EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Maracalagonis

Maracalagonis () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 7 959 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 101,37 neliökilometriä. Se sijaitsee 86 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Monserrato

Monserrato () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 19 965 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 6,43 neliökilometriä. Se sijaitsee 8 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Quartu Sant'Elena

Quartu Sant'Elena () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 70 962 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 96,41 neliökilometriä. Se sijaitsee 6 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Quartucciu

Quartucciu () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 13 261 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27,93 neliökilometriä. Se sijaitsee 16 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
San Nicolò Gerrei

San Nicolò Gerrei () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 774 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 63,52 neliökilometriä. Se sijaitsee 365 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä- Sardinian maakunnan kunnat
San Sperate

San Sperate () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 8 312 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 26,24 neliökilometriä. Se sijaitsee 41 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä- Sardinian maakunnan kunnat
San Teodoro

San Teodoro (, ) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 937 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 107,60 neliökilometriä. Se sijaitsee 15 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sassarin maakunnan kunnat
San Vero Milis

San Vero Milis () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 504 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 72,48 neliökilometriä. Se sijaitsee 10 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oristanon maakunnan kunnat
San Vito

San Vito () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä- Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 659 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 231,64 neliökilometriä. Se sijaitsee 10 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä- Sardinian maakunnan kunnat
Santa Giusta

Santa Giusta () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 818 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 69,22 neliökilometriä. Se sijaitsee 10 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oristanon maakunnan kunnat
Santa Maria Coghinas

Santa Maria Coghinas () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 389 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 22,97 neliökilometriä. Se sijaitsee 21 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sassarin maakunnan kunnat
Assemini

Assemini () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 26 818 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 118,17 neliökilometriä. Se sijaitsee 6 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Sanluri

Sanluri () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä- Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 8 504 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 84,23 neliökilometriä. Se sijaitsee 135 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä- Sardinian maakunnan kunnat
Sarroch

Sarroch () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 5 269 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 67,83 neliökilometriä. Se sijaitsee 47 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Selargius

Selargius () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 28 938 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 26,67 neliökilometriä. Se sijaitsee 11 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Sestu

Sestu () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 20 892 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 48,32 neliökilometriä. Se sijaitsee 44 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Settimo San Pietro

Settimo San Pietro () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 6 755 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 23,29 neliökilometriä. Se sijaitsee 70 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Sinnai

Sinnai () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 17 411 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 223,91 neliökilometriä. Se sijaitsee 134 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Villa San Pietro

Villa San Pietro () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 2 107 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 37 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Villa Verde

Villa Verde () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 319 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 17,65 neliökilometriä. Se sijaitsee 204 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oristanon maakunnan kunnat
Villaurbana

Villaurbana () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 643 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 58,70 neliökilometriä. Se sijaitsee 110 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oristanon maakunnan kunnat
Uta

Uta () on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 8 604 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 134,71 neliökilometriä. Se sijaitsee 6 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Cagliarin metropolikaupungin kunnat
Fallon Fox

Fallon Fox (29. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalainen naisten sarjan vapaaottelija, joka on transsukupuolinen. Vapaaottelu-urallaan Fox kävi kuusi ottelua, joista hän voitti viisi ja hävisi yhden Ashlee Evans- Smithille.https://www.mixedmartialarts.com/fighter/Fallon-Fox:8EE8EE2C62CA09BF ==Lähteet== Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset vapaaottelijat
Tatung Einstein

Tatung Einstein oli Tatung-yhtiön kehittämä 8-bittinen mikrotietokone. Ensimmäinen malli Tatung Einstein TC-01 julkaistiin kesällä 1984. Seuraava malli oli Tatung Einstein 256. TC-01:ssä oli yhtäläisyyksiä MSX-standardin kanssa, mutta ei ollut sen kanssa yhteensopiva. 256-mallissa oli nimen mukaisesti 256 kilotavua RAM-muistia.Laitteen kellotaajuu oli 4 MHz, näyttöresoluutio oli 512 x 424 pikseliä ja spritejen määrä oli 32 kappaletta. Koneessa oli CP/M-yhteensopiva käyttöjärjestelmä Xtal/DOS, joka ladattiin erikseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * 8-bit-museum.de * tatungeinstein.co.uk Luokka:Mikrotietokoneet Luokka:Vuoden 1984 tietokoneet
Martti Salokas

Martti Antero Salokas, vuoteen 1906 Silvander (13. joulukuuta 1888 Perniö Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 756. (Viitattu 12.5.2019) – 9. huhtikuuta 1967 Lahti) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija. ==Henkilöhistoria== Salokkaan vanhemmat olivat rovasti Frans Edvard Silvander ja Elli Liljefors ja puoliso vuodesta 1917 teologi Wendla Ivaska. Rehtori, historioitsija Eino Salokas oli hänen veljensä. Martti Salokas tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913. Hän toimi Terijoen yhteiskoulun opettajana vuodesta 1913 ja koulun johtajana vuodesta 1917 sekä vakinaisena lehtorina vuodesta 1921 ja rehtorina vuodesta 1922. Kun Terijoen yhteislyseo muodostettiin 1929, Salokkaasta tuli sen rehtori ja vanhempi lehtori. Rehtorin tehtävää hän hoiti vuoteen 1953, koulun siirryttyä Lahteen Kannaksen yhteislyseoksi, ja lehtoraattia vielä vuoteen 1958. Kouluneuvoksen arvon Salokas sai vuonna 1957.Kuolleita. Helsingin Sanomat, 10.4.1967, s. 9. ==Julkaisuja== * Eväjalkaiset ja niiden maantieteellinen leviäminen, 1916 * Terijoen yhteislyseo (Terijoen suomalainen yhteiskoulu, Terijoen keskikoulu ja Terijoen keskikoulun jatkoluokat) 1907–1932, 1932 * Terijoki: kuvia ja kuvauksia entisestä kotipitäjästä, 1951 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka: Suomen oppilaitosten rehtorit Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka: Vuonna 1888 syntyneet Luokka: Vuonna 1967 kuolleet
Arzúa-Ulloa

Arzúa-Ulloa on Espanjan Galiciasta peräisin oleva lehmänmaitojuusto. Arzúa- Ulloa -juustoa valmistetaan Ulla-joen varrella Espanjan Galician keskiosissa. Juusto tunnettiin aikanaan aina vuoteen 1989 saakka yksinkertaisella nimellä Ulloa ja vuoteen 1995 saakka nimellä Arzúa. Nykyisellä nimellään juusto sai espanjalaisen alkuperänimityksen (DO) suojan vuonna 1995 ja nykyisin juusto lukeutuu tuotetuimpiin espanjalaisiin lehmänmaitojuustoihin. Vuonna 2014 juustoa tehtiin 3,2 miljoonaa kiloa. Suojatun alkuperänimityksen mukaista juustoa tuotetaan kolmena eri laatuna maatiloilla ja teollisesti. Arzúa-Ulloa de Granxa on tavallisesti vain paikallisesti myyty juusto. Perinteisesti valmistettua juustoa valmistettiin syksyisin ja talvisin ja lehmät laidunsivat syöden ristikukkaiskasveja. Teollisesti valmistettavaan Arzúa-Ulloa -juustoon käytetään pastöroitua lehmänmaitoa. Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 30–32°C lämpötilaan ja siihen lisätään juoksute. Valmistuva juustomassa leikellään pieniin paloihin ja se huuhdotaan vedellä, minkä' jälkeen juustot muotitetaan ja niitä puristetaan parin tunnin ajan. Perinteinen tapa suolata juusto on ollut suolan lisääminen jo maitoon, mutta nykyisin käytetympi tapa on suolan lisääminen juustomassaan, tai niiden upottaminen suolaveteen. Juusto kypsyy vähintään kuusi päivää, mutta kypsemmän juuston valmistukseen voi kulua neljä kuukautta. Valmiit Arzúa-Ulloa -juustot ovat muodoltaan linssimäisiä. Painoa juustotahkolla on 0,5–4 kiloa. Juustolla on suolainen ja miedosti hapan maku. Makua on kuvailtu myös voiseksi ja maitoiseksi. ==Lähteet== Luokka:Lehmänmaitojuustot Luokka:Espanjalaiset juustot
Jaakko Sopala

Jaakko Sopala, vuoteen 1930 Schroderus (3. toukokuuta 1901 SotkamoKuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 826. (Viitattu 12.5.2019) – 15. elokuuta 1976 Kajaani) oli suomalainen juristi, joka toimi Kajaanin kaupunginjohtajana kaksikymmentä vuotta. Sopalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Schroderus ja Anna Kaisa Mankinen ja puoliso vuodesta 1930 Helmi Tirkkonen. Sopala tuli ylioppilaaksi 1922 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1928, varatuomarin arvon hän sai 1931. Sopala toimi asianajajana 1928–1929 ja 1939–1940. Hän työskenteli myös Oulun rahakamarin ja kaupunginvaltuuston sihteerinä sekä kaupunginsihteerinä 1930–1939. Kajaanin kaupunginjohtaja hän oli 1940–1960 ja vt. kaupunginviskaali 1941–1944.Kuolleita. Helsingin Sanomat, 20.8.1976, s. 13. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Kajaanin pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Maire Tolonen

Maire Margareta Tolonen (o.s. Virtanen, 20. marraskuuta 1919 Helsinki – 29. huhtikuuta 1985 Helsinki)Kuolinilmoitus, Maire Margareta Tolonen, Uusi Suomi, 1985, No 117, sivu 20, julkaistu 3.5.1985 oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija, sarjakuvantekijä ja lastenkirjailija.Muistokirjoitus, Rouva Maire Tolonen, Uusi Suomi, 1985, No 117, sivu 20, julkaistu 3.5.1985 Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, ss. 895–896 (Viitattu 24.5.2019) Hänet tunnettiin 35 vuoden ajan Uuden Suomen pakinoitsijanimimerkki Siprana. Maire Tolonen opiskeli Taideakatemian koulussa ja Helsingin yliopistossa ja sai toimittajan paikan Uudesta Suomesta. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1947–1982 nimimerkillä Sipra kirjoittamistaan perheaiheisista pakinoista, joita julkaistiin myös kokoelmana Ruokakunnan päämies ja hänen verovuotensa (Otava 1966). Hän myös kuvitti lehtipakinansa itse signeerauksella M.T. Maire Tolonen kirjoitti ja kuvitti kaksi lastenkirjaa, Viisi veitikkaa: iloisen sisarparven seikkailuja (Väestöliitto 1945) sekä Mari ja Kari (1954), joka perustui Tolosen Lasten maailma -lehteen tekemiin sarjakuviin. ==Yksityiselämä== Maire Tolonen oli naimisissa Suomen Matkailijayhdistyksen toimitusjohtajan Jorma Tolosen kanssa. Heidän neljästä lapsestaan nuorin on muusikko Jukka Tolonen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Pakinoitsijat
Salokas

Salokas voi tarkoittaa: * Eino Salokas (1887–1957), rehtori ja historiantutkija * Martti Salokas (1888–1967), kouluneuvos ja tietokirjailija * Wendla Salokas (1889–1969), teologi ja opettaja
Esa Klinga

Esa Klinga (s. 21. marraskuuta 1939 Mikkeli) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, valmentaja ja urheilujohtaja. Klinga edusti Suomea yhdistetyssä hiihdossa kolmissa arvokilpailuissa. Hän sijoittui 25:nneksi Innsbruckin olympialaisissa 1964, 12:nneksi Oslon MM-kilpailuissa 1966 ja 33:nneksi Grenoblen olympialaisissa 1968. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1967 ja saavutti SM-hopeaa 1966 ja 1968 sekä SM-pronssia 1963 ja 1969. Hän edusti Heinolan Iskua, Vierumäen Jytinää ja Lahden Hiihtoseuraa. Klinga toimi Suomen Hiihtoliiton valmennus- ja johtotehtävissä vuodesta 1970 alkaen. Hän oli Hiihtoliiton yhdistetyn lajipäällikkö vuosina 1972–1976, valmennuksen ja koulutuksen johtaja 1983–1988 ja toimitusjohtaja 1988–2001. Hän erosi toimitusjohtajan tehtävästä Lahden MM-hiihtojen dopingskandaalin seurauksena maaliskuussa 2001. Esa Klingan pojista Jani Klinga on voittanut SM-kultaa mäkihypyn joukkuekilpailussa ja Ville Klinga on pitkäaikainen urheilutoimittaja. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Suomalaiset yhdistetyn valmentajat Luokka:Suomalaiset urheilujohtajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saarijärvi (Espoo)

Saarijärvi on korpijärvi Nuuksion kansallispuistossa. Sen pinta-ala on 97 hehtaaria. Järven läntinen osa kuuluu Vihtiin, itäinen osa sijaitsee Espoon Velskolassa Mustakorven suojuotin pohjoispuolella.Saarijärvi Espoon karttapalvelussa Saarijärven pituus kaakosta luoteeseen on noin kaksi kilometriä. Järven lukuisilla lahdilla ei ole karttanimiä. Noin kuusi prosenttia järven pinta-alasta on vähintään 10 metriä syvää. Syvin alue on melko yhtenäinen vyöhyke Saarijärven suuremman saaren länsi- ja eteläpuolella. Noin kahdeksanmetrisiä syvänteitä on useita eri puolilla järveä. Saarijärvessä sijaitsee kaksi saarta. Niiden yhteispinta-ala on runsaat 16 hehtaaria, josta noin 16 hehtaaria kuuluu suuremman saaren osalle. Pienemmän saaren pinta-ala on runsaan aarin, ja se sijaitsee järven kaakkoisosassa. Espoon ja Vihdin raja kulkee Saarijärven keskellä sijaitsevan, suuremman saaren luoteisosan halki. Saarijärven läheisyydessä on useita pienehköjä järviä: Espoon puolella muun muassa Pikku Majaslampi, Iso Majaslampi ja Tuhkuri, Vihdin puolella Sarkkinen, Suolikas ja Vaakkoi. Espoon korkein kohta, eli Mustakorvenkallio, sijaitsee Saarijärven ja Ison Majaslammen välissä. Saarijärven vesitilavuus on 4 602 000 kuutiometriä. Saarijärvi (21.044.1.007) kuuluu Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Saarijärvi on Vantaanjoen alueen lounaisia vakavesiä.Vantaa (21). Järviwiki. Viitattu 13.4.2021. == Lähteet == Luokka:Espoon järvet Luokka:Vihdin järvet Luokka:Vantaanjoen vesistö Luokka:Velskola Luokka:Nuuksion kansallispuisto
Sahajärvi (Espoo)

Sahajärvi () on runsaan puolen neliökilometrin laajuinen matalahko järvi luoteisessa Espoossa Siikajärven harvaanasutussa kaupunginosassa.Sahajärvi Espoon karttapalvelussa Sahajärven koillisosassa on noin hehtaarin laajuinen saari Torsö. Järven lähellä sijaitsi 1700-luvulla saha ja pärehöyläämö. Sahajärvi on aiemmin tunnettu myös nimellä Kvarnträsk. Sahajärven lähin naapurijärvi, Nuuksion Pitkäjärvi, sijaitsee 700–800 metriä Sahajärvestä itään. Järviä yhdistää Sahajoki. Turunväylä kulkee parisen kilometriä Sahajärven eteläpuolitse. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Espoon Suunta: BROBACKA-SAHAJÄRVI 1992 Luokka:Espoon järvet Luokka:Mankinjoen vesistö Luokka:Siikajärvi
Erkki Luiro

Erkki Olavi Luiro (29. tammikuuta 1940 Rovaniemi – 2. elokuuta 1984 Rovaniemi) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 parhaana suomalaisena 22:nneksi. Hän sijoittui Holmenkollenin kisoissa kolmanneksi vuonna 1963. Mäkihypyssä hän sijoittui Salpausselän kisoissa toiseksi vuonna 1963. Luiro edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Erkki Luiron isoveli Tauno Luiro oli maineikas mäkihyppääjä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Äärimmäisyyksien aika

Äärimmäisyyksien aika: lyhyt 1900-luku (1914–1991) (engl. The Age of Extremes: The Short Twentieth Century, 1914–1991) on Eric Hobsbawmin kirjoittama historiankirja vuodelta 1994. Vastapaino julkaisi Pasi Junnilan suomennoksen vuonna 1999. == Sisältö == Kirja käsittelee ”lyhyttä 1900-lukua”, joka alkoi ensimmäisen maailmansodan syttymisestä vuonna 1914 ja päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991. Hobsbawm oli aiemmin käyttänyt nimitystä ”pitkä 1800-luku” vuosien 1789 ja 1914 välisestä ajasta eräissä muissa teoksissaan. Useimmissa painoksissa kirjan kanteen on painettu stilisoitu kohtaus Charlie Chaplinin elokuvasta Diktaattori. === Kirjan luvut === * I osa: Katastrofin aika ** Totaalisen sodan aika ** Maailmanvallankumous ** Talous suistuu kuiluun ** Liberalismin romahdus ** Yhteistä vihollista vastaan ** Taide 1914–1945 ** Imperiumien aika päättyy * II osa: Kulta-aika ** Kylmä sota ** Kultaiset vuodet ** Yhteiskunnallinen vallankumous 1945–1990 ** Kulttuurivallankumous ** Kolmas maailma ** Reaalisosialismi * III osa: Maanvyörymä ** Kriisivuosikymmenet ** Kolmas maailma ja vallankumous ** Sosialismi tulee tiensä päähän ** Avantgardismi kuolee – taide vuoden 1950 jälkeen ** Velhot ja oppipojat – luonnontieteet ** Uutta vuosituhatta kohti Luokka:Kirjat historiasta Luokka:Brittiläiset tietokirjat Luokka:Vuoden 1994 kirjat
Bombardier Recreational Products

Bombardier Recreational Products Inc. eli BRP on kanadalainen yhtiö, joka valmistaa muun muassa Lynx-moottorikelkkoja, Can-Am-mönkijöitä ja Sea-Doo- vesiskoottereita. BRP on maailman suurin moottorikelkkojen valmistaja. ==Historia== Bombardier Recreational Products Inc. oli vuoteen 2003 asti osa Bombardier-yhtiötä. Vuonna 2013 BRP listautui pörssiin, ja vuonna 2017 sen liikevaihto oli 4,2 miljardia Kanadan dollaria (noin 2,8 miljardia euroa). Vuonna 2001 Bombardier osti Outboard Marine Corporationin konkurssipesältä Johnson- ja Evinrude-perämoottorit, joista ensimmäisen valmistuksen BRP lopetti 2007 ja jälkimmäisen 2020. ==BRP Finland== BRP:n suomalainen tytäryhtiö BRP Finland Oy on perustettu vuonna 2003. Se valmistaa Rovaniemellä Lynx- ja Ski-Doo-moottorikelkkoja sekä Suomessa kehitettyjä 6-pyöräisiä Can- Am-mönkijöitä. Vuonna 2016 BRP Finland työllisti 356 henkilöä, joista 40 tuotekehityksessä, ja sen liikevaihto oli 261 miljoonaa euroa. Vuonna 2017 viennin osuus tehtaan tuotannosta oli 85 prosenttia. Suomen markkinoita johtivat Lynx (50 %) ja Ski-Doo (23,5 %). Mönkijöitä tehtaalla on valmistettu vuodesta 2014 lähtien. Yhtiö on perustanut Suomen moottorikelkkasäätiön, joka on mukana muun muassa Rovaniemelle vuonna 2014 avatussa Joulupukin kelkkatalossa. ==Tuotteet== BRP valmistaa muun muassa Suomessa suunniteltuja Lynx-moottorikelkkoja ja Can-Am-mönkijöitä ja kanadalaisia Ski-Doo- ja BoonDocker-moottorikelkkoja. Rovaniemellä suunnitellaan myös kelkkailuun sopivia ajovaatteita ja -varusteita. Kelkkavaatteissa on esimerkiksi lenkki hätäkatkaisimelle. Hätäkatkaisin sammuttaa moottorikelkan, jos kuski putoaa kelkasta. Yhtiö myy myös Sea-Doo-vesiskoottereita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *BRP.com Luokka:Kanadalaiset pörssiyhtiöt Luokka:Moottorikelkkavalmistajat Luokka:Veneenvalmistajat
A Korean Odyssey

A Korean Odyssey () on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Seung-gi, Cha Seung-won, Oh Yeon-seo, Lee Hong-gi ja Jang Gwang. Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä. ==Näyttelijät== == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:Eteläkorealaiset komediasarjat Luokka:Eteläkorealaiset fantasiasarjat Luokka:tvN:n televisiosarjat
Devil May Cry 5

Devil May Cry 5 () on Capcomin kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle. Peli kuuluu Devil May Cry -pelisarjaan. Pelistä julkaistiin laajennettu versio Devil May Cry 5: Special Edition PlayStation 5:lle ja Xbox Series X/S:lle, jossa Vergil lisättiin pelattavaksi hahmoksi. == Pelaaminen == Pelissä on kolme pelattavaa päähenkilöä: Nero, Dante ja uusi hahmo V. == Kehitys == Pelin ohjaaja Hideaki Itsuno keskusteli Capcomin johtajan Kenzo Tsujimoton kanssa tekisikö Devil May Cry 5:n vai Dragon’s Dogma 2:n. Tsujimoton vastaus oli että luovien henkilöiden olisi saatava tehdä mitä he haluavat tehdä, joten antaa mennä, tee mitä haluat. Tuolloin neljä vuotta aiemmin pelit olivat Itsunon mukaan kehittyneet paljon, mutta puhtaasti toimintapelejä ei ollut paljoa. Tuottajan roolissa Michiteru Okabe oli vastuussa liiketoimintapuolesta kuten budjetista ja arvioista paljonko peli myisi sekä hyväksyttää projekti. Peli käyttää RE Engine -pelimoottoria, joka oli ensin käytössä Resident Evil 7:ssä. == Vastaanotto == Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.5/10. Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9/10. == Myynti == Capcom on kertonut pelin myyneen kaksi miljoonaa kappaletta toukokuuhun 2019 mennessä. Aiempi Devil May Cry 4 myi kolme miljoonaa kappaletta koko elinaikanaan. == Ääninäyttelijät == === Japaniksi === === Englanniksi === == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Behind the Voice Actors -sivustolla Luokka:Vuoden 2019 videopelit Luokka:PlayStation 4 -pelit Luokka:PlayStation 5 -pelit Luokka:Windows-pelit Luokka:Xbox One -pelit Luokka:Xbox Series X- ja Series S -pelit Luokka:Devil May Cry
Helena Allahwerdi

Helena Allahwerdi (o.s. Liikanen, s. 15. tammikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen eläkkeellä oleva filosofian tohtori, joka tunnetaan kansainvälisyyskasvatuksen uranuurtajana Suomessa. Allahwerdin kaksossisar on kasvatustieteilijä, professori emerita Pirkko Liikanen. Tytöt varttuivat Helsingin Kaisaniemenkadulla virkamiesisän ja ompelijaäidin tyttärinä, karjalaisevakoiden ympäröiminä. Tytöt pääsivät ylioppilaiksi vuonna 1956 Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta, minkä jälkeen Helena Liikanen lähti au pairiksi Yhdysvaltoihin ja suoritti opintoja New Yorkin Columbian yliopistossa. Helsinkiin palattuaan hän valmistui vuonna 1962 humanististen tieteiden kandidaatiksi pääaineenaan englantilainen filologia ja vuonna 1969 valtiotieteiden kandidaatiksi pääaineenaan sosiologia. Vuonna 2001 hän väitteli tohtoriksi 63-vuotiaana aiheesta Kansainvälisyyskasvatuksen suositukset maailmankansalaisen kypsyyskokeeseen. Helena Liikanen avioitui vuonna 1962 alun perin Irakin, sittemmin Itävallan kansalaisen, insinööri Munir Allahwerdin kanssa, joka oli työssä YK-tehtävissä. Heille syntyi kaksi poikaa, joita äiti hoiti kouluikään saakka. Miehen työ vei perhettä moniin sotaakäyviin maihin, kunnes he asettuivat Suomeen 1970. Helena Allahwerdi sai työtä ensi kouluhallituksesta ja sitten Suomen YK-liitosta kansainvälisyyskasvatuksen sihteerinä 1972. Vuonna 2002 hänestä tuli Haaga Instituutin ja Helsingin kauppaoppilaitoksen kansainvälisten asioiden johtaja. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 72-vuotiaana vuonna 2010. Helena Allahwerdille myönnettiin vuonna 1976 Noppa-työryhmän jäsenenä valtion tiedonjulkistamispalkinto. Vuonna 1971 aloitettu Noppa-hanke tähtäsi alle kouluikäisille lapsille suunnattujen tv-ohjelmien tuotantoon, tärkeimpänä tuloksenaan vuosina 1973–1981 lähetetty lastenohjelma Noppa. Työryhmässä oli mukana myös Allahwerdin kaksossisar, varhaiskasvatuksen professori Pirkko Liikanen sekä toimittajat Antero Ikonen, Sirppa Sivori-Asp ja Ulpu Tolonen. Helena Allahwerdi on toiminut monien lastenohjelmien käsikirjoittajanaAllahwerdi, Helena, Radio- ja tv-arkiston Ritva-tietokanta, Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. Viitattu 12.5.2019. sekä lasten ja aikuisten koulutusmateriaalien laatijana ja julkaisujen toimittajana. Vuonna 1990 Allahwerdi sai Rauhankasvatusliiton rauhankasvatuspalkinnon. == Teoksia == *Islamin porteilla. Toim. yhdessä Helena Hallenbergin kanssa. Tammi, 2002. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset sosiologit Luokka:Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset televisiokäsikirjoittajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Niilo Nikunen

Niilo Nikunen (14. kesäkuuta 1913 Lemi – 19. heinäkuuta 1991 Savonlinna) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän sijoittui yhdistetyssä Garmisch- Partenkirchenin olympialaisissa 1936 kymmenenneksi sekä MM-kilpailuissa Lahdessa 1938 ja sittemmin epävirallisiksi julistetuissa kisoissa Cortina d'Ampezzossa 1941 yhdeksänneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1937–1939 ja voitti Salpausselän Kisojen yhdistetyn kilpailun vuonna 1939. Mestaruusvuosinaan hän edusti Evon Metsäpoikia ja Tainionkosken Urheilijoita. Niilo Nikusen pikkuveli Kauko Nikunen sai SM-mitaleja yhdistetyssä ja viestihiihdossa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Aulis Sipponen

Aulis Sipponen (17. tammikuuta 1929 Valkjärvi – 5. maaliskuuta 2021 Orivesi) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka oli lajissaan Suomen kärkinimiä 1950-luvun alkupuolella. Sipponen sijoittui yhdistetyssä 11:nneksi Rumfordin MM-kilpailuissa 1950, seitsemänneksi Oslon olympialaisissa 1952 ja 14:nneksi Falunin MM-kilpailuissa 1954. Oslon olympialaisissa hän sijoittui 16:nneksi 18 kilometrin hiihdossa. Hän voitti yhdistetyssä nuorten Suomen-mestaruuden vuosina 1947 ja 1949 sekä saavutti aikuisten sarjassa SM-pronssia vuonna 1953. Hän sijoittui toiseksi Puijolla 1949 ja 1952 sekä Ounasvaaralla 1953. Salpausselän Kisoissa hän oli parhaimmillaan kolmas vuonna 1952. Hän edusti Oriveden Ponnistusta ja Jämsänkosken Ilvestä. Sipponen toimi Länsi-Saksassa yhdistetyn valmentajana vuosina 1959–1962 ja valmensi muun muassa vuonna 1960 olympiakultaa voittanutta Georg Thomaa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Suomalaiset yhdistetyn valmentajat Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Eelis Uosikkinen

Eelis Uosikkinen (2. joulukuuta 1906 Kuopio – 12. marraskuuta 1991 Kuopio) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Uosikkinen voitti vuonna 1930 Suomen-mestaruuden sekä mäkihypyssä että yhdistetyssä. Seuraavana vuonna hän voitti yhdistetyssä Suomen-mestaruuden ja oli Salpausselän Kisoissa paras molemmissa lajeissa. Hän saavutti voittoja myös Puijolla ja Ounasvaaralla. Hän sijoittui Puijolla 1934 järjestetyssä Suomen ensimmäisessä pujottelukilpailussa toiseksi. Eelis Uosikkisen pikkuveli Martti Uosikkinen oli telinevoimistelun olympiamitalisti ja suomalaisen alppihiihdonuranuurtajia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Suomalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Pentti Vesalainen

Pentti Sylvester Vesalainen (1. tammikuuta 1913 Kotka – 27. marraskuuta 2000) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla.Urheilumme kasvot Osa 1, Vesalainen, Pentti Sylvester, sivu 846. Vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1979 Hän sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1938 yhdistetyssä viidenneksi. Hän oli hiihto-osuudella kuudestoista mutta nosti sijoitustaan mäkiosuudella. Hän saavutti yhdistetyssä SM-pronssia vuosina 1937 ja 1938. Hän edusti Kotkan Hiihtoseuraa ja Kotkan Poliisi-Urheilijoita. Aikaisemmin Pentti (Pepa) Vesalainen edusti Kotkan Palloseuraa ja myöhemmin vuodesta 1960 Kotkan Voimistelijoita. Vesalainen harrasti myös jalkapalloa, viisiottelua ja ampumista (isopistoolin mestariluokka, 30 + 30 laukauksella 558 pistettä). Hän oli mukana seura- ja järjestötoiminnassa, mm. Kotkan liikennelautakunnassa. Vesalaiselle myönnettiin Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali kullatuin ristein. Vesalaisen harrastuksia olivat kuntourheilu ja saaristoretkeily. Vesalaisen kotikunta oli Kotka. Ammatiltaan Vesalainen oli poliisi ja yleni komisarioksi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
2,2-dibromi-2-syanoasetamidi

2,2-Dibromi-2-syanoasetamidi (C3H2N2Br2O) eli 2,2-dibromi-3-nitriilipropionamidi tai DBNPA on amideihin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään biosidina paperiteollisuuden prosesseissa ja muissa teollisuusvesissä. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa 2,2-dibromi-2-syanoasetamidi on kellertävää kiteistä ainetta, joka liukenee hyvin veteen ja alkoholeihin. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. 2,2-Dibromi-2-syanoasetamidi estää bakteerien, levien ja hiivojen kasvua. Tämän vuoksi sitä käytetään estämään niiden lisääntymistä ja biofilmien muodostusta paperi- ja selluteollisuudessa, teollisuuden jäähdytysvesissä ja vesisärötysnesteissä. Yhdistettä valmistetaan bromaamalla syanoasetamidia.Hermann Uhr, Burkhard Mielke, Otto Exner, Ken R. Payne & Edward Hill: Biocides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2013.Harald Strittmatter, Stefan Hildbrand & Peter Pollak: Malonic Acid and Derivatives, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Human Metabolome Database: 2,2-Dibromo-2-cyanoacetamide *Food Component Database (FooDB): 2,2-Dibromo-2-cyanoacetamide *ChemBlink: 2,2-Dibromo-2-cyanoacetamide Luokka:Asetamidit Luokka:Nitriilit Luokka:Organohalidit
Hendryn piirikunta

Hendryn piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 556 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 3 082 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on LaBellen kaupunki. Vuonna 1923 perustettu piirikunta on saanut nimensä Konfederaation maavoimien kapteeni Francis A. Hendryltä. == Väestö == Piirikunnan asukkaista 51,9 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 33.5 prosenttia valkoisia ja 10,9 prosenttia mustia. 81,2 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 33,7 vuotta. ==Kuvia piirikunnasta== Tiedosto:Labelle FL crths01.jpg|Piirikunnan oikeustalo. Tiedosto:Caloosahatchee.JPG|Caloosahatchee -joen rantaa. ==Lähteet== ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Floridan piirikunnat
Hammarsboda

Hammarsboda on kylä Kemiönsaaren kunnan länsiosassa entisen Dragsfjärdin alueella. Kylä sijaitsee Överölmosin ja Purunpään välissä saaren länsirannalla. Hammarsboda sijaitsee Hammarsboda träskin pohjoispuolella. Kylän asutus keskittyy tuon alueen tasaille paikoille, muun kyläalueen ollessa pääasiassa mäkistä metsämaata. Kylän alueelta on tehty kivi- ja pronssikautisia löytöjä. Hammarsboda on erotettu aikanaan Ölmosista omaksi kyläkseen. Vuoden 1922 maanmittaustoimituksissa Hammarsbodan rekisterikylä liitettiin takaisin Ölmosiin. ==Lähteet== Luokka:Dragsfjärdin kylät
Toivo Ilmari Sorjonen

Tovo Ilmari (Immo) Sorjonen (15. huhtikuuta 1904 Ruskeala Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 827. (Viitattu 12.5.2019) – 10. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen opettaja, järjestöjohtaja ja retkeilyn ja kuntoilun uranuurtaja. ==Henkilöhistoria== Sorjosen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Sorjonen ja Anna Liisa Laakkonen ja puoliso vuodesta 1933 Rauni Ingeborg Öström. Sorjonen tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui voimistelunopettajaksi 1930. Hän oli Suomen urheiluopiston opettaja ja taloudenhoitaja 1932–1933 ja urheilutoimittaja 1933–1935, Suomen Matkailijayhdistyksen kenttäsihteeri 1935–1943, Suomen retkeilymajajärjestön toiminnanjohtaja 1943–1945 ja Suomen Ladun yleissihteeri ja toiminnanjohtaja 1945–1969. Vuokatin Urheiluopiston johtajana Sorjonen toimi 1958–1960, Urheilijan toimitussihteerinä 1930–1932 ja Kouluvoimistelu ja -urheilun 1936–1937. Hänellä oli useita liikunta- ja urheilualan luottamustoimia, mutta myös Espoon kunnanvaltuuston jäsenyys 1946–1953 ja -hallituksen jäsenyys 1946-1956. Jälkimmäisen puheenjohtaja hän oli 1953–1954. Ansioistaan Sorjoselle myönnettiin muun muassa Suomen urheilun kultainen ansioristi.Kuolleita. Helsingin Sanomat, 12.8.1970, s. 7. ==Julkaisuja== * Urheilija, 1932, Arvo Vartia, Lauri Pihkala, T. I. Sorjonen * Hiihtotekniikan opas: ohjekirjanen nuorille hiihdon harrastajille, 1941 * Ohjeita suksien voitelussa ja hoidossa: hiihtäjien iloksi, 1941 * Sotilaspoikien hiihtokoulutus, 1942 * Eräretkeilyn opas, 1949 * Uusi hiihtokirja, 1956, Veli Saarinen, T. I. Sorjonen * Vuokatin urheiluopisto 1945–1960, 1960 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka: Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka: Suomalaiset urheiluvaikuttajat Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka: Espoon kaupunginvaltuutetut Luokka: Vuonna 1904 syntyneet Luokka: Vuonna 1970 kuolleet
Ihminen ihmiselle

Ihminen ihmiselle (Beautiful People) on Jasmin Dizdarin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen draamakomedia vuodelta 1999. Elokuva käsittelee Bosnian sodan moninaisia vaikutuksia 1990-luvun alun Lontoossa. Se sai Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1999 Un certain regard -palkinnon. == Juoni == Useat tarinat limittyvät toisiinsa. Elokuva alkaa vuoden 1993 Lontoosta, jossa sodassa eri puolilla olleet serbi- ja kroaattimies tunnistavat toisensa bussissa ja alkavat ajaa toisiaan takaa pitkin katuja He päätyvät vierekkäisiin sairaalasänkyihin ja jatkavat taas tappeluaan. Hienon perheen tytär rakastuu Balkanilta tulleeseen rutiköyhään pakolaismieheen. Päihderiippuvainen brittihuligaani nukahtaa lentokentällä Bosniaan lähtevän tavarakasan sisään ja herää, kun putoaa tavaroiden mukana laskuvarjolla sotatoimialueelle. BBC:n sotakuvaaja vammautuu Bosniassa niin fyysisesti kuin henkisestikin. Lontooseen paennut bosnialaisnainen on joutunut serbisotilaiden raiskaamaksi ja saa lapsen, jonka kokee vihollisekseen. Maahanmuuttajamiestä luullaan varkaaksi, kun hän yrittää palauttaa lompakkoa omistajalleen., Plot Summary, External Reviews. == Vastaanotto == Elokuvaa ei nähty Suomen teattereissa. Helsingin Sanomien Harri Römpötti kirjoitti elokuvan tv- esityksen alla 2003 Dizdarin pitävän sirpaleisen, useista limittäisistä tarinoista muodostuvan elokuvan juohevasti liikkeessä. ”Hän onnistuu myös tarjoamaan toivon kipinöintiä tinkimättä ihmisen petomaisuutta korostavasta sanomastaan. Musta huumori voi maistua kitkerältä, mutta tässä se on sangen terveellinen lääke.” Yhdysvaltalaiskriitikko Roger Ebertin mukaan Short Cutsin ja Magnolian tavoin eri tarinoita yhteen punova Ihminen ihmiselle käyttää huumoria samaan tapaan kuin elokuva Me sotasankarit (1970), huvittamalla katsojaa sodan järjettömillä epäloogisuuksilla ja paradokseilla. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset draamakomediaelokuvat Luokka:Vuoden 1999 brittiläiset elokuvat Luokka:Elokuvat terveydenhoidosta
Veit Heinichen

thumb|upright|Veit Heinichen (2019) Veit Heinichen (s. 1957 Villingen- Schwenningen) on saksalainen kirjailija. == Elämä == Veit Heinichen opiskeli liiketaloutta Stuttgartissa ja aloitti tämän jälkeen työt Daimler-Benz AG:lla. Jonkin aikaa autoteollisuudessa työskenneltyään hän päätyi kuitenkin vaihtamaan alaa ja siirtyi kirjallisuuden pariin. Heinichen on työskennellyt niin kirjakauppiaana kuin eri kustantamojen palveluksessa; hän oli yksi Berlin Verlags -kustantamon perustajista ja toimi sen toimitusjohtajana vuoteen 1999 saakka. Veit Heinichen on asunut jo useiden vuosien ajan Italian Triestessä, jonne myös hänen Proteo Laurenti -dekkarisarjansa tarinat sijoittuvat. Heinichenin romaaneita on käännetty 10 eri kielelle, niistä on tehty tv- elokuvia ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Veit Heinichen vieraili Suomessa marraskuussa 2019 Krimi Helsinki -tapahtumassa. == Teokset == Proteo Laurenti -sarja * 2001 Gib jedem seinen eigenen Tod, Zsolnay Verlag (Kullekin suo kuolemansa, Kustantamo Huippu 2018, ISBN 9789526909806) * 2002 Die Toten vom Karst, Zsolnay Verlag (Karstin kuolleet, Kustantamo Huippu 2020, ISBN 9789526909868) * 2003 Tod auf der Warteliste, Zsolnay Verlag * 2005 Der Tod wirft lange Schatten, Zsolnay Verlag * 2007 Totentanz, Zsolnay Verlag * 2009 Die Ruhe des Stärkeren, Zsolnay Verlag * 2010 Keine Frage des Geschmacks. Zsolnay Verlag * 2013 Im eigenen Schatten, Zsolnay Verlag * 2016 Die Zeitungsfrau, Piper Verlag * 2017 Scherbengericht: Commissario Laurenti vergeht der Appetit, Piper Verlag == Palkintoja == * 2003 Premio Franco Fedeli -finalisti romaanilla Die Toten vom Karst (yksi kolmesta parhaasta italiankielisestä rikosromaanista) * 2004 Premio Franco Fedeli -finalisti romaanilla Tod auf der Warteliste (yksi kolmesta parhaasta italiankielisestä rikosromaanista) * 2005 Radio Bremen Krimipreis -dekkaripalkinto ”Triestelle keskieurooppalaisen kulttuurin näyttämönä tunnusomaisten historiallis- poliittisten siteiden tarkkanäköisestä, viihdyttävästä ja virheettömästä kuvauksesta” * 2010 Premio Azzeccagarbugli -palkinto parhaasta vieraskielisestä romaanista Die Ruhe des Stärkeren * 2011 XIII Premio Internazionale Trieste Scrittura di Frontiera * 2012 Gran Premio Noé * 2012 European Crime Fiction Star Award -finalisti yhdessä Petros Markarisin ja Fred Vargasin kanssa * 2014 Premio Selezione Bancarella romaanista Im eigenen Schatten == Lähteet == * http://veitheinichen.eu/?page_id=1900⟨=de Viitattu 12.5.2019 * https://www.kustantamohuippu.fi/portfolio/veit-heinichen/ Viitattu 12.5.2019 * https://www.hanser-literaturverlage.de/autor/veit-heinichen/ Viitattu 12.5.2019 * https://www.piper.de/autoren/veit-heinichen-4627 Viitattu 12.5.2019 Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Saksalaiset kirjailijat
Pentti Suhonen

Pentti Suhonen (27. tammikuuta 1888 Karttula Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 840. (Viitattu 12.5.2019) – 30. maaliskuuta 1966 Tampere) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija. ==Henkilöhistoria== Pentti Suhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Juho Suhonen ja Maria Tenhunen ja puoliso vuodesta 1919 käsityönopettaja Edit Elisabet (Liisa) Zimmermann. Suhonen tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915. Hän toimi opettajana Toijalan yhteiskoulussa 1918–1924 ja Tampereen klassillisessa lyseossa nuorempana lehtorina vuodesta 1924, vanhempana lehtorina vuodesta 1927, vararehtorina 1928–1938 ja rehtorina 1938–1955. Hän oli Tampereen Luonnonystävien pitkäaikainen johtokunnan jäsen ja sihteeri ja hänellä oli useita alansa ja muita luottamustehtäviä.Kuolleita. Helsingin Sanomat, 1.4.1966, s. 8. ==Julkaisuja== * Piirteitä Karttulan suojeluskunnan alkuvaiheista, 1919 * Puutarhanhoidosta Karttulan pitäjässä, 1924 * Luettelo Kuopion museon suomalaisesta keltanokokoelmasta, 1927, J. Pekkarinen, H. Roivainen, Väinö Karvinen, Yrjö Pitkänen, Carl Cedercreutz, M. Jauhiainen, Pentti Suhonen, Antti Reinikainen, Lauri Siivonen * Karttulan pitäjän kasvisto, 1935 * Suomalaiset kasvinnimet, 1936 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka: Suomen oppilaitosten rehtorit Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka: Vuonna 1888 syntyneet Luokka: Vuonna 1966 kuolleet
Timbuktu (elokuva)

Timbuktu on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut, Maliin sijoittuva, Abderrahmane Sissakon ohjaama ranskalais-mauritanialainen draamaelokuva. Se voitti monia elokuvapalkintoja, muun muassa vuonna 2015 Afrikan elokuva-akatemian (AMAA) parhaan elokuvan palkinnon ja yhteensä seitsemän Cesar-palkintoa (paras elokuva, paras alkuperäiskäsikirjoitus, paras ohjaus, paras kuvaus, paras leikkaus, paras ääni ja paras musiikki). Kesän 2017 katsauksessaan The New York Timesin elokuva-arvostelijat nostivat Timbuktun alkaneen vuosituhannen 25 parhaan elokuvan joukkoon. Elokuva oli myös BBC:n vuonna 2016 julkaisemalla 21. vuosituhannen alun sadan merkittävimmän elokuvan listalla, mikä lista pohjautui yhteensä 177:n, korostetusti Yhdysvalloista ja Britanniasta kotoisin olevan elokuvakriitikon mielipiteisiin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Timbuktu -elokuvan osin tekstitetty traileri (imdb.com) Luokka:Ranskalaiset draamaelokuvat Luokka:Mauritanialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2014 ranskalaiset elokuvat
Goblin (yhtye)

Goblin on italialainen, pääosin instrumentaalista progressiivista rockia esittävä yhtye, joka tunnetaan elokuvamusiikistaan. Yhtye nousi suosioon esikoisteoksensa, Dario Argenton Verenpunaiseen kauhuun esittämänsä ääniraidan myötä vuonna 1975, minkä jälkeen se toimi vuosien ajan Argenton hovisäveltäjänä. Muita merkittäviä sävellystöitä ovat Suspiria – tappavat huokaukset (1977) sekä Dawn of the Dead (1978). Goblinin jäsenistö on vuosien mittaan vaihtunut toistuvasti, ja myös kokoonpanojen nimet ovat vaihdelleet. Rinnakkaiskokoonpanoja on tällä hetkellä toiminnassa peräti neljä: New Goblin, Claudio Simonetti’s Goblin, Goblin Rebirth sekä yhtyeen alkuperäisellä nimellä toimiva Cherry Five. Kaikissa kokoonpanoissa on mukana alkuperäisjäseniä. Vuonna 2013 perustettu Claudio Simonetti’s Goblin on vieraillut aktiivisesti myös Suomessa. Goblinin musiikki sekoittaa useita eri lajityyppejä. Allmusicin Donald A. Guariscon mukaan siinä sekoittuvat King Crimsonin henkinen jazz- rock, progressiivinen rock ja metallimusiikki ”tehokkaaksi ja omalaatuiseksi tyyliksi”. Imperiumin Janne Rintala kuvailee yhtyeen musiikkia improvisaatiohenkiseksi ja elektroniseksi, ”melko erikoiseksi syntikkaprogeksi”. == Diskografia == === Elokuvamusiikki === * Profondo rosso (1975) * Chi? (1975) * Suspiria (1977) * La via della droga (1977) * The Bloodstained Shadow (1978) * Zombi (1978) * Patrick (1979) * Amo non amo (1979) * Squadra Antigangsters (1979) * Buio Omega (1979) * Contamination (1980) * St. Helens (1981) * Notturno (1983) * Phenomena (1985) * La Chiesa (1989) * Non ho sonno (2001) * Gamma (ääniraita, 2007) === Studioalbumit === * Roller (1976) * Il fantastico viaggio del ’bagarozzo’ Mark (1978) * Volo (1982) * Back to the Goblin 2005 (2006) * Four of a Kind (2015) * Goblin Rebirth (2015) === Livealbumit === * Austinato (2016) == Lähteet == Luokka:Italialaiset progressiivisen rockin yhtyeet
Marja Toppinen-Schumacher

Marja Toppinen-Schumacher (1940 – 6. joulukuuta 2016https://fi- fi.facebook.com/743595222389654/posts/olemme-saaneet-suru-uutisen- pitk%C3%A4aikainen-puheenjohtajamme-ja- perustajaj%C3%A4senemme/1201723996576772/) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano. ==Ura== Kouluaikana Toppinen opiskeli maalausta, pianon ja viulun soittoa sekä laulua. Toppinen tuli ylioppilaaksi Helsingin Svenska Flicklyceet’istä 1960 ja valmistui diplomilaulajaksi Sibelius-Akatemiasta 1966. Hän debytoi Suomen kansallisoopperassa Yön kuningattaren roolissa Mozartin Taikahuilussa 1965. Ensikonserttinsa Toppinen- Schumacher piti Helsingissä 1967. Täydentäviä lauluopintoja hän suoritti Itävallassa ja Espanjassa 1965, 1966 ja 1967. Hän sai laululehtorin pätevyyden vuonna 1991. Toppinen-Schumacher on esiintynyt omissa konserteissa ja orkesterisolistina Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa. Hän piti 30-vuotistaiteilijakonserttinsa 1997. Vuosina 1984–2009 Toppinen-Schumacher toimi Pohjois-Kymen musiikkiopiston laulunopettajana ja perustamansa oopperaluokan oopperamusiikin lehtorina, tuottaen Kouvolassa 13 oopperaa pitkälti oppilasvoimin. Hän oli Kouvolan seudun oopperayhdistyksen perustajajäseniä ja toimi sen puheenjohtajana 1997–2008. Toppinen-Schumacher harjoitti myös maalaustaidetta ja piti yksityisnäyttelyitä Suomessa ja Saksassa sekä suunnitteli puvustoja ja lavastuksia tuottamiinsa oopperoihin. Kouvolan kaupunki myönsi Toppinen-Schumacherille Kouvola-mitalin vuonna 2004. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Toppinen

Toppinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Anni Rytkönen (o.s. Toppinen) (1891–?), kansanedustaja (SDP) *Eicca Toppinen (s. 1975), sellisti *Kalle Toppinen (1892–1938), kansanedustaja (SSTP), vaikuttanut myös SKP:ssä *Marja Toppinen-Schumacher (1940–2016), oopperalaulaja *Teemu Toppinen (s. 1977), filosofi ja metaeetikko.
Jere Heino

Jere Heino (s. 6. maaliskuuta 1995 Pori) on suomalainen vapaapainija, joka edusti urallaan Porin Paini-Miehiä. Häntä valmensivat Harri Lehti ja Rauno Ihanamäki (2001–2008), Marko Einola ja Petri Koivunen (2008–2012), Gergő Wöller (2012–2015) ja Ahto Raska ja Cary Kolat (2015–2020). Vuodesta 2016 superraskaassa 125 kg:n painoluokassa paininut Heino sijoittui EM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuosina 2017, 2021 ja 2022. Alle 23-vuotiaiden ikäluokassa vuonna 2018 EM-kilpailuissa hän oli kolmas ja alle 20-vuotiaiden ikäluokassa vuonna 2015 EM-kilpailuissa kolmas ja MM-kilpailuissa viides. SM-kilpailuista Heinolla on vapaapainista kultaa vuosilta 2014, 2015 ja 2020 sekä hopeaa vuodelta 2013 ja kreikkalais-roomalaisessa painista hopeaa vuodelta 2014. Heino lopetti kilpailu-uransa vuonna 2023. Hän on valmistunut liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta. Vuosina 2015–2020 hän paini ja opiskeli stipendiaattina Cambellin yliopistossa Pohjois-Carolinassa. Myös hänen veljensä, Ville Heino on entinen vapaapainija. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset vapaapainijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aventura (Florida)

Aventura on kaupunki Miami-Daden piirikunnassa, Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Miamista pohjoiseen. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 35 762. Aventura sai kaupunkioikeudet 7. marraskuuta 1995. ==Lähteet== Luokka:Floridan kaupungit Luokka:Miami-Daden piirikunta
Putsaaren piilokirkko

Putsaaren piilokirkko on Uudenkaupungin saaristossa Putsaaressa sijaitseva pieni puinen saarnahuone joka on rakennettu 1600-luvulla. Kappeli sijaitsee metsässä syvässä kalliorotkossa. Kappelin seinistä löytyy puumerkkejä ja vuosilukuja aina vuodesta 1684 saakka. Piilokirkko mainitaan ensimmäisen kerran Uudenkaupungin kirkkoherran Johan Höckertin vuonna 1753 tekemissä muistiinpanoissa. Kappelin koko on noin 4 x 4 metriä ja siinä on kaksi ikkunaa. Penkit sijaitsevat ikkunaseinustoilla, mutta lattiaa ja sisäkattoa kappelissa ei ole.Veli Pekka Toropainen : Putsaaren piilokirkko Uudenkaupungin saaristossa, Kalmistopiiri 14.2.2019 Putsaaren piilokirkko Uudenkaupungin sivustolla Putsaari sijaitsi Tukholmasta ja Ahvenanmaalta Pohjanlahden rannikolle kulkeneen vanhan purjehdusreitin varrella ja toimi suojaisena ankkuri- ja satamapaikkana josta otettiin kurssi kohti Tukholmaa. Saarella sijaitsi aiemmin saarnahuonetta suurempi merenkulkijoiden kappeli ja saaren länsirannalta on löytynyt kummeleita ja kallioon hakattuja kompassiruusuja. Pohjanmaan rannikolle vievä purjehdusreitti siirtyi myöhemmin Ruotsin itärannikolle mutta 1600-luvulla rakennettu saarnahuone pysyi edelleen käytössä. Saarnahuone laudoitettiin uudelleen vuoden 1810 tienoilla. Saarnahuoneen ympäristöä on käytetty myös saaristolaisten hautausmaana. == Lähteet == Luokka:Uudenkaupungin kirkkorakennukset Luokka:Suomen puukirkot Luokka:Suomen 1600-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat