EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Luettelo sirkusta käsittelevistä kirjoista

Tämä on luettelo sirkusta käsittelevästä kirjallisuudesta. ;Suomessa ilmestynyttä sirkukseen liittyvää kirjallisuutta * Markku Aulanko: Sirkus. 1985. Suomen Nuorison Liitto. * Markku Aulanko: Vanni – Suomalaisen norsuhistorian lyhyt oppimäärä, Lieto 2005. * Markku Aulanko: Pallot hallussa – The Finnish Juggler Henrico – Björn Gammals. Turku 2002. * Markku Aulanko: Sirkus kouluun. Helsinki 1992. Koulun kerhokeskus. * Markku Aulanko: Sirkustaitojen käsikirja. 1986. Otava * Markku Aulanko- Gammals Björn: Sirkustemppuja palloilla, renkailla ja keiloilla. 1982. Otava * Emil Cedercreutz: Cirkusliv i Norden. 1946. Förlaget Bro. * Jan-Michel Guy (toim.): Sirkuksen vallankumous. 2001. Cirko – uuden sirkuksen keskus. * Pentti Heinonen,: Jalat tukevasti ilmassa. Jyväskylä 2004. Minerva. * Sven Hirn: Sirkus Kiertää Suomea 1800-1914. 1982. SKS. * Sven Hirn: Kaiken kansan huvit Tivolitoimintaamme 1800-luvulta. 1986. SKS. * Sven Hirn: Den Gastronomiska hästen Gamla nordiska artistaffischer. 2002. Svenska litteratursällskapet. * Sven Hirn: Kaunotar ja hirviöitä. 2004. Yliopistopaino. * Sofia-Charlotta Kakko & Katri Kekäläinen(toim.): "Siellä on suupielet korvissa". Hyvinvointivaikutuksia sosiaalisesta sirkuksesta. Tutkivan teatterityön keskuksen julkaisu. 2013. Tampereen yliopisto. * Sofia-Charlotta Kakko & Katri Kekäläinen (toim.): Opas sirkuksen hyvinvointivaikutusten tutkimukseen. Tutkivan teatterityön keskuksen julkaisu. 2013. Tampereen yliopisto. * Edit Kleinbarth: Balleriina hevosen selässä. Vaajakoski 2008. Omakustanne. * Sirkka Larimo: Sirkusrumpalin tytär. 2012. * Seppo Leivo: Zeppo Nievo ja muu elämäni. Helsinki 2012. * Katariina Lillqvist: Arvoisa Herra Tarzan. 2005. Atena Kustannus. * Raili Mikkanen - Laura Valojärvi: Mennään sirkukseen. Saarijärvi 2012. Minerva. * Heikki Nevala: Huvielämän kiertolaisia. Kotimainen sirkus ja tivolitoiminta 1900-1950. Keravan museo ja Sirkuksen tiedotuskeskus, 2015. ISBN 978-951-816-102-1. * Tomi Purovaara: Nykysirkus. Aarteita, avaimia ja arvoituksia. Helsinki 2005. Cirko-Uuden sirkuksen keskus. * Tomi Purovaara: Ihmeen väkeä! Suomalaisen sirkuksen sankaritarinoita. Helsinki 2008. Sirkuksen tiedotuskeskus. * Juha Rautio ja Titta Minkkinen (toim.): Suomen NuorisoSirkusliiton Juhlakirja. Lasipalatsin Kirja kerrallaan, Helsinki 2011. Suomen NuorisoSirkusliitto. *Eero Taivalsaari: Sirkuselämää – Suomalainen sirkus kautta aikojen. 2006. Otava. * Katja Toivonen (toim.): Haminan Teinisirkus. Painoviestintä 2008. * Emma Vainio: Sirkus nyt. Suomalaisen nykysirkuksen tekijöitä, tarinoita ja historiaa. 2019. Kustantamo S&S.; * Yhtä sirkusta. Näyttelyjulkaisu. Vammala 2002. Turun maakuntamuseo. sirkus *
Michael Lehmann

Michael Stephen Lehmann (s. 30. maaliskuuta 1957 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Lehmann on ohjannut muun muassa elokuvat Heathers (1988), Hudson Hawk – varkaista parhain (1991), Airheads – sekopäät (1994), Kaikenkarvaiset lemmikit (1996), Jättini (1998), 40 päivää ja 40 yötä (2002) sekä Sekavia suhteita (2007). Lehmann on ohjannut elokuvien lisäksi myös televisiosarjojen jaksoja muun muassa sarjoihin Big Love, True Blood, American Horror Story ja Californication. Lehmann on saanut urallaan sekä kiitosta että kritiikkiä. Hänen esikoisohjauksensa Heathers sai parhaan esikoiselokuvan Film Independent Spirit Awards -palkinnon vuonna 1990, kun taas vuonna 1992 Lehmann sai huonoimman ohjauksen ja huonoimman elokuvan Golden Raspberry -palkinnot elokuvasta Hudson Hawk – varkaista parhain. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hydratsonit

Hydratsonit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1R2C=NNH2. Hydratsoneja valmistetaan tyypillisesti karbonyyliyhdisteen ja hydratsiinin tai hydratsiinijohdannaisen välisellä kondensaatioreaktiolla. ==Ominaisuudet ja reaktioita== Huoneenlämpötilassa hydratsonit ovat tyypillisesti keltaisia kiteisiä aineita. Alifaattiset hydratsonit ovat luonteeltaan voimakkaasti emäksisiä, kun taas aromaattiset hydratsonit ovat emäksinä heikompia. Hydratsonit hydrolysoituvat vesiliuoksessa neutraaleissa olosuhteissa vain hitaasti karbonyyliyhdisteeksi ja hydratsoniksi, mutta sekä hapot että emäkset katalysoivat tätä reaktiota. Hydratsonit voidaan pelkistää vedyttämällä hydratsiineiksi tai hapettaa atsiineiksi.Eugene F. Rothgery: Hydrazine and Its Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 10.4.2015 Hydratsoneja esiintyy useissa orgaanisen kemian reaktioissa välituotteina tai intermediaatteina. Tällaisia reaktioita ovat muun muassa Fischerin indolisynteesi, karbonyyliyhdisteiden hiilivedyiksi pelkistämiseen käytettävä Wolff–Kishner-pelkistys ja Bamford–Stevens-reaktio, jossa tosyylihydratsonit muodostavat emäksisissä olosuhteissa alkeeneja. ==Hydratsonien synteesi== Tyypillisin tapa valmistaa hydratsoneja on aldehydien tai ketonien ja hydratsiinin tai hydratsiinin mono- tai dialkyyli- tai -aryylijohdannaisen välinen kondensaatioreaktio. Aldehydit reagoivat ketoneja nopeammin. Aldehydit myös muodostavat ketoneja helpommin atsiineja erityisesti hydratsiiniylimäärän läsnä ollessa. Tämän vuoksi substituoimatonta hydratsiinia käytetään yleensä valmistettaessa hydratsoneja vain aromaattisista ketoneista. α-Dikarbonyyliyhdisteet ja hydroksiketonit tai -aldehydit kuten monosakkaridit muodostavat osatsonin, joissa on kaksi hydratsonille tyypillistä ryhmää vierekkäisissä hiiliatomeissa. Aldehydit ja ketonit muodostavat helposti 2,4-dinitrofenyylihydratsoneja, jotka ovat kiinteitä yhdisteitä ja niitä käytetään aldehydien ja ketonien identifiointiin ja eristämiseen. : Hydratsoneja voidaan valmistaa myös oksiimeista hydratsonin avulla ja β-ketohapoista tai β-ketoestereistä ja aromaattisista diatsoniumsuoloista Japp–Klingemann-reaktiolla == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Orgaaniset typpiyhdisteet Luokka:Funktionaaliset ryhmät
Benfordin laki

Lukujoukko on Benfordin lain mukainen, mikäli joukkoon kuuluvien lukujen ensimmäisten numeroiden (:=d niin kuin "digit") jakaumaan pätee todennäköisyyskaava P(d)=log((d+1)/d). Benfordin lain mukaisessa lukujoukossa luvun ensimmäinen numero on: 1 n. 30,1:n prosentin todennäköisyydellä; 2 n. 17,6:n; 3 n. 12,5:n; 4 n. 9,7:n; 5 n. 7,9:n; 6 n. 6,7:n; 7 n. 5,8:n; 8 n. 5,1:n tai 9 n. 4,6:n prosentin todennäköisyydellä. Tämä johtuu siitä, että jos otetaan ääretön määrä lukujoukkoja, jotka alkavat 1:stä ja päättyvät satunnaiseen lukuun, näiden lukujoukkojen luvuista keskimäärin 30,1% alkaa luvulla 1 https://youtu.be/XXjlR2OK1kM. == Lähteet == Luokka:Joukko-oppi
Le Jingyi

Le Jingyi (, s. 19. maaliskuuta 1975 Shanghai) on kiinalainen uinnin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Le saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui kuudenneksi 100 metrin vapaauinnissa. Palman lyhyen radan MM-kilpailuissa 1993 hän voitti maailmanmestaruuden 50 ja 100 metrin vapaauinneissa, 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Le voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 50 ja 100 metrin vapaauinneissa maailmanennätysajoilla 24,51 ja 54,01. Hän voitti maailmanmestaruuden myös 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. 200 metrin vapaauinnissa hän oli seitsemäs. Rio de Janeiron lyhyen radan MM-kilpailuissa 1995 hän voitti kultaa 50 ja 100 metrin vapaauinneissa sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Le voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 54,60. Hän sai lisäksi hopeaa 50 metrin vapaauinnissa (ajalla 24,90) ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Göteborgin lyhyen radan MM-kilpailuissa 1997 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä sekä pronssia 50 ja 100 metrin vapaauinneissa. == Lähteet ja huomautukset == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Kiinalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Return (albumi)

The Return on Vanilla Fudgen albumi joka julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä WorldSound Records. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Carmine Appice – rummut, laulu, lyömäsoittimet * Tim Bogert – basso, laulu * Vince Martell – kitara, laulu * Bill Pascali – laulu, kosketinsoittimet * T.M. Stevens – basso (kappale "Do Ya Think I'm Sexy") == Aiheesta muualla == * The Return discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2002 albumit Luokka:Vanilla Fudgen albumit
He Cihong

He Cihong (, s. 6. kesäkuuta 1975) on kiinalainen uinnin maailmanmestari. He voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 100 metrin selkäuinnissa ajalla 1.00,57, 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.07,40 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Perthin MM-kilpailuissa 1998 hän oli 100 metrin selkäuinnissa kahdeksas. He voitti Palmassa 1993 lyhyen radan maailmanmestaruuden 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä sai hopeaa 100 metrin selkäuinnissa. Olympialaisissa hän oli Barcelonassa 1992 4 × 100 metrin sekauintiviestissä neljäs ja 100 metrin selkäuinnissa 13:s, Atlantassa 1996 100 metrin selkäuinnissa 26:s. == Lähteet ja huomautukset == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wee Tam and the Big Huge

Wee Tam and the Big Huge on The Incredible String Bandin tupla-albumi, joka julkaistiin vuonna 1968 levymerkillä Elektra Records. == Kappaleet == === Levy 1 (Wee Tam) === ==== A-puoli ==== # # # # # ==== B-puoli ==== # * # # # === Levy 2 (The Big Huge) === ==== C-puoli ==== # * # # # # ==== D-puoli ==== # * # # # == Kokoonpano == * Robin Williamson – kitara, laulu, basso, guimbri, lyömäsoittimet, sarangi, viulu, cembalo, piano, urut, huilu, kazoo, Irish harp, vihellys, rummut * Mike Heron – kitara, laulu, sitar, basso, urut, dulcimer, cembalo, pyykkilauta, lyömäsoittimet, huuliharppu * Rose Simpson – viulu, lyömäsoittimet, taustalaulu * Licorice McKechnie – lyömäsoittimet, Irish harp, taustalaulu == Arviot == * Allmusic: Allmusic review == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Wee Tam and the Big Huge discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1968 albumit Luokka:The Incredible String Bandin albumit
Liu Limin

Liu Limin (, s. 27. maaliskuuta 1976) on kiinalainen uinnin maailmanmestari ja olympiamitalisti. Liu voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 58,98, 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.07,25 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Atlantan olympialaisissa 1996 hän saavutti 100 metrin perhosuinnissa hopeaa ajalla 59,14 häviten kultaa voittaneelle Amy Van Dykenille vain sadasosasekunnilla. 200 metrin perhosuinnissa hän oli samoissa kilpailuissa viides. Liu saavutti lyhyen radan MM-kilpailuissa Palmassa 1993 kultaa 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Rio de Janeirossa 1995 hän voitti 100 metrin perhosuinnin ja oli toinen 200 metrin perhosuinnissa. Göteborgissa 1997 hän voitti lyhyen radan maailmanmestaruuden 200 metrin perhosuinnissa. == Lähteet ja huomautukset == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Kiinalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wang Lijun

Wang Lijun (, s. 26. joulukuuta 1959, Arxan, Sisä-Mongolia, Kiina) on kiinalainen entinen Chongqingin poliisipäällikkö. Hänen lyhyt pakonsa Yhdysvaltojen konsulaattiin helmikuussa 2012 aloitti poliittisen skandaalin, jonka myötä useita poliittisia vaikuttajia on erotettu ja vangittu. Lijun itse kärsii parhaillaan 15 vuoden vankeustuomiota loikkaamisesta, lahjuksista ja vallan väärinkäytöstä. ==Elämäkerta== Wang syntyi joulukuussa 1959. Hänen isänsä oli etniseltä taustaltaan mongoli ja hänen äitinsä han-kiinalainen. Wang tunnetaan myös mongolinkielisellä nimellä Unen Baatar. Vuonna 1984 hänestä tuli poliisikonstaapeli Liaoningissa ja hän nousi urallaan paikalliseksi poliisipäälliköksi saaden myös kaksi maisterintutkintoa taloushallinnon alalla etäopiskelujen kautta. Vuonna 2008 Wangista tuli Chongqingin varapoliisipäällikkö. Asemassaan hän oli mukana Chongqingin puoluejohtaja Bo Xilain käynnistämässä kampanjassa rikollisuutta vastaan. Tietojen mukaan Wang johti myös edeltäjänsä Wen Qiangin pidätystä. Qiang teloitettiin kesäkuussa 2010. Toiminta rikollisuutta vastaan teki Wangista tunnetun ja suositun hahmon Chongqingissa. Vuonna 2009 hänestä tuli kaupungin poliisipäällikkö ja sen varapormestari vuonna 2011. 2\. helmikuuta 2012 Chongqingin aluehallinto ilmoitti, että Wang ei enää ollut kaupungin poliisipäällikkö. Hänet siirrettiin muihin tehtäviin eli käytännössä alennettiin. Julkisuudessa tätä pidettiin merkkinä hänen ja Bo Xilain välirikosta. Julkisuuteen myöhemmin vuotaneella äänitteellä Wang kertoo Bolle tämän perheeseen liittyvästä rikostutkinnasta. Neljää päivää myöhemmin hän pakeni Yhdysvaltojen konsulaattiin tullen kuitenkin ulos seuraavana päivänä puhuttuaan Chongqingin pormestarin kanssa. Sittemmin hän katosi joksikin aikaa julkisuudesta virallisten tietojen mukaan lomaillessaan parantaakseen työperäisen stressinsä. 5. syyskuuta häntä vastaan nostettiin kuitenkin syytteet loikkaamisesta, lahjuksista ja vallan väärinkäytöstä. 24. syyskuuta hänet tuomittiin 15 vuoden vankeusrangaistukseen, jonka pituuden lyhyyteen vaikutti hänen yhteistyönsä tutkinnan kanssa. Oikeuden päätöksen mukaan hän tiesi Bon vaimon Gu Kailain olleen murhaepäilty, mutta käytti väärin asemaansa henkilökohtaisen hyödyn saamiseksi. Bo Xilai erotettiin sittemmin puolueesta ja hänet tuomittiin elinikäiseen vankeuteen. Hänen vaimonsa sai lievennetyn kuolemantuomion murhasta. ==Lähteet== Luokka:Kiinalaiset poliisit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rajalammi (Tammelan Porras)

Rajalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. Tammelassa on toinenkin Rajalammi. == Maantiede == Lammen pituus on 120 metriä ja leveys 70 metriä. Se sijaitsee harjun vieressä olevassa painaumassa, joka on rinteille saakka soistunut. Lammella ei ole luontaisia laskuojia, mutta viereinen Vehkalammi ja vieressä oleva pikkulampi on yhdistetty Rajalammiin ojilla. Lammet saavat vetensä sekä sadantana että pohjavetenä. Pohjaveden lähteenä toimii Karjuharju, jonka ydin on soraa. Lammen sannat ovat soistunutta metsämaata, jonka hiekkaisilla rinteillä sijaitsee kolme loma-asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2824. Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. Rajalammi on todennäköisesti suppa, vaikka asiaa ei ole todistettu tutkimuksin. == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Vehkalammi (Tammela)

Vehkalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lammen pituus on 100 metriä ja leveys 50 metriä. Se sijaitsee Karhuharjun eteläpuolella Rajalammin ja Mustikkalammin takana hiekkaisten mäkien välissä eräänlaisessa painanteessa. Alue on soistunut ja Vehkalammi sijaitsee suon keskellä. Suo-ojat kiertävät lampea ja vaikka yksi oja ulottuu lampeen asti, ei sillä ole laskuojaa. Lampi saa vetensä sadannasta ja pohjavedestä, jota alueella riittää paljon. Samalla suolla sijaitsee toinenkin lampi. Suo päättyy hiekkaisten mäkien rinteeseen, jossa sijaitsee viisi loma-asuntoa, joille pääsee yhdystieltä 2824. Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. == Historia == Vuoden 1884 Senaatin kartastossa lampi on nimeltään "Wehka lampi". == Lähteet == Luokka:Punkalaitumenjoen valuma-alue Luokka:Tammelan järvet
Lu Bin

Lu Bin (, s. 7. tammikuuta 1977) on kiinalainen uinnin maailmanmestari ja olympiamitalisti. Lu saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui kahdeksanneksi 200 metrin vapaauinnissa. Palman lyhyen radan MM-kilpailuissa 1993 hän sai kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa. Lu voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.12,34 sekä 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 100 ja 200 metrin vapaauinneissa sekä sijoittui kuudenneksi 50 metrin vapaauinnissa. Lu jäi syksyllä 1994 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. == Lähteet ja huomautukset == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Kiinalaiset olympiamitalistit Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut kiinalaiset Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut uimarit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heinälammi (Tammela)

Heinälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lampi on 90 metriä pitkä ja 40 metriä leveä. Se sijaitsee syvässä painaumassa Karjuharjun rinteen alla. Maa lammen ympäriltä on soistunut eikä siihen liity ojia. Se saakin vetensä sadnannasta ja harjun pohjavedestä. Heinälammi kuuluu samaan painanteeseen Mustikkalammin kanssa. Lammen suorannat päättyvät harjun rinteeseen, jonne on rakennettu kaksi loma-asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2824. Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Yang Aihua

Yang Aihua (s. 1977) on kiinalainen uinnin maailmanmestari. Yang voitti Rooman MM-kilpailuissa 1994 kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.09,64 sekä ui toisen osuuden kultaa voittaneessa Kiinan 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa. Yang jäi dopingtestissä kiinni testosteronin käytöstä syksyllä 1994 ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut kiinalaiset Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut uimarit Luokka:Elävät henkilöt
Lehmälammi (Tammela)

Lehmälammi eli Lintumaanjärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lampi sijaitsee Pesämäen hiekkamaastossa olevassa painanteessa. Lammen halkaisija on 70 metriä ja se on suon ympäröimä. Lamppeen ei johda ojia eikä sillä ole laskuojaa. Se saa vetensä pääasiassa pohjavedestä, jota on seudulla runsaasti. Lammen rannalla on loma-asunto, jonne johtaa tie yhdystieltä 2824. Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella ja on sen kaakkoon ulottuvalla jatkeella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. == Lähteet == Luokka:Liesjärven alue Luokka:Tammelan järvet
Pesälammi

Pesälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lampi sijaitsee Pesämäen hiekkaisella metsäalueella olevassa painanteessa. Sen halkaisija on 100 metriä ja siitä lähtevä oja palaa takaisin lampeen. Se saa vetensä maaston pohjavedestä. Rannat päättyvät hiekkamuodostuman rinteisiin, joihin on rakennettu kolme loma-asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2824. Lampi sijaitsee Karjuharjun eteläpuolella sen kaakkoon ulottuvalla jatkeella. Harju on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Iililammi (Tammela)

Iililammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 0,87 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Ympäröivä suo on ojietettu, mutta lampeen ei laske ojia. Järven rantaviiva on 350 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin soistunutta metsää, jonka ympärillä hiekka- tai moreenipohjaista metsämaastoa. Järvi sijaitsee laajan Harkansuon reunalla Ililamminnummen alla. Suon reunan tuntumaan on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta, mikä on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu alueen järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. Iililampi jää heikkaisen alueen reunalle suolle, mikä vaikuttaa sen vedenlaatuun hieman. == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Mäyrälammi (Tammela)

Mäyrälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Lampi sijaitsee Harakansuolta erkanevalla Mäyränsuolla Turpoonjoen alueen vedenjakajalla, sillä viereinen Pitkälammi kuuluu jo Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen. Mäyränsuo on ojitettu ja kaksi ojista on kaivetty Mäyrälammin saakka. Se saa vetensä hiekkaisen alueen pohjavedestä. Rannan lähelle on rakennettu loma-asunto, jolle johtaa tie yhdystieltä 2824. Alue kuuluu niin sanottuun Perunnummen hiekkamassiiviin, joka on osa Kolmatta Salpausselkään kuuluvaa harjujaksoa ja hiekka-aluetta, mikä on hyvää pohjavesialuetta. Tämä heijastuu alueen järviin ja lampiin, jotka ovat usein kirkasvetisiä. Iililampi jää hiekkaisen alueen reunalle suolle, mikä vaikuttaa sen vedenlaatuun hieman. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Keisarilampi" ja vuoden 1884 Senaatin kartastossa "Mervolampi". == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Janne Hoikkanen

Janne Hoikkanen (s. 17. syyskuuta 1993 Savonlinna) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on hyökkääjä ja edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Happeeta. Hoikkanen siirtyi Happeeseen kasvattajaseurastaan Top Teamistä vuonna 2012. Hän oli voittamassa Happeelle seuran ensimmäistä Suomen-mestaruutta keväällä 2014. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Niko Mikael Korhonen

Niko Mikael Korhonen (s. 1981 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Pärttylin kesä julkaistiin keväällä 2015. Teoksen kustansi Nordbooks. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1981 syntyneet
Tiina Luoma

Tiina Luoma (aik. Tiina Järvinen, s. Luoma; s. 1959 Ilmajoki) on suomalainen äänisuunnittelija, joka on toiminut Yleisradiossa vuodesta 1983, Radioteatterin äänisuunnittelijana ja kuunnelmien ohjaajana vuodesta 1988. Luoma on tehnyt satoja radiofonisia teoksia, joista monet on palkittu kansainvälisillä festivaaleilla.Tiina Luoma (Arkistoitu versio) Sveriges Radio 28.5.2014, viitattu 10.4.2015. Vuoden 2014 Prix Europa -tapahtumassa Tiina Luoman ohjaus Pimeän nimi – 12 transetydiä sai kunniamaininnan radion musiikkiohjelmien sarjassa. Teos pohjautuu Gustav Nyströmin säveltämään musiikkiin, johon Pipsa Lonka on kirjoittanut tekstin.Oinaala, Sampsa: Ylen dokumentti Kasvot Syyrian sodalle ja kuunnelma Pimeän nimi palkittiin Prix Europa -festivaaleilla (Arkistoitu versio) Helsingin Sanomat 26.10.2014, viitattu 10.4.2015. Pimeän nimen työryhmä palkittiin myös Koura-palkinnolla Suomessa.KOURA palkitsi vuoden 2014 parhaita ohjelmia (Arkistoitu versio) Yle yhtiönä 19.03.2015, viitattu 10.4.2015. Luoman teoksia on palkittu Prix Europassa myös 1998, 2010 ja 2013 ja 2014, Television Archive Award -palkinnolla 1997, Prix Italiassa 2007 ja Koura-palkinnolla 1996, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2018, 2019 ja 2020 sekä Nordic Radio Drama Prize -palkinnolla 1992 ja 2018. Vuonna 2016 Tiina Luomalle myönnettiin Suomen Leijonan Ritarikunnan ansioristi. Luoma on luennoinut äänisuunnittelusta mm. Teatterikorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa. 1990-luvun alkuvuosina hän toimitti radioteatterityönsä ohella Radio Suomessa toivekonserttiohjelmaa Yksinäisten sydänten kerho nimellä Tiina Järvinen. Ohjelmassa sai kirjeitse toivoa musiikkikappaletta, johon toivojalla liittyy erityinen muisto. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Tiina Luoma kertoo äänisuunnittelijan työstä, audio 9 min, Yle Areena * Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Suomalaiset äänisuunnittelijat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat
Astrapotheriidae

Astrapotheriidae oli Astrapotheria-lahkoon kuulunut heimo. Siihen kuului ryhmään Meridiungulata kuuluneita eläimiä. Niitä esiintyi varhaisimmillaan eoseenikaudella Etelä-Amerikassa ja Antarktiksella. == Luokittelu == * Incertae sedis ** Antarctodon ** Parastrapotherium * Alaheimo Albertogaudryinae ** Albertogaudrya ** Astraponotus * Alaheimo Astrapotheriinae ** Astrapotherium ** Scaglia * Alaheimo Uruguaytheriinae ** Granastrapotherium == Lähteet == Luokka:Meridiungulata
Harri Huhtamäki

Harri Huhtamäki on suomalainen radiotuottaja, joka toimii Yleisradioon perustamansa Radioateljeen vetäjänä. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri ja teatteriohjaaja. Huhtamäki tuli Yleisradioon vuonna 1978 Radioteatterin dramaturgiksi. Hän on kirjoittanut ja ohjannut satoja radiodokumentteja, feature-ohjelmia ja kuunnelmia sekä opettanut yliopistoissa ja alan oppilaitoksissa muun muassa Australiassa, Fidžissä, Kiinassa ja Yhdysvalloissa ja työskennellyt Australian yleisradioyhtiö ABC:ssä. Huhtamäki on tehnyt myös dvd-tuotantoja sekä multimediainstallaatioita museoihin.Harri Huhtamäki 1, Ihmeproductions, YouTube 31.3.2010, viitattu 10.4.2015.Huhtamaki, Harri, New American Radio, New Radio and Performing Arts, Inc. (NRPA), viitattu 10.4.2015. Hän on myös muusikko, jonka HattiBhutam Band on luonut äänimaisemia moniin Radioateljeen tuotantoihin ja julkaissut vuonna 2014 albumin Affects of Old Time.Ronkanen, Pentti: HattiBhutamBand: Affects of old time, levyarvio, Suomi Jazz -sivusto 15.12.2014, viitattu 10.4.2015. Huhtamäki on saanut useita kunniamainintoja ja palkintoja Suomessa ja kansainvälisillä festivaaleilla, merkittävimpinä pääpalkinnon Prix Futurassa ja Nordic Media -palkinnon. Vuonna 2016 hänet palkittiin valtion tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnolla. ==Kirjallisia teoksia== *Radion viisi tietä, Paradoksidramaturgisia murtolukuja, Like 1993, ISBN 9789515781529. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Palkittu Harri Huhtamäki kirjoitti viimeisen Radioateljeensa – siinä filosofi arvostelee nykyaikaa. Helsingin sanomat 24.11.2017. Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat
Hsuehshan-tunneli

Hsuehshan-tunneli () on Taiwanin pisin tunneli. Tunneli avattiin 16. kesäkuuta 2006 Taipei–Yilan-valtatiellä. ==Yleistä== Tunneli kulkee Hsuehshanvuoren lävitse. Se liittää pääkaupunki Taipein koilliseen Yilanin piirikuntaan lyhentäen aiemman kaksituntisen matkan noin puoleen tuntiin. Tunneli ohittaa Pinglinin kaupunkipiirin, jonka läpi ennen tunnelin valmistumista kulki suuri osa paikallisesta liikenteestä. Yksi tunnelin rakentamisen päämääristä oli yhdistää Taiwanin saaren läntinen rannikko, jossa noin 95 prosenttia väestöstä asuu, itäiseen rannikkoon ja täten tasapainottaa Taiwanin alueellista kehitystä. Tunneli koostuu kahdesta erillisestä tietunnelista, joilla erotetaan itään ja länteen suuntautuva autoliikenne toisistaan. Tunnelin kokonaispituus on 12,942 kilometriä, ja se on maailman viidenneksi pisin maantietunneli. ==Tunnelin rakentaminen== Tunnelin rakentaminen aloitettiin vuoden 1991 heinäkuussa. Rakennustyöt kestivät 15 vuotta ja kokonaiskustannukset olivat 90,6 miljardia Taiwanin dollaria. Tunnelin rakentamiseen käytettiin 370 000 kuutiometriä betonia, 2 000 kilometriä kaapeleita ja 2 000 valaisinta. Tunnelin rakennusvaiheessa projektin aikataulu viivästyi odottamattomien geologisten haasteiden ja tunnelien tulvimisen vuoksi. Yksi kolmesta käytössä olleista porauslaitteista jäi sortuman alle länteen vievässä tunnelissa. Yhteensä 15 vuoden aikana sortumaonnettomuuksissa menehtyi 25 henkilöä. ==Toiminta== Tunnelin avautuessa liikenteelle asetettiin 70 km/h:n nopeusrajoitus ja alin sallittu matkanopeus oli 50 kilometriä tunnissa. Tunnelissa liikkuvien autojen tulee pitää 50 metrin turvaetäisyys edellä kulkevaan normaaliolosuhteissa. Liikenneruuhkien aikana ajoittainen nopeuden lasku alle 20 km/h:n vaatii vähintään 20 metrin turvavälit. Kaistan vaihtaminen tunnelissa on kiellettyä. Automaattiset liikennevalvontakamerat ovat käytössä nopeusrajoituksen ja turvavälien tarkkailuun ja kiellettyjen kaistanvaihtojen ehkäisemiseksi. Tunnelin avautuessa automaattinen valvonta sakotti autoilijoita ylinopeudesta nollatoleranssilla, mutta valvontaa muutettiin myöhemmin syyskuussa 2006 hyväksymään enintään 10 km/h:n nopeusrajoituksen ylitys ennen sakottamista. Tunnelissa on oma FM-taajuudella toimiva radiolähetys kahdella eri taajuudella, joista autoilijat voivat kuunnella tunneliin liittyviä tiedotuksia, ajo-ohjeita ja musiikkia. Toukokuussa 2008 tunnelin nopeusrajoitusta nostettiin 80 kilometriin tunnissa. Tällä nopeudella 12,9 kilometrin pituisen tunnelin läpikulku kestää noin 9 minuuttia 40 sekuntia. Marraskuussa 2010 tunnelin nopeusrajoitus nostettiin 90 kilometriin tunnissa liikenneruuhkien helpottamiseksi. ==Tunnelin mitat== * Tunnelin pituus: ** pilottitunneli: 12 941 metriä ** päätunnelit: *** itäinen tunneli: 12 917 metriä *** läntinen tunneli: 12 942 metriä * Rakentaja: RSEA * Nopeusrajoitus: 90 km/h * Ilmastointikanavia: 3 * Kokonaiskustannukset: 90,6 miljardia Taiwanin dollaria * Avattu: 16. kesäkuuta 2006 Luokka:Taiwanin tunnelit Luokka:Tieliikennetunnelit
Jyväskylän tyttölyseo

Jyväskylän tyttölyseo oli vuosina 1864–1973 toiminut oppikoulu. Se oli Suomen ensimmäinen suomenkielinen tyttökoulu. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen koulun perinteitä jatkoivat Voionmaan yläaste ja Voionmaan lukio. Lokakuussa 2014 koulu juhli 150-vuotisjuhliaan.Jyväskylän Tyttölyseo juhlii 150 vuottaan Voionmaalla . Viitattu 10.4.2015. Koulu aloitti 1. syyskuuta 1864 yksityiskouluna nimellä Yksityisten Tyttökoulu Jyväskylässä,Jyväskylän Tyttökoulu ja Tyttölyseo . Viitattu 20.5.2015. ja sen perustajat olivat Jyväskylän seminaarin ja Jyväskylän Lyseon lehtoreita. Koulun talous oli kuitenkin tiukalla, ja se pyrittiin saamaan valtion kouluksi. Tavoite toteutui kuitenkin vasta vuonna 1886, jolloin myös koulun nimi vaihtui. Vuodet 1886–1952 koulu toimi nimellä Jyväskylän Tyttökoulu. Koulu tarjosi pitkään vain keskikouluopetusta. Vuodesta 1920 alkaen keskikoulua käytiin kuusi vuotta, koska tyttöjen keskikouluopetus sisälsi normaalia enemmän käytännön aineita. Lukion suorittaminen oli mahdollista vuodesta 1911 alkaen yksityiskoulussa nimeltä Jyväskylän Suomalaiset Jatkoluokat. Koulut yhdistettiin vuonna 1952, ja nimeksi otettiin Jyväskylän tyttölyseo. Yhteiseen koulutaloon Voionmaankatu 17:ään koulu muutti vuonna 1958. Siihen asti tyttökoulu toimi osoitteessa Vapaudenkatu 35. Kirjailija Robert Kiljanderin näytelmän Sanny Kortmanin koulu (1902) esikuvana pidetään Jyväskylän tyttökoulua. Edvin Laineen elokuva Skandaali tyttökoulussa (1960) on tehty tästä näytelmästä voimakkaasti dramatisoiden. Sotien aikaan Jyväskylän tyttökoulun tiloissa Vapaudenkatu 35:ssä toimi 30. sotasairaala, jatkosodan aikana sen tiloissa oli 120 sisätautisairaansijaa. Voionmaan yläaste lakkautettiin vuonna 2007. Vuoden 2015 alusta Jyväskylän lukioita yhdistettiin niin, että Voionmaan lukiosta tuli Cygnaeus-lukion kanssa osa Schildtin lukiota, jolla on kuitenkin alkuvaiheessa toimintaa kahdessa toimipisteessä.Jyväskylän lukiokoulutus 2015 . Viitattu 10.4.2015. == Lähteet == Luokka:Jyväskylän oppilaitokset Luokka:Suomen tyttökoulut
Aatami etsii Eevaa

Aatami etsii Eevaa on Nelosella esitetty suomalainen tositelevisiosarja, jossa rakkautta etsivät sinkut kohtasivat toisensa kreikkalaisella saarella täysin alastomina. Ohjelmaa juonsi Noora Hautakangas. Sarja kuvattiin Gyalín saarella, joka sijaitsee Egeanmeressä Kosin eteläpuolella. Saari esitettiin ”autiona paratiisisaarena”, mutta todellisuudessa se ei ole asumaton ja suuren osan siitä täyttää suurikokoinen avolouhos. Ensimmäisen jakson esittämisen jälkeen suomalaisissa medioissa uutisoitiin ohjelmassa esiintyneiden henkilöiden karvattomuudesta häpyalueilla. Ohjelman tuotantoyhtiön epäiltiin kehottaneen henkilöitä ajelemaan karvoituksensa pois, jonka väitteen tuotantoyhtiö Eyeworks Finland kiisti. Myös ensimmäisessä jaksossa esiintyneen Juuson mukana olo johti Puolustusvoimien tutkintaan, sillä hän oli ammatiltaan aliupseeri. == Katsojaluvut == Jakso Esityspäivä Katsojaluvut 1 6. huhtikuuta 2015 495 000 2 13. huhtikuuta 2015 395 000 3 20. huhtikuuta 2015 306 000 4 27. huhtikuuta 2015 372 000 5 4. toukokuuta 2015 218 000 6 11. toukokuuta 2015 357 000 7 18. toukokuuta 2015 352 000 8 25. toukokuuta 2015 325 000 == Lähteet == Luokka:2010-luvun suomalaiset tositelevisiosarjat
Teräväinen

Teräväinen voi tarkoittaa seuraavia: ;paikkoja: * Teräväinen, lampi Padasjoella ;henkilöitä: * Eero Teräväinen (s. 1999), suomalainen jääkiekkoilija * Kari Teräväinen (s. 1965), suomalainen jääkiekkoilija * Teuvo Teräväinen (s. 1994), suomalainen jääkiekkoilija
Pietari Arctophilacius

Pietari Mikonpoika (Petrus Michaelis) Arctophilacius (noin 1575 Lohtaja – 30. marraskuuta 1646 Kalajoki Toisen lähteen mukaan kuollut heinäkuussa 1647.) oli suomalainen rovasti ja valtiopäivämies joka oli Calamnius- ja Kallinki-sukujen kantaisä. Pietari Mikonpojan isä oli lohtajalainen nimismies, kauppias, laivanvarustaja ja talonpoika Mikko Matinpoika Mattila. Hän otti nimekseen Arctophilacius joka merkitsee pohjolan vartijaa tai Karhunvartijan tähtikuviota. Arctophilacius oli vuonna 1603 kapteeni Lauri Niilonpojan pohjalaisen lippukunnan sotapappina Virossa sotimassa puolalaisia vastaan. Hänestä tuli viimeistään 1607 Kalajoen kappalainen ja vuonna 1610 hänestä tuli Kalajoen kirkkoherra. Pietari Arctophilacius hankki Kalajoen Eteläkylästä Siipolan ja Hietalan talot. Hän omisti 1627 luultavasti Pohjanmaan suurimman karjan johon kuului 20 härkää, 3 sonnia ja 51 lehmää sekä lisäksi 6 hevosta. Hän harjoitti lohenpyyntiä Rahjan saaristossa ja hankki Kalajoen pappilan omistukseen Paattiskarit ja Korkiakarin. Arctophilacius toimi myös ainakin vuodesta 1617 alkaen laivanvarustajana ja käytti laivojaan omien tavaroidensa ja kruunun veroviljan kuljetukseen. Arctophilacius toimii lääninrovastina ja oli Pohjanmaan papiston edustajana vuoden 1634 valtiopäivillä. Arctophilacius joutui yhtenä takaajana maksamaan veronvuokraaja Jaakko Burmanin velkoja kruunulle ja hän sai tässä yhteydessä vuodeksi yksinoikeuden ostaa tervaa Kalajoen markkinoilta. Tämän vuoksi häntä alettiin kutsua Terva-Pietiksi. Arctophilacius oli kuollessaan varakas mies. Pietari Arctophilacius oli naimisissa Magdalena Östenintytär Sursillin (1580–1650) kanssa jonka isä oli talollinen ja valtiopäivämies Östen Erikinpoika Sursill Uumajan pitäjästä Ruotsista. Östen Erikinpoika oli Sursillin suvun kantaisä.Kirjastovirman henkilögalleria : Pietari Arctophilacius Heidän vanhin poikansa Gabriel Petri Calamnius eli Calajokius (1603–1648) opiskeli Wittenbergin ja Rostockin yliopistoissa Saksassa ja oli Kalajoen kappalaisena ja myöhemmin Kemin kirkkoherrana. Toinen poika Carl (Carolus) Pettersson Kalling (1619–1672) oli Kalajoen kappalaisena.Anneli Kotisaari : Petrus Michaelis (Petter) Arctophilacius s. 1575 Lohtaja ja hänen jälkeläisiään yhteensä 108 taulua, taulu 1 == Lähteet == Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1575 syntyneet Luokka:Vuonna 1646 kuolleet
Radioateljee

Radioateljee oli Yleisradion sisällä toiminut yksikkö, joka erikoistui kokeellisten ja taiteellisesti kunnianhimoisten feature-ohjelmien tekoon. Radioateljee sai alkunsa tuottaja Harri Huhtamäen aloitteesta vuonna 1979 ja toimi vuoteen 1990 saakka nimellä Erikoisohjelmat.Oinaala, Sampsa: Radioateljee täyttää 35 vuotta, Helsingin Sanomat 14.11.2014, viitattu 10.4.2015. Vuonna 2017 Harri Huhtamäki jäi eläkkeelle Yleisradiosta ja Radioateljee-nimikkeestä luovuttiin. Radiogalleria jatkaa feature-ohjelmien tekoa Yle Draaman tuottajan Juha-Pekka Hotisen johdolla. Radioateljeen tuottamat ohjelmat olivat äänillä, puheella, musiikilla ja efekteillä sävellettyjä radiofonisia teoksia. Helsingin Sanomien Sampsa Oinaalan mukaan ne ovat tyyliltään usein esseistisiä ja runollisia ja välttävät perinteistä lineaarista ja kausaalista rakennetta. Radioateljeen ainoa vakituinen työntekijä oli tuottaja Harri Huhtamäki. Äänisuunnittelijana toimi useimmiten Pekka Lappi. Heidän lisäkseen Radioateljee käytti tuotannoissaan monia freelancereita, joihin kuuluivat kirjailija Marjut Helminen, muusikko Hanna Huhtamäki, kirjailija Ville Hytönen, toimittaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja Leena Häkkinen, muusikko Esa Karjula, historioitsija Samu Niskanen, äänisuunnittelija Tuomas Norvio, muusikko Tapani Rinne, toimittaja Matti Ripatti, kirjailija Juha Seppälä, sinologi, kirjailija ja suomentaja Pertti Seppälä, historioitsija Jaakko Tahkokallio, kulttuuriantropologi Tapio Tamminen ja kanteletaiteilija Timo Väänänen. Ohjelmien kertojaääninä vuosien varrella esiintuivät mm. Minna Haapkylä, Susanna Haavisto, Sakari Jurkka, Helka-Maria Kinnunen, Tiia Louste, Esko Nikkari, Matti Pellonpää, Lasse Pöysti, Aki Raiskio, Antti Reini, Elsa Saisio, Elina Salo, Ville Sandqvist ja Tom Wentzel.Radioateljeen ohjelmilla on ihan oma soundi - 35 vuotta äänen ja mielenmaisemien estetiikkaa, Yle 13.11.2014, viitattu 10.4.2015. Radioateljeessa syntyi vuodesta 1979 lähtien noin 800 pitkää ohjelmaa. Niiden lisäksi se tuotti ”ääninäyttelyitä” ja multimediainstallaatioita suomalaisiin museoihin sekä järjesti live-esityksiä, konsertteja ja kuunteluklubeja. Radioateljeen viikoittainen ohjelmapaikka oli Yle Radio 1:ssä perjantaisin klo 22.05–23.05. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Radioateljeen historiikki 1979–2014 *Yle Areena - Radioateljee Luokka:Ylen historia
Rõivasin II hallitus

Rõivasin II hallitus oli Viron tasavallan hallitus, joka toimi 9. huhtikuuta 2015 – 23. marraskuuta 2016. Pääministeri Taavi Rõivasin johtaman Reformipuolueen lisäksi hallitus muodostui Sosiaalidemokraattisesta puolueesta (SDE) ja Isänmaan ja Res Publican liitosta (IRL). Hallitus kaatui 9. marraskuuta 2016 Riigikogun antamaan epäluottamuslauseeseen. Äänestystä aiemmin Reformipuolueen hallituskumppanit sosiaalidemokraatit ja IRL olivat tiedottaneet lähtevänsä hallituksesta ja pyytäneensä pääministeri Rõivasia eroamaan. Sosiaalidemokraattien ja IRL:n mukaan hallituksen kaatamisen taustalla oli puolueiden kesken vallinnut luottamuspula. == Hallituksen kokoonpano == Ministeri Tehtävissä Puolue Pääministeri Taavi Rõivas 9.4.2015–23.11.2016 Reformipuolue Ulkoministeri Keit Pentus-Rosimannus Marina Kaljurand Jürgen Ligi 9.4.2015–16.7.2015 16.7.2015–12.9.2016 12.9.2016–23.11.2016 Reformipuolue sitoutumaton Reformipuolue Oikeusministeri Urmas Reinsalu 9.4.2015–23.11.2016 Isänmaan ja Res Publican liitto Sisäministeri Hanno Pevkur 9.4.2015–23.11.2016 Reformipuolue Puolustusministeri Sven Mikser Hannes Hanso 9.4.2015–14.9.2015 14.9.2015–23.11.2016 Sosiaalidemokraattinen puolue Sosiaalidemokraattinen puolue Opetus- ja tiedeministeri Jürgen Ligi Maris Lauri 9.4.2015–12.9.2016 13.9.2016–23.11.2016 Reformipuolue Reformipuolue Ympäristöministeri Marko Pomerants 9.4.2015–23.11.2016 Isänmaan ja Res Publican liitto Kulttuuriministeri Indrek Saar 9.4.2015–23.11.2016 Sosiaalidemokraattinen puolue Talous- ja rakenneministeri Kristen Michal 9.4.2015–23.11.2016 Reformipuolue Yrittäjyysministeri Urve Palo Liisa Oviir 9.4.2015–14.9.2015 14.9.2015–23.11.2016 Sosiaalidemokraattinen puolue Sosiaalidemokraattinen puolue Maaseutuministeri Urmas Kruuse 9.4.2015–23.11.2016 Reformipuolue Valtiovarainministeri Sven Sester 9.4.2015–23.11.2016 Isänmaan ja Res Publican liitto Terveys- ja työministeri Rannar Vassiljev Jevgeni Ossinovski 9.4.2015–14.9.2015 14.9.2015–23.11.2016 Sosiaalidemokraattinen puolue Sosiaalidemokraattinen puolue Sosiaaliturvaministeri Margus Tsahkna 9.4.2015–23.11.2016 Isänmaan ja Res Publican liitto Julkishallintoministeri Arto Aas 9.4.2015–23.11.2016 Reformipuolue == Lähteet == Luokka:Viron hallitukset
Kaksvetinen

thumb|250px|Kaksvetisen tulentekopaikka marraskuussa 2014. thumb|250px|Retkeilijä Kaksvetisen etelärannan pitkospuilla marraskuussa 2014. Kaksvetinen on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 17 hehtaaria ja sen pituus on 900 metriä ja leveys 300 metriä. Järvi on kaksiosaninen. Suurempi osa on 550 metriä pitkä ja sen erottaa Vähäjärvestä, joka on järven toinen vesiallas, vain 50 metriä leveä salmi. Siihen laskee kymmenen suo-ojaa, joista yksi tuo Tittilammin vettä ja toinen on Peukalolamminoja, joka on Peukalolammin laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla asutuksen vieressä ja se on suoraksi kaivettu suo-oja. Oja on nimeltään Kaksvetisenoja ja se laskee 1,8 kilometriä pitkänä Kupittaanlammiin. Järven rantaviiva on 2,5 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin suomaastoa, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Järvi sijaitsee Rautasenkorvella ja Erinomaisensuolla. Ainoat rakennukset sijaitsevat pohjoisrannalla ja niille pääsee Liesjärveltä. == Luonnontila == Järvi on humuspitoinen ja ruskeavetinen suojärvi. Se on luonnonsuojelullisesti arvokas, mutta se luetaan 2. luokkaan kuuluvaksi eli järvessä näkyy ihmistoiminnan muutoksia. Metsästäjät tuntevat järven teerien soidinpaikkana. == Kansallispuisto == Järvi sisältyy Liesjärven kansallispuistoon, jossa voi tutustua eteläsuomalaisiin metsätyyppeihin. Kansallispuistossa on useita patikkareittejä, joista yksi risteilee Kaksvetisen ympäristössä. Kaksvetisen rannalla Vähäjärveen johtavan kapeikon etelärannalla on yöpymispaikka , jossa on käytettävissä kota ja sen yhteydessä olevaa nuotiopaikkaa ja kuivakäymälä. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kaxvälisen lampi". == Lähteet == Luokka:Turpoonjoen alue Luokka:Tammelan järvet
Liesjärvi

Liesjärvi voi tarkoittaa seuraavia: ==Järvi== * Liesjärvi, järvi Alavudella * Liesjärvi, järvi Jämsässä * Liesjärvi, järvi Keuruun Liesjärvellä * Liesjärvi, järvi Laitilan ja Euran rajalla * Liesjärvi, järvi Maaningalla * Liesjärvi, järvi Puumalan ja Juvan rajalla * Liesjärvi, Liesjärven kansallispuistoon rajoittuva järvi Tammelan Liesjärvellä * Liesjärvi, järvi Tammelan Susikkaalla * Liesjärvi, järvi Tervossa * Liesjärvi, järvi Töysässä * Liesjärvi, järvi Ulvilassa * Liesjärvi, järvi Ylöjärvellä * Iso Liesjärvi, järvi Multialla * Vähä Liesjärvi, järvi Ähtärissä * Alainen Liesjärvi, järvi Jämsässä * Yläinen Liesjärvi, järvi Jämsässä ==Kylä== * Liesjärvi, kylä Keuruulla * Liesjärvi, kylä Tammelassa * Liesjärvi, kylä Ähtärissä ==Muita== * Liesjärven kansallispuisto, kansallispuisto Tammelan Liesjärvellä ==Katso myös== * Täsmennyssivu Liesijärvi Luokka:Järvien täsmennyssivut
Euro Hockey Challenge 2015

Euro Hockey Challenge 2015 alkoi 1. huhtikuuta ja turnauksen viimeiset pelit pelattiin 25. huhtikuuta. == Ottelut == === 1. kierros === === 2. kierros === === 3. kierros === === 4. kierros === == Katso myös == * Euro Hockey Tour 2014–2015 Luokka:Euro Hockey Challenge Luokka:Vuoden 2015 jääkiekko
Dai Guohong

Dai Guohong (s. 1976) on kiinalainen uinnin maailmanmestari. Dai saavutti Palman lyhyen radan MM-kilpailuissa 1993 kultaa 100 ja 200 metrin rintauinneissa sekä hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinneissa. Hän voitti Roomassa 1994 pitkän radan maailmanmestaruuden 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.39,14 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui toisen osuuden. Lisäksi hän sai hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja sijoittui viidenneksi 200 metrin rintauinnissa. == Lähteet ja huomautukset == Luokka:Kiinalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Storckovius

Storckovius on sukututkimuksen keinoin 1970-luvulla löydetty suku, joka käsittää kymmeniä tuhansia ihmisiä lähinnä Keski-Suomessa. Heistä vain harvat kantavat sukunimenään Storckoviusta. Suvun kantaisä on 1620-luvulla syntynyt pappi Simon Storckovius. Sukututkija Jaakko Hirvonen pystyi 1970-luvulla osoittamaan, että kymmenet tuhannet Rautalammin, Laukaan, Keuruun ja Saarijärven asukkaat kuuluvat Storckovius-sukuun,Storckovius. Geneanet.fi. Viitattu 10.4.2015. vaikka eivät aikaisemmin olleet tietoisia sukulaisuudestaan. Storckovius-suku on kokoontunut vuodesta 1979 alkaen viiden vuoden välein Laukaaseen sukujuhlille, jotka ovat olleet Suomen suurimpia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suvut Luokka:Keski-Suomen historia
Pombia Safari Park

thumb|right|Pelikaanit puistossa Pombia Safari Park on Safari Park, eläintarha ja huvipuisto Pombiassa Italiassa. Eläintarhan perusti Angelo Lombardi vuonna 1976. Sen pinta-ala on yli 400 000 neliömetriä.ItaliaParchi == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italian eläintarhat Luokka:Piemonte
Mikko Eränen

Mikko Eränen (1910 – 20. kesäkuuta 1987) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja työväenliikkeen sekä Hämeen paikallishistorian tutkija. Eränen toimi Kansan Uutisten Etelä-Hämeen aluetoimittajana 1957–1975. Hän oli Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja mukana työjaostossa 1977–1979 keskittyen kirjallisuuteen ja yleisen kulttuuripolitiikkaan. Eränen sai 1974 valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan Siitä huolimatta he elivät. Kirjassa hän kuvasi perinteisen maalaisyhteisön viimeisiä vaiheita ja työväenliikkeen nousua 1900-luvun alussa Hämeessä. Eränen kirjoitti myös Hämeen asutuksen varhaisvaiheista ja Hämeen härkätien syntyhistoriasta. Häme-Wiki : Mikko Eränen == Teoksia == * Siitä huolimatta he elivät : kansanelämän kuvauksia menneiltä vuosikymmeniltä. Kansankulttuuri, Helsinki 1973 * Punaisen esiliinan tarinat : työväenliikkeen rivijäsenet kertovat. Kansankulttuuri, Helsinki 1974 * Kinttupoluilta ja valtateiltä. Kansan sivistystyön liitto, Helsinki 1983 * Asutuksen aamuhetkiä ja Härkätien synty. Kansan sivistystyön liitto, Helsinki 1984 * Rakentakaa silta. SKDL:n Etelä-Hämeen piirijärjestö. Hämeenlinna 1986 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Lamatemppeli

Lamatemppeli () on buddhalaistemppeli Koillis-Pekingissä, Kiinassa. Lamatemppeli on lamalaisuuden päätemppeli Tiibetin ulkopuolella. Temppelin merkittävin aarre on yhdestä santelipuusta veistetty 26 metriä korkea Maitreyabuddha-patsas, josta on 18 metriä on maanpinnan yläpuolella ja kahdeksan metriä alapuolella. Temppeli oli alun perin Yin Zhenin asunto. Yin Zhenistä tuli myöhemmin keisari Yongzheng. Vuonna 1744 Yongzhengin poika keisari Qianlong muutti palatsin buddhalaisluostariksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kiinan buddhalaiset temppelit Luokka:Pekingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pekingin nähtävyydet