimerkiksi vetokoukku pitää poistaa ja suojapalkkeja on lisättävä. Romurallissa ajetaan SM-mestaruudesta, etuvetomestaruudessa on kolme osakilpailua vuodessa. == Historia == Ensimmäisiä romuralleja pidettiin USA:ssa messujen yhteydessä, moottoriradoilla promo mielessä 50-luvulla. Vahvistamattomat lähteet kertovat vastaavanlaisista tapahtumista jo 30-luvulla. Laji kasvoi 60-luvulla ja levisi myös Eurooppaan.Televisioyhtiö ABC myös televisioi mailmanmestaruuskisoja 60-luvulta aina vuoteen 1992 saakka. Myös suositussa Happy Days sarjassa sarjan henkilö Pinky Tuscadero edusti romurallia ajavaa naiskuskia. pienoiskuva|Romurallia messuilla - West End Fair Demolition Derby (Gilbert, Pennsylvania.) Tähän tapahtumaan osallistui 100 autoa 2000-4000 henkilön edessä. == Osallistumissäännöt == Kuljettajien alaikäraja on 15 vuotta. Alaikäisiltä vaaditaan vanhempien kirjallinen suostumus. Romuralliautot ovat liikenteestä poistettuja henkilöautoja. Autojen suurin sallittu omamassa on luokkakohtainen. Kilpailuihin ei voi osallistua paketti-, maasto- tai lava- autoilla, vaikka painoraja alittuisi. Autoista on rakennusvaiheessa poistettava kaikki ylimääräinen hajoava tai palava materiaali. Kuljettajan turvallisuuden takaamiseksi kuljettajanoven ulkopuolelle asennetaan palkit ja kuljettajan penkin taakse poikkipalkki. Pakollisia ajovarusteita ovat kypärä ja turvavyö. Tavallinen henkilöauton kolmipistevyö riittää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Autourheilu lajeittain Luokka:Extremeurheilu
Parempi mainettansa

Parempi mainettansa () on William A. Wellmanin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1928. Parempi mainettansa on genreltään rikosdraama, ja sen pääosissa ovat Clara Bow ja Richard Arlen. Parempi mainettansa perustuu Ernest Boothin tarinaan, jonka pohjalta John Farrow ja Oliver H. P. Garrett laativat käsikirjoituksen. George Marion Jr. teki elokuvan välitekstit. Parempi mainettansa on nykyisin monien lähteiden mukaan listattu kadonneeksi. ==Juoni== Parempi mainettansa kertoo kriminaalin Yvonne- tyttärestä, joka yrittää uudistaa hänen rakastamaansa pikkurikollista. ==Näyttelijät== ==Tuotanto== Elokuvan kuvaukset alkoivat 10. huhtikuuta 1928 ja päättyivät 1. toukokuuta 1928. Parempi mainettansa kuvattiin Paramount Studiosilla Queensin Astoriassa, New Yorkissa 221 000 dollarin budjetilla. Paramount Pictures toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. ==Julkaisu== Parempi mainettansa sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. kesäkuuta vuonna 1928 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 30. kesäkuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 25. marraskuuta vuonna 1929. ==Uudelleenfilmatisointi== Parempi mainettansa uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1931 nimellä Suurkaupungin kadut, jonka pääosissa ovat Gary Cooper ja Sylvia Sidney. Clara Bow’n piti näytellä Suurkaupungin kadut -elokuvassa, mutta Bow’n omasta pyynnöstä Paramount vapautti hänet. Suurkaupungin kadut olisi ollut Bow’n viimeinen Paramount-elokuva. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * * Parempi mainettansa SilentErassa Luokka:Vuoden 1928 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Kadonneet elokuvat Luokka:William A. Wellmanin ohjaamat elokuvat
Agris Kazelniks

Agris Kazelniks (s. 24. heinäkuuta 1973 ) on latvialainen voimamies. Agris on kolminkertainen Latvian Vahvin Mies ja oli Champions Liigan kolmas 2008 ja toinen 2009. Hän aloitti kilpailemaan Vahvamies-kilpailuissa 27-vuotiaana. == Ennätyksiä == *Kyykky 390 *Maastaveto 400 *Penkkipunnerrus 240 ==Mitat== *Pituus 189cm *Paino 155-160kg *Hauis 51cm *Reisi 74cm *Rinta 143cm ==Saavutukset== **2002 *2. sija - Latvian Strongman Championship [7] **2004 *3. sija - World Team Cup 2004 Par Strongman *2. sija - Kolmas kilpailut Puola vs Muu maailma **2005 *6. sija - Ensimmäinen Kaksintaistelu Giants *9. sija - IFSA Strongman EM 2005 **2006 *1. sija - Latvian Strongman Championships **2007 *1. sija - Latvian Strongman Championships *6. sija - World Team Cup 2007 Par Strongman **2008 *3. sija - Strongman Champions League 2008: Riika *4. sija - Strongman Champions League 2008: Subotica *7. sija - Strongman Champions League 2008: Varsseveld *5. sija - Strongman Champions League 2008: Sofia *6. sija - Strongman Champions League 2008: Vilna *4. sija - Strongman Champions League 2008: Mamaia *6. sija - Strongman Champions League 2008: Kokkola *1. sija - Latvian Strongman Championships *7. sija - FIFA World Penkkipunnerrus palkit **2009 *6. sija - Strongman Champions League 2009: Subotica *5. sija - Strongman Champions League 2009: Ideapark *4. sija - Strongman Champions League 2009: BA *2. sija - Strongman Champions League 2009: Terborg *12. sija - Fortissimus 2009 *1. sija - Latvian Strongman Championships *6. sija - UEFA Euroopan mestaruuskilpailut vuonna 2009 Penkkipunnerrus palkit **2010 *1. sija - Latvia Open Championship Par Strongman (jossa Ivars Kazeļņiksem ) [8] **2012 *?. sija - Strongman Champions League 2012: Gibraltar Luokka:Latvialaiset voimamiehet Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Itä–Länsi-ottelu 1950

Vuoden 1950 Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Hesperiassa 10. syyskuuta. Tämä oli kaikkiaan kuudestoista Itä-Länsi-ottelu. ==Osallistujat== # ITÄ Seura Pelipaikka LÄNSI Seura # 4 Pentti Paavola HP Lukkari Reino Kaukainen NoU 9 6 Eino Kaakkolahti Kiri Ykkösvahti Martti Kokkonen TP 2 2 Pertti Jantunen LMV Sieppari Viljo Niemi ViVe 8 8 Jaakko Lovén Kiri Kolmosvahti Leo Liusvaara PT 1 9 Pentti Hattari HP Polttaja Eero Vilevaara LP 4 5 Olli Hanski TU Kakkosvahti Eino Raivio RPL 3 7 Olli Fredrikson Kiri Kolmosvara Seppo Aarnivala TP 6 1 Taisto Lehto LMV Koppari Toivo Ilola PT 7 3 Olli Saressalo HP Kakkosvara Elmer Meilahti TP 5 Oiva Kiuru KPL Vaihtopelaaja Ismail Neuman Haukat Juha Broman LMV Vaihtopelaaja Yrjö Launonen Haukat Vaihtopelaaja Pentti Kämäräinen TPV Tuomarit Pelituomari: Olli Laukkanen Syötönvalvoja: Eero Haukiala, HPL ===Vaihdot=== * ei vaihtoja. ==Juoksulista== Länsi aloitti sisällä. Joukkue Yht. ITÄ 1 0 1 0 0 1 0 1 0 4 LÄNSI 0 0 0 1 0 1 0 0 3 5 ==Lähteet== * mrasilainen.com/ Luokka:Vuoden 1950 pesäpallo Luokka:Pesäpallon Itä–Länsi- ottelut Luokka:Helsingin urheilutapahtumat
George Bretz

George Henry Bretz (3. syyskuuta 1880 Blenheim, Ontario – 7. toukokuuta 1956 Toronto) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen. Hänet otettiin joukkueen muiden jäsenten kanssa Manitoba Sports Hall of Fameen postuumisti 2004. Bretz työskenteli räätälinä. Winnipeg Free Press väitti hänen kuolleen San Franciscon maanjäristyksessä 1906. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset haavipalloilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Schifflerin piste

Schifflerin piste on tasogeometriassa kolmioon liittyvä merkillinen piste. Kolmion kulmanpuolittajat leikkaavat toisensa pisteessä I (Kimberlingin luettelossa \scriptstyle X_{1}), joka ei kuulu Eulerin suoralle. Eulerin suorat kolmioille \scriptstyle \triangle ABC, \scriptstyle \triangle ABI, \scriptstyle \triangle CAI ja \scriptstyle \triangle BCI leikkaavat toisensa aina riippumatta referenssikolmion muodosta. Tätä pistettä on alettu kutsumaan Scifflerin pisteeksi (, , ) ja se on luetteloitu Kimberlingin luettelossa tunnuksella \scriptstyle X_{21}. == Sijainti kolmiossa == Pisteen trilineaariset koordinaatit ovat :\frac{1}{\cos \beta + \cos \gamma} \, : \, \frac{1}{\cos \gamma + \cos \alpha} \, : \, \frac{1}{\cos \alpha + \cos \beta} := \frac{b+c-a}{b+c} \, : \, \frac{c+a-b}{c+a} \, : \, \frac{a+b-c}{a+b}, missä a, b, ja c ovat kolmion sivujen pituuksia ja \alpha, \beta ja \gamma ovat kolmion kulmia. Pisteen barysentriset koordinaatit ovat :\frac{a(s-a)}{b+c} \, : \, \frac{b(s-b)}{c+a} \, : \, \frac{c(s-c)}{a+b} := \frac{a}{\cos\beta+\cos\gamma} \, : \, \frac{b}{\cos\gamma+\cos\alpha} \, : \, \frac{c}{\cos\alpha+\cos\beta}. == Ominaisuuksia == Piste on isogonaalinen konjugaatti pisteelle \scriptstyle X_{65}. Kun tarkastellaan konstruktiota, jossa kolmion viereen ja sisälle on piirretty ympyrät, muodostuu siihen kolme ceviaania, jotka leikkaavat toisensa Schifflein pisteessä. Ensin ulkokeskukset yhdistetään kolmion ympäri piirretyn ympyrän keskipisteeseen. Nämä janat leikkaavat kolmion sivuja kantapisteissä, johon kolmion kärjistä piirretyt ja Schifflerin pisteessä leikkaavat ceviaanit osuvat. Edellisessä konstruktiossa piilee toinen tilanne, joka johtaa janojen kohtaamiseen Schifflein pisteessä. Kolmion viereen piirretty ympyrä sivuaa kolmion sivuja ja sen jatkeita kolmessa pisteessä. Kun sivun jatkeiden sivuamispisteet yhdistetään keskenään janalla, peilautuu kolmion sivun BC sivuamispiste A' sen yli pisteeksi A". Kun näin toimitaan kahden muunkin vierusympyrän kanssa, saadaan kolme janaa AA", BB" ja CC", jotka leikkaavat Schifflein pisteessä. == Historia == Amatöörigeometrikko Kurt Schiffler (1896−1986) esitti Eulerin suorien leikkauspisteen olemassaolon. Pisteen olemassaolo todistettiin 1986, kun Schiffler, K., Veldkamp, G. R. ja van der Spek, W. A. ratkaisivat sen. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Geometria
Eino Partanen

Eino Partanen (7. heinäkuuta 1902 Jääski – 3. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvausliike Helios Oy:n perustaja. Partanen oli valokuvaajana itseoppinut, joskin hän suoritti myöhemmin joitain alan kursseja. Parhaiten Partanen tunnetaan 1930-luvulla ottamistaan Viipuri- aiheisista kuvista. Hän pelasti 431 lasinegatiivin kuvakokoelmansa Viipurista viikkoa ennen talvisodan päättymistä maaliskuussa 1940. Partanen tuki jatkosodan aikana taloudellisesti Arvi Kalstan johtamaa Kansallissosialistien Järjestöä. Hän sijoitti talousvaikeuksissa olleeseen puolueeseen noin 70 000 markkaa ja antoi keväällä 1943 puolueen käyttöön Keskuskatu 1:ssä sijainneen liikehuoneiston. Partanen asetti itsenäisyyspäivänä 1947 Helsingin Mannerheimintie 10:ssä sijainneen Helios-valokuvausliikkeensä näyteikkunaan sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittujen suomalaisten poliitikkojen valokuvat sekä niiden yläpuolelle tekstin ”Sijaiskärsijämme”. Poliisi peitti näyteikkunan, ja Partasta vastaan nostettiin syyte viranomaisten halventamista ja ilkivallasta. Helsingin raastuvanoikeus hylkäsi kuitenkin syytteen tammikuussa 1948. == Teoksia == * Hieman salamavalokuvauksesta. Tekijä, Helsinki 1937 (nimellä E. Partanen) * Agfacolor-kuvaus : Hans Geisslerin mukaan. Helios, Helsinki 1953 * Kävelyretkiä 1930-luvun Viipurissa. Eino Partasen valokuvia, toimittanut Petri Neuvonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1280. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2010 === Suomennoksia === * Kehitä oikein! ; viidennestä saksalaisesta painoksesta suomentanut E. Partanen. Valokuvaustarpeisto Helios oy, Viipuri 1934 == Lähteet == * Kaakkois-Suomen valokuvakeskus : Vanhaa ja uutta Viipuria- näyttely 12.-29.12.2012 * Elämänmakuisia Viipuri-kuvia kulttuurikeskuksessa, Länsiväylä 2.12.2011 * Sijaiskärsijämme! Pro Karelia 14.6.2006 *Eino Partasen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.8.1962, HS Aikakone. ==Aiheesta muualla== *Eino Partanen Suomen valokuvataiteen museon tietokannassa Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Velhokalat

Velhokalat (Synanceiidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Toisinaan velhokalojen katsotaan kuuluvaksi skorpionisimppuihin (Scorpaenidae) alaheimona Synanceiinae. ==Lajit ja anatomia== Velhokalojen heimoon kuuluu 8-9 sukua ja noin 35 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat lyhytruumiisia ja tukevahkoja kaloja. Suurimmat heimo kaloista voivat saavuttaa 60 cm:n pituuden, mutta yleensä lajit jäävät alle 15 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri pää ja ylöspäin vino suu, pienet silmät, jotka sijaitsevat lähellä selkää ja kookkaat rintaevät. Velhokalalajien eväruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen, jonka tuottama hermomyrkky voi olla tappavaa myös ihmiselle. Velhokaloilla ei ole suomuja ja monelta lajilta puuttuu uimarakko. Väriltään velhokalat ovat tyypillisesti ruskeankirjavia ja muistuttavat pohjalla oleskellessaan kiviä. ==Levinneisyys ja elintavat== Velhokalalajit ovat pääasiassa mereisiä, mutta eräitä lajeja tavataan myös joista. Ne elävät indopasifisen merialueen keskiosissa tyypillisesti matalissa vesissä. Niitä tavataan muun muassa koralliriutoilta ja kaivautuneena pehmeään merenpohjaan. ==Lähteet== Luokka:Simppukalat
Poikamiesilta (elokuva)

Poikamiesilta () on Paddy Chayefskyn käsikirjoittama ja Delbert Mannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1957. Se perustuu Chayefskyn käsikirjoittamaan televisionäytelmään vuodelta 1953. Pääosaa elokuvassa näytteli Don Murray ja muita keskeisiä rooleja E. G. Marshall, Jack Warden ja Carolyn Jones. Jones sai roolistaan Parhaan naissivuosan Oscar- palkintoehdokkuuden. == Näyttelijät == Lähde: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1957 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Delbert Mannin ohjaamat elokuvat
Timorinmetsäkerttunen

Timorinmetsäkerttunen (Locustella timorensis) on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Timorinmetsäkerttusta tavataan vain Timorin saarella Indonesiassa. Laji tunnetaan kahdesta vuonna 1932 kerätystä näytteestä. Lisäksi siitä on tehty näköhavainto elokuussa 1972. Laji tunnetaan erittäin huonosti, eikä sen populaation kokoa tiedetä. Molemmat näytteet kerättiin ja näköhavainto tehtiin 1 800 metrin korkeudelta. ==Lähteet== Luokka:Sirkkalinnut
Täplämetsäkerttunen

Täplämetsäkerttunen (Locustella thoracica) eli aikaisemmalta nimeltään täpläkerttunen on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Täplämetsäkerttusta tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Sirkkalinnut
Sven B. Oksanen

Sven Bernhard Oksanen (1. toukokuuta 1915 – 27. syyskuuta 1960) oli suomalainen 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut äärioikeistolainen toimittaja ja poliitikko. Oksanen vaikutti 1930-luvulla Arvi Kalstan johtamassa kansallissosialistisessa Suomen Kansan Järjestössä. Kun puolue hajosi vuonna 1936, Oksanen oli perustamassa Suomen Työrintama -puoluetta yhdessä Yrjö Raikkaan ja Björn Smedsin kanssa. Oksanen oli työrintaman puoluesihteeri. Keväällä 1939 Oksanen lähti puolueesta ja perusti Suomalais-Kansallisen Työn Puolueen, joka julkaisi Kansallinen Työ -lehteä. Oksanen tuomittiin helmikuussa 1939 sakkoihin 19. joulukuuta 1938 ilmestyneessä Helsingin Sanomien numerossa olleen jutun vuoksi. Lehden numero tuomittiin menetetyksi. (Digitaalinen lehtiarkisto) Oksanen toimi Hakaristi- ja Herää Suomi! -lehtien palkattomana avustajana 1933–1935.Hanski, 2006 s. 183 Hän oli päätoimittaja Suomen Työrintaman vuosina 1936–1939 julkaisemassa Työrintama-lehdessä ja toimitti myös 1939–1940 ilmestynyttä Kansallinen Työ -lehteä.Hanski, 2006 s. 37–38 Vuonna 1942 Oksanen toimi kansallissosialistisen Suomen Valtakunnan Liiton johtajana. Jatkosodan päätyttyä syksyllä 1944 suomalaiset kansallissosialistit Teo Snellman, Yrjö Raikas, Vietti Nykänen, Sven B. Oksanen, Olavi Linnove ja Gunnar Lindqvist määrättiin sisäiseen karkotukseen maaseudulle. Oksanen työskenteli sotavuosien jälkeen Yksityisyrittäjäin Kustannus Oy:n levikkipäällikkönä ja apulaisjohtajana sekä Vähittäiskauppaliiton ammattikasvatussäätiön asiamiehenä.Helsingin Sanomat 12.8.1954Helsingin Sanomat 17.12.1957 == Lähteet == * Jari Hanski, Juutalaisvastaisuus suomalaisissa aikakauslehdissä ja kirjallisuudessa 1918—1944, Kirja kerrallaan, Helsinki 2006 ISBN 952-92-0042-0, Oksasesta s. 37–38 ja 183 * Lauri Haataja: Kotinatsit luokkakuvassa Henrik Ekberg tutki suomalaiset johtajan varjot (Digilehden tilaajille) (Kirja-arvio teoksesta: Henrik Ekberg: Führerns trogna följeslagare. Den finländska nazismen 1932-1944. Schildts 1991.) Helsingin Sanomat 22.1.1992. ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kansallissosialistit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset äärioikeistolaiset poliitikot Luokka:Suomen puolueiden puoluesihteerit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Lutz Schwerin von Krosigk

Johann Ludwig (Lutz) Schwerin von Krosigk (22. elokuuta 1887 Rathmannsdorf, Anhaltin herttuakunta – 4. maaliskuuta 1977 Essen) oli saksalainen kreivi ja puolueisiin sitoutumaton virkamies, joka toimi Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1932–1945, koko natsien valtakauden ajan. Toukokuussa 1945 hän oli myös lyhyen ajan vt. valtakunnankanslerina Dönitzin hallituksessa. Schwerin von Krosigk oli koulutukseltaan juristi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli luutnanttina Saksan armeijassa ja sai ansioistaan rautaristin. Weimarin tasavallan aikana hän työskenteli korkeana virkamiehenä Saksan valtiovarainministeriössä. Sitoutumattomana konservatiivina tunnettu Schwerin von Krosigk tuli kesäkuussa 1932 valtiovarainministeriksi Franz von Papenin hallitukseen ja valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin toivomuksesta hän jatkoi tehtävässä myös Kurt von Schleicherin ja Adolf Hitlerin hallituksissa. Hän pysyi tehtävässä koko natsien vallan ja toisen maailmansodan ajan, mutta ei ollut koskaan näkyvä poliitikko. Hieman ennen itsemurhaansa kirjoittamassaan poliittisessa testamentissa Hitler nimesi Schwerin von Krosigkin edelleen jatkamaan valtiovarainministerinä. Kun samassa yhteydessä valtakunnankansleriksi nimetty Joseph Goebbels teki pian myös itsemurhan, valtakunnanpresidentiksi tullut suuramiraali Karl Dönitz pyysi Schwerin von Krosigkia ryhtymään kansleriksi. Tämä kieltäytyi aluksi, mutta suostui lopulta ottamaan hallituksen johdon nimikkeellä ”johtava ministeri” (Leitender Minister) 2. toukokuuta 1945 alkaen. Flensburgin kaupungissa lähellä Tanskan rajaa toimineen hallituksen tehtäväksi jäi antautuminen liittoutuneille. Liittoutuneet hajottivat lopulta ”Flensburgin hallituksen” 23. toukokuuta ja pidättivät sen jäsenet. Schwerin von Krosigk oli vuonna 1949 syytettynä Nürnbergin oikeudenkäyntien sarjaan kuuluneessa niin sanotussa Wilhelmstrassen oikeudenkäynnissä ja hänet tuomittiin syylliseksi todettuna kymmenen vuoden vankeuteen. Hän vapautui yleisellä armahduksella vuonna 1951 ja eli sen jälkeen Länsi-Saksassa. ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksan valtakunnanministerit Luokka:Saksan valtakunnankanslerit Luokka:Saksan valtiovarainministerit Luokka:Natsi-Saksan virkamiehet Luokka:Sotarikoksista vankeuteen tuomitut Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Molukkienmetsäkerttunen

Molukkienmetsäkerttunen (Locustella castanea) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Molukkienmetsäkerttusta tavataan Indonesiassa. Lajin on raportoitu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Sirkkalinnut
Sandy Cowan

Alexander "Sandy" Cowan (5. helmikuuta 1879 Chesley, Ontario – 8. tammikuuta 1915 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen haavipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen.Sandy Cowan Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com Vuodesta 2004 Cowan on kuulunut muiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa pelanneiden tavoin Manitoba Sports Hall of Fameen.The Manitoba Sports Hall of Fame: The 1904 Winnipeg Shamrocks Lacrosse Team == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset haavipalloilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1915 kuolleet
Kongonmetsäkerttunen

Kongonmetsäkerttunen (Bradypterus graueri) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kongonmetsäkerttusta tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajin kannaksi arvioidaan 20 000–49 000 yksilöä ja se on paikallisesti yleinen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin pieni ja esiintymät sirpaloituneet ja sitä uhkaa elinympäristöjen häviäminen, joten se on luokiteltu vaarantuneeksi. ==Lähteet== Luokka:Sirkkalinnut Luokka:Uhanalaiset linnut
John Bernard McDowell

John Bernard McDowell (17. heinäkuuta 1921 New Castle, Pennsylvania – 25. helmikuuta 2010 Pittsburgh, Pennsylvania)Catholic Diocese of Pittsburgh: Auxiliary Bishops of the Pittsburgh Diocese oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 4. marraskuuta 1945 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Tamazucan titulaaripiispaksi 19. heinäkuuta 1966. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Joseph Wright, jota avustivat William Graham Connare ja Vincent Martin Leonard.Catholic-Hierarchy.org: Bishop John Bernard McDowell McDowell jäi eläkkeelle 9. syyskuuta 1996. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset katoliset piispat Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Jaavanmetsäkerttunen

Jaavanmetsäkerttunen (Locustella montis) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Jaavanmetsäkerttusta tavataan Indonesiassa Jaavan keski- ja itäosissa sekä Balilla. Lajin kannan kokoa ei tiedetä, mutta sitä on kuvattu yleiseksi Jaavan itä- ja keskiosissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Sirkkalinnut
William Graham Connare

William Graham Connare (11. joulukuuta 1911 Pittsburgh – 12. kesäkuuta 1995) oli Pennsylvaniassa toiminut yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Pittsburghin hiippakuntaan 14. kesäkuuta 1936 ja nimitettiin Greensburgin hiippakunnan johtoon 23. helmikuuta 1960. Piispaksi konsekroinnin suoritti 4. toukokuuta Egidio Vagnozzi, jota avustivat John Francis Dearden ja Richard Henry Ackerman.Catholic-Hierarchy.org: Bishop William Graham Connare Connare osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 1987. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Diocese of Greensburg: Bishop William G. Connare, Second Bishop of Greensburg (1960-87) Luokka:Yhdysvaltalaiset katoliset piispat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Dönitzin hallitus

Dönitzin hallitus (tunnetaan myös nimellä Flensburgin hallitus) oli Saksan valtakunnan ja natsi-Saksan viimeinen hallitus, joka toimi Adolf Hitlerin ja Joseph Goebbelsin itsemurhien jälkeen suuramiraali Karl Dönitzin johdolla 1.–23. toukokuuta 1945. Koska suurin osa Saksasta oli jo tuolloin liittoutuneiden armeijoiden hallussa, Dönitzin hallinto ja päämaja toimivat Flensburgin kaupungissa Schleswig-Holsteinissa lähellä Tanskan rajaa. Hitler oli hieman ennen itsemurhaansa 30. huhtikuuta 1945 nimennyt poliittisessa testamentissaan Saksan tulevan hallituksen jäsenet. Uuden Führerin sijaan hän nimitti suuramiraali Dönitzin valtakunnanpresidentiksi ja propagandaministeri Goebbelsin valtakunnankansleriksi. Puna-armeijan saartamaan Berliiniin jäänyt Goebbels teki kuitenkin myös itsemurhan jo seuraavana päivänä, jolloin Dönitz joutui kokoamaan hallituksen ilman häntä ja pyysi valtiovarainministeri Lutz Schwerin von Krosigkia ryhtymään kansleriksi. Tämä kieltäytyi aluksi, mutta suostui 2. toukokuuta ottamaan vastaan nimikkeen ”johtava ministeri” (Leitender Minister). Schwerin von Krosigk toimi samalla myös ulkoministerinä. Dönitzin hallitus tajusi sodan jatkamisen olevan pian mahdotonta ja pyrki lähinnä varmistamaan, että mahdollisimman suuri osa Saksan armeijan joukoista pääsisi antautumaan ennemmin länsiliittoutuneille kuin puna-armeijalle. Dönitzin valtuutuksella Saksa antautui lopulta ehdoitta ja allekirjoitti aseleposopimuksen länsiliittoutuneiden kanssa kenraali Dwight Eisenhowerin päämajassa Reimsissa 7. toukokuuta ja neuvostoliittolaisten kanssa marsalkka Georgi Žukovin päämajassa Berliinissä seuraavana päivänä. Antautumisen jälkeen Dönitzin hallitus toivoi voivansa jatkaa Saksan väliaikaisena hallituksena, mutta liittoutuneet eivät tunnustaneet sitä. Liittoutuneet hajottivat lopulta hallituksen ja pidättivät sen jäsenet 23. toukokuuta. Saksalle ei tämän jälkeen jäänyt lainkaan omaa hallitusta ja 5. kesäkuuta allekirjoitetulla julistuksella ilmoitettiin liittoutuneiden miehityshallinnon hallitsevan vastaisuudessa Saksaa rajoittamattomin valtuuksin. ==Jäsenet== Nimet Virka Virassa Puolue Karl Dönitz Valtakunnanpresidentti ja sotaministeri 30. huhtikuuta – 23. toukokuuta 1945 NSDAP Lutz Schwerin von Krosigk ”Johtava ministeri”, valtiovarain- ja ulkoasiainministeri 1. – 23. toukokuuta 1945 Wilhelm Stuckart Sisäministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Otto Georg Thierack Oikeusministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Albert Speer Talous- ja varusteluministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Herbert Backe Elintarvike- ja maatalousministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Franz Seldte Työministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Julius Dorpmüller Liikenne- ja postiministeri 1.–23. toukokuuta 1945 Luokka:Natsi-Saksa Luokka:Saksan hallitukset Luokka:Saksan poliittinen historia
John Joseph Wright

John Joseph Wright (18. heinäkuuta 1909 Boston, Massachusetts – 10. elokuuta 1979 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kardinaali. Hän opiskeli muun muassa Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa, Roomassa. Hänet vihki papiksi Roomassa Francesco Marchetti Selvaggiani 8. joulukuuta 1935.The Cardinals of the Holy Roman Church: WRIGHT, John Joseph 10\. toukokuuta 1947 Wright nimitettiin Bostonin vihkipiispaksi ja Egean titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. kesäkuuta Richard Cushing, jota avustivat Ralph Leo Hayes ja James Louis Connelly. 28. tammikuuta 1950 Wright sai siirron Worcesterin ja 23. tammikuuta 1959 Pittsburghin piispaksi. Hän osallistui 1960-luvulla Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. 23\. huhtikuuta 1969 Wright nimitettiin Papiston kongregaation prefektiksi. Kardinaalipapiksi hänet ylennettiin 28. huhtikuuta 1969. Sairaus esti Wrightia osallistumasta vuoden 1978 ensimmäiseen konklaaviin, mutta toiseen hän osallistui. Vuonna 1978 Wright leikattiin harmaakaihin ja jalkojen neuromuskulaarisen häiriön takia, ja hän istui tämän jälkeen pyörätuolissa, kunnes kuoli sairaalassa polymyosiittiin. Wright on haudattu Holyhoodin hautausmaalle Massachusettsin Brooklineen. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kardinaalit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Paul Joseph Bradley

Paul Joseph Bradley (s. 18. lokakuuta 1945 McKeesport) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Pittsburghin hiippakuntaan Vincent Martin Leonard 1. toukokuuta 1971, ja hänet nimitettiin Pittsburghin vihkipiispaksi sekä Afufenian titulaaripiispaksi 16. joulukuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Donald William Wuerl, jota avustivat Daniel Nicholas DiNardo ja David Allen Zubik.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Paul Joseph Bradley 6\. huhtikuuta 2009 Bradley sai nimityksen Kalamazoon piispaksi Michiganiin, ja hänet asetettiin tähän virkaan 5. kesäkuuta. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset katoliset piispat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
John H. Wuorinen

John Henry Wuorinen (10. toukokuuta 1897 Vaasa – 10. huhtikuuta 1969 Gardner, Massachusetts, Yhdysvallat)Library, Brown University oli amerikansuomalainen historioitsija. Hän oli New Yorkissa Columbian yliopiston apulaisprofessori 1935–1943, professori 1943–1964 ja historian osaston esimies 1949–1958. Hän oli myös valtiotieteen kunniatohtori Helsingin yliopistosta.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 157 Wuorisen vanhemmat olivat John H. Wuorinen ja Sanna E. (o.s. Hautamäki). Puoliso oli Alfhild (o.s. Kalijärvi). Hänen poikansa oli säveltäjä Charles Wuorinen. Wuorinen valmistui Clark University yliopistosta ja suoritti tohtorin tutkinnon Columbian yliopistossa. Wuorinen palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltojen Skandinavian-Baltian strategisten palveluiden päällikkönä. Wuorinen muutti Suomesta Yhdysvaltoihin vuonna 1916. ==Julkaisuja== *Nationalism in Modern Finland, Columbia University Press. New York, 1931 *The Prohibition Experiment in Finland, 1931 *Suomalaisuuden historia, suom. E. F. Rautela. WSOY, 1935 (alkuteos: Nationalism in Modern Finland) *Finland - an Historical Survey, 1938 *The Finns on the Delaware, 1938 *Finland and World War II, 1948 *Finland Since 1918, 1965 *A History of Finland, New York: Columbia University Press, 1965 *Scandinavia, Englewood Cliffs (New Jersey) : Prentice-Hall, 1965 ==Lähteet== Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Runoilija ja muusa (elokuva)

Runoilija ja muusa on Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Epookkidraama tehtiin runoilija Eino Leinon satavuotisjuhlaelokuvaksi. Elokuva kertoo runoilija Leinosta ja hänen elämänsä naisista: ristiriitojen täyttämästä avioliitosta Freya Schultzin kanssa sekä rakkaussuhteesta runoilija L. Onervaan. Aikalaiskriitikot ylistivät runoilija Leinosta kertovaa draamaelokuvaa runsain kiitoksin. Eräs arvostelija kirjoitti: ”On saatu aikaan hyvin merkittävä ja onnistunut juhlaelokuva, innoittava ja toisia nuoria yrittäjiä kannustava, ja myös itse elokuvan tekeminen on tapahtunut vaivoja säästämättä.” Toinen kriitikko säesti: ”Jos Runoilijan ja muusan kirjallinen dramaturgia on korkealuokkainen, on sitä myös elokuvan visuaalinen hahmotus.” Jaakko Pakkasvirran ja kuvaaja Esa Vuorisen luomaa kuvamaailmaa kiiteltiin, samoin Otto Donnerin musiikkia. Pakkasvirran ohjauksen arvioitiin olevan ”kunnianhimoinen ja onnistunut”, jossa ansiolistalla olivat ”tyylikkyys, ajankuvan hallinta sekä tarpeettoman ’värikkyyden’ karttaminen”. Myös pääosanäyttelijät saivat suorituksistaan kiittävät arviot. Kriittisyys elokuvaan kasvoi 1980-luvulla televisioesitysten myötä.Juonikuvaus ja lehdistöarvioita Elonet.fissä Runoilija L. Onervaa näytellyt Elina Salo voitti vuonna 1979 roolistaan parhaan naispääosan Jussin. Lisäksi Esa Vuorinen palkittiin Jussilla parhaasta kuvauksesta ja Matti Marttila parhaasta lavastuksesta. ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *”Matkalle kannattaa aina lähteä”, Peter von Bagh haastattelee Esko Salmista ja Elina Saloa elokuvan tiimoilta. Filmihullu 6/1978. ==Aiheesta muualla== *Elokuva katsottavissa kokonaan Elonetissä Luokka:Jaakko Pakkasvirran ohjaamat elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat Luokka:Vuoden 1978 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Eino Wälikangas

Eino Wälikangas (sukunimi vuoteen 1906 Buddén; 11. lokakuuta 1889 Savonlinna – 4. maaliskuuta 1960Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1961, s. 57. Helsinki: Otava, 1960.) oli suomalainen diplomaatti ja filosofian maisteri. Wälikankaan vanhemmat olivat kouluneuvos Emil Johannes Buddén ja Johanna Augusta Granit. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914. Wälikangas oli Savolaisen osakunnan kuraattorina 1916–1918 ja opetti Helsingin yliopistossa sanskritin kieltä 1915 ja 1919. Hän oli ulkoasiain kanslian virkailijana Vaasassa 1918, ulkoasiain ministeriön arkistonhoitajana 1919–1922, vt. lähetetystösihteerinä Berliinissä 1920–1921, ulkoasiain ministeriön henkilöstö- ja hallinnollisen jaoston päällikkönä 1923–1927 sekä lähetystösihteerinä Lontoossa vuodesta 1927 ja Washingtonissa vuodesta 1933. Hän sai lähetystöneuvoksen arvon 1921.Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg) Wälikangas toimi sitten lähettiläänä Buenos Airesissa 1934–1937 ja Santiagossa 1934–1937, Rio de Janeirossa 1937–1945 ja oli disponibiliteetissa 1945–1947 ja erikoistehtävissä 1947–1949. Hän oli ulkovaltojen lähettiläiden esittelijä 1949–1956.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 233 Eino Wälikankaan veljiä olivat eläintieteilijä Ilmari Välikangas ja arkkitehti Martti Välikangas. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Johannes Buddén

Emil Johannes Buddén (18. huhtikuuta 1855 Savonlinna – 11. kesäkuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja kouluneuvos.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Kouluneuvos E. J. Buddén, Aamulehti, 12.06.1931, nro 156, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Buddénin vanhemmat olivat maaviskaali Erik Johan Buddén ja Augusta Emilia Böök. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 Kuopion kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1876. Buddén oli Savonlinnan lyseon lehtori 1889–1918 ja rehtori 1891–1918, Kouluhallituksen apulaisylitarkastaja 1912–1918 ja luonnonhistoriaa ja maantiedettä edustava kouluneuvos 1918–1926. Hän perusti Savonlinnan lyseoon Suomen ensimmäisen kasvitieteellisen koulupuutarhan.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 1541 Buddén teki useita opintomatkoja ulkomaille. Hän oli 1907–1908 jäsenenä senaatin asettamassa oppikouiukomiteassa ja 1921–1929 jäsenenä ylioppilastutkintovaliokunnassa. Hän toimi myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Buddén oli naimisissa vuodesta 1883 Johanna Augusta Granitin kanssa. Heidän poikiaan olivat Ilmari Välikangas (1884–1959), Eino Välikangas (1889–1960) ja Martti Välikangas (1893–1973).Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 233 == Julkaisuja == Nimellä E. J. Buddén: * Koulukasvitarhoista ja niiden merkityksestä kasvitieteen opetukselle teoksessa Savonlinnan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1904 - 1905. Savonlinna 1905 * Havaintoja luonnonhistorian opetuksen alalta. Tekijä, Helsinki 1906 * Savonlinnan reaalilyseo 1884-1909: silmäys oppilaitoksen 25-vuotiseen toimintaan. Savonlinnan reaalilyseo, Savonlinna 1910 ==Lähteet== Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Savonlinnan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet
Saiturinpörssi

Saiturinpörssi on suomalainen kauppaketju, jolla on yhteensä kymmenen myymälää Helsingissä, Vantaalla ja Järvenpäässä.Saiturinpörssi > Myymälät Saiturinpörssi on helsinkiläisen perheyritys Kar-Agent Oy:n aputoiminimi.Kar- Agent Oy Kauppalehti.fi Saiturinpörssi myy muun muassa kodin taloustarvikkeita, elintarvikkeita, vaatteita ja asusteita. Se on osakkaana 13 itsenäisen kauppiaan hankintayhtiössä Rokomera Tukku Oy, joka hankkii tuotteita ympäri maailmaa ilman välikäsiä. Saiturinpörssi ostaa myös maahantuojien ja valmistajien loppu- ja poistoeriä sekä pakkaus- ja viivakoodivirheellisiä tuotteita, jotka eivät sovellu isojen kauppaketjujen logistisiin järjestelmiin. Saiturinpörssi-toiminimen takana olevan Kar-Agent Oy:n liikevaihto vuonna 2019 oli 12,8 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 64.Asiakastieto, yrityshaku: Kar-Agent Oy Markkinointi & Mainonta -lehden vuonna 2018 tekemässä kyselyssä Saiturinpörssi nousi seitsemän halpamyymäläbrändin joukosta kolmanneksi arvostetuimmaksi Tokmannin ja Puuilon jälkeen. Saiturinpörssillä oli myymälä myös Itäkeskuksessa, kunnes se lopetti. Nykyään sen paikalla on Puuilo. == Myymälät == Ensimmäinen Saiturinpörssi avattiin 14. helmikuuta 1992 Helsingin Malmille, toinen 1996 Kontulaan. Muut myymälät sijaitsevat Helsingissä kauppakeskus Ristikossa, Citycenterissä, Redissä, Vuosaaressa, Kalliossa, Vantaan Koivukylässä ja Tikkurilassa sekä Järvenpäässä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Saiturinpörssin kotisivut Luokka:Suomalaiset perheyritykset Luokka:Halpamyymäläketjut
Kapinmetsäkerttunen

Kapinmetsäkerttunen (Cryptillas victorini) on afrikantöpökerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kapinmetsäkerttusta tavataan Etelä- Afrikan eteläosissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Afrikantöpökerttuset
Viljo Ylöstalo

Viljo Viktor Ylöstalo (14. joulukuuta 1887 Orimattila – 25. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen professori, sähkötekniikan tutkija ja diplomi- insinööri. ==Työura ja henkilöhistoria== Ylöstalo tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1907 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1913. Ylöstalo piskeli myös Darmstadtissa, Pariisissa ja Nancyssä 1922–1923. Hän toimi ennen yliopistouraansa Strömbergin palveluksessa ja valtion koskivoimakomiteassa ja opetti Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa. Ylöstalo oli Teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan ja radiotekniikan professori 1924–1952. Hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin vuonna 1928 Lahden ensimmäinen suuryleisradioasema.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 459 Ylöstalo oli Kansainvälisen yleisradioliiton (UIR) puheenjohtaja vuosina 1937–1939. Yleisradion johtokunnan jäsen hän oli 1926–1929 ja 1934–1941.Kuka kukin oli: Y (Viitattu 9.7.2019) Viljo Ylöstalon vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ylöstalo ja Maria Lindberg ja puoliso vuodesta 1915 Ester Ingrid Tidström. Heidän poikansa oli siviilioikeuden professori Matti Ylöstalo.Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 1007 (Viitattu 9.7.2019) ==Julkaisuja== * Sähkötekniikan oppikirja, 1932 * Tiedonvälityksen historiaa, 1932, julkaisussa Tampereen puhelinlaitos v. 1882–1931, J. K. Laurila, ss. 325–340 * Radiotekniikan oppikirja, 1936 * Teoreettisen sähkötekniikan perusteet, 1944 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1959 kuolleet
Madagaskarinkerttunen

Madagaskarinkerttunen (Nesillas typica) on kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Madagaskarinkerttusta tavataan Madagaskarissa ja Komoreilla. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaaksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kerttuset
Ranskan avoin tennisturnaus 2013 – naisten kaksinpeli

Marija Šarapova oli turnauksen hallitseva mestari. Serena Williams voitti hänet tämän vuoden loppuottelussa. == Sijoitetut pelaajat == # Serena Williams (mestari) # Marija Šarapova (loppuottelu) # Viktoryja Azarenka (välierät) # Agnieszka Radwańska (puolivälierät) # Sara Errani (välierät) # Li Na (2. kierros) # Petra Kvitová (3. kierros) # Angelique Kerber (4. kierros) # Samantha Stosur (3. kierros) # Caroline Wozniacki (2. kierros) # Nadja Petrova (1. kierros) # Marija Kirilenko (puolivälierät) # Marion Bartoli (3. kierros) # Ana Ivanović (4. kierros) # Roberta Vinci (4. kierros) # Dominika Cibulková (2. kierros) 17. Sloane Stephens (4. kierros) 18. Jelena Janković (puolivälierät) 19. Anastasija Pavljutšenkova (2. kierros) 20. Carla Suárez Navarro (4. kierros) 21. Kirsten Flipkens (2. kierros) 22. Jekaterina Makarova (1. kierros) 23. Klára Zakopalová (1. kierros) 24. Julia Görges (1. kierros) 25. Lucie Šafářová (1. kierros) 26. Sorana Cîrstea (3. kierros) 27. Jaroslava Švedova (2. kierros) 28. Tamira Paszek (1. kierros) 29. Varvara Lepchenko (3. kierros) 30. Venus Williams (1. kierros) 31. Alizé Cornet (3. kierros) 32. Sabine Lisicki (3. kierros) == Kaavio == === Loppukierrokset === === Kaavion yläosa === ==== Lohko 1 ==== ==== Lohko 2 ==== ==== Lohko 3 ==== ==== Lohko 4 ==== === Kaavion alaosa === ==== Lohko 5 ==== ==== Lohko 6 ==== ==== Lohko 7 ==== ==== Lohko 8 ==== == Lähteet == * Main Draw Luokka:Ranskan avoin tennisturnaus 2013
Ranskan avoin tennisturnaus 2013 – miesten kaksinpeli

Rafael Nadal oli kolminkertainen hallitseva mestari, ja voitti turnauksen nyt neljännen kerran peräkkäin. Yhteensä mestaruus oli hänelle kahdeksas. == Sijoitetut pelaajat == # Novak Đoković (välierät) # Roger Federer (puolivälierät) # Rafael Nadal (mestari) # David Ferrer (loppuottelu) # Tomáš Berdych (1. kierros) # Jo-Wilfried Tsonga (välierät) # Richard Gasquet (4. kierros) # Janko Tipsarević (3. kierros) # Stanislas Wawrinka (puolivälierät) # Marin Čilić (3. kierros) # Nicolás Almagro (4. kierros) # Tommy Haas (puolivälierät) # Kei Nishikori (4. kierros) # Milos Raonic (3. kierros) # Gilles Simon (4. kierros) # Philipp Kohlschreiber (4. kierros) 17. Juan Mónaco (1. kierros) 18. Sam Querrey (3. kierros) 19. John Isner (3. kierros) 20. Andreas Seppi (3. kierros) 21. Jerzy Janowicz (3. kierros) 22. Aleksandr Dolgopolov (1. kierros) 23. Kevin Anderson (4. kierros) 24. Benoît Paire (3. kierros) 25. Jérémy Chardy (3. kierros) 26. Grigor Dimitrov (3. kierros) 27. Fabio Fognini (3. kierros) 28. Florian Mayer (1. kierros, keskeytys) 29. Mihail Južnyi (4. kierros) 30. Julien Benneteau (3. kierros) 31. Marcel Granollers (1. kierros) 32. Tommy Robredo (puolivälierät) ==Kaavio== === Loppukierrokset === ===Kaavion yläosa=== ====Lohko 1==== ====Lohko 2==== ====Lohko 3==== ====Lohko 4==== ===Kaavion alaosa=== ====Lohko 5==== ====Lohko 6==== ====Lohko 7==== ====Lohko 8==== == Lähteet == * Main Draw === Viitteet === Luokka:Ranskan avoin tennisturnaus 2013
Ylöstalo

Ylöstalo on suomalainen sukunimi: *Kalle Ylöstalo, fiktiivinen punakaartin komppanianpäällikkö Väinö Linnan teoksessa Täällä Pohjantähden alla *Lydia Ylöstalo (1880–1961), SOK:n kirjanpitäjä *Matti Ylöstalo (1917–2002), siviilioikeuden professori *Mikael Ylöstalo (s. 1963), yleisurheilija *Otto Ylöstalo (s. 1991), kymmenottelija *Viljo Ylöstalo (1887–1959), sähkötekniikan ja radiotekniikan professori ==Muuta== * Matti Ylöstalo -palkinto, Suomen Asianajajaliiton myöntämä palkinto
Armas Yöntilä

Armas Otto Rafael Yöntilä (ent. Lindstedt; 26\. huhtikuuta 1892 Helsinki – 1. heinäkuuta 1979 Helsinki)Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.7.1979, HS Aikakone. Viitattu 17.3.2018. oli suomalainen diplomaatti. Yöntilä suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1919 ja opiskeli muun muassa Jenassa 1914, Besaconissa 1922 ja Haagissa 1923. Hän toimi ulkoasiainhallinnon palveluksessa attaseana Pariisissa 1919–1921, ulkoministeriön toisena sihteerinä 1921–1922, ensimmäisenä sihteerinä 1922–1923, jaostosihteerinä 1923–1927 ja jaostopäällikkönä 1927–1928. Hän oli lähetystösihteerinä ja -neuvoksena Berliinissä 1929–1934 ja asiainhoitajana ja pääkonsulina Prahassa 1934–1937. Sen jälkeen hän oli ulkoministeriön Kansainliiton osaston osastopäällikkönä vuodet 1938–1940 ja jälleen diplomaattina: ensin pääkonsulina Brysselissä 1940, sitten Hampurissa 1940–1942. Hän siirtyi asiainhoitajaksi Zagrebiin vuosiksi 1942–1944. Ulkoministeriössä hän jaostopäällikkö 1946–1947, apulaisosastopäällikkö 1947–1952, sen jälkeen asiainhoitaja ja pääkonsuli Pretoriassa 1952–1957 ja suurlähettiläs Kööpenhaminassa 1957–1959.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 486 Yöntilä toimi muun muassa Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän sihteerinä vuosina 1921–1927 sekä vaalilautakunnan puheenjohtajana Saarin kansanäänestyksessä 1935. Yöntilän tytär oli lehtitoimittaja Leila Kalliala. == Teokset == * Parlamenttien välinen liitto – ja maailmansodan jälkeen pidetyt eduskuntien väliset konferenssit. Porvoo: WSOY, 1924. * La Législation finlandaise sur les minorités nationales et confessionelles. 1924 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kuka kukin on 1954 Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet