EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
María Isabel Siewers

María Isabel Siewers (s. 1950) on argentiinalainen kitaristi.María Isabel Siewers Naxos, viitattu 23.1.2023 Siewers opiskeli Argentiinassa María Luisa Anidon johdolla ja valmistui Manuel de Falla -konservatoriosta saaden sen kultamitalin. Espanjan hallituksen myöntämällä stipendillä Siewers pääsi osallistumaan Andrés Segovian pitämille mestarikursseille Santiago de Compostelassa. Lisäksi hän sai stipendin Italian hallitukselta ja suoritti Sienan Accademia Musicale Chigianassa opintoja Oscar Ghiglian, Ruggero Chiesan ja Alain Meunierin johdolla. Siewersille myönnettiin Italiassa ansiodiplomi. Myöhemmin hän täydensi opintojaan Abel Carlevaron ja Nikolaus Harnoncourtin johdolla. Siewers on esiintynyt johtavissa konserttisaleissa, kuten Wigmore Hallissa, Wiener Konzerthausissa, Prahan Martinů-salissa, Carnegie Hallissa ja Pariisin Théâtre des Champs-Élysées'ssa. Hän on soittanut myös lukuisilla keskeisillä musiikkifestivaaleilla. Siewers on kiertänyt, opettanut ja toiminut kansainvälisten kilpailujen tuomarina säännöllisesti Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa, Australiassa sekä Uudessa-Seelannissa. Hän on soittanut muiden muassa Argentiinan kansallisen sinfoniaorkesterin, Kuuban kansallisen sinfoniaorkesterin ja Krakovan filharmonisen orkesterin solistina. Kamarimuusikkona Siewers on esiintynyt usein muiden muassa Amiram Ganzin, Rafael Gintolin, Dorothea Sesslerin ja Martinů-kvartetin kanssa. Hänen kamarimusiikkiohjelmistonsa on ulottunut Mauro Giulianin ja Niccolò Paganinin teoksista György Kurtágin, Tōru Takemitsun, Carlos Guastavinon ja Astor Piazzollan teoksiin sekä uusien teosten kantaesityksiin. Siewersin levytykset ovat tuoneet hänelle monia palkintoja, kuten Gramophone-lehden Critics' Choice -tunnustuksen. Siewers on tehnyt yhteistyötä monien aikansa säveltäjien kanssa. Hän kantaesitti vuonna 2000 Leoš Svárovskýn johtaman Böömiläisen kamariorkesterin kanssa Sylvie Bodorován hänelle säveltämän teoksen Concierto de Estio. Muita hänelle teoksia omistaneita säveltäjiä ovat olleet José Luis Campana, Jorge Cardoso, John W. Duarte, Helmut Jasbar, Máximo Diego Pujol ja Sergio Parotti. Siewers on toiminut monissa merkittävissä opetustehtävissä Argentiinassa. Hän perusti kotimaassaan kitaraseminaari Musicampuksen vuonna 1987 ja piti kansallisessa radiossa nuorille suunnatun musiikkisarjan. Musicampus-seminaaria hän järjesti useiden vuosien ajan, ja muut järjestäjät ovat sittemmin seuranneet hänen menestystä saavuttanutta malliaan.Isabel Siewers Savarez, viitattu 23.1.2023 Vuonna 1989 Siewers pääsi Salzburgin Mozarteumin kitaransoiton laitoksen johtajaksi. Lisäksi hän on opettanut latinalaisamerikkalaisen musiikin maisteriopintoja Cuyon kansallisessa yliopistossa. Vuonna 2009 Siewers sai saksalaisen Templinin kaupungin kunniakaupunkilaisen arvonimen. Samana vuonna hänelle myönnettiin musiikin Konex-palkinto. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Zamba

Zamba on argentiinalainen kansantanssi. Se on cueca-tapainen tanssi, jota tanssitaan yleensä parin kanssa. Tanssityylin oletetaan saaneen alkunsa Saltan maakunnasta tai sen läheltä. Se levisi Argentiinaan 1830-luvulla. Tanssin nimi, Zamba, tulee siirtomaalaisaikaisesta termistä "Zambo", joka viittaa ihmisiin, joilla on afrikkalaisia ​​tai intiaanilaisia ​​juuria. Zamballe sopiva musiikkisoitin on perinteinen argentiinalainen rumpu nimeltä "Bombo leguero" ja kitara. Zamban rytmi on yleensä hidas. == Lähteet == Luokka:Kansantanssi Luokka:Argentiinalainen kulttuuri
Bernardo O'Higginsin ritarikunta

Bernardo O'Higginsin ritarikunta () on chileläinen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1967, kun 11 vuotta aikaisemmin perustetusta ansioritarikunnasta erotettiin O'Higginsin nimeä kantavat kaksi mitaliluokkaa omaksi ritarikunnakseen. Kunniamerkkiä jaetaan ulkomaalaisille tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista opetuksen, taiteen, kaupan, teollisuuden, tieteen, humanitaarisen työn ja yhteiskunnallisen yhteistyön saralla. Ritarikunta on järjestyksessään Chilen toiseksi korkein ja sitä jaetaan nykyään harvakseltaan. Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa: * Suurristi * Suurupseeri * Komentaja * Upseeri * Ritari == Lähteet == Luokka:Chilen kunniamerkit
Topenon työväentalo

Topenon työväentalo oli Lopen kunnan Topenon kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Topenon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1908 se ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Yhdistyksen jäsenluku tuolloin oli 40. Talolla järjestettiin muun muassa luentokursseja, iltamia ja syysjuhlia. 1920-luvun puolivälissä taloa mahdollisesti korjattiin tai laajennettiin, sillä yhdistykselle myönnettiin lupa järjestää arpajaiset rakennusrahaston kartuttamiseksi. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:oon. Vuonna 1947 talolla järjestettiin vaalitilaisuus, jossa puhui ministeri Yrjö Murto. Talon vaiheista 1940-luvulta eteenpäin ei ole tietoa. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Lopen rakennukset ja rakennelmat
Jouhikangas

Jouhikangas oli jouhista valmistettu, pukuneulomoissa pukujen ja takkien tukikankaana sekä satulasepän töissä käytetty kudonnainen. Kankaan loimilangat olivat puuvilla-, pellava- tai hamppulankaa ja kuteet irrallisia hevosen harja- tai häntäjouhia. Jouhikangaskoneissa kudottiin yleensä kaksi kangasta rinnakkain siten, että kudejouhet vedettiin paikalleen yksittäin kankaiden keskikohdalta molemmille puolille. Seulojen ja siiviläin pohjana käytetyissä sihtikankaissa oli sekä loimet että kuteet tehty jouhista. ==Lähteet== Luokka:Kangaslajit
Markanmaa

Markanmaa () oli keskiajalla Ruotsissa ja Suomessa sellainen maatila, josta suoritettiin maaveroa yksi markka. Tällainen koko talo vastasi yhtä vanhaa manttaalia. Suomessa markanmaa vastasi myöhemmin ¼ manttaalia. Alkuaan täysitalon arvoksi arvioitiin 24 hopeamarkkaa, jolloin markan arvoisesta maasta suoritettiin veroa 1/24 markkaa eli äyrityinen. Keskiajalla markka oli vain laskuyksikkö eikä markan rahoja valmistettu. Niitä alkoi lyöttää kuningas Kustaa Vaasa vuonna 1536. ==Lähteet== Luokka:Suomen verotuksen historia
Máximo Diego Pujol

Máximo Diego Pujol (s. 1957 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä ja kitaristi.Máximo Diego Pujol Naxos, viitattu 23.1.2023 Pujol valmistui Juan José Castro -maakuntakonservatoriosta. Hänen soitonopettajiensa joukossa oli Miguel Ángel Girollet. Harmonian ja sävellyksen opetusta hän sai Leónidas Arnedolta. Pujol on esiintynyt eri puolilla Argentiinaa ja vieraillut soittajana kitarafestivaaleilla Euroopassa sekä Australiassa. Hän on saanut kitarasävellyksillään palkintoja Kolumbiassa, Ranskassa ja Martiniquella. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin Argentiinan säveltäjäliiton parhaan klassisen musiikin säveltäjän palkinto. Pujolin työhön on vaikuttanut vahvasti Astor Piazzolla. Myös Pujol on käyttänyt värikylläisten, melodisesti rikkaiden teosten pohjalla olevana perustyylinä tangoa. Hänen sävellystensä joukossa on sarja Tres piezas rioplatenses, jossa ovat yhdistettyinä tangon, milongan ja candomben tyylilajit. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Argentiinalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Classic

Classic voi tarkoittaa seuraavia: *Classic (kappale), MKTO:n kappale *Classic (Mac OS X) *Classic FM (täsmennyssivu) *Classic, Salibandy Club Classic, Tampereen seudulla toimiva salibandyseura *Classic Radio, suomalainen radiokanava.
Konstantin Leontjev

Konstantin Nikolajevitš Leontjev (; 25. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1831 Kudinovo, Kalugan kuvernementti - 24. marraskuuta (J: 12. marraskuuta) 1891 Sergijev Posad) oli venäläinen diplomaatti ja filosofi. Porvariston vastaisen ja elitistisen paatoksensa vuoksi hän sai lempinimen "Venäjän Nietsche". Leontjevin näkemys historiasta oli äärimmäinen, ja hänen vaikutuksensa omana aikanaan oli suppea. Nikolai Danilevskin ideat tekivät aluksi vaikutuksen Leontjeviin, mutta hiljalleen Leontjev etääntyi niistä, varsinkin panslavismista. Hänen näkemyksensä poikkesivat slavofiileistä monissa kysymyksissä. Erotuksena venäläisistä muilta slaaveilta puuttui Leontjevin mielestä organisoiva periaate, muoto, minkä vuoksi he olivat alttiita ortodoksiselle ja bysanttilaiselle kulttuurille vieraille egalitarismin ideoille. Inhossaan liberalismia ja rappeutuvaa Länsi-Eurooppaa kohtaan Leontjev kuitenkin lähestyi slavofiileja ja romanttisia nationalisteja. == Kehitysoppi == Leontjevin mukaan evoluutiossa on aina kolme vaihetta. Ensimmäiselle vaiheelle on ominaista mustavalkoinen yksinkertaisuus ja tasarakenteisuus, toiselle taas yksilöllistyminen ja suurin mahdollinen vaihtelu "despoottisen muodon" rajoissa, "kukoistava kompleksisuus". Kolmannelle vaiheelle ovat ominaisia tekijöitä jakautuminen, tasoittuminen ja organismin kuolemaa enteilevä uusi mustavalkoinen yksinkertaisuus. Tällaista evoluutiota on nähtävissä biologisessa maailmassa, taiteen tyyleissä ja yhteiskunnan mekanismeissa. == Näkemys venäläisyydestä == Leontjevin mielestä Venäjä, jolla on vahvoja aasialaisia piirteitä, on ennen kaikkea bysanttilaisen sivilisaation perillinen. Bysanttilainen perintö, joka sai Venäjällä muotonsa ortodoksiassa ja itsevaltiudessa, on hänen mukaansa "organisoiva periaate" Venäjän historiassa. Leontjev piti Pietari Suuren despoottisuutta "edistyksellisenä" ja "aristokraattisena" ja Katariina Suuren hallituskauden aikaista maaorjuutta ja aateliston etuoikeuksien vahvistamista hyvinä asioina Venäjän kannalta. Leontjevin näkemyksen mukaan Venäjän historiallinen tehtävä oli Konstantinopolin valtaaminen ja slaavilaisten kansojen johtaminen tulevaisuuteen. == Lähteet == Luokka:Venäläiset filosofit Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1891 kuolleet
Ángel Roffo

Ángel Honorio Roffo (1881 Buenos Aires – 23. heinäkuuta 1947) oli argentiinalainen lääkäri, professori ja tutkija, joka teki työuran syövän tutkimuksen (onkologia) ja hoidon parissa.Biografía de Ángel Roffo Todo Argentina, viitattu 23.1.2023Roffo, Angel H. WorldCat Identities, viitattu 23.1.2023 Roffo opiskeli Buenos Airesin yliopistossa ja sai tiedekunnan palkinnon vuonna 1909 väitöskirjallaan El cáncer, contribución a su estudio. Pian hän pääsi urologian oppituolin käytännön työn päällikköksi Buenos Airesin yliopistossa. Vuosina 1912–1915 hän oli patologisen anatomian profesor adscripto ja vuosina 1915–1931 sen profesor adjunto. Vuonna 1912 Daniel Juan Cranwell esitteli Buenos Airesin kansalliselle lääketieteen akatemialle Roffon työn Cáncer experimental, joka perustui laboratoriossa eläimillä tehtyihin kokeisiin. Tämä Roffon työ vaikutti syövän tutkimuksen ja hoidon kokeellisen instituutin perustamiseen. Se sai alkunsa vuonna 1922 nimellä Instituto de Medicina Experimental, joka sittemmin muutettiin muotoon Instituto de Oncología Ángel Roffo. Roffo itse toimi alun perin tämän instituutin johdossa. Hänestä oli tullut syöpätautien tutkimuksen ja hoidon keskeinen spesialisti Latinalaisessa Amerikassa. Roffo toteutti vuodesta 1920 alkaen lukuisia matkoja Eurooppaan, jossa hän tapasi monia ajan merkittävimmistä tieteilijöistä. Yksi näistä oli Marie Curie, jolta hän sai oppia radiumin käytöstä hoidollisissa tarkoituksissa. Roffo oli yksi ensimmäisistä tieteilijöistä, jotka osoittivat yhteyden tupakan tervan ja kasvainten muodostumisen välillä. 1920-luvun loppupuolella hän koki olevansa varma siitä, että tupakoinnilla oli yhteys syöpään. Hän tuotti lukuisia artikkeleita tupakan vaikutuksesta karsinogeneesissä (syövän syntymisen prosessi) 1930-luvulla. Tieteen historioitsija Robert N. Proctor totesikin myöhemmin, että Roffo muodosti vakavimman uhan tupakkateollisuudelle ennen 1950-lukua. Roffo sai uransa mittaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia Argentiinasta ja monista muista maista. Hänestä tuli Ranskan Kunnialegioonan ritari vuonna 1939. Hän sai myös lukuisten muiden ritarikuntien arvoja Etelä-Amerikasta ja Euroopasta. Roffo oli naimisissa Helena Larroque de Roffon kanssa. Pariskunta oli tavannut toisensa lääketiedettä opiskellessaan. Vaikka vaimo ei valmistunut lääketieteen opinnoista, hän avusti miestään tämän työssä omien mahdollisuuksiensa rajoissa. Pariskunta teki useissa hankkeissa yhteistyötä. 22\. heinäkuuta 1921 Helena Larroque de Roffo perusti Liga Argentina de Lucha Contra el Cáncerin (LALCEC) eli Argentiinan liiton taisteluksi syöpää vastaan.Nosotros LALCEC, viitattu 23.1.2023 Ángel Roffo erotettiin Instituto de Medicina Experimentalin (sittemmin Instituto de Oncología Ángel Roffo) johtotyöstä poliittisista syistä. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset lääkärit Luokka:Onkologit Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Nurmijärven Lepsämän työväentalo

Nurmijärven Lepsämän työväentalo Tietola on Nurmijärven kunnan Lepsämän kylässä sijaitseva työväentalo. ==Historiaa== Lepsämän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1907 yhdistyksessä oli 44 jäsentä, joista naisia oli 16. Yhdistyksen kirjastossa oli 89 nidettä. Rakennustoimikunta valittiin heti, mutta yhdistys onnistui ostamaan 4 000 m²:n tontin Ilolanmäeltä, Kihin talon entisen päärakennuksen pihapiiristä vasta vuonna 1915. Tontille rakennettiin vuonna 1916 urheilu- ja tanssilava, johon tehtiin myöhemmin katto ja seinät. Vuonna 1921 ostettiin hirsiä ja taloa alettiin rakentaa lämpimäksi. Talon pihapiiriin on rakennettu myöhemmin saunarakennus. ==Toimintaa työväentalolla== Heti työväentalon valmistuttua sillä aloitettiin lainakirjaston toiminta. Myös näytelmäharrastus oli suosittua. Toiminta työväentalolla oli vilkasta 1970-luvulle saakka, ja siellä järjestettiin tansseja, juhlia ja häitä. Taloa korjattiin 1980-luvulla, ja se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1990. Talolla järjestettiin tanssikursseja, harrastettiin nyrkkeilyä ja kuntoilua. Siellä toimi myös teatteriryhmä Kylähullut ja lapsi- ja nuorisoteatteri Pumppu. Urheiluseura Lepsämäen Humu toimi työväentalolla. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Nurmijärven Korven työväentalo

Nurmijärven Korven työväentalo oli Nurmijärven kunnan Korven kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Korven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistyksellä on ollut kolme taloa. Ensimmäinen talo rakennettiin vuonna 1907, se oli pieni ja sijaitsi syrjässä. Talo rapistui ja luhistui käyttökelvottomaksi. Yhdistys osti Osuusliike Ahjolta vuonna 1919 isohkon tontin, jolle uusi työväentalo valmistui vasta vuonna 1935. Samalle tontille rakennettiin myös urheilukenttä, joka myytiin Nurmijärven kunnalle vuonna 1957. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1949. Talo oli alivakuutettu, eikä vakuutuskorvaus kattanut tulipalosta aiheutuneita kustannuksia. Kolmas työväentalo rakennettiin pääosin talkoilla, ja se valmistui vuonna 1951. Työväentalon rakentaminen tuli kalliiksi, eikä hiljentyneellä iltama- ja tanssitoiminnalla pystytty enää kattamaan talon kuluja. Talo myytiin yritystoiminnan käyttöön vuonna 1969. ==Toimintaa työväentalolla== Urheiluseura Korven Pojat toimi läheisessä yhteistyössä työväenyhdistyksen kanssa ja oli työväentalon vakituinen käyttäjä. Sotien jälkeen 1940-luvun lopulla työväentalolla järjestettiin kokouksia, kursseja, ohjelmallisia iltamia ja tansseja. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Nurmijärven Nukarin työväentalo

Nurmijärven Nukarin työväentalo oli Nurmijärven kunnan Nukarin kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Nukarin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväenyhdistys ei saanut lupaa kokoontua kansakoulun tiloissa, ja se päätti hankkia oman talon. Nukarin rusthollin isäntä myi yhdistykselle tontin vuonna 1908. Työväentalo valmistui vuonna 1912. Työväenyhdistys, nuoriso-osasto, pienviljelijäin osasto ja urheiluseura Nukarin Nousu päättivät yhteistyössä laajentaa työväentaloa vuonna 1948. Rakentamisesta aiheutunut velkataakka ja toimintainnon hiipuminen johtivat siihen, että työväentalo myytiin Nurmijärven seurakunnalle vuonna 1958. ==Toimintaa työväentalolla== Vuonna 1919 talolla järjestettiin 8 iltamaa, joissa esitettiin useita näytelmiä. Ohjelmallinen toiminta vilkastui uudelleen, kun vuonna 1929 talolla alkoi toimia sosialidemokraattinen nuoriso-osasto. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Nurmijärven työväentalo

Nurmijärven työväentalo oli Nurmijärven kunnan kirkonkylällä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Nurmijärven kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistys osti vuonna 1906 tontin, jolla sijaitsi vanha torppa. Sitä laajennettiin seuraavana vuonna rakentamalla sen yhteyteen juhlasali ja näyttämö. Talo rakennettiin pääosin talkoovoimin, ja se valmistui vuonna 1908. Vuokratontti lunastettiin omaksi vuonna 1910. Työväentalon tontille päätettiin rakentaa vuonna 1972 vuokratalo, johon yhdistys sai myös omat kerhotilat. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Sergio Rochet

Sergio Rochet Álvarez (s. 23. maaliskuuta 1993 Nueva Palmira) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti ja pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaassaan Nacionalia. Hän on pelannut aiemmin kolme kautta Alankomaissa ja kaksi kautta Turkissa. Hän on pelannut Uruguayn maajoukkueessa tammikuusta 2022 alkaen. Rochet pelasi kotimaassaan Danubion junioreissa. Hän siirtyi kesällä 2014 Alankomaihin AZ Alkmaarin joukkueeseen. Hän pelasi Eredivisiessa ensimmäisellä kaudellaan kahdeksan, toisella 23 ja kolmannella 20 ottelua. Hän pelasi Eurooppa-liigan karsinnoissa yhteensä kahdeksan ja varsinaisessa Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Hän siirtyi kesällä 2017 turkkilaisseura Sivassporiin, jossa hän pelasi Turkin Superliigassa ensimmäisellä kaudellaan 15 ottelua mutta jäi toisella kaudella varamaalivahdiksi eikä pelannut yhtään ottelua. Rochet palasi kesällä 2019 Uruguayhin ja on siitä lähtien edustanut Nacionalia. Hän voitti Uruguayn- mestaruuden vuosina 2020 ja 2022. Rochet oli Uruguayn maajoukkueessa varamaalivahtina Copa Américassa 2021. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa tammikuussa 2022 MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan. Hän pelasi myös loput helmi-maaliskuussa 2022 käydyt MM-karsintaottelut Venezuelaa, Perua ja Chileä vastaan. Marras-joulukuussa 2022 hän oli Qatarin MM-kilpailuissa Uruguayn joukkueen ykkösmaalivahti. Kolmessa MM-kisaottelussa vain Portugali onnistui maalinteossa häntä vastaan, kahdesti. Rochet on pelannut vuoden 2022 loppuun mennessä 11 maaottelua. Hän on päästänyt maaotteluissaan neljä maalia ja pitänyt nollan kahdeksan kertaa. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mathías Olivera

Mathí­as Olivera Miramontes (s. 31. lokakuuta 1997 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa italialaisseura Napolia ja on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Espanjassa. Hän on pelannut Uruguayn maajoukkueessa tammikuusta 2022 alkaen. == Seurajoukkueura == Olivera pelasi kotimaassaan Nacionalin junioreissa vuodesta 2010 ja pääsi pelaamaan kaksi pääsarjaottelua helmikuussa 2016. Hän siirtyi elokuussa 2017 espanjalaisseura Getafeen, jossa hän pelasi kauden aikana kolme La Ligan ottelua ja teki huhtikuussa vierasottelussa Eibaria vastaan maalin. Kesällä 2018 Olivera siirtyi puoleksi vuodeksi lainalle toisella sarjatasolla pelaavaan Albaceteen. Hän pääsi pelaamaan 15 liigaottelua, joissa 14 ottelusta täydet minuutit, ja teki niissä yhden maalin. Paluunsa jälkeen hän pelasi Getafessa kausittain 14, 24, 31 ja 32 liigaottelua. Viimeisellä kaudellaan hän teki marraskuussa 2021 maalin Cádizia vastaan. Kaudella 2019–2020 Olivera pelasi viisi Eurooppa-liigan ottelua ja syötti kaksi maalia, kun Getafe voitti kotiottelussaan alankomaalaisen Ajaxin 2–0. Olivera siirtyi kesällä 2022 Italiaan Napolin joukkueeseen. Hän pelasi Napolin liigamestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 kaikkiaan 30 Serie A -ottelua, joissa hän teki maalin lokakuussa Cremonesea ja huhtikuussa Salernitanaa vastaan, ja kahdeksan Mestarien liigan ottelua, joissa hän syötti joukkueensa maaleista yhden Rangersia ja yhden Ajaxia vastaan, molemmat vieraskentällä. == Maajoukkueura == Olivera pelasi Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa vuonna 2017 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Uruguay sijoittui neljänneksi. Olivera pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa seitsemässä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Japania vastaan. Hän pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran tammikuussa 2022 MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan ja jatkoi avauskokoonpanossa myös seuraavissa MM-karsintaotteluissa Venezuelaa ja Perua vastaan. Marras- joulukuussa 2022 hän pelasi Qatarin MM-kilpailuissa joukkueensa kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM- karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan lokakuussa 2023. Olivera on pelannut marraskuun 2023 loppuun mennessä 16 A-maaottelua, joissa hän on ollut 13 kertaa avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nicolás de la Cruz

Diego Nicolás de la Cruz Arcosa (s. 1. kesäkuuta 1997 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa argentiinalaista River Platea. Hän on pelannut Uruguayn A-maajoukkueessa lokakuusta 2020 alkaen. De la Cruz aloitti liigauransa kotimaassaan montevideolaisen Liverpoolin joukkueessa. Hän siirtyi elokuussa 2017 argentiinalaisseura River Plateen. Joukkue voitti Copa Libertadoresin vuonna 2018 mutta de la Cruz pelasi vain yhdessä alkulohko-ottelussa ja puolivälierien jälkimmäisessä ottelussa. Hän on pelannut vuoden 2022 loppuun mennessä Argentiinan liigassa 109 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. De la Cruz pelasi Uruguayn nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2017 ikäluokan Etelä-Amerikan mestaruuden ja oli myöhemmin samana vuonna joukkueen kapteeni ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Uruguay sijoittui neljänneksi. Hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kuusi ensimmäistä ottelua ja tuli vaihdosta kentälle pronssiottelussa. Hän teki maalin neljännesvälieräottelussa Saudi-Arabiaa ja välieräottelussa Venezuelaa vastaan mutta epäonnistui jälkimmäisen päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa viidentenä laukojana. De la Cruz pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran MM-karsintaotteluissa Chileä ja Ecuadoria vastaan lokakuussa 2020 sekä Kolumbiaa ja Brasiliaa vastaan marraskuussa 2020. Vuonna 2021 hän pelasi kahdeksan maaottelua. Copa Américassa 2021 hän pelasi neljä alkulohko-ottelua mutta jäi terveysongelmien vuoksi pois tappiollisesta puolivälieräottelusta. Vuonna 2022 hän pelasi seitsemän maaottelua ja teki ensimmäiset A-maaottelumaalinsa ystävyysotteluissa Panamaa ja Kanadaa vastaan. Vuoden 2022 päättäneissä Qatarin MM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Etelä-Koreaa ja Ghanaa vastaan. De la Cruz on pelannut vuoden 2022 loppuun mennessä 19 A-maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vertigine

Vertigine Vertigine Paikkakunta: Cortina d’Ampezzo, Italia Talviurheilukeskus: Ski resort Cortina Vuori: Tofana di Mezzo Rinneluokitus: Musta Yläasema: 2 400 m Ala-asema: 1 560 m Korkeusero: 840 m Hissi Hissi Hissi: Tofana Express, Rumerlo–Duca D’Aosta, Duca D’Aosta–Pomedes Tyyppi: 6-hengen tuolihissi, 4-hengen tuolihissi, 3-hengen tuolihissi Kapasiteetti: 2 200 henkilöä/h, 2 400 henkilöä/h, 1 800 henkilöä/h Ala-asema: 1 475 m Väliasema 1: 1 753 m–1 665 m Väliasema 2: 2 092 m–2 093 m Yläasema: 2 305 m Miehet Miehet Syöksylasku Syöksylasku Lähtö: 2 400 m Maali: 1 560 m Korkeusero: 840 m Pituus: 2 610 m Maksimijyrkkyys: 61 % Minimijyrkkyys: 7 % Keskijyrkkyys: 32,2 % MM-kilpailu: 14.2.2021 Super-G Super-G Lähtö: 2 190 m Maali: 1 560 m Korkeusero: 630 m Pituus: 2 075 m Maksimijyrkkyys: 61 % Minimijyrkkyys: 7 % Keskijyrkkyys: 30,4 % MM-kilpailu: 11.2.2021 Naiset Naiset Syöksylasku Syöksylasku Lähtö: 2 114 m Maali: 1 612 m Korkeusero: 502 m Pituus: 1 552 m Keskijyrkkyys: 32,3 % Olympiakilpailu: 1.2.1956 Suurpujottelu Suurpujottelu Lähtö: 2 020 m Maali: 1 612 m Korkeusero: 408 m Pituus: 1 366 m Keskijyrkkyys: 29,9 % Olympiakilpailu: 27.1.1956 Vertigine () on laskettelurinne Cortina d’Ampezzossa Italiassa. Vertigine tunnetaan vuoden 2021 alppihiihdon MM-kilpailuiden miesten vauhtilajikilpailurinteenä. 2021 MM-kilpailujen miesten alppiyhdistetyn super- g-osuus laskettiin viereisessä vanhassa vuoden 1956 talviolympialaisten Olimpia delle Tofane -rinteessä. Talviolympialaisissa 1956 naisten syöksylasku- ja suurpujottelukilpailut laskettiin samalla rinnealueella, osin samassa, Canalone (Canalone della Tofana) -rinteessä. == Reitti == Vertiginen yläasema on 2 400 metriä merenpinnan yläpuolella Tofana di Mezzo -vuoren huipun juurella. Vertigine alkaa jyrkästi Valón di Tofana -osuudella, jossa on S-mutkia ja sen loppupuolella on super-g:n lähtö. Osuus päättyy Vertigine Jump -hyppyyn, jossa on rinteen jyrkin kohta 61 %. Hyppy menee kapeasta kahden kallion välisestä aukosta, kuten Olimpia delle Tofanen Schuss Tofana -jyrkänne. Hyppyä seuraa Canalone Schuss ja ulospäin kalteva oikealle kääntyvä Canalone Travese -mutka. Canalone Travesen jälkeen tulee Ghedina Jump -hyppy. Sen jälkeen tulee Marmotte Jump sekä Baldi Jump, jonka jälkeen rinne yhtyy Olimpia delle Tofane -rinteeseen, jossa on Pale di Rumerlo ja Final Jump (Salto Finale). Vertiginen vauhtilajien maali on 1 560 metriä merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == *Ski slope map for Cortina d’Ampezzo dolomitisuperski.com *Vertigine dolomiti.org *Results – FIS ALPINE SKI WORLD CHAMPIONSHIPS – CORTINA 2021 fis-ski.com === Viitteet === Luokka:Italian laskettelurinteet Luokka:Talviolympialaiset 1956 Luokka:Cortina d’Ampezzo
Gunhild Øyangen

Gunhild Elise Øyangen (s. 31. lokakuuta 1947 Levanger) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1989–2005 ja toimi Norjan maatalousministerinä 1986–1989 sekä 1990–1996. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Gunhild Øyangen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan maatalousministerit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Agustín Canobbio

Agustín Canobbio Graviz (s. 1. lokakuuta 1998 Montevideo) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa brasilialaista Paranaensea. Hän on pelannut Uruguayn A-maajoukkueessa tammikuusta 2022 alkaen. Canobbio nousi Fénixin junioreista Uruguayn pääsarjassa pelaavaan edustusjoukkueeseen elokuussa 2016. Hän edusti Uruguayssa myös Peñarolia ja voitti liigamestaruuden vuosina 2018 ja 2021. Hän siirtyi maaliskuussa 2022 brasilialaisseura Paranaenseen. Canobbio pelasi Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän voitti vuonna 2017 ikäluokan Etelä-Amerikan mestaruuden ja pelasi myöhemmin samana vuonna ikäluokan MM- kilpailuissa, joissa Uruguay sijoittui neljänneksi. Hän tuli vaihdosta kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ja pelasi loput kuusi ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki rangaistuspotkukilpailussa maalin sekä puolivälierässä Portugalia että välierässä Venezuelaa vastaan. Canobbio pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran MM-karsintaotteluissa Paraguayta ja Venezuelaa vastaan tammi-helmikuussa 2022. Qatarin MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-otteluissa Ghanaa vastaan. Hän on pelannut vuoden 2022 loppuun mennessä neljä A-maaottelua, joissa hän on ollut kerran avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Julien Baker

Julien Baker (s. 29. syyskuuta 1995 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen indie rockia esittävä laulaja-lauluntekijä. Hän on tunnettu herkästä ja tunteita herättävästä musiikistaan. Bakerin esikoisalbumi Sprained Ankle julkaistiin vuonna 2015. Se saavutti 23. sijan Billboardin Heatseekers Albums -listalla ja johti levytyssopimukseen Matador Recordsin kanssa. Hänen toinen albuminsa, vuonna 2017 julkaistu Turn Out the Lights, nousi Billboard 200 -albumilistan sijalle 78. Bakerin kolmas pitkäsoitto, Little Oblivions, julkaistiin vuonna 2021 ja se ylsi samalla listalla 40 parhaan joukkoon. Baker on osa vuonna 2018 perustettua Boygenius-yhtyettä, jonka kuuluvat myös Phoebe Bridgers ja Lucy Dacus. Yhtyeen ensimmäinen albumi The Record julkaistiin vuonna 2023. == Diskografia == === Soolojulkaisut === ==== Studioalbumit ==== * Sprained Ankle (2015) * Turn Out the Lights (2017) * Little Oblivions (2021) === Boygenius === ==== Studioalbumit ==== * The Record (2023) ==== EP:t ==== * boygenius (2018) * the rest (2023) == Lähteet == Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset rocklaulajat
Logny-Bogny

Logny-Bogny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen. Bognyssa sijaitseva Saint Remaclen kirkko on peräisin 1500-luvulta. Se on nimetty Belgian Ardenneilla sijaitsevan Stavelotin luostarin perustajamunkkin Pyhän Remaclen mukaan. Lognyssa ollut kirkko oli nimetty Pyhän Waastin mukaan. Espanjalaiset kuitenkin tuhosivat sen vuonna 1643 kolmikymmenvuotiseen sotaan liittyvässä Rocroin taistelussa. Kirkon tuhoamisen jälkeen Logny ja Bogny yhdistyvät, ja tuolloin Saint Remaclen kirkosta tuli yhteinen seurakuntakirkko. Lognyn kirkon muistoksi asukkaat rakensivat samalle paikalle Pyhälle Waastille omistetun kappelin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Col Drusciè A

Col Drusciè A Col Drusciè A Paikkakunta: Cortina d’Ampezzo, Italia Talviurheilukeskus: Ski resort Cortina Vuori: Col Drusciè Rinneluokitus: Musta Yläasema: 1 778 m Ala-asema: 1 453 m Korkeusero: 325 m Pituus: 907 m Maksimijyrkkyys: 60 % Keskijyrkkyys: 35,8 % Hissi Hissi Hissi: Cortina–Colfiere–Col Drusciè Tyyppi: Gondolihissi Kapasiteetti: 1 800 henkilöä/h Ala-asema: 1 215 m Väliasema: 1 453 m Yläasema: 1 769 m Miehet Miehet Pujottelu Pujottelu Lähtö: 1 700 m Maali: 1 490 m Korkeusero: 210 m Pituus: 550 m Maksimijyrkkyys: 60 % Minimijyrkkyys: 30 % Keskijyrkkyys: 38,2 % Olympiakilpailu: 31.1.1956 MM- kilpailu: 21.2.2021 1\. MC-kilpailu: 10.3.1980 Naiset Naiset Pujottelu Pujottelu Lähtö: 1 700 m Maali: 1 490 m Korkeusero: 210 m Pituus: 550 m Maksimijyrkkyys: 60 % Minimijyrkkyys: 30 % Keskijyrkkyys: 38,2 % Olympiakilpailu: 30.1.1956 MM-kilpailu: 20.2.2021 1\. MC-kilpailu: 13.12.1974 Col Drusciè A on laskettelurinne Cortina d’Ampezzossa Italiassa. Col Drusciè A tunnetaan vuoden 1956 talviolympialaisten ja vuoden 2021 alppihiihdon MM- kilpailuiden pujottelukilpailurinteenä. == Lähteet == *Ski slopes in Cortina d’Ampezzo dolomitisuperski.com *Ski slope map for Cortina d’Ampezzo dolomitisuperski.com *Slalom Results – Cortina d’Ampezzo fis-ski.com === Viitteet === Luokka:Italian laskettelurinteet Luokka:Alppihiihdon maailmancupin rinteet Luokka:Talviolympialaiset 1956 Luokka:Cortina d’Ampezzo
Matías Viña

Matías Nicolás Viña Susperreguy (s. 9. marraskuuta 1997 Empalme Olmos) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan yleensä vasen laitapuolustaja. Hän edustaa englantilaisseura Bournemouthia lainalla italialaisseura Romasta ja on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Brasiliassa. Hän on pelannut Uruguayn maajoukkueessa syyskuusta 2019 alkaen. Viña nousi Nacionalin junioreista Uruguayn pääsarjassa pelaavaan edustusjoukkueeseen vuonna 2017. Hän voitti Uruguayn-mestaruuden vuonna 2019. Hän siirtyi tammikuussa 2020 Brasiliaan Palmeirasin joukkueeseen. Hän voitti Copa Libertadoresin vuosina 2020 ja 2021, joskin jälkimmäisen mestaruuden ratketessa hän oli jo ehtinyt siirtyä elokuussa 2021 italialaisseura Romaan. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Italian Serie A:ssa 26 ottelua, joissa hän oli 18 kertaa avauskokoonpanossa. Roman voittamassa Konferenssiliigassa hän pelasi seitsemän ottelua, joista kolme ottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pääsi pelaamaan Serie A:ssa vain kolme ottelua. Eurooppa-liigan alkulohkossa hän pelasi neljä ottelua. Tammikuun 2023 lopulla hän siirtyi lainalle Englannin Valioliigassa pelaavaan Bournemouthiin, jossa hän pelasi 12 valioliigaottelua ja teki kaksi maalia, huhtikuussa Tottenhamia ja toukokuussa Chelseaa vastaan. Viña pelasi Uruguayn alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän voitti vuonna 2017 ikäluokan Etelä-Amerikan mestaruuden ja pelasi myöhemmin samana vuonna ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Uruguay sijoittui neljänneksi. Hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä alkulohko-ottelussa ja pronssiottelussa sekä tuli vaihdosta kentälle neljännesvälierä- ja puolivälieräottelussa. Puolivälierän rangaistuspotkukilpailussa Portugalia vastaan hän joukkueensa kuudentena laukojana epäonnistui mutta Uruguay selviytyi lopulta jatkoon. Viña pelasi Uruguayn A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2019. Hän pelasi Copa Américassa 2021 avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki viisi ottelua. Marras-joulukuussa 2022 käydyissä Qatarin MM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Etelä-Koreaa ja Portugalia vastaan. Viña on pelannut kesäkuun 2023 loppuun mennessä 30 A-maaottelua, joissa hän on ollut 21 kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei näissä otteluissa ole tehnyt. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tomás Giribaldi

Tomás E. Giribaldi (1847 – 11. huhtikuuta 1930) oli uruguaylainen säveltäjä.Giribaldi, Tomás 1847-1930 WorldCat Identities, viitattu 23.1.2023The Teatro Solís: 150 Years of Opera, Concert and Ballet in Montevideo Susana Salgado, Wesleyan University Press 22.7.2003 Giribaldi sävelsi kaikkien aikojen ensimmäisen uruguaylaisen oopperan. Se oli La Parisina, joka kantaesitettiin Teatro Solísissa 14. syyskuuta 1878. Teos on sävelletty Felice Romanin librettoon, jota myös Gaetano Donizetti oli käyttänyt oopperassaan Parisina. Giribaldin oopperaa varten librettoon kuitenkin tehtiin joitain muutoksia. Giribaldin La Parisinan tyyli, juoni ja teksti luovat teokseen vahvan italialaisen sävyn. Leopoldo Montenegro johti kantaesityksen; rooleissa esiintyivät sopraano Theresia Singer (Parisina), mezzosopraano Lucia Avalli (Imelda), tenori Carlo Bulterini (Ugo), baritoni Vincenzo Cottone (Azzo) ja basso Achille Augier (Ernesto). Kantaesityksen jälkeen Uruguayn presidentin edustaja saapui näyttämölle ilmoittamaan Giribaldille myönnettävästä hallituksen stipendistä, jonka turvin hän pääsisi Eurooppaan saattamaan musiikkiopintonsa loppuun. Giribaldi ennätti mennä Italiaan, mutta hän joutui äitinsä sairastumisen johdosta palaamaan Montevideoon ennen edes opintojen aloittamista Milanon konservatoriossa. Giribaldi sävelsi muitakin oopperoita, mutta ei saavuttanut enää vastaavaa menestystä kuin ensimmäisellä oopperallaan. 18. heinäkuuta 1882 kantaesittiin Giribaldin ooppera Manfredi di Svevia Giuseppe Strigellin johtaessa orkesteria ja Romilda Pantaleonin luodessa Yolen roolin. Ooppera ei osoittautunut suosituksi vaan poistui ohjelmistosta jo kolmannen esityksen jälkeen. Giribaldi piti Manfredi di Svevian kohdalla kokemaansa epäonnistumista niin murskaavana, että hänen muut oopperansa Inés de Castro ja Magda eivät koskaan edenneet esitettäviksi eikä julkaistaviksi. Giribaldin kuoltua 83-vuotiaana Montevideon kunta asetti Teatro Solísin aulaan kilven ensimmäisen uruguaylaisen oopperan säveltäjän kunniaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Uruguaylaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1847 syntyneet Luokka:Vuonna 1930 kuolleet
Heikki A. Salminen

Heikki Antero Salminen (s. 6. tammikuuta 1950 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa kausina 1972–1974 ja saavutti yhden SM- pronssin.Jääkiekkokirja 2005–2006, s. 302 Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Salminen edusti kahdella SM-sarjakaudellaan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM- sarjassa ensimmäisellä kaudellaan 24 ja toisella 18 ottelua eli yhteensä 42 ottelua. Ensimmäisellä kaudellaan hän sai yhden syöttöpisteen.Suuri Jääkiekkoteos 1, s. 270 Jälkimmäisellä kaudella hän saavutti SM- pronssia.Jääkiekkokirja 2005–2006, s. 170 Tämän jälkeen hän pelasi kahdeksan kautta I-divisioonaa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Miguel Ángel Girollet

Miguel Ángel Girollet (16. tammikuuta 1947 Buenos Aires, Argentiina – 24. huhtikuuta 1996 Madrid, Espanja) oli argentiinalainen kitaristi.Miguel Angel Girollet (Guitar) Bach-Cantatas 2008, viitattu 23.1.2023Miguel Ángel Girollet Fundación Konex, viitattu 23.1.2023 Girollet opiskeli Juan José Castro -maakuntakonservatoriossa Buenos Airesissa Graciela Pomponion ja Jorge Martínez Záraten johdolla. Hän täydensi opintojaan kolmen vuoden ajan opettajinaan Abel Carlevaro ja Ljerko Spiller. Girollet esiintyi muun muassa Buenos Airesin Teatro Colónissa, New Yorkin Carnegie Hallissa, Berliinin filharmoniassa, Moskovan Pjotr Tšaikovski -konserttisalissa ja Madridin Auditorio Nacional de Músicassa. Hän suuntasi kiertueillaan lukuisiin Euroopan maihin, entisen Neuvostoliiton alueelle sekä eri maihin Pohjois-, Väli- ja Etelä-Amerikoissa. Hän esiintyi lukuisten orkesterien, kuten Argentiinan kansallisen sinfoniaorkesterin ja Buenos Airesin filharmonisen orkesterin solistina. Girolletin ohjelmisto kattoi musiikkia 1500-luvulta hänen oman aikansa teoksiin. Vuonna 1986 hän kantaesitti Buenos Airesin filharmonisen orkesterin solistina Lalo Schifrinin kitarakonserton. Girollet työskenteli opetustehtävissä Porto Alegren kansainvälisessä seminaarissa Brasiliassa ja Collegium Musicum de Buenos Airesissa. Lisäksi hän piti kursseja muun muassa Bordeaux'n yliopistossa ja Madridin kuninkaallisessa konservatoriossa. Girollet sai ensimmäisen palkinnon Promociones Musicalesin kilpailussa vuonna 1970. Hänet palkittiin myös Pariisissa, Genevessä ja Porto Alegressa. Vuonna 1989 hän sai Konex-palkintojen jakotilaisuudessa ansiodiplomin klassisen musiikin kategoriassa. Girollet myös istui itse musiikkikilpailujen tuomaristojen jäsenenä Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa. Hän kuoli Madridissa 49 vuoden iässä. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Nurmijärven Palojoen työväentalo

Nurmijärven Palojoen työväentalo on Nurmijärven kunnan Palojoen kylässä sijaitseva työväentalo. ==Historiaa== Nurmijärven Palojoen työväenyhdistyksen perustivat työmiehet ja torpparit vuonna 1906. Työväentaloa varten vuokrattiin 725 m²:n tontti, joka lunastettiin omaksi vuonna 1911. Tontille rakennettiin ensin tanssilava, josta tuli suosittu huvipaikka. Talon perustuksen kivet louhittiin läheisestä kalliosta. Työväentalo paloi perustuksiaan myöten vuonna 1930. Vakuutusrahojen turvin alettiin heti rakentaa uutta työväentaloa, joka valmistui vuonna 1932. Työväentalo on Palojoen Sos.Dem. Työväenyhdistyksen omistuksessa. ==Rakennus== Vuonna 1912 valmistuneen talon pinta-ala oli 215 m², ja siinä oli juhlasali, näyttämö, ravintola ja pieni vahtimestarin asunto. Vuonna 1932 valmistuneen talon suunnitteli rakennusmestari Frans Lahti. Uuden talon pinta-ala oli 320 m², ja siinä oli 112 m²:n juhlasali, ravintola ja vahtimestarin asunto. ==Toimintaa työväentalolla== Vuonna 1912 pidettiin ensimmäisen talon vihkiäisjuhla, jossa juhlapuhujana oli palojokelainen Ida Aalle. Kansalaissodan aikana työväentalo oli Palojoen punaisten päämaja. Toisen talon vihkiäisten juhlapuhujana oli vuonna 1932 Väinö_Tanner. Toisen maailmasodan aikana työväentalolla majoitettiin helsinkiläisen Sofianlehdon vanhainkodin asukkaita. Sotien jälkeen työväentalosta tuli uudelleen suosittu tanssi- ja huvipaikka. Talossa harrastettiin myös näyttämötoimintaa. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Extreme E

Extreme E on moottoriurheilusarja, jossa on maastoajoa sähköautoilla. Sarjan on perustanut Formula E -sarjan perustaja Alejandro Agag. Sarjasta sanotaan, että sen kalenteri on suunniteltu esittämään ilmastonmuutoksen ja ihmisten toiminnan vaikutukset maailman etäisimmissä paikoissa. Sarjan autot kulkevat St. Helena -nimisellä laivalla, joka toimii tukikohtana, jossa on vedyllä toimiva polttokennoja käyttävä latausasema. Tarkoituksena on käyttää laivaa lentokoneiden sijaan hiilijalanjäljen pienentämiseen. Extreme H on suunnitteilla oleva sarja, jossa autot käyttävät vedyllä toimivia polttokennoja. Sarjaa ajetaan Extreme E -sarjan ohella ja sen ensimmäisen kauden suunnitellaan olevan vuonna 2024. Autot käyttävät Extreme E -sarjan runkoa ja voimansiirtoa. == Kaudet == Kausi 2021 sisälsi viisi kilpailua. Senegaliin suunniteltu kauden avaus vaihtui Saudi-Arabiaksi koronapandemian johdosta. Brasiliaan ja Argentiinaan suunnitellut kilpailut korvattiin myös. Kausi 2022 alkoi Saudi-Arabiasta ja sisälsi viisi kilpailua. Kausi 2023 alkoi Saudi-Arabiasta ja sisälsi viisi kilpailua. == Lähteet == *
Nurmijärven Perttulan työväentalo

Nurmijärven Perttulan työväentalo oli Nurmijärven kunnan Perttulan kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Nurmijärven Perttulan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Uuteen yhdistykseen perustettiin heti huvitoimikunta, arpajais- ja iltamatoimikunta sekä näytelmäkerho. Seuraavana vuonna perustettiin ompeluseura, puhujaseura, kirjasto ja rakennusrahasto. Työväentalo valmistui vuosina 1911–1912. Talo korjattiin perusteellisesti vuonna 1927, jolloin taloon tehtiin muun muassa betonisokkeli. Sotien jälkeen työväenyhdistys erosi SDP:stä ja jatkoi toimintaansa SKDL:n riveissä. Toiminta talossa hiljeni 1950-luvulla, ja talo purettiin myöhemmin. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Nurmijärven Rajamäen työväentalo

Nurmijärven Rajamäen työväentalo oli Nurmijärven kunnan Rajamäen kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Rajamäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja omaa työväentaloa alettiin suunnitella heti. Tontti, jonka suuruus oli noin 10 000 m², ostettiin vuonna 1908. Yhdistyksen puheenjohtajaa käytettiin kaupassa välikätenä, koska tilan isäntä ei suostunut myymään tonttia sosialisteille. Talon piirustukset teki Vihtori Kilpinen pitäen kirkonkylän työväentalon pohjapiirustusta mallina. Hirsirunkoisen talon pinta- ala oli 288 m², ja se valmistui vuonna 1908. Kansalaissodan jälkeen työväenyhdistys siirtyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Yhdistyksen toiminta kuitenkin hiipui 1920-luvulla, ja vuonna 1926 työväentalo siirtyi perustetulle Rajamäen Sos.dem. työväenyhdistykselle. Työväentalo päätettiin purkaa vuonna 1974. Sen tilalle rakennettiin liiketalo, josta työväenyhdistys sai toimitilat. ==Toimintaa työväentalolla== Työväentalolla tuotettiin heti alkuun suuria näytelmiä, joiden harjoituksia saattoi olla kolme kertaa viikossa. Kirjastotoiminta oli aloitettu vuonna 1910, ja vuonna 1913 perustettiin lauluseura. Yhdistys julkaisi Kehittäjä-lehteä. 1930-luvulla toiminta työväentalolla oli tavanomaista. Toisen maailmansodan aikana työväentalolla oli ensin sotilaskoti ja myöhemmin sotilaiden majoituspaikka. Sodan jälkeen perustettiin nuoriso-osasto ja naisjaosto vuonna 1953. Naisjaoston panos tulojen hankinnassa ja työväentalon tehtävien hoitajana oli tärkeä. Myös näyttämötoimintaa jatkettiin. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmijärven rakennukset ja rakennelmat
Ray Barrettin filmografia

Tämä on australialaisen näyttelijän Ray Barrettin filmografia. == Elokuvat == Vuosi Elokuva Nimi suomeksi Rooli 2008 Australia Australia 2003 The Visitors Uhka merellä 1998 In the Winter Dark Maurice Stubbs 1997 Heaven’s Burning Taivas palaa Cam O’Brien 1996 Hotel de Love Lemmenhotelli Jack Dunne 1996 Brilliant Lies Suuria valheita Brian Connor 1996 Dad & Dave – On Our Selection 1995 Hotel Sorrento Hotelli Sorrento Wal Moynihan 1993 No Worries Hyvästi dingo 1991 Waiting Waiting 1990 Blood Oath tai Prisoners of the Sun Verivala everstiluutnantti Johnson 1988 As Time Goes By J L Weston 1987 Frenchman's Farm Benson 1985 Rebel Rebel - kapinallinen Bubbles 1984 The Empty Beach Cliff Hardy - yksityisetsivä Macleary 1984 Relatives Uncle Geoffrey Southerly 1984 Wo die grunen Ameisen traumen Cole 1983 Waterfront Myrskyisä satama 1982 Goodbye Paradise Kaappausyritys Michael Stacey 1981 A Dangerous Summer Liekehtivä helvetti 1981 The Earthling Parnell 1978 The Chant of Jimmie Blacksmith The Chant of Jimmie Blacksmith Farrell 1978 No Room To Run Etsintäkuulutettu 1976 Let the Balloon Go Anna pallon lentää tohtori Mcleod 1976 Don’s Party Don's Party Mal 1971 Inn of the Frightened People 1966 Thunderbirds Are Go Myrskylinnut lähtövalmiina John Tracy / The Hood / muita hahmoja 1966 The Reptile Käärmeihmiset Harry 1965 Jigsaw ylikonstaapeli Gorman 1963 80,000 Suspects 80 000 Suspects Lähde: == Lähteet == Luokka:Filmografiat
O'Higginsin koriste

O'Higginsin koriste () on Chilen presidentin käyttämässä olkanauhassa roikkuva koriste. Sen on perinteisesti katsottu kuvastavan Chilen presidentin valtaa ja sen siirtymistä henkilöltä toiselle. Koriste kuului alkujaan vapaustaistelua johtavalle Bernardo O'Higginsille, mutta tämä luovutti koristeen José Gregorio Argomedolle symboloidakseen sotilaskomennon siirtymistä uudelle henkilölle. Presidentin vallanvaihtoon koriste alkoi liittyä Manuel Bulnesin kaudella vuonna 1841. Koriste on viisisakareinen punainen tähti, jonka halkaisija on noin 7 cm. Uuden presidentin virkaanastujaisissa väistyvä presidentti suutelee koristetta vallanvaihdoksen merkiksi. Chilen politiikassa on käsite nimeltä O'Higginsin koristeen kirous: mikäli presidentti pudottaa koristeen olkanauhastaan, hän ei palvele kauttaan loppuun. Koristeen on pudottanut neljä presidenttiä, joista kolme on pantu viralta. Viimeksi koristeen pudotti Sebastian Piñera vuonna 2019. == Lähteet == Luokka:Chilen kansallissymbolit Luokka:Koriste-esineet
Saunders-Roe SR.A/1

Saunders-Roe SR.A/1 on Saunders-Roen 1940-luvun lopulla valmistama lentovene- hävittäjän prototyyppi. Se oli maailman ensimmäinen suihkumoottorilla varustettu lentovene. Sen voimanlähteenä oli kaksi Metropolitan-Vickers F2/4 "Beryl" suihkumoottoria == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Saunders-Roe SR.44 / SR.A/1 * The Saunders-Roe SR.A/1 Was a Pioneering Seaplane Jet SR.A/1 Luokka:Brittiläiset hävittäjälentokoneet Luokka:Lentoveneet Luokka:1940-luvun hävittäjälentokoneet
Ahti Risku

Ahti Onni Risku (2. maaliskuuta 1910 Sievi – 8. elokuuta 1984 Tornio) oli suomalainen insinööri ja johtava virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Viitattu 24.1.2023. ==Henkilöhistoria== Riskun vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Iisakki Risku ja Ida Vilhelmiina Vainoniemi ja puolisot 1939–1946 Airi Ella Annikki Tuompo ja vuodesta 1947 Sirkka Annikki Säippä. Risku tuli ylioppilaaksi Porvoon Suomalaisilta jatkoluokilta 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1934. Hän oli maataloushallituksessa ylimääräinen maanviljelysinsinööri Oulun maanviljelysinsinööripiirissä 1934–1935 ja Perä-Pohjolan maanviljelysinsinööripiirissä 1935–1946, vs. apulaismaanviljelysinsinööri 1943–1944, alemman palkkaluokan apulaismaanviljelysinsinööri 1946–1957, vanhempi insinööri Lapin maanviljelysinsinööripiirissä 1957–1970 ja maa- ja vesirakennustoiminnan suunnittelun toimialapäällikkö 1968–1970 sekä maa- ja vesirakennustoiminnan suunnittelun toimialapäällikkö vesihallituksen Lapin vesipiirissä 1970–1975. Riskulla oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, ennen muuta maa- ja vesirakentamisen piirissä. Esimerkiksi Kemijoen vesirakentamiseen hän oli perehtynyt jo 1930-luvulta ja osallistui merkittävästi siihen liittyneiden kalakorvauskiistojen selvittämiseen. Maanviljelysneuvoksen arvon Risku sai 1974. Suomen kulttuurirahasto perusti Riskun ja hänen vaimonsa Sirkan nimeä kantavan rahaston 1977 heidän tekemiensä lahjoitusten turvin. ==Julkaisuja== * Vastainen uudisraivaustoiminta Lapin läänissä: esitelmä, 1947 * Pienteollisuus, 1966, julkaisussa Lapin insinööri- ja arkkitehtiyhdistys 1946–1966: 20-vuotisjuhlajulkaisu, s. 61-68 * Maatilatalouden merkityksestä Lapin läänille, 1977, julkaisussa Maatalousjaoston loppuraportti: peruselinkeinojen merkitys ja koulutus == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset lahjoittajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet