EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kouluvalinta

Kouluvalinta tarkoittaa koulun valitsemista oppilaalle. Suomessa kouluvalinnalla tarkoitetaan yleensä oppilaan vanhempien pyrkimystä sijoittaa lapsensa muualle kuin oppilaaksiottoalueen kouluun. Ulkomailla kouluvalinta tehdään usein julkisen ja yksityisen koulun välillä. Suomessa perusopetuslain mukaan kunta osoittaa oppilaalle koulun, johon oppilaalla on oikeus päästä. Tätä koulua kutsutaan lähikouluksi. Kaikki perheet voivat kuitenkin yrittää hakea lapselleen paikkaa johonkin toiseenkin perusopetusta antavaan kouluun. Jotkut vanhemmat hakevatkin lapselleen koulupaikkaa oman oppilaaksiottoalueen ulkopuolelta. Jotkut vanhemmat hakevat lapsilleen paikkaa tiettyihin aineisiin keskittyville painotetuille luokille. Tässä voi olla kyse lapsen lahjakkuuden mukaisesta kouluvalinnasta, tai huonoksi ja rauhattomaksi koetun lähikoulun välttelystä. Aiempaa vapaampi kouluvalinta tuli Suomessa mahdolliseksi 1990-luvulla etenkin suurimmissa kaupungeissa, kun painotetun opetuksen luokkia ja erityistehtäväkouluja lisättiin. Jotkin perheet ovat valinneet asuinpaikkansa sen perusteella, millaiseen kouluun lapsi muuton seurauksena pääsee. Suomessa on 2000-luvulla käyty keskustelua siitä, mitä vapaasta kouluvalinnasta seuraa Helsingissä ja muualla maassa. Yhtäältä on puolustettu vanhempien oikeutta valita lapselleen mahdollisimman hyvä koulu. Toisaalta on esitetty, että koulun valinta etenkin huonosti suomea osaavien oppilaiden määrän perusteella lisää koulujen haitallista eriytymistä. Toisaalta talousteorian mukaan vapaa kouluvalinta voi hillitä alueellista eriytymistä, kun hyvätuloiset vanhemmat saavat valita lapselleen hyvän koulun joutumatta muuttamaan toiselle alueelle. Ruotsissa on käytössä vapaa kouluvalinta, ja valittavana on sekä kunnallisia että yksityisiä kouluja. Kunta ottaa huomioon oppilaspaikkaa hakevan perheen toiveet sekä läheisyysperiaatteen, mutta lapsi ei ole automaattisesti oikeutettu oppilaspaikkaan jossain tietyssä koulussa. Yksityiskoulut vastaavat oppilasvalinnoistaan itse omien valintamenettelyjensä mukaisesti. Ruotsin järjestelmä on johtanut opetusministeri Li Anderssonin mukaan yksityiskoulujen määrän kasvuun ja koulujen eriytymiseen. ==Lähteet== Luokka:Koulutus
Pavlo Rjabikin

Pavlo Borysovytš Rjabikin (; s. 6. kesäkuuta 1965) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministerinä vuosina 2021–2023. Rjabikin syntyi Kiovassa. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan kansallisessa yliopistossa. Vuosina 2000–2005 hän istui sitoutumattomana kansanedustajana Ukrainan parlamentissa eli Verh’ovna Radassa mykolajivilaisen vaalipiirin edustajana. Vuosina 2005–2006 hän toimi varaliikenne- ja viestintäministerinä. Vuosina 2009–2010 hän toimi Ukrainan Tanskan-suurlähettiläänä. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan UDAR-puolueen listan 28:ntena. Vuosina 2014–2015 hän toimi Kiovan kaupunginhallinnon varajohtajana. Vuosina 2017–2020 hän toimi Boryspilin kansainvälisen lentoaseman toimitusjohtajana. Vuosina 2020–2021 hän toimi Ukrainan tullipalvelun johtajana. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin Ukrainan strategisten teollisuudenalojen ministeriksi. Maaliskuussa 2023 Verh’ovna Rada erotti hänet virasta ja nimitti hänen seuraajakseen Oleksandr Kamyšinin. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ukrainan ministerit
Mykola Solskyi

Mykola Tarasovytš Solskyi (; s. 22. toukokuuta 1979) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan maatalous- ja ravintoministerinä vuosina 2022–2024. Solskyi syntyi Rosoh’yn kylässä, Staryi Sambirin piirissä (nykyinen Sambirin piiri) Lvivin alueella. Hän opiskeli vuosina 1995–2000 oikeustiedettä Lvivin yliopistossa. Vuosina 2000–2003 hän työskenteli lakimiehenä. Vuosina 2003–2014 hän toimi lakiasiaintoimiston toimitusjohtajana ja vuosina 2014–2019 varatoimitusjohtajana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Solskyi valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan 125:ntenä, sitoutumattomana ehdokkaana. Maaliskuussa 2022 hänet nimitettiin maatalous- ja ravintoministeriksi, minkä myötä hän erosi kansanedustajan virasta. Huhtikuussa 2024 Ukrainan korruptiontorjuntaan erikoistunut syyttäjä (SAPO) määräsi Solskyin pidätyksen. Häntä syytettiin valtion maiden anastamisesta. Solskyi vapautettiin pidätyksen jälkeen takuita vastaan. Solskyi jätti erohakemuksen ministerin tehtävistään, minkä Ukrainan parlamentti hyväksyi äänestyksellä 9. toukokuuta 2024. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ukrainan ministerit
Ruslan Strilets

Ruslan Oleksandrovytš Strilets (; s. 30. kesäkuuta 1984) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Ukrainan ympäristönsuojelu- ja luonnonvaraministerinä vuodesta 2022 lähtien. Strilets syntyi Dnipropetrovskissa. Hän on opiskellut kansainvälistä taloustiedettä Dnipropetrovskin kansallisessa yliopistossa, oikeustiedettä Dnipropetrovskin valtiollisessa sisäasiain yliopistossa, ekologiaa ja ympäristönsuojelua Prydniprovskan yhdyskuntasuunnittelun ja arkkitehtuurin valtionakatemiassa sekä hallintotieteitä ja johtamista Dnipropetrovskin alueen julkishallintoinstituutissa. Vuosina 2007–2019 hän työskenteli Dnipropetrovskin aluehallinnossa. Vuosina 2019–2020 hän toim Ukrainan energia- ja ympäristönsuojeluministeriön jätehuolto-, ympäristöturvallisuus- ja kiertotalousosaston varajohtajana. Vuonna 2020 hänet nimitettiin digitaalikehityksestä, digitaalisesta muutoksesta ja digitalisaatiosta vastaavaksi ympäristönsuojelu- ja luonnonvara-asiain varaministeriksi. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin virkaatekeväksi ympäristönsuojelu- ja luonnonvaraministeriksi, ja huhtikuussa 2022 hänet nimitettiin varsinaiseksi ministeriksi. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ukrainan ministerit
Oleksandr Tkatšenko

Oleksandr Vladyslavovytš Tkatšenko (; s. 22. tammikuuta 1966) on ukrainalainen journalisti ja poliitikko, joka on toiminut Ukrainan kulttuuri- ja informaatioministerinä vuodesta 2020 lähtien. Tkatšenko syntyi Kiovassa. Hän opiskeli journalismia Kiovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1990. Vuosina 1988–1991 hän työskenteli televisiojuontajana. Vuosina 1991–1994 hän toimi Reuters-uutistoimiston Ukrainan-kirjeenvaihtajana. Vuosina 1994–1999 hän toimi Nova mova -tuotantoyhtiön toimitusjohtajana. Vuosina 1996–1997 hän toimi 1+1-televisiokanavan varapäätuottajana. Vuosina 1999–2005 hän toimi Novyi kanal -televisiokanavan johtajana. Vuosina 2000–2001 hän toimi pääministeri Viktor Juštšenkon neuvonantajana. Vuosina 2008–2019 hän toimi 1+1 media -yhtiön toimitusjohtajana. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Kansan palvelija -puolueen listan yhdeksäntenä, sitoutumattomana ehdokkaana. Kesäkuussa 2020 hänet nimitettiin Ukrainan kulttuuri- ja informaatioministeriksi, minkä myötä hän erosi kansanedustajan tehtävästä. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ukrainan ministerit
Serhi Škarlet

Serhi Mykolajovytš Škarlet (; s. 19. lokakuuta 1972) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan opetus- ja tiedeministerinä vuosina 2020–2023. Škarlet syntyi Qo‘qonissa eli Kokandissa Uzbekistanissa. Hän opiskeli vuosina 1989–1995 Kiovan polyteknisessä instituutissa ja vuosina 1995–1996 Tšernihivin polyteknisen instituutin rahoituksen ja taloustieteen instituutissa. Vuosina 1996–1998 hän toimi opettajana Tšernihivin polyteknisessä instituutissa. Vuosina 1998–2001 hän toimi vanhempana lehtorina Tšernihivin teknillisessä valtionyliopistossa. Vuosina 1999–2003 hän toimi Ukrainan kansainvälisen teknillis-tieteellisen yliopiston Tšernihivin instituutin vararehtorina. Vuonna 2000 hän väitteli taloustieteiden kandidaatiksi. Vuosina 2001–2003 hän toimi apulaisprofessorina Tšernihivin teknillisen valtionyliopiston laskentatoimen osastolla. Vuonna 2001 hänet nimitettiin Ukrainan kansainvälisen teknillis-tieteellisen yliopiston Tšernihivin instituutin rehtoriksi, ja vuonna 2006 hänet nimitettiin instituutissa professoriksi. Vuonna 2008 hän väitteli tohtoriksi; samana vuonna hänet nimitettiin professoriksi. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Tšernihivin teknillisen valtionyliopiston rehtoriksi. Kesäkuussa 2020 hänet nimitettiin virkaatekeväksi opetus- ja tiedeministeriksi; joulukuussa hänet nimitettiin varsinaiseksi ministeriksi. Maaliskuussa 2023 Verh’ovna Rada erotti hänet virasta ja nimitti hänen seuraajakseen Oksen Lisovyin. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ukrainan ministerit
Les Ayvelles

Les Ayvelles on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin seitsemän kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista etelään. pienoiskuva|vasen|Fort des Ayvelles Ranskan hävittyä Saksan–Ranskan sodan vuonna 1870, alkoivat ranskalaiset rakentamaan Seré de Rivièresin puolustusjärjestelmää. Siihen kuului linnoituksia Ranskan rajaseudulle. Yksi linnoituksista, Fort des Ayvelles, rakennettiin Les Ayvellesin ja sen naapurikunnan Villers-Semeusen alueelle. Linnoitus on nykyään museokohde jossa voi tutustua Ranskan historiaan vuosina 1870–1914. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Vikenti H’voika

Vikenti Vjatšeslavovytš H’voika (; 21. helmikuuta 1850 Semin, Böömi – 20. elokuuta 1914) oli tšekkiläissyntyinen ukrainalainen arkeologi.Life and work of Vikentiy Khvoyka who discovered Trypillya, DND H’voika syntyi 21. helmikuuta 1850 Semínin kylässä Böömin kuningaskunnassa (silloin osa Itävallan keisarikuntaa). Valmistuttuaan Chrudimin kauppa-akatemiasta hän asui jonkin aikaa Prahassa ennen muuttoaan 27-vuotiaana Kiovaan, jossa hän työskenteli opettajana. Hän kiinnitti huomionsa arkeologiaan 1890-luvulla ja teki kaivauksia Kiovan ja Dneprin alueella. Hän oli Kiovan antiikki- ja taidemuseon, nykyisen kansallisen ja historiallisen museon perustajia. Hän oli myös sen arkeologisen kokoelman ensimmäinen kuraattori. H’voika löysi Tripoljen kulttuurin Ukrainasta. Hänen löytönsä tarkka vuosi on epävarma. Hän esitteli löytönsä vuonna 1897 11. arkeologien kongressissa. Sama kulttuuri löydettiin suunnilleen samaan aikaan Romaiastasta, jossa sitä kutsuttiin Cucuteni-kulttuuriksi. H’voika kuoli Kiovassa 20. lokakuuta 1914. Hänet on haudattu Baikoven hautausmaalle. == Lähteet == * Vikentiy Khvoyka – the man who discovered Cucuteni-Trypillian culture to the world, Weloveua * Arkadii Zhukovsky, Khvoika, Vikentii, Encyclopedia of Ukraine ===Viitteet=== Luokka:Ukrainalaiset arkeologit Luokka:Tšekkiläiset tieteilijät Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Oskar Øksnes

Oskar Øksnes (11. huhtikuuta 1921 Kvam – 27. maaliskuuta 1999) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan maatalousministerinä vuosina 1976–1981. Koulutukseltaan hän oli agronomi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Oskar Øksnes Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan maatalousministerit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Bourg-Fidèle

Bourg-Fidèle on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista luoteeseen. Bourg-Fidèle on alkujaan hugenottikaupunki, jonka perusti 1500-luvulla Porcienin prinssi Antoine de Croy. Vuonna 1969 kylässä kuvattiin Claude Autant-Laran elokuva "Les Patates", jossa kyläläiset saivat esiintyä. Kylässä on entiseen valimoon tehty museo Ėcomusée Au Sable de Forge, johon on kerätty alaan liittyviä työkaluja, koneita ja esineitä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Arne Nilsen

Arne Nilsen (21. tammikuuta 1924 Bergen – 16. huhtikuuta 2020 Voss) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1965–1985 ja toimi Norjan kunta- ja työministerinä 1978–1979 sekä sosiaaliministerinä 1979–1981. Vuosina 1959–1963 hän oli Vossin pormestari ja 1981–1985 Odelstingetin puhemies. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Arne Nilsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan työministerit Luokka:Norjan pormestarit Luokka:Odelstingetin puhemiehet Luokka:Voss Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Ukraina kesäparalympialaisissa 2000

Ukraina osallistui 67 urheilijan joukkueella Sydneyn kesäparalympialaisissa vuonna 2000. Mitalitaulukossa se oli 35. saatuaan 37 mitalia. == Mitalit == Mitali Mitalisti Laji Tapahtuma Oleksandr Jasynovyi Yleisurheilu Miesten kiekko F13 Juri Andrjušin Uinti Miesten 50 m perhosuinti S7 Oleksandr Maštšenko Uinti Miesten 100 m rintauinti SB11 Serhi Atamanenko Jousiammunta Miesten henkilökohtainen kilpailu Ihor Paštšenko Yleisurheilu Miesten 100 m T12 Roman Dzjuba Yleisurheilu Miesten 100 m T35 Serhi Norenko Yleisurheilu Miesten 100 m T36 Roman Dzjuba Yleisurheilu Miesten 200 m T35 Serhi Norenko Yleisurheilu Miesten 200 m T36 Ihor Bodnar Yleisurheilu Miesten 1500 m T20 Danylo Seredin Yleisurheilu Miesten 1500 m T36 Serhi Kolos Yleisurheilu Miesten keihäs F35 Ihor Horbenko Yleisurheilu Miesten pituushyppy F12 Ivan Kytsenko Yleisurheilu Miesten pituushyppy F13 Anton Skatškov Yleisurheilu Miesten pituushyppy F46 Oleksandr Jasynovyi Yleisurheilu Miesten kuulantyöntö F13 Anton Skatškov Yleisurheilu Miesten kolmiloikka F46 Oleksandr Ivanjuh’in Yleisurheilu Miesten viisiottelu P11 Serhi Vakulenko Andri Roztoka Andri Tsukanov Valeri Novopoltsev Ihor Lytvynenko Taras Dutko Serhi Krot Serhi Babi CP-jalkapallo Miesten joukkue Lidija Solovjova Voimanosto Naisten -40kg Olena Akopjan Uinti Naisten 50 m vapaauinti S5 Olena Akopjan Uinti Naisten 100 m vapaauinti S5 Olena Akopjan Uinti Naisten 200 m vapaauinti S5 Oleksandr Ivanjuh’in Yleisurheilu Miesten 100 m T11 Andri Žyltsov Yleisurheilu Miesten 100 m T36 Andri Danylov Yleisurheilu Miesten 100 m T42 Ihor Paštšenko Yleisurheilu Miesten 200 m T12 Andri Danylov Yleisurheilu Miesten 200 m T42 Serhi Norenko Yleisurheilu Miesten 400 m T36 Danylo Seredin Yleisurheilu Miesten 800 m T36 Ihor Horbenko Yleisurheilu Miesten kolmiloikka F12 Vadym Kalmykov Yleisurheilu Miesten viisiottelu P12 Inna Djatšenko Yleisurheilu Naisten 100 m T38 Ljudmyla Osmanova Voimanosto Naisten -60kg Ruslan Burlakov Uinti Miesten 50 m vapaauinti S11 Ruslan Burlakov Uinti Miesten 100 m vapaauinti S11 Natalija Ivanova Pöytätennis Naisten kaksinpeli 11 == Lähteet == Kesäparalympialaisissa 2000 Luokka:Valtiot kesäparalympialaisissa 2000
A. E. Takeva

August Evert Takeva, sukunimi aik. Gustafsson (9. syyskuuta 1883 Viipuri – 1963 Tenhola) oli suomalainen karjatalouskonsulentti ja tietokirjailija. Hän asui Hyvinkäällä.A. E. Takeva 50-vuotias, Karjatalous : karjanomistajien ammattilehti, 06.10.1933, nro 20, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotHenkilötietoja Hyvinkäältä, Hyvinkään Sanomat, 08.09.1933, nro 71, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotGeni.com : August Evert Takeva Takeva kävi koulunsa Viipurissa ja suoritti 1904 Kurkijoen ylemmän maanviljelyskoulukurssin. Takeva toimi 1907–1912 Jokioisten tilojen karja- ja meijeritalouden johtajana ja vuosina 1916–1919 Osakeyhtiö Parviaisen tiloilla tilanhoitajana. Hän toimi myös tarkastusassistenttina Nastolassa ja yksityisenä maanviljelijänä Suistamon Siilinmäellä, oli mukana osuustoiminnassa ja oli maamiesseuran luottamusmiehenä. Takeva teki matkoja Tanskaan, Ruotsiin ja Venäjälle. Venäjällä hän oli Moskovassa Petrovska- Razumovskajan akatemian kotieläintaloudellisella osastolla assistenttina. Vuonna 1920 Takeva tuli Suomen Ayrshireyhdistyksen palvelukseen konsulentiksi. Hän piti esitelmiä, toimi neuvojana ja eläinten arvostelijana sekä järjesti näyttelyitä ja kantakirjaanottotilaisuuksia. Hän toimi karjataloudellisten ammattilehtien avustajana ja julkaisi alan tietokirjoja. == Julkaisuja == Nimimerkillä A. E. T.: * Koelypsy- ja päiväkirja navetassa. Karisto 1912, 2. painos 1922 * Karjamiehen muistikirja. Otava 1913 * Kurkijoen ylempi maanviljelyskoulu 1897-1910. Oppilaskunnan toimittama muistojulkaisu 1925, julkaisutoimikunta Väinö Pastell, Hjalmar Sjöstedt, A. E. Takeva. Kurkijoen ylempi maanviljelyskoulu, Hämeenlinna 1925 * Koelypsy- ja päiväkirja. Liitteenä luettelo sonneista, hiehoista ja syntyneistä vasikoista. Karisto 1929 * Kankare. Eripainos Suomen ayrshirekarjasta n:o 3-4, 1935. Helsinki 1935 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * A. E. Takeva : Räntämäen kirkko ja seurakunta Jämsässä, Kansan kuvalehti, 13.10.1933, nro 42, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot * A. E. Takeva : Kirjokarja pientaloudessa, Maa : Suomen maatalousseurojen aikakauslehti, 01.08.1939, nro 8, s. 43, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Räntämäen pienoiskivikirkko

Räntämäen pienoiskivikirkko on Jämsässä Auvilan kartanon mailla sijaitseva pieni kivikirkko. Kirkon ja siihen kuuluneen hirsisen pienoispappilan rakensivat 1847 Porvoon lukiota 1840-luvulla käyneet Auvilan kartanon omistaneen Grönholmin perheen viisi poikaa, joista kolme aikoi opiskella papeiksi. He muodostivat keskuudestaan myös pienoisseurakunnan. Tarkoituksena lienee ollut etukäteen perehtyminen tuleviin kirkollisiin tehtäviin. Porvoon lukion rehtorina oli tähän aikaa runoilija J. L. Runeberg. A. E. Takeva : Räntämäen kirkko ja seurakunta Jämsässä, Kansan kuvalehti, 13.10.1933, nro 42, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotRäntämäen kivinen leikkikirkko, Jämsän sukukokous 2004, Gröndahl-Murtola sukuseura ry:n sivut Kirkossa saarnattiin sunnuntaisin ja kirkon tornissa oli pieni kello, jota soitettiin ennen jumalanpalveluksen alkua. Kirkossa oli erään Lindhin maalama alttaritaulu, numerotaulu, pieni kynttiläkruunu katossa ja kynttilöiden kiinnikkeet seinillä. Kirkon arkistoa on säilynyt Auvilan kartanossa. Arkistoon kuuluu muun muassa kirkonkirjoja seurakuntalaisista, kirkkolakikirja, tilikirja, virsikirja, kirkkokäsikirja, päiväkirja seurakunnan tapahtumista, seurakunnan historia ja käsinkirjoitetun Räntämäki Tidning -lehden numeroita. Kirkon rakentaneista Grönholmin veljeksistä kaksi Fredrik Johan Grönholm (1824–1854) ja Otto Ferdinand Grönholm (1827–1855) vihittiin papeiksi, mutta he kuolivat jo nuorina. Kolmas veli ja kirkkohankkeen johtaja Alfred Achates Grönholm kuoli jo ollessaan Porvoon lukion viimeisellä luokalla. Seurakunnassa olivat mukana myös Jämsän silloisen kirkkoherran Nordströmin pojat, jotka opiskelivat teologiaa Helsingin yliopistossa. Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Johan Grönholm. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.2.2023.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Otto Ferdinand Grönholm. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.2.2023. == Lähteet == Luokka:Jämsän rakennukset ja rakennelmat
Kaisu Juusela

Kaisu Juusela (s. 1943 Töysä) on suomalainen kielitieteilijä. Hän toimi pitkään Helsingin yliopiston suomen kielen oppiaineessa amanuenssina. Hän työskenteli murteiden morfologista aineistoa tallentaneessa Muoto-opin arkistossa assistenttina vuodesta 1969 ja myöhemmin amanuenssina ja Muoto-opin arkiston johtajana eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 2006 saakka. Kevätlukukauden 1991 hän työskenteli Tampereen yliopistossa suomen kielen apulaisprofessorina. Helsingin yliopiston dosentuurin hän sai 1999. Tutkijana hän on erikoistunut kielellisen variaation tutkimukseen, erityisesti murteiden morfologiaan. Väitöskirjansa Törmäysmurteen variaatiosta: Jälkitavun i-loppuisen diftongin edustus Töysän murteessa hän teki alkuperäisen kotipaikkakuntansa Töysän murteen länsi- ja itämurteisista piirteistä. Se valmistui 1989. Valtaosan työurastaan Juusela käytti kieliaineistojen keruun ja niiden organisoinnin parissa: Muoto-opin arkistoon saatiin kerrytetyksi 500 000 kieliopillisin koodein varustettua arkistolippua aluksi professori Terho Itkosen ja sittemmin Juuselan johdolla. Kieliopillinen koodaus selostetaan Muoto-opin arkiston keruuoppaassa. Juusela oli kertyneen aineiston digitoinnissa kehityksen kärjessä: Muoto-opin arkiston digitointi aloitettiin jo 2000-luvun alussa Suomen Akatemian hankkeessa Electronic Morphology Archives for Finnish Dialects. Kotikielen Seurassa Kaisu Juusela toimi rahastonhoitajana 1973–1992 ja toisena varaesimiehenä 1993–2003. Kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 2006. Aikakauslehti Virittäjän toimituksessa Juusela toimi kirjallisuustoimittajana 1977–1988. Vuonna 2006 hän julkaisi Virittäjä-lehden 100-vuotishistorian ”Sata vuotta Virittäjää: Kotikielen Seuran aikakauslehden vaiheita vuosilta 1897–1996”. Uransa aikana Juusela myös opetti ja toimi suomen kielen perusopintojen vastuuhenkilönä. Hän järjesti lähes vuosittain erikoiskursseja, joille hän hankki luennoitsijoiksi useita eri näkökulmia edustavia tutkijoita eri yliopistoista ja tutkimuslaitoksista. == Julkaisuja == * (väitöskirja) * (artikkeli) * * Juusela, Kaisu Yksilölliset poikkeamat morfologiassa Teoksesssa Kirjoituksia muoto- ja merkitysopista (toim. Urho Määttä & Klaus Laalo. Tampere: Folia Fennistica & Linguistica 21. Tampereen yliopiston suomen kielen ja yleisen kielitieteen laitos, 1998. * * * ( Heikki Paunosen 60-vuotisjuhlakirja) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Chillaa veli

”Chillaa veli” on rap-artisti Sexmanen singlejulkaisu hänen kolmannelta studioalbumiltaan, Sextape II. Kappale on albumin toinen single sekä albumin yhdeksäs kappale, ja se julkaistiin 8. heinäkuuta 2022 Sony Musicin kautta. == Listasijoitukset == Lista Paras sijoitus Suomen virallinen lista 2 Radiolista 55 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset hip hop -kappaleet Luokka:Vuoden 2022 kappaleet
Viini ja uskonnot

Viini liittyy uskontoihin muun muassa kristinuskon ja juutalaisuuden tärkeissä seremonioissa. Kristityille viini edustaa Jeesuksen verta, kun sitä nautitaan ehtoollisella leivän kanssa. Viini kuuluu moniin juutalaisten seremonioihin, kuten kidduš-rukoukseen sapattina. Juutalaisille viinin tulee olla košer eli puhdasta. Koraani sisältää ristiriitaisia lausuntoja viinistä, mutta abrogaatioteorian nojalla muslimit ovat päätelleet, että on noudatettava ohjetta, joka kehottaa pidättäytymään viinistä (5:91). Vallitseva tulkinta islamissa on, että alkoholin nauttiminen on kiellettyä. Raamatussa viini mainitaan useasti. Viini-sanalla tarkoitettiin tosin myös rypälemehuja eikä koskaan väkeviä viinejä, joita ei Raamatun aikana vielä tunnettu. Käymätön viini oli olennainen osa juutalaista perinnettä. Sen runsaus oli osoitus Jumalan siunauksesta ja puute osoitus Jumalan kirouksesta. Viini oli mukana koko juutalaisen perheen juhla-aterialla sapattia vastaanotettaessa, ja leipä ja viini olivat vertauskuva Jumalan luomisvoimasta. Jeesuksen ensimmäinen ihmeteko oli Kaanan häissä tehty viini. Hän myös vertasi itseään viinipuuhun ja opetuslapsiaan hedelmää tuottaviin viinipuun oksiin. Paras viini ortodoksijuutalaisen perinteen mukaan on nykyäänkin käymätön makea viini. Toisaalta viinin käytölle oli asetettu rajoituksia jo varhain. Raamatussa on useita varoittavia esimerkkejä liiallisen viininjuonnin seurauksista, ja viinin käyttö päihtymystarkoituksessa tuomittiin. Etenkin pappien, nasiirien ja kuninkaiden käskettiin välttämään viininjuontia, mutta usein myös tavallisten ihmisten. Viinin väärinkäytön mukanaan tuoman Jumalan kirouksen katsottiin kohdistuneen Kanaaniin ja tämän jälkeläisiin sekä myöhemmin myös Efraimiin ja Juudaan sekä Babyloniin. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * * Luokka:Uskonnolliset käsitykset Luokka:Viinikulttuuri
Rostislav I

Rostislav I Mstislavitš (k. 1167) oli Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1159–1167 ja sitä ennen lyhyesti vuonna 1154 veljensä Izjaslav II:n kuoleman jälkeen. Rostislavin valtakaudella Kiovan Rusin kulttuuri kukoisti. Hän perusti useita kirkkoja ja kaupunkeja ja vahvisti pääkaupungin linnoituksia. == Lähteet == Luokka:Kiovan ruhtinaat Luokka:Vuonna 1167 kuolleet
Yokosuka B3Y

Yokosuka B3Y oli keisarillisen Japanin laivaston Yokosukan laivaston lentoteknisen varikon suunnittelema torpedokone. == Tausta == Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishin tyypin 89 torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Saman aikaisesti laivaston esikunta antoi määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.Mikesh & Abe 1990 s. 280-281 Tamefumi Suzukin ohjauksessa suunniteltiin täysin hitsattu metallirunko, johon liitettiin 600 hevosvoiman tyypin 91 moottori. Testeissä uusi kone oli kuitenkin pettymys eikä ainoastaan koneen vakaus ja hallinta, vaan myös moottorin epävarmuus. Kuitenkaan koelennoissa ei havaittu vastaavia ongelmia kuin Shi-7 vaatimuksiin perustuvissa koneissa. Aichin suunnittelija Tokuichiro Gomein muutosten jälkeen laivasto hyväksyi elokuussa 1933 uuden lentokoneen nimellä laivaston tyypin 92 lentotukialusrynnäkkökone, joka sai lyhyen mallinimen B3Y1. Tuotanto aloitettiin Aichilla ja myöhemmin Watanabella ja Hiron arsenaalissa. == Tuotanto == Prototyyppi valmistettiin Yokosukassa, mutta sen jälkeen Aichi valmisti 75 lentokonetta vuonna 1933. Lisäksi Watanabe valmisti vuosina 1933–1936 yhteensä 23 ja Hiro noin 30 lentokonetta. == Käyttö == Suurista odotuksista huolimatta koneisiin asennettujen moottoreiden toiminnan epävarmuus aiheutti huolta. Kiinan–Japanin sodan alkuvaiheessa koneet lunastivat paikkansa vaakapommituksissa pistemäisiin kohteisiin. Koneet poistuivat palveluksesta uudempien mallien saapuessa yksiköihin. == Tekniset tiedot == ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Yokosukan ilma-alukset Luokka:Japanilaiset pommikoneet Luokka:1930-luvun pommikoneet
Gleb I

Gleb I Jurjevitš (ukrainaksi Гліб Юрійович, k. 1171) oli Perejaslavin ruhtinas 1155–1169 ja Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1169–1171. Hän oli Moskovan perustajan Juri Dolgorukin poika, Vladimir Monomahin pojanpoika ja Vladimirin suuriruhtinaan Andrei Bogoljubskin veli. Hän osallistui isänsä sotiin serkkuaan Izjaslav II Mstislavitšia vastaan. == Lähteet == Luokka:Kiovan ruhtinaat Luokka:Vuonna 1171 kuolleet
Simone Segouin

Simone Segouin (3. lokakuuta 1925 Thivars – 21. helmikuuta 2023 Courville-sur- Eure) oli ranskalainen partisaani, joka toisen maailmansodan aikana taisteli Ranskan vastarintaliikkeessä kommunistisen Francs-Tireurs et Partisans -järjestön (FTPF) riveissä. == Elämä == Maanviljelijän perheeseen syntynyt Segouin toimi vastarintataistelijoita huoltaneen isänsä apuna jo heti Natsi- Saksan miehitettyä Ranskan vuonna 1940. FTPF-järjestöön Segouin liittyi keväällä 1944 tutustuttuaan paikallisia taistelijoita johtaneeseen Roland Boursieriin, josta myöhemmin tuli hänen puolisonsa. Salanimeä Nicole Minet käyttänyt Segouin toimi aluksi lähettinä, mutta Boursierin opetettua hänelle aseenkäsittelyä Segouin osallistui myös sabotaaseihin ja aseelliseen vastarintaan. Pariisin vapautuksen jälkeen Segouin sai kansainvälistä julkisuutta, kun Robert Capan hänestä ottamia valokuvia julkaistiin amerikkalaisessa Life-lehdessä. Sodan jälkeen Segouin palkittiin ansioistaan Croix de Guerre -mitalilla. Sodan päätyttyä Segouin työskenteli sairaanhoitajana. Hän kuoli 97-vuotiaana helmikuussa 2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan vastarintaliikkeen henkilöt Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Chainsaw Man

Chainsaw Man () on Tatsuki Fujimoton sarjakuva. Sarja julkaistiin Weekly Shōnen Jump -lehdessä joulukuusta 2018 joulukuuhun 2020. Sarjakuvat on koottu 13 albumiksi, jotka julkaistiin tammikuussa 2023. Sarjasta tehty MAPPA:n tuottama anime esitettiin lokakuusta joulukuuhun 2022. ==Asetelma== Sarja sijoittuu kuvitteelliselle 1990-luvulle. Maailmaa vaivaavat paholaiset (, ), jotka ovat ihmisille vaaraksi. Voimakkaimmat paholaiset ovat syntyneet ihmisten kollektiivisista peloista. Päähenkilö Denji on veloissa yakuzalle perittyään velan kuolleelta isältään. Hänellä on lemmikkinään söpöä pikkukoiraa muistuttava moottorisahapaholainen nimeltä Pochita, jonka kanssa Denji tekee mm. metsätöitä. Denji tienaa rahaa velkojensa vastineeksi myös tappamalla paholaisia yakuzan laskuun. Yakuza haluaa hänen tappavan velkojensa vastineeksi zombipaholaisen, mutta kyseessä on ansa, ja zombipaholaisen kanssa sopimuksen tehnyt yakuza haluaa syödä Denjin ja lyö samuraimiekan läpi hänen selästään. Denjin kuollessa Pochita tekee sopimuksen hänen kanssaan, määrää hänet tavoittelemaan unelmiaan ja yhdistyy hänen ruumiiseensa ja hänestä tulee moottorisahamies. Denjin voittaessa zombipaholaisen ja zombit paikalle saapuvat Yleisen Turvallisuuden (公安) osaston paholaistenmetsästäjät. Denjille annetaan vaihtoehdoksi liittyä Yleisen Turvallisuuden paholaisenmetsästäjiin tai tulla tapetuksi, sillä paholais-ihmishybridien kulkemista vapaana ei katsota hyvällä. Luokka:Toiminta-anime ja -manga
George Petean

George Petean (s. 1976 Cluj-Napoca) on romanialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.George Petean: Biographie Ólyrix, viitattu 23.2.2023 Petean opiskeli kotikaupunkinsa konservatoriossa pianon- sekä pasuunansoittoa ja sitten Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa laulua. Hänen opettajiinsa kuuluivat Vicente Sardinero ja Giorgio Zancanaro. Petean teki Cluj-Napocassa debyyttinsä Wolfgang Amadeus Mozartin Don Giovannin nimiroolissa.George Petean Gran Teatre del Liceu, viitattu 23.2.2023 Ensimmäisenä kansainvälisenä roolinaan hän tulkitsi Marcellon osan Giacomo Puccinin La bohèmessa Teatro dell'Opera di Romassa vuonna 2000. Vuosina 2002–2010 Petean oli Hampurin valtionoopperan vakituinen jäsen. Petean on esiintynyt muun muassa Covent Gardenissa, Metropolitan-oopperassa, La Scalassa, Wienin valtionoopperassa, Gran Teatre del Liceussa ja Deutsche Oper Berlinissä.George Petean Wiener Staatsoper, viitattu 23.2.2023 Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut lukuisia rooleja Giuseppe Verdin oopperoissa, verismin ohjelmistoa sekä bel canto -rooleja. == Lähteet == Luokka:Romanialaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Severi Soukka

Severi Soukka (s. 13. tammikuuta 2001 Oulu) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. == Ura == === Seuraura === Soukka on Oulun Kärppien kasvatti. Hän pelasi kaudella 2015–2016 myös yhden ottelun Kiekko-Laserin C-nuorissa. Kauden 2016–2017 päätteeksi Soukka voitti Kärpissä C-nuorten SM- hopeaa. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Kiekko-Laserin B-nuoriin. Kaudeksi 2018–2019 Soukka siirtyi Porin Ässien B-nuoriin. Kauden 2019–2020 hän pelasi suurimmaksi osaksi seuran A-nuorissa. Soukka puki kauden aikana myös neljään SM-liigan runkosarjaotteluun, mutta hän ei saanut niissä kuitenkaan peliaikaa. Lokakuussa 2020 Soukka teki 1+1-vuotisen sopimuksen Mestis-joukkue Tuton kanssa. Hän siirtyi loppukaudeksi 2020–2021 ensisijaisesti seuran U20-joukkueeseen. Soukka debytoi myös Mestiksessä, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua. Tuto käytti Soukan sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Soukka jatkoi kaudella 2021–2022 pääasiassa seuran U20-joukkueessa. Hän pelasi kauden aikana yhden Mestis-ottelun ja yhden Suomen Cupin ottelun. Kaudeksi 2022–2023 Soukka siirtyi yli-ikäisenä Helsingin IFK:n U20-joukkueeseen. Hänet nostettiin ensimmäisen kerran seuran SM-liigajoukkueen kokoonpanoon 22. helmikuuta 2023 vierasotteluun Tapparaa vastaan, kun Roope Taponen loukkaantui edellisessä ottelussa ja myös Niilo Halonen oli sivussa. HIFK lähti otteluun ykkösmaalivahtinaan vain 17-vuotias ensimmäisen SM-liigaottelun aloittanut Eemil Vinni. Soukka kuitenkin vaihdettiin ja Vinnin tilalle jo ajassa 13.46, kun Tappara johti ottelua lukemin 4–1 ja heidän seuraava tilanteensa oli videotarkistuksessa. Soukka torjui SM-liigadebyytissään 46.14 minuutin aikana 12 kertaa ja hän päästi neljä maalia. HIFK hävisi ottelun lopulta lukemin 8–2. === Maajoukkueura === Soukka on pelannut yhden poikien maaottelun. == Tilastot == Runkosarja Pudotuspelit Kausi Joukkue Liiga O V H T MIN PM NP PMK TP% O V H MIN PM NP PMK TP% 2018–2019 Ässät A-SM 1 2 0 93,8 – – – – – – – – 2019–2020 Ässät A-SM 39 90 90,6 1 0 1 67 2 0 94,6 2020–2021 Tuto U20-SM 18 74 0 3.81 87,2 – – – – – – – – Tuto Mestis 4 0 4 0 273 21 0 4.63 84,3 – – – – – – – – 2021–2022 Tuto U20-SM 17 5 9 0 927 61 0 3.95 87,9 – – – – – – – – Tuto Mestis 1 0 1 0 23 5 0 13.25 64,3 – – – – – – – – 2022–2023 HIFK U20-SM 13 9 2 0 791 31 0 2.35 89,7 – – – – – – – – HIFK SM-liiga 1 0 0 0 47 4 0 5.19 75,0 – – – – – – – – == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Georgialaislegioona

Georgialaislegioona (, ) on Ukrainassa toimiva sotilasosasto, joka koostuu pääsääntöisesti georgialaisista vapaaehtoisista vierastaistelijoista. == Historia == Georgialaislegioona perustettiin 2014 Venäjän miehitettyä Krimin niemimaan. Aluksi siihen kuului vain 10 georgialaista, jotka tarjoituivat taistelemaan Venäjän tukemia separatisteja vastaan sekä kouluttamaan ukrainalaisia sotilaita. Vuonna 2016 legioona integroitiin osaksi Ukrainan maavoimia. Legioona irrotettiin 54. prikaatista. Legioona kiisti, että tämä olisi liittynyt Miheil Saakašvilin ja Petro Porošenkon välisiin erimielisyyksiin. Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 legioonan sotilaat olivat ensimmäisten joukossa taistelemassa Venäjän joukkoja vastaan Antonovin lentokentällä Hostomelissa. Legioona on kärsinyt kovia tappioita Bah’mutin taistelussa sekä Itä-Ukrainan rintamalla. Marraskuussa 2022 Le Monde uutisoi, että legioonaan kuulunut ukrainalaissotilas olisi tappanut venäläisen sotavangin. Legioona kiisti tämän, mutta sotarikokseen mahdollisesti syyllistynyt sotilas saattoi olla georgialainen. == Koko, organisaatio ja tehtävät == Joulukuussa 2022 legioonaan arveltiin kuuluvan 800–1000 henkilöä, joista noin puolet oli etnisiä georgialaisia ja noin puolet muiden maiden kansalaisia. Legioona hyväksyy jäsenikseen vain sellaisia henkilöitä, joilla on aiempaa taistelukokemusta ja joilla ei ole taustaa ääriliikkeissä. Legioona suorittaa sabotaasi-iskuja ja tiedustelua vihollislinjojen takana. Lisäksi legioona kouluttaa Ukrainan poliiseja, siviilejä ja sotilaita. Legioonaa johtaa georgialainen Mamuka Mamulašvili. Hän on perustellut legioonan olemassaoloa sillä, että Georgialla ja Ukrainalla on yhteinen vihollinen (”venäläinen imperialismi”). Lisäksi Mamulašvili on sitä mieltä, että Ukrainan sota olisi voitu välttää, mikäli länsimaat olisivat rankaisseet Venäjää ankarammin Georgian sodan jälkeen vuonna 2008. == Lähteet == Luokka:Ukrainan maavoimat Luokka:Ukraina-myönteiset vapaaehtoiset sotilasyksiköt Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan
English country house

English country house on kartano, joka sijaitsee tyypillisesti Englannin maaseudulla. Englantilaisten kartanoiden historia ajoittuu aina Tudor- aikakaudelle asti, kun lääninherrojen talot alkoivat kasvaa kokoa. Sittemmin historiassa kartanoissa ovat asuneet brittiläinen yläluokka ja aristokraatit. Nykypäivänä moni kartano on muutettu museoiksi, nähtävyyksiksi ja vuokratiloiksi. == Historia == Maalaiskartanot tulivat suosituiksi Tudor- aikakaudella, kun varakkaat ihmiset alkoivat hakea uusia asuinpaikkoja linnojen ja linnoitusten sijaan. Asuintaloissa ei ollut enää suurta tarvetta panostaa suojaukseen ulkoiselta uhalta. Ihmiset alkoivat käyttää rahaa sen sijaan rakennuksien ulkomuotoon ja estetiikkaan. Tyypillinen maalaiskartanoiden arkkitehtuurityyli sai muotonsa, kun arkkitehtejä pyydettiin suunnittelemaan mahdollisimman kauniita rakennuksia. Kartanoiden ulkonäöllä pyrittiin houkuttelemaan kuninkaallisia jäämään vierailulle ohikulkumatkoillaan. Alun perin monia maalaiskartanoita oli käytetty luostareina, mutta kun kuningas Henry VIII hajotti luostarit, hän lahjoitti monia näistä rakennuksista tärkeimmille hoviherroilleen. Nämä rakennukset muutettiin myöhemmin yksityisiksi kodeiksi. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa kartanonomistajien verot nousivat ja kartanoiden huoltaminen kävi kalliimmaksi. Iso osa talojen palvelusväestä meni sotimaan tai hakeutui sotien jälkeen kaupunkeihin töihin. Sodan jälkeen isoihin taloihin maalle oli vaikeampi löytää työntekijöitä. Kartanonomistajat pyrkivät pitämään talon ja omaisuutensa perheen sisällä ja hakeutuivat rikkaisiin naimisiin tai etsimään perijää toisesta sukuhaarasta. Toisen maailmansodan aikana Ison-Britannian hallitus otti haltuunsa useita kartanoita sotilaallisiin tarkoituksiin. Tämäkin sota pakotti paljon ihmisiä luopumaan maalaiskartanoistaan oman väkensä ja perijöidensä kuoltua, sekä rakennusten mentyä sodan seurauksena huonoon kuntoon. Sotien jälkeen harva halusi ehostaa vanhan maalaiskartanon asuttavaksi taloksi. Ehjänä säilyneet kartanot hyödynnettiin uudelleen muun muassa sairaaloina, kouluina, turistinähtävyyksinä ja museoina. Tyhjäksi jääneet, hylätyt ja pahoin vaurioituneet kartanot purettiin. == Lähteet == Luokka:Brittiläinen arkkitehtuuri
H’orol

H’orol (; ) on kaupunki Ukrainan Pultavan alueen Lubnyn piirissä. H’orol sijaitsee Dneprin vesistön vasemmanpuoleisen Psjol-sivujoen sivuhaaran H’oroljoen oikealla rannalla, eurooppatien (valtatie M03) varrella, 100 kilometriä aluekeskus Pultavasta länteen. Kaupungin länsilaidalla on rautatieasema. Ukrainan tilastokeskus arvioi H’orolin väkiluvuksi 12 540 (2022). Vuonna 2011 siellä oli 13 720 ja vuonna 1990 noin 16 500 asukasta. Tammikuun keskilämpötila on −6,6 ja heinäkuun +20,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 484 millimetriä. H’orol on Pultavan alueen vanhimpia tunnettuja paikkakuntia. Kirjallinen maininta siitä löytyy vuodelta 1083. Mongolit tuhosivat paikkakunnan. Se siirtyi 1362 Liettuan suuriruhtinaskunnan, ja 1596 Puolan hallintaan. Vuodesta 1648 vuoteen 1782 se oli Myrhorodin rykmentin (kasakkarykmentti) asemapaikka. Kaupungiksi se tuli 1781. Vuodesta 1782 se siirtyi Venäjän keisarikunnan osaksi ja oli sittemmin muun muassa Pultavan kuvernementin kihlakuntakaupunki. Ukrainan valtiossa H’orol on kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lubnyn piiriin; sitä ennen se oli H’orolin piirin keskus. Rathaus Chorol.jpg|Kaupungintalo. Успенская церковь (Хорол).jpg|Uspenskin kirkko. Хорол. Церква Петра і Павла 01.JPG|Pietarin ja Paavalin kirkko. Bahnhof Chorol.jpg|H’orolin rautatieasema. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Pultavan alueen kaupungit Luokka:Lubnyn piiri
Bayraktar (laulu)

Bayraktar () on ukrainalainen kansanlaulu, joka nousi suosioon huhtikuussa 2022 pari kuukautta Venäjän hyökättyä maahan. Laulun on sanoittanut ja säveltänyt Taras Borovok. Kertoman mukaan Borovok kirjoitti sanat noin 20 minuutissa ja sävelsi laulun noin kahdessa tunnissa. Kappale on äänitetty 24. helmikuuta 2022. Laulu on kunnianosoitus turkkilaisvalmisteiselle Bayraktar- lennokille, joka on noussut tunnetuksi ympäri maailmaa sen osoittauduttua hyväksi aseeksi Ukrainan asevoimien käytössä näiden puolustaessa maataan Venäjää vastaan. Toisaalta kyseessä on myös propagandalaulu, jolla pyritään pitämään yllä ukrainalaisten taistelutahtoa. Laulussa pilkataan Venäjän armeijaa ja sen epäonnistumisia Ukrainassa. == Lähteet == Luokka:Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 Luokka:Propaganda Luokka:Ukrainalaiset isänmaalliset laulut
Antti Huovinen

Armas Antti Huovinen (1. huhtikuuta 1889 Kuopio – 3. tammikuuta 1974 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 22.2.2023. Huovisen vanhemmat olivat talonomistaja Juho Aukusti Huovinen ja Stiina Maria Qvick ja puoliso vuodesta 1945 kanslisti Irja Maria Helena Koivisto. Huovinen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta 1908 ja valmistui metsänhoitajaksi 1910. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri vuodesta 1910, avustaja Oulunjärven tarkastuspiirissä 1911, Kemin tarkastuspiirissä 1911–1912 ja Siikajoen hoitoalueella 1912, vt. metsänhoitaja Simon hoitoalueella 1913, Ylisimon hoitoalueella 1913–1916 ja Korpiselän hoitoalueella 1917–1918 sekä Ab Wärtsilä Oy:n ja Hämekoski Ab:n johtava metsänhoitaja 1918–1921. Virkamieheksi Huovinen palasi, kun hän oli Metsähallituksen Sallan hoitoalueella vt. metsänhoitaja 1922, maankäyttöosaston vt. metsänhoitaja 1922–1923 ja Itä-Suomen piirikunnan avustava metsänhoitaja 1923, Oulun läänin lääninmetsälautakunnan apulaislääninmetsätarkastaja 1923, Metsähallituksen Vaalan hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1924 ja maankäyttöosaston vt. metsänhoitaja 1924–1926, Sallan hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1926, maankäyttöosaston metsänhoitaja 1927–1929 ja vt. päällikkö 1927, 1928 ja 1929 sekä Pohjanmaan piirikunnan piirikuntapäällikkö 1929–1945. Metsäneuvoksen arvonimen Huovinen sai 1942. Huovinen muistetaan myös aktiivisena jääkärivärvärinä, joka ryhtyi hoitamaan Matarengissa Ruotsin Ylitorniolla ollutta etappia joulukuussa 1916 ja kesällä 1917 etappia Ruotsin Korpikylän Alarovalla. Kesällä ja syksyllä 1917 hän osallistui myös Suomeen tuotavia laitteistoja ja aseita koskeviin tehtäviin. Hänen toimintaansa jääkäriliikkeen yhteydessä on kuvattu rohkeaksi ja merkitykselliseksi. Suomen sisällissotaan Huovinen osallistui vuonna 1918 Karjalan rintamalla, myöhemmin jääkärimajuriksi ylenneen Väinö Lankisen johtamassa komppaniassa. Kirjailija, metsänhoitaja Veikko Huovinen oli Antti Huovisen veljenpoika. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Liisa Horelli

Liisa Marjatta Horelli-Kukkonen (o.s. Tähkä, s. 3. elokuuta 1941 Espoo) on suomalainen ympäristöpsykologian tutkija ja dosentti. Horelli opiskeli aluksi kieliä ja suoritti Helsingin yliopistossa vuonna 1964 maisteritutkinnon englantilaisessa ja ranskalaisessa filologiassa. Hän työskenteli Ruotsin Helsingin-suurlähetystössä kulttuuriattašean assistenttina ja sitten Yleisradion ulkomaanpalvelussa kansainvälisen EBU- ja OIRT-ohjelmavaihdon päällikkönä. Ylen-vuosinaan hän muun muassa juonsi Suomen euroviisukarsinnan vuonna 1968. Horelli toimitti ohjelmia asumisesta ja kaupunkisuunnittelusta ja innostui myös opiskelemaan alaa. Hän suoritti lisensiaatintutkinnon psykologiasta Helsingin yliopistossa 1981 ja väitteli tohtoriksi Espoon Teknillisestä korkeakoulusta 1993 aiheenaan asunto- ja kaupunkisuunnittelu.Liisa Horelli, Aalto University Wiki. Viitattu 23.2.2023.Liisa Horelli-Kukkonen, Aalto University. Viitattu 23.2.2023. Suomen Arviointiyhdistys SAYFES myönsi Horellille vuonna 2021 elämäntyöpalkinnon uraa uurtavasta arviointialan työstä Suomessa.Arvin päivän palkinto 2021 Karville, elämäntyöpalkinto Liisa Horellille, Suomen Arviointiyhdistys 2021. Viitattu 23.2.2023. ==Teoksia== * *Horelli, Liisa: Lapset ympäristön tutkijoina. Mannerheimin Lastensuojeluliitto 1992. ISBN 951-9312-62-5. *Horelli, Liisa: Naisnäkökulmia ympäristöpolitiikkaan. Ympäristöministeriö 1996. ISBN 951-731-060-9. * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset psykologit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yokosuka B4Y

Yokosuka B4Y oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien Yokosukan laivaston lentoteknisen varikon suunnittelema torpedokone. Tyynenmeren sodan alkaessa liittoutuneet olettivat koneen olevan merkittävin lentotukialuksille sijoitettu torpedokone. Tämä perustui virheelliseen tietoon, joka saatiin raportoitaessa HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen upotuksesta.Francillon 1979 s. 449-451 == Tausta == Vuonna 1934 laivaston ilmavoimilla oli tarve korvata Yokosuka B3Y1, jonka moottorin toimintavarmuus oli heikko. Laivaston esikunta julkaisi Shi-9-vaatimukset ja toimitti pyynnön uuden koneen suunnittelusta Mitsubishille, Nakajimalle ja Yokosukalle. Sanae Kawasakin johtama suunnitteluryhmän lähtökohtana oli useiden moottorimallien käyttömahdollisuus ja olemassa olevien komponenttien käyttö. Kawasaki liitti uuden rungon ja peräosan Kawanishi E7K1:n siipiin, joiden oli todettu olevan erittäin hyvät. Ensimmäisen prototyypin moottorina oli 600 hevosvoiman Hiron valmistama nestejäähdytteinen tyyppi 91. Ensilento tehtiin loppuvuodesta 1935. Vuoden 1936 aikana valmistui vielä neljä prototyyppiä, joista toisen ja kolmannen moottorina oli 640 hevosvoiman Nakajima Kotobuki 3 -tähtimoottori sekä neljännen että viidennen 840 hevosvoiman Nakajima Hikari 2. Prototyyppejä verrattiin Mitsubishi Ka-12 (B4M1) ja kahteen Nakajima B4N1:een. Testien päätteeksi Hikari 2 -moottorilla varustettu prototyyppi todettiin parhaaksi. Tuotanto aloitettiin marraskuussa 1936 Mitsubishin, Nakajiman ja Hiron varikolla tyyppinimellä laivaston tyypin 96 torpedokone B4Y1. Liittoutuneet antoivat koneelle peitenimen Jean. == Tuotanto == Yokosukassa valmistettiin 1935–1936 viisi prototyyppiä. Nakajiman tehtailla valmistui 37 ja Mitsubishin tehtailla 135 tuotantokonetta vuosina 1937–1938. Lisäksi Hiron varikolla valmistui 28 tuotantokonetta vuonna 1938. == Käyttö == Tuotantokoneissa taaempi ohjaamo oli varustettu kuomulla. Koneita sijoitettiin Akagin, Hoshon, Kagan, Ruyjon ja Soruyn lennostoihin, joissa ne olivat vuoteen 1940. Lisäksi koneita sijoitettiin 13. ja 15. kokutaihin, joiden mukana ne osallistuivat Kiinan–Japanin sotaan. Tyynenmeren sodan alkaessa vain muutamia koneita oli edelleen koulutuskäytössä. == Tekniset tiedot == ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Yokosukan ilma-alukset Luokka:Japanilaiset pommikoneet Luokka:1930-luvun pommikoneet
Mielipidelouhinta

Mielipidelouhinta, tunneanalyysi tai sentimenttianalyysi on luonnollisen kielen käsittelyn, tekstianalyysin, tietokonelingvistiikan ja biometristen tietojen käyttöä tunnetilojen ja subjektiivisen tiedon systemaattiseen tunnistamiseen, poimimiseen, kvantifiointiin ja tutkimiseen. Sentimenttialyysiä sovelletaan laajalti erilaisiin asiakaspalautteisiin, kuten arvosteluihin ja kyselytutkimuksiin. Tuloksia voidaan käyttää avuksi esimerkiksi markkinoinnissa, asiakaspalvelussa, suosittelujärjestelmissä tai vaikka vihapuheen tutkimisessa. Kehittyneiden kielimallien ja koneoppimisen avulla voidaan analysoida myös vaikeampia lähteitä, kuten uutistekstejä, joissa kirjoittajat yleensä ilmaisevat mielipiteensä vähemmän selkeästi. Hamborg, Felix; Donnay, Karsten (2021). "NewsMTSC: A Dataset for (Multi-)Target-dependent Sentiment Classification in Political News Articles". "Proceedings of the 16th Conference of the European Chapter of the Association for Computational Linguistics: Main Volume" Sentimenttianalyysin perustehtävä on jonkin tekstin tai sen osien polariteetin luokittelu positiiviseen, negatiiviseen ja neutraaliin. Luokittelu voi tapahtua koko dokumentin, lauseen tai jonkin piirteen tasolla. Edistyneempi luokittelu etsii tarkemmin määriteltyjä tunnetiloja, kuten nautintoa, vihaa, inhoa, surua, pelkoa ja yllätystä.Vong Anh Ho ym.: "Emotion Recognition for Vietnamese Social Media Text". In Proceedings of the 2019 International Conference of the Pacific Association for Computational Linguistics (PACLING 2019), Hanoi, Vietnam (2019). Myös tunteiden voimakkuutta on mahdollista analysoida. Sentimenttianalyysin perusmetodeja ovat perinteinen sanastopohjainen analyysi sekä nykyään lähinnä koneoppimisella toteutettu analyysi. Suomen kielelle on julkaistu vapaasti saatavilla oleva yleinen tunnesanasto.Emily Öhman, 2022. SELF & FEIL: Sentiment and Emotion Lexicons for Finnish.] In Proceedings of the 6th Digital Humanities in the Nordic and Baltic Countries Conference (DHNB 2022). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Emily S. Öhman, The Language of Emotions: Building and Applying Resources for Computational Approaches to Emotion Detection for English and Beyond Väitöskirja. Helsingin yliopisto 2021 Luokka:Mielipidetiedustelu Luokka:Kieliteknologia