EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Rob Bottin

Robin R. "Rob" Bottin (s. 1. huhtikuuta 1959 El Monte, Kalifornia) on yhdysvaltalainen erikoistehostetaiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten töistään John Carpenterin, Paul Verhoevenin ja David Fincherin elokuvissa, joihin lukeutuu muun muassa Carpenterin Usva (1980) ja The Thing – ”se” jostakin (1982), Verhoevenin RoboCop (1987), Total Recall – Unohda tai kuole (1990) ja Basic Instinct – vaiston varassa (1992), sekä Fincherin Seitsemän (1995) ja Fight Club (1999). Bottin oli vuonna 1987 ehdolla parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Legenda. == Filmografia == * King Kong (1976) * Piraija (Piranha, 1978) * Rock ’n’ Roll High School (1979) * Usva (The Fog, 1980) * Humanoids from the Deep (1980) * Tanya's Island (1980) * Ulvonta (The Howling, 1981) * The Thing – ”se” jostakin (The Thing, 1982) * Hämärän pelottavat varjot (Twilight Zone: The Movie, 1983) * Explorers – tutkimusmatkailijat (Explorers, 1985) * Legenda (Legend, 1985) * Noidat (The Witches of Eastwick, 1987) * Pieni suuri seikkailu (Innerspace, 1987) * RoboCop (1987) * Total Recall – Unohda tai kuole (Total Recall, 1990) * RoboCop 2 (1990) * Gangsterikuningas (Bugsy, 1991) * Basic Instinct – vaiston varassa (Basic Instinct, 1992) * RoboCop 3 (1993) * Seitsemän (Se7en, 1995) * Vaarallinen tehtävä (Mission: Impossible, 1996) * Mimic – ääretön vaara (Mimic, 1997) * Deep Rising – uhka syvyyksistä (Deep Rising, 1998) * Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (Fear and Loathing in Las Vegas, 1998) * Fight Club (1999) * Herra Deeds (Mr. Deeds, 2002) * Saran suloinen kosto (Serving Sara, 2002) == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset henkilöt Luokka:Erikoistehosteiden suunnittelijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Autovarikko

Autovarikko oli Suomen puolustusvoimien yksikkö, jonka tehtävänä oli hankkia, varastoida ja toimittaa moottoriajoneuvoja ja moottoriajoneuvoalan materiaalia. Puolustusministeriö antoi käskyn autovarikoiden perustamisesta talvisotaa edeltäneen yhteisharjoituksen aikana 14. lokakuuta 1939. Varikot myös korjauttivat perustamisen aikana suojeluskuntapiireiltä lunastetut ajoneuvot ja luovuttivat ne sotatoimiyhtymille sekä sotatoimien päätyttyä valvoivat siviilikorjaamoissa takaisinluovutettavien ajoneuvojen kunnostusta. Varikot olivat: * Autovarikko 1, Lahti, pommitettiin talvisodassa 2. maaliskuuta 1940 * Autovarikko 2, Turku * Autovarikko 3, Tampere, välirauhan aikana 1. heinäkuuta 1940 nimettiin Autovarikko 1:ksi. * Autovarikko 4, Kuopio * Autovarikko 5, Seinäjoki => siirrettiin Jyväskylään helmikuussa 1940 * Autovarikko 6, Oulu * Autovarikko 7, Lappeenranta, perustettiin vasta helmikuun 1940 puolessa välissä. Luokka:Suomalaiset sotilasyksiköt toisessa maailmansodassa
Mogilno (järvi)

Mogilno tai Moglinskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Sebežin piirissä. Järven nimi voi viitata sanoihin hauta () taikka hautausmaa tai kalmisto (). == Maantietoa == Järvi on 4,2 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,258 neliökilometriä eli 325,8 hehtaaria. Pinta-ala sisältää myös järven saaret. Se on selväpiirteinen järvi, jonka keskiosan järvenselkä on lähes neljä kilometriä pitkä. Järvellä on yhdeksän saarta, joiden yhteispinta-ala on 12,0 hehtaaria. Niistä kolme sijaitsee järven eteläpäässä ja muut järven pohjoispäässä. Järven rannat ovat enimmäkseen metsämaata, joka on etenkin itä- ja pohjoisosissa pirstoutunut niittyjen ja peltojen väleihin. Järven rannoilla on hieman kiinteää asutusta. Suurin kylä on Tolkatšjovo (), joka sijaitsee järven luoteispuolella pienten lampien ympäröimänä. Taajaman vierestä kulkee maantie E22 eli nykyään M-9, joka kulkee länteen Latviaan. Demihovo () ja Vulkovo ( ovat järven itäpuolella sijaitsevia pieniä kyliä. Järven koillispäässä sijaitsee hotelli (Семейный дом Кораблино, Semeninyi Dom Korablino). == Luontoarvoja == Järven rantojen maaperä on kivikkoista hiekkarantaa, joka on paikoin soistunut tai vesikasvillisuuden peittämää. Järvenpohja on keskellä hiekkaa, joka on peittynyt mutaan. Järvessä elää runsaasti kalalajeja: hauki, lahna, kuha, ahven, pasuri, salakka, karppi, ruutana, suutari, pasuri, säyne, pasuri, turpa, allikkosalakka, törö, made, mutakala, rantanuoliainen, nieriä ja simppu, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu. == Vesistösuhteita == Mogilno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen tulee eteläpuolen Sutokskojen kautta virtaava joki Nevedrjanka, joka jatkaa matkaansa pohjoispäästä kohti luodetta. Joen vuoksi järven valuma-alueen koko on melko suuri. Se on lähteestä riippuen joko 474 tai 360 neliökilometriä . == Huomautuksia == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hotellin verkkosivut: Кораблино Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Nevedrjankan valuma-alue Luokka:Sebežin piiri
Jonas Lexell

Jonas Lexell (1699 Tukholma – 9. toukokuuta 1768 Turku) oli ruotsalais- suomalainen kultaseppä ja valtiopäivämies. Hän oli aikanaan Turun parhaita kulta- ja jalokiviseppiä, ja hän toimi ammattikuntansa oltermannina vuodet 1742–1762 sekä Suomen helmenkalastustarkastajana vuodesta 1737 kuolemaansa saakka. Lexell hoiti useita luottamustehtäviä. Hän edusti Turkua kolmilla valtiopäivillä 1740–1760-luvulla hattupuolueen kannattajana, ja kolmannen valtiopäiväkautensa jälkeen hänet valittiin raatimieheksi. Lexellin puoliso vuodesta 1740 oli Magdalena Catharina o.s. Björkegren (1718–1750). Heidän esikoisensa oli tähtitieteilijä ja matemaatikko Anders Johan Lexell. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset kultasepät Luokka:Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet Luokka:Turun raatimiehet Luokka:Vuonna 1699 syntyneet Luokka:Vuonna 1768 kuolleet
Kirjallisuusvuosi 1852

Kirjallisuusvuosi 1852 käsittelee vuoden 1852 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Kirjailija Nikolai Gogol poltti vähän ennen kuolemaansa useita käsikirjoituksiaan, muun muassa Kuolleiden sielujen jatko-osan. * Leo Tolstoin esikoisromaani Lapsuus ilmestyi pietarilaisessa kuukausilehdessä. * Pierre Larousse perusti Pariisissa kirjankustantamon Éditions Larousse. Se on erikoistunut sanakirjoihin ja hakuteoksiin. * Grimmin veljekset julkaisivat ensimmäisen osan sanakirjasta Deutsches Wörterbuch. * Suomalaisen tohtorinväitöskirjan sai kirjoittaa latinan lisäksi ruotsiksi ja vuodesta 1858 alkaen suomeksi. * Carl Ludvig Engelin suunnittelema Nikolainkirkko valmistui Helsingin Senaatintorille. == Julkaisuja == * Charles Dickens - Bleak House (suom. Kolea talo, 2006) * Théophile Gautier - Émaux et Camées (runoja) * Edgar Allan Poe - Tales of Mystery & Imagination * Eero Salmelainen - Suomen kansan satuja ja tarinoita (ensimmäinen osa) * Harriet Beecher Stowe - Setä Tuomon tupa (Uncle Tom’s Cabin, suom. 1856) * Ivan Turgenev - Metsämiehen muistelmat (Zapiski ohotnika, suom. 1931) * Antero Warelius - Svenskt-finskt handlexikon (I osa, vuonna 1853 II osa) == Palkintoja == == Lähteet == 1852 Luokka:1852
Jaakko Loukkola

Jaakko Loukkola (8. heinäkuuta 1987 – 5. kesäkuuta 2023) oli suomalainen näyttelijä, muusikko ja ohjaaja. Loukkola näytteli muun muassa Linnateatterissa, IdeaTeatteri Osuuskunnassa, Mustion linnan kesäteatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Hurja Tuotannon esityksissä. Hän erikoistui lasten kiertueteatteriin. Näyttelijäntyön lisäksi Loukkola teki ohjauksia muun muassa Linnateatteriin, IdeaTeatteriin, Ypäjän Musiikkiteatteriin, Somerniemen musiikkiteatteriin, Raision teatteriin, Jo-Jo teatteriin, Kyläsepän teatteriin, Kakskerran työväennäyttämölle ja Teatteri Tuntemattomaan. Jaakko Loukkola oli toinen jäsen viihdeduo J&J;:ssä, jonka esikoislevy Köyhä laulaa striimasi kultaa Spotifyssa. Jaakko Loukkola esitti Reppu-Heppua Pikku Kakkosen Seikkailukone-sarjassa. Loukkola kuoli kesäkuussa 2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Kirjallisuusvuosi 1853

Kirjallisuusvuosi 1853 käsittelee vuoden 1853 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Friedrich Reinhold Kreutzwald sai valmiiksi Viron kansalliseepos Kalevipoegin käsikirjoituksen, mutta sitä ei voitu julkaista Venäjän tiukan sensuurin takia. Yleisesti saataville se tuli vuonna 1862, jolloin se painettiin Kuopiossa Suomessa. * Preussi kielsi lehdenjulkaisuoikeuden naisilta. Tämän vuoksi Louise Otton perustama Frauen-Zeitung lakkautettiin. * Ensimmäinen keinotekoinen väriaine mauveiini eli aniliinipurppura mullisti varsinkin kankaiden värjäyksen. Sitä alettiin 1920-luvulla käyttää myös painotuotteissa, kuten pienten sarjojen spriimonisteissa. == Julkaisuja == * Fredrika Bremer - Julafton och julottan (suom. Joulu-aatto ja joulu-aamu, 1856) * Fredrik Cygnaeus - Det tragiska elementet i Kalevala (suom. Kalevalan traagillinen aines, 1907) * Fredrik Cygnaeus - Erik XIV som dramatisk karakter * Charles Dickens - Kolea talo * Théophile Gautier - Mademoiselle de Maupin. Double amour (romaani) * John Ruskin - The Stones of Venice * Zachris Topelius - Fältskärns berättelser, suom. Välskärin kertomuksia (ensimmäinen osa, suom. 1878) == Palkintoja == == Lähteet == 1853
Anne Kumpula

Anne Marie Kumpula (s. 1955 Suomussalmi) on suomalainen oikeustieteilijä ja Turun yliopiston ympäristöoikeuden professori. Hän toimii myös Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina. Kumpula valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2004. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu Ympäristö oikeutena. Turun yliopiston ympäristöoikeuden professoriksi hänet nimitettiin vuonna 2005. ==Teoksia== * * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Google Scholar -haku "Anne Kumpula" (scholar.google.com) Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1941

Suomen vuoden 1941 eli välirauhan ajan yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin miesten osalta Hämeenlinnassa 1.-2. helmikuuta. Ohjelmassa oli miesten kilpailu. SM-kisoissa kilpailtiin yhden välivuoden jälkeen, sillä edellisenä talvena oli käyty Talvisota. Edellisten eli vuoden 1939 SM-kisojen ylivoimainen mestari ja saman vuoden maailmanmestari Birger Wasenius sekä SM- kisojen viides Hasan Abdrahim olivat kaatuneet Talvisodassa. Vuoden 1941 SM- kilpailuun osallistui kaikkiaan 25 miesluistelijaa. Miesten yleiskilpailun ohessa ratkaistiin matkamestaruudet. Naisten kilpailut käytiin kaksi viikkoa myöhemmin eli 15.-16. helmikuuta Helsingin Kaisaniemen radalla. Naisten kilpailuihin osallistui seitsemän luistelijaa, joista kuusi suoritti kisan loppuun. === Miesten yleismestaruus === Sija Kilpailija 500 m # 5 000 m # 1 500 m # 10 000 m # Pisteet 1 Lasse Parkkinen 46,3 4 8.58,8 1 2.31,6 1 19.00,0 1 207,710 2 Georg Hennum 47,7 10 9.02,8 2 2.34,4 4 19.21,7 2 211,130 3 Kurt Skutnabb 45,8 2 9.12,0 3 2.34,6 5 19.56,3 4 212,110 4 Antero Ojala 47,0 6 9.15,0 4 2.37,0 7 20.11,0 6 214,680 5 Åke Ekman 47,2 8 9.30,1 7 2.34,0 3 19.49,3 3 215,000 6 Keijo Lehdikkö 45,8 2 9.29,0 6 2.39,9 9 19.57,7 5 215,880 7 Kalevi Laitinen 46,3 5 9.33,6 9 2.39,8 8 20.41,9 9 219,020 8 Pentti Lammio 48,8 19 9.36,4 11 2.40,6 10 20.24,0 7 221,170 9 Esko Leppänen 51,6 24 9.23,5 5 2.48,0 20 20.32,7 8 221,420 10 Martti Salomaa 47,7 10 9.34,2 10 2.42,7 12 20.48,0 10 221,750 Aarre Helanterä 47,0 6 9.31,1 8 2.32,1 2 - - - Jorma Ruissalo 45,7 1 9.42,8 15 2.40,7 11 - - - Onni Kilpeläinen 47,7 10 9.49,1 17 2.39,5 7 - - - Erkki Salomaa 47,7 10 9.36,6 12 2.46,1 16 - - - Harry Lindström 48,2 15 9.57,3 20 2.43,0 13 – – – Paavo Lindfors 47,6 9 9.42,9 19 2.43,8 14 – – – Pekka Pulli 47,9 14 9.54,5 18 2.46,5 17 – – – Sulo Ripatti 50,7 24 9.36,8 13 2.47,0 18 – – – Pentti Karppinen 48,6 17 9.39,4 14 2.47,1 19 – – – Vilho Kopra 50,2 23 10.08,6 22 2.48,3 20 – – – Reino Leskinen 48,4 16 9.57,0 19 2.48,9 21 – – – Tor Fält 48,8 19 10.07,0 21 2.51,9 22 – – – Orvo Juvonen 48,7 18 10.22,8 24 2.54,0 23 – – – Oras Kanerva 51,3 25 10.14,5 23 - - – – – Nils Bergholm 50,0 22 - NF - - – – – === Naisten yleismestaruus === Sija Kilpailija 500 m # 3 000 m # 1 000 m # 5 000 m # Pisteet 1 Verné Lesche 52,7 1 5.44,2 (SE) 1 1.58,1 3 9.17,4 (SE) 1 227,857 2 Eevi Huttunen 54,8 2 5.58,3 2 1.52,2 1 10.00,7 2 230,687 3 Kaarina Willberg 59,5 4 6.33,4 4 2.01,5 5 11.18,4 4 253,660 4 Toini Nieminen 60,7 4 6.29,5 3 1.59,4 4 10.49,3 3 255,140 5 Irja Hildén 55,5 3 6.59,0 5 1.58,1 2 11.59,4 5 256,820 6 Aune Karjalainen 65,6 7 7.18,3 7 2.10,5 6 12.29,5 6 273,150 6 Henny Lindström 65,3 6 7.17,9 6 - - - - - == Lähteet == * * * * Luokka:Vuoden 1941 pikaluistelu Luokka:Hämeenlinnan urheilutapahtumat Luokka:Helsingin urheilutapahtumat Luokka:Pikaluistelun Suomen-mestaruuskilpailut
Portugalin ilmasto

Portugalin ilmasto on yksi Euroopan lämpimimmistä, ja se vaihtelee hieman maan eri osissa, mutta pääasiassa se on lauhkea. Azoreilla ja Madeiralla vallitsee subtrooppinen ilmasto. Atlantin valtameri vaikuttaa erityisesti maan luoteisosiin aiheuttaen leutoa ja sateista säätä. Kesäisin korkeita lämpötiloja esiintyy etenkin sisämaassa, missä meren jäähdyttävää vaikutusta ei tavata. Talvet ovat pohjoiseurooppalaisittain leutoja, ja pakkasta tavataan harvoin merenpinnan korkeudella. Lämpimintä on talvisaikaan Algarven alueella, jossa kuukauden keskilämpötilat ovat 15 celsiusastetta. Lumi on hyvin harvinaista vuoristoalueita lukuun ottamatta. Kesäisin ja syksyisin sää on usein hyvin leuto. Portugalin vuotuinen keskilämpötila on 15,7 celsiusastetta. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskilämpötila on yli 21 celsiusastetta ja kylmin tammikuu, milloin keskilämpötila on alle 11 celsiusastetta. Lämpimin, aurinkoisin ja kuivin paikka Portugalissa on Algarve, joka on myös aurinkoisin paikka Euroopassa. Portugalissa sijaitseva Porto on yksi Etelä-Euroopan sateisimpia suuria kaupunkeja. Portugalin sateisin paikka Serra da Estrelan vuoristo, jossa voi sataa jopa 2 500 millimetriä vuodessa, sijaitsee maan koillisosassa. == Lähteet == Ilmasto Luokka:Ilmasto maittain
Fazıl Say

Fazıl Say (s. 14. tammikuuta 1970 Ankara) on turkkilainen säveltäjä ja pianisti.Fazil Say: Composer Brochure Schott Music Say aloitti pianotunneilla käymisen vuonna 1973 Alfred Cortot'n johdolla opiskelleen Mithat Fenmenin johdolla. Vuosina 1983–1987 hän opiskeli Ankaran valtionkonservatoriossa pianonsoittoa Kâmuran Gündemirin ja sävellystä İlhan Baranin johdolla. Tämän jälkeen hän opiskeli vuoteen 1991 Düsseldorfin Robert Schumann -yliopistossa pianonsoittoa opettajanaan David Levine. Vuosina 1991–1995 Say asui Berliinissä, jossa hänen sinfonisia teoksiaan esitettiin ensimmäisen kerran. Hän myös opetti tänä aikana kamarimusiikkia Berliinin taideyliopistossa. Vuonna 1995 Say tuli palkituksi New Yorkin Young Concert Artists -kilpailussa. Hän muutti samana vuonna New Yorkiin ja vuonna 2002 Istanbuliin. Vuonna 2001 kantaesitettiin hänen oratorionsa Nâzım, Turkin kulttuuriministeriön tilaustyö. Myöhempiä teoksia ovat olleet muiden muassa viulukonsertto 1001 Nights in the Harem (2008), Istanbul Symphony (2010), trumpettikonsertto (2010), klarinettikonsertto Khayyam (2011), sinfoniat nro 2 (Mesopotamia, 2012) ja nro 3 (Universe, 2012), pianokonsertto Water (Su) (2013) sekä kaksoispianokonsertto Gezi Park 1 (2013). Istanbul Symphony toi Saylle vuonna 2013 Echo Klassikin erikoispalkinnon. Say on toiminut esimerkiksi Radio Francen nimikkotaiteilijana, Montreux Jazz Festivalin tuomariston puheenjohtajana ja Euroopan unionin Kulttuurienvälisen vuoropuhelun lähettiläänä. Sayn saamien palkintojen joukossa ovat olleet London International Award ja Cannesin pronssileijona. == Jumalanpilkkatapaus == Say sai vuonna 2013 kymmenen kuukauden ehdollisen tuomion jumalanpilkasta, sillä hän oli julkaissut Twitterissä otteita Omar Khayyamin runoista. Otteissa muun muassa viitattiin paratiisiin, jossa virtasi viini ja kysyttiin, onko mahdollisesti kyse juomaravintolasta. Sayn jumalanpilkkatapaus eteni Turkin korkeimpaan oikeuteen, jossa Say sai vuonna 2015 vapauttavan tuomion, sillä hänen toimintansa todettiin kuuluneen ilmaisunvapauden piiriin.Top appeals court reverses blasphemy decision against Turkish pianist Say Hurriyet Daily News == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * AllMusic: Fazil Say Luokka:Turkkilaiset säveltäjät Luokka:Turkkilaiset pianistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet luokka:Elävät henkilöt
Kirjallisuusvuosi 1874

Kirjallisuusvuosi 1874 käsittelee vuoden 1874 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Criterion-teatteri aloitti toimintansa Lontoon Piccadilly Circuksessa. * Ruotsin Akatemian ruotsin kielen sanakirja (Svenska Akademiens ordlista över svenska språket) julkaistiin. * Suomalainen ooppera aloitti toimintansa 12. maaliskuuta Helsingissä esittämällä Giuseppe Verdin teoksen Trubaduuri. == Julkaisuja == * Franz Brentano - Psychologie vom empirischen Standpunkt * William Draper - History of Conflict Between Religion and Science * Gustave Flaubert - La Tentation de saint Antoine (suom. Pyhän Antoniuksen kiusaus, 1970) * Thomas Hardy - Far from the Madding Crowd * Victor Hugo - Quatrevingt-treize (suom. Yhdeksänkymmentäkolme: Romaani Ranskan vallankumouksen ajoilta, 1947) * Carl Arvid Klingspor - Svensk heraldik * Henry Morton Stanley - Coomassie and Magdala: The Story of two British Campaigns in Africa (suom. Kalulu, prinssi, kuningas ja orja, 1966) == Palkintoja == == Lähteet == 1874
Kirjallisuusvuosi 1873

Kirjallisuusvuosi 1873 käsittelee vuoden 1873 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Runoilija Paul Verlaine ampui ja haavoitti rakastajaansa Arthur Rimbaudia mustasukkaisuuden takia. * Kirjailija Theodolinda Hahnssonin kirja Ainoa hetki oli ensimmäinen suomen kielellä kirjoitettu naiskirjailijan teos. == Julkaisuja == * Louisa May Alcott - Transcendental Wild Oats * Theodolinda Hahnsson - Ainoa hetki * Nikolai Leskov - Lumottu vaeltaja (Очарованный странник) * Arthur Rimbaud - Illuminations (Runoteos, kirjoitettu 1874, julkaistu 1886) * Johan Ludvig Runeberg - Minne af Johan Ludvig Runeberg * Johan Ludvig Runeberg - Johan Ludvig Runebergs samlade skrifter – 1.–5. bandet == Palkintoja == == Lähteet == 1873
Kultakäärmeenpää

Kultakäärmeenpää (Channa stewartii) on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Lambert Playfair kuvaili lajin tieteelle vuonna 1867. == Ulkonäkö ja koko == Kultakäärmeenpään väritys on punaruskea. Peräevä on huomattavan sininen. Lajin pisin tavattu yksilö oli 25 senttimetrin mittainen. == Elinympäristö ja levinneisyys == Kultakäärmeenpäät elävät lammissa ja virroissa. Lajia tavataan Intian ja Nepalin alueella. == Lähteet == Luokka:Käärmeenpäät
Alireza Jahanbakhsh

Alireza Jahanbakhsh (s. 11. elokuuta 1993 Jirandeh) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on viimeksi edustanut Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Feyenoordia kausina 2021–2024. Jahanbakhsh edusti kotimaassaan Damash Teherania ja Damash Gilania. Hän siirtyi vuonna 2013 Alankomaihin ja pelasi kaksi kautta NEC Nijmegenissa sekä kolme kautta AZ Alkmaarissa. Pääsarja Eredivisiessa hän pelasi neljän kauden aikana 112 ottelua ja teki niissä 39 maalia. Kaudella 2017–2018 hän teki 21 maalia ja oli liigan paras maalintekijä. Kesällä 2018 hän siirtyi englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua. Ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki toisella kaudellaan joulukuussa 2019 Bournemouthia vastaan ja toisen heti seuraavassa ottelussaan uudenvuodenpäivänä Chelseaa vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi kymmenen valioliigaottelua ja seuraavalla kaudella 21. Kesällä 2021 hän palasi Alankomaihin. Jahanbakhsh on pelannut Iranin maajoukkueessa 55 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2013 Thaimaata vastaan ja teki kuukausi myöhemmin samaa vastustajaa vastaan ensimmäisen maaottelumaalinsa toisessa maaottelussaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pääsi vaihtopelaajana kentälle Iranin kaikissa kolmessa ottelussa. MM- kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihdosta kentälle. Jahanbakhsh on pelannut Aasian- mestaruuskilpailuissa vuosina 2015 ja 2019; jälkimmäisessä turnauksessa hän teki maalin neljännesvälieräottelussa Omania vastaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Iranilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo Prahan metron asemista

Tämä on luettelo Prahan metron asemista. == Asemat == Asema Kuva Linka Avattu Aiemmat/suunnitellut nimet Lähde Anděl B Lidická Moskevská Bořislavka A Budějovická C Chodov C Budovatelů B Počernická B Zápotockého Dejvická A Leninova Depo Hostivař A Černokostelecká Malešická Flora A Florenc B C Sokolovská Háje C Kosmonautů Hlavní nádraží 100px C Hloubětín 100px B Hradčanská A Obránců míru B Butovická Slovenského národního povstání Invalidovna B Hakenova I. P. Pavlova C Jinonice B Švermova Jiřího z Poděbrad A Jiřího náměstí 100px C Karlovo náměstí B Kobylisy 100px C Rudé armády Kolbenova 100px B ČKD B Karlín Ládvi 100px C Letňany C Luka B Lužiny B Malá Ohrada Malostranská A 100px A B Muzeum 100px A C Nádraží Holešovice C Fučíkova Vrbenského Nádraží Veleslavín A Náměstí Míru A Náměstí Republiky B Národní třída B Purkyňova Nemocnice Motol A Nové Butovice B Dukelská Vítězného února Opatov 100px C Družby Palmovka B Pankrác C Mládežnická Petřiny 100px A Pražského povstání C Prosek 100px C Radlická 100px B Radlice Rajská zahrada B Černý most Roztyly 100px C Primátora Vacka Skalka A Smíchovské nádraží B Staroměstská A Stodůlky B Branka Strašnická A Starostrašnická C Vltavská C Dopraváků C Gottwaldova Vysočanská 100px B Lidových milicí A Olšany Zličín B == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Prahan metro
Jonna Voronkoff

Jonna Voronkoff (s. 27. toukokuuta 1977 Uusikaupunki) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Laitilan Jyskettä. Voronkoff on saavuttanut maantiekävelyn SM-kilpailuissa (20 km) hopeaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2000. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut 3 000 metrin kävelyssä pronssia vuosina 1997, 1998 ja 1999. SM-kävelyviesteistä hänellä on 3 × 3 000 metriltä kultaa vuodelta 1997, hopeaa vuosilta 1996, 2000, 2017 ja 2022, pronssia vuosilta 2001, 2018 ja 2021. Voronkoff on edustanut Suomea Kävelyn maailmancupissa vuonna 1997 ja Eurooppa Cupissa vuonna 1998 sekä nuorten maaotteluissa useita kertoja. Nuorten sarjoissa hän on saavuttanut useita SM- mitaleja ja myös nuorten Pohjoismaiden mestaruuskisoista 19-vuotiaana pronssia 5 000 metrin kävelyssä. Voronkoff on myöhemmin voittanut SM-mitaleita myös N35- ja N40-sarjoissa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kävelijät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oravakäki

Oravakäki (Piaya cayana) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Keski- ja Etelä-Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Oravakäki on suurikokoinen lintu ja voi kasvaa 41-50 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Oravakäen päälaki, selkä, siivet ja hyvin pitkän pyrstön yläpuoli ovat väriltään punaruskeat. Kurkku ja ylärinta ovat vaaleammat. Linnun vatsa on harmaa ja tummenee mustaksi alaperää kohden. Pyrstön alapuoli on musta valkoisin laikuin. Nokka on keltainen. Oravakäellä on 13-14 eri alalajia, jotka erovat toisistaan värisäyiltään erityisesti rinnastaan ja vatsastaan. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Oravakäen levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa hyvin laajalta alueelta Venezuelasta Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat trooppiset niin kosteat kuin kuivatkin metsät ja kahvinviljelmät. Se liikkuu usein parvissa, joissa voi olla muitakin lintulajeja. Oravakäki syö hyönteisiä ja niiden toukkia. Laji ei ole pesäloinen vaan rakentaa lehdillä reunustetun risupesän. ==Lähteet== Luokka:Käkilinnut
Etajima (Hiroshima)

Etajima () on Japanin kaupunki Chūgokun alueella Hiroshiman prefektuurissa. Se käsittää Seton sisämeren Hiroshimanlahdella sijaitsevat yhteenkasvaneet Etajiman ja Nōmijiman saaret sekä pienempiä lähisaaria. Hiroshimaan kaupungista on meriteitse matkaa 7,5 kilometriä, Kureen 6 kilometriä. Kaupungista on siltayhteys Kureen kuuluvalle Kurahashijiman saarelle ja sitä kautta manner-Honshūlle. Etajimassa on 22 980 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 100,71 neliökilometriä. Etajiman kaupunki perustettiin vuonna 2004 yhdistämällä toisiinsa Etajiman, Nōmin, Okimin ja Ōgakin maaseutukaupungit. Niistä Etajiman maaseutukaupunki käsitti koko Etajiman saaren. Se oli alun perin kalastajakylä, jonne perustettiin vuonna 1888 keisarillisen Japanin laivaston akatemia. Akatemian ansiosta se nousi koko maan tietoisuuteen. Nykyisin koulu on Japanin meri-itsepuolustusvoimien käytössä. Nōmin maaseutukaupunki käsitti vuorostaan Nōmijiman saaren keskiosan, Okimi luoteisosan ja lähistön pienempiä saaria, Ōgaki eteläosan. Merkittäviä elinkeinoja saarilla ovat esimerkiksi vihannesten, koristekukkien ja mikan-mandariinien viljely sekä osterien vesiviljely. Etajimasta on säännöllisiä lauttayhteyksiä Hiroshimaan ja Kureen. Molemmissa kaupungeissa käydään saarilta töissä. == Kuvia == Tiedosto:Okimi.jpg|Okimin kaupunginosaa Tiedosto:Irukamyoujinja Shrine.jpg|Irukamyō-jinja Tiedosto:JMSDF 1st Service School 2013-08A.JPG|Meri-itsepuolustusvoimien akatemia Tiedosto:Hayase Bridge 319845.jpg|Hayasen silta liittää Etajiman Kureen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Hiroshiman prefektuurin kaupungit
Orleja (järvi)

Orleja () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. == Maantietoa == Järvi on 5,5 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 4,87 neliökilometriä eli 487 hehtaaria. Järvi on ilmoitettua kapeampi, sillä se taittuu lounaispäästään L-kirjaimen muotoon ja sen sakara on 1,3 kilometriä pitkä. Järvi on kuitenkin kapeimmillaan vain 300 metriä leveä. Sillä on yksi pieni saari, joka sijaitsee sen keskivaiheilla. Järvi on kahdeksan metriä syvä, vaikka sen keskisyvyys on vain kolme metriä. Se on metsä- ja suomaiden ympäröimä, mutta metsämaat ovat kuitenkin niittyjen ja peltomaiden pirstomat. Järven lähesyydessä sijaitsevat pienet kylät Jakimovo (), Šamolovo () ja Tortšilovo (). Alueen suurin taajama Šalahovo () sijaitsee viereisen Vološnojärven rannassa. == Luontoarvoja == Orlejan rannat ja -pohja ovat hiekkamaata, joka kivikkoisena on peittynyt mutaan. Siinä on runsaasti eri kalalajeja: hauki, ahven, lahna, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, pasuri ja ruutana, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu. == Vesistösuhteita == Orleja sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Orlejan itärannan tuntumassa on neljä pikkulampea. Sen laskuoja laskee kolmen kilometrin päässä sijaitsevaan Nevedroon, joka on Nevedrjankan lähdejärvi. Siitä oli kaivettu yhdysoja viereiseen Vološnojärveen, joka laskee myös Nevedroon. Järven valuma-alueen koko on 42,3 neliökilometriä. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Nevedrjankan valuma-alue Luokka:Pustoškan piiri
Rauno Sairinen

Rauno Sairinen (s. 1962 Mikkeli) on suomalainen valtiotieteilijä ja Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professori (Joensuun kampus). Hän toimii myös australialaisen Queenslandin yliopiston kaivosalan sosiaalisen vastuun keskuksen (CSRM) kunniaprofessorina. Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa kaivosalan ympäristövastuuseen ja asianosaisten huomioimiseen liittyvässä keskustelussa. Sairinen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1992, lisensiaatiksi 1994 ja valtiotieteen tohtoriksi vuonna 2000. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) oli otsikoitu Regulatory reform of Finnish environmental policy. Työurallaan Sairinen toimi useita vuosia Teknillisessä korkeakoulussa yhdyskuntasuunnittelun tutkijana, suunnittelijana ja tutkimuspäällikkönä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 Joensuun yliopiston määräaikaiseksi yhteiskuntatietieteellisen ympäristötutkimuksen professoriksi. Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professuurin hän sai vuoden 2011 alusta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Rauno Sairinen (uef.fi) *Rauno Sairinen. University of Eastern Finland, Department of Geographical and Historical Studies (researchgate.net) *Professor of Environmental Policy Rauno Sairinen awarded grant by Tapani Järvinen Environmental Technology Fund (6.4.2016) (aalto.fi) * Marja Salmela (12.8.2012) Professori ratkoo ympäristöongelmia (maksumuuri: tilaajille) (hs.fi) Luokka:Suomalaiset politiikan tutkijat Luokka:Ympäristöpolitiikan tutkijat Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kalliovuortenheisiangervo

Kalliovuortenheisiangervo (Physocarpus malvaceus) on ruusukasvien heimoon kuuluva kukkakasvilaji. Laji on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, missä sen levinneisyysalue ulottuu Brittiläisestä Kolumbiasta Nevadaan ja Wyomingiin. == Ulkonäkö ja koko == Kalliovuortenheisiangervo on kesävihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti 2,1 metrin, joskus jopa 3 metrin korkuiseksi. Kasvi saattaa muodostaa laajoja tiheikköjä. Oksat ovat karvattomia, vanhoissa oksissa on suikaleinen kuori. Hammaslaitaiset lehdet ovat 3–5-lohkoisia. Tummanvihreät lehdet muuttuvat ruskeanpunaisiksi jo alkusyksystä. Kukinto on lukuisten pienten valkoisten kukkien muodostama huiskilo. Kukassa on viisi terälehteä, joiden pituus on noin neljä millimetriä. Kukasta kypsyvä hedelmä on noin senttimetrin mittainen tuppilo. == Elinympäristö == Kalliovuortenheisiangervo kasvaa tavallisesti lännenpihdan (Abies lasiocarpa), jättipihdan (A. grandis), engelmanninkuusen (Picea engelmannii), douglaskuusen (Pseudotsuga menziesii) ja keltamännyn (Pinus ponderosa) hallitsemissa metsissä ja tammipensaikoissa. Samoilla seuduilla kasvaa usein myös nukka- angervoa (Holodiscus discolor), amerikanlumimarjaa (Symphoricarpos albus), vuorilumimarjaa (Symphoricarpos oreophilus), koivuangervoa (Spiraea betulifolia), marjatuomipihlajaa (Amelanchier alnifolia), Mahonia repensiä ja kastikoihin kuuluvaa Calamagrostis rubescensiä. Kalliovuortenheisiangervo kasvaa samoilla paikoilla erityisesti douglaskuusen kanssa. == Eläinten ravintokasvina == Eläimet eivät mielellään käytä kalliovuortenheisiangervoa ravinnoksi. Sen sijaan pikkueläimille kasvi tarjoaa hyvän suojapaikan; esimerkiksi varpuslintuihin kuuluva pensassieppari (Empidonax oberholseri) rakentaa pesänsä kasvin suojiin. == Muuta == Kalliovuortenheisiangervo on pioneerilaji, joka leviää voimakkaasti kasvillisuuden tuhoutumisen jälkeen ja vähenee kasvillisuuden palatessa varjostamaan sitä. Kalliovuortenheisiangervoa pidetään "palonkestävänä" kasvina, sillä se selviytyy esimerkiksi metsäpalosta maavartensa avulla ja kasvaa nopeasti takaisin, runsastuen palaneissa kohdissa huomattavasti yleisemmäksi kuin palamattomissa. Kasvin tiedetään häiritsevän metsän uusiutumista tulipalon tai hakkuiden jälkeen kilpailemalla uusien havupuiden taimien kanssa. Joillain alueilla kasvin kasvua hillitään rikkakasvimyrkyillä. == Lähteet == Luokka:Heisiangervot
Bintou Sanankoua

Bintou Sanankoua (s. 11. tammikuuta 1943 Macina) on malilainen historioitsija. Sanankoua kävi koulunsa Moptissa ja Bamakossa. Hän valmistui Bamakon opettajakorkeakoulusta vuonna 1969 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Malissa, Nigerissä ja Kamerunissa. Sanankoua suoritti historian tutkinnon Yaoundén yliopistossa vuonna 1975 ja palasi sen jälkeen Maliin, jossa hän työskenteli opettajarkorkeakoulun historian ja maantieteen laitoksen assistenttina. Sanankoua suoritti historian tohtorin tutkinnon Sorbonnessa vuonna 1982 ja työskenteli sen jälkeen Bamakon opettajakorkeakoulun historian professorina. Sanankoua on julkaissut teoksia muun muassa vuoden 1968 vallankaappauksesta, kotiseutunsa Macinan historiasta ja islamilaisesta koulutuksesta Malissa. Hänet valittiin kansalliskokouksen edustajaksi Adéma- PASJ:n listalta vuonna 1997. ==Lähteet== Luokka:Malilaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tatra KTNF6

Tatra KTNF6 on peruskorjattu KT4-tyypin nivelraitiovaunu, johon on lisätty matalattiainen väliosa. Näitä raitiovaunuja liikennöi Saksan Cottbusissa ja Schöneiche-Rüdersdorfin raitiotiellä sekä Viron Tallinnassa (KT6T). Samankaltaista KTNF8-muunnelmaa (tunnetaan myös nimellä KT4NF) käytetään Gerassa, Saksassa.Tietoa KTNF8 raitiovaunuista verkkosivustolla skd.cz Näiden raitiovaunujen keskiosa on matalalattiainen ja vaunuissa on uudet sisätilat, istuimet ja ovet. Istumapaikkoja on 54-58 ja seisomapaikkoja 93-95. Tyyppimerkintä koostuu seuraavista asioista: * K tarkoittaa nivelvaunua * T tarkoittaa moottorivaunua * NF tarkoittaa matalalattiaisuutta * 6/8 kertoo vaunun akseleiden lukumäärän. == Katso myös == * Tatra KT4 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tatra KTNF6:n tekniset tiedot sivustolta trampicturebook.de * Tatra KTNF8:n tekniset tiedot sivustolta trampicturebook.de Luokka:Raitiotiekalusto
Kirjallisuusvuosi 1868

Kirjallisuusvuosi 1868 käsittelee vuoden 1868 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Vuonna 1868 ilmestynyttä Wilkie Collinsin The Moonstone -romaania pidetään ensimmäisenä englanninkielisenä rikosromaanina. == Julkaisuja == * Bernard Altum - Der Vogel und sein Leben (lintutieteen perusteos) * Louisa May Alcott - Pikku naisia (engl. Little Women, or Meg, Jo, Beth and Amy) * Alexander Cannelin - Oppikirja merikulun tieteessä (alkuosa, jälkiosa vuonna 1869) * Wilkie Collins - The Moonstone (rikosromaani) * Heinrich Schliemann - Ithaka, der Peloponneos und Troja (tutkimusraportti arkeologisista kaivauksista) * Jules Verne - Kapteeni Grantin lapset == Palkintoja == == Lähteet == 1868
Mario Vrančić

Mario Vrančić (s. 23. toukokuuta 1989 Slavonski Brod, Jugoslavia) on saksalais-bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä. Vrančić pelasi jo juniorina Saksassa ja aloitti liigauransa Mainzissa toukokuussa 2007. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainalla Rot Weiss Ahlenissa ja tammikuussa 2011 hän siirtyi Borussia Dortmundiin mutta pelasi vain seuran kakkosjoukkueessa. Kaudet 2012–2015 hän edusti Paderbornia ja pelasi kaudella 2014–2015 ensimmäisen kunnon pääsarjakautensa, jolla hän pelasi 30 ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudet 2015–2017 hän edusti Darmstadtia ja pelasi Bundesliigassa 45 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Kesällä 2017 Vrančić siirtyi Norwich Cityn joukkueeseen. Kaudella 2017–2018 hän teki mestaruussarjassa 35 ottelussaan yhden maalin mutta seuraavalla kaudella 36 ottelussaan jo kymmenen maalia. Kaudella 2019–2020 hän edustaa Norwichia Valioliigassa. Vrančić pelasi Saksan juniorimaajoukkueissa. Hän kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2008 voittaneeseen joukkueeseen mutta pelasi vain muutamia minuutteja kahdessa ottelussa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin neljännesvälieräottelussa Nigeriaa vastaan mutta Saksa putosi jatkosta puolivälierissä. Aikuisena Vrančić on edustanut Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkuetta, jossa hän on marraskuun 2019 loppuun mennessä pelannut kuusi maaottelua, niistä ensimmäisen syyskuussa 2015 ja toistaiseksi viimeisen maaliskuussa 2017. == Lähteet == Luokka:Bosniahertsegovinalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Etajima

Etajima () on Japanin saari Seton sisämeren Hiroshimanlahdella Hiroshiman kaupungin eteläpuolella. Hitonose-niminen () kannas liittää sen yhteen viereisen Nōmijiman saaren kanssa. Saari on kauttaaltaan vuoristoinen ja sen korkein kohta Furutakavuori nousee 376 metrin korkeudelle merenpinnasta. Etajiman ja Nōmijiman väliin jää Etajimanlahti. Saaren pinta-ala on 30,09 neliökilometriä. Etajiman saari kuuluu Hiroshiman prefektuurin Etajiman kaupunkiin. Ennen vuotta 2004 se muodosti oman Etajiman maaseutukaupunkinsa. Asutus on keskitynyt rannikon pienikokoisille alaville alueille. Saarella viljellään esimerkiksi mikan-mandariinejä ja ostereita. Etajima tunnetaan sinne vuonna 1888 perustetusta keisarillisen Japanin laivaston akatemiasta, joka on nykyään Japanin meri-itsepuolustusvoimien käytössä. Toisen maailmansodan loppuun saakka paikannimeä ’Etajima’ käytettiin viittaamaan suoraan akatemiaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Japanin saaret
Hinkkala

Hinkkala on kolmen talon muodostama pieni kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön lounaiskulmassa Särkisalon vastaisella rajalla. Hinkkalan naapurikylät ovat Ylönkylä, Hirvilahti ja Heikberg. Kylä sijaitsee Makarlanjärven laskujoen Krapuojan yläjuoksun varrella. Hinkkala on Perniön uusimpia kyliä. Ei ole tietoa milloin Hinkkala on asutettu, mutta 1700-luvulta löytyy mainintoja Hirvilahteen kuuluneesta Hinkkabölen torpasta. Hinkkalasta on tullut 1900-luvun alussa oma kylänsä, jonka kantatila jaettiin kolmeen osaan vuonna 1927. ==Lähteet== Luokka:Perniön kylät
Sy Sokona Diabaté

Sy Sokona Diabaté (s. 9. maaliskuuta 1931 Bamako) on malilainen kätilö ja poliitikko. Sokona Diabaté syntyi grioottikastiin kuuluneeseen perheeseen. Hän kävi Bamakon metiisikoulun sekä opiskeli Terrasson de Fougères -lyseossa ja Koulikoron keskikoulussa. Diabaté valmistui kätilöksi Dakarin lääketieteellisestä koulusta vuonna 1950. Hän työskenteli sen jälkeen Gabonissa, Bougounissa, Katissa ja Bamakossa. Diabaté johti Gabriel Tourén sairaalan synnytysosastoa vuosina 1968–1980. Diabaté osallistui ammattiyhdistystoimintaan ja toimi Malin ensimmäisenä naispuolisena ammattiyhdistyskouluttajana vuodesta 1968. Hän oli Sudanin liiton Bougounin naiskomitean jäsen ja Badalabougou-Séman kaupunginosan naiskomitean pääsihteeri vuodesta 1970. Diabaté osallistui Malin naisliiton perustamiseen vuonna 1974 ja toimi sen sosiaalisasiain sihteerinä vuoteen 1980. Hän oli Malin kansan demokraattisen liiton paikalliskomitean ainoa naisjäsen ja Bamakon viidennen kunnan kansanedustaja vuosina 1979–1982. Diabatén lisäksi Malin kansalliskokouksessa oli tuolloin vain kaksi naisedustajaa, joista toinen oli Diarra Diagoussa Sidibé. Diabate on myös yksi perhesuunnittelujärjestö AMPPF:n ja naisjärjestö AFED:n perustajajäsen. ==Lähteet== Luokka:Kätilöt Luokka:Malilaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Mahdollisesti elävät henkilöt
Fremad

Fremad (Eteenpäin) oli tanskalainen vuosina 2019–2020 toiminut puolue. Sen ainoa edustaja kansankäräjillä oli puheenjohtaja Simon Emil Ammitzbøll-Bille, joka erosi Liberaali alliansi -puolueesta lokakuussa 2019. Ammitzbøll-Bille perusti puolueen marraskuussa 2019 yhdessä Christina Egelundin kanssa, joka myös oli ollut liberaalin allianssin kansanedustaja mutta pudonnut kevään 2019 vaaleissa, kun puolue kärsi suuren vaalitappion. He kuitenkin lakkauttivat puolueen jo lokakuussa 2020, kun näytti selvältä, ettei se tulisi saamaan tarvittavia 20 000 allekirjoitusta voidakseen osallistua kansankäräjävaaleihin. Puolue määritteli keskeisiksi arvoikseen vapauden, liberalismin, kansanvallan ja yhtenäisyys. Lisäksi se kannatti vahvaa Eurooppaa ja toimia ilmastonmuutoksen hidastamiseksi. == Lähteet == Luokka:Tanskan entiset puolueet Luokka:Liberaalit puolueet
Ylä-Sleesia

Ylä-Sleesia (, , , ) on Sleesian historiallisen alueen kaakkois-osa. Suurin osa alueesta kuuluu Puolalle ja pienempiä alueita Tšekille. Ylä-Sleesian suurin kaupunki on Katowice. Ylä-Sleesiassa asuu edelleen vähän saksankielistä väestöä. == Historia == 800-luvulta alkaen Ylä-Sleesia on ollut osa Suur- Määriä, Böömin herttuakuntaa, Puolan kuningaskuntaa, Böömin kruunun maita, Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa ja Habsburgien valtakuntaa. Vuonna 1742 suurin osa alueesta liitettiin Preussin kuningaskuntaan ja vuonna 1871 siitä tuli osa Saksan keisarikuntaa. Vuosina 1919–1920 Ylä-Sleesiassa oli poliittisesti levotonta, mikä johtui työväen radikalisoitumisesta. Maaliskuussa vuonna 1921 Ylä-Sleesiassa järjestettiin kansanäänestys siitä, kuuluisiko alue jatkossa Puolaan vai Saksaan. Gau Oberschlesien oli saksankielinen nimi Ylä-Sleesian hallintoalueelle, joka oli osa Kolmatta valtakuntaa vuodet 1941–1945. Toisen maailmansodan jälkeen alueen sai Puola, joka karkotti suurimman osan alueen saksalaisväestöstä. Puolan itäosista muutti alueelle satoja tuhansia siirtolaisia, jotka olivat menettäneet maansa Neuvostoliitolle Jaltan konferenssissa tehtyjen sopimusten seurauksena. == Lähteet == Luokka:Sleesian historia
Dippoldiswalde

Dippoldiswalde on Saksassa Saksin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Sen väkiluku oli noin 14 000 henkeä vuoden 2018 lopussa. Varhaisin kirjallinen lähde Dippoldiswalden historiasta ulottuu 1200-luvulle. Kaupungin kasvua ovat edistäneet alueella sijainneet hopeakaivokset, jotka ovat nykyisin tärkeä arkeologinen lähde keskiajan kaivostoiminnasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Saksin kunnat
The Mandela Effect

The Mandela Effect on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sci-fi- elokuva, jonka on ohjannut David Guy Levy. Elokuva kertoo miehestä, joka tyttärensä kuoleman jälkeen kehittää pakkomielteen Mandela-ilmiöksi kutsutusta ilmiöstä. Pääosissa esiintyvät Charlie Hofheimer, Aleksa Palladino, Clarke Peters, Madeleine McGraw ja Robin Lord Taylor. ==Rooleissa== Luokka:Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat
The U.S. Albums

The U.S. Albums on brittiläisen The Beatles -yhtyeen vuonna 2014 julkaistu 13 CD-levyn albumiboksi, joka sisältää yhtyeen Yhdysvalloissa vuosina 1964–1970 julkaistuja albumeja. Jokainen CD sisältää kappaleet stereona ja monona. == Sisältö == * * * * * * * * * * * * * == Lähteet == Luokka:The Beatlesin kokoelma-albumit Luokka:Vuoden 2014 kokoelma-albumit Luokka:Musiikkiboksit
Nain (Israel)

Nain tai Nein (, ) on lähinnä arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Nain mainitaan Uudessa testamentissa paikkana, jossa Jeesus herätti kuolleista paikallisen leskinaisen pojan. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 845\. ==Maantiede== Nain sijaitsee Israelin Jisreelin tasangolla Taborinvuoresta muutamia kilometrejä etelään. Nasaret sijaitsee Nainista noin kahdeksan kilometriä luoteeseen. Kylä on rakennettu kukkulan rinteelle. ==Historia== Nainin nimi on johdettu mahdollisesti heprean vapaasti käännettynä miellyttävää tarkoittavasta sanasta na’im. Paikka mainitaan historiallisissa lähteissä muinaisen Egyptin ajalta noin 3 500 vuotta sitten. Vanhimmat arkeologiset löydöt paikalta on ajoitettu 2 300 vuotta vanhoiksi. Kylästä on löytynyt raunioita hellenistiseltä kaudelta ja Rooman valtakunnan ajalta. Nain kuului aikanaan Sepforiksen piirikuntaan ja sitä pidettiin suhteellisen suurena kylänä. Myöhemmin Nainista tehtiin oma itsenäinen piirikuntansa, jollaisena se säilyi aina alueen arabivalloitukseen saakka. Uuden testamentin Luukkaan evankeliumissa (7:11) Nain mainitaan paikkana, jossa Jeesus herätti kuolleista paikallisen leskinaisen pojan. Luukkaan evankeliumissa Nainilla mainitaan olleen myös muuri ja portti. Vuonna 1101 Nain mainitaan Taborinvuoren luostarin omistamana paikkana. ==Väestö== Nainin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 845. Kylässä on kirkko ja moskeija. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Israelin kaupungit Luokka:Raamatun kylät Luokka:Arabien asuttamat paikkakunnat Israelissa
Kihpinytš

Kihpinytš () on kerrostulivuori Kamtšatkan niemimaalla Venäjällä. Se kohoaa noin 600 metriä ympäristöään korkeammalle. Se on romahtanut tulivuori, joka koostuu kolmesta melko saman kokoisesta huipusta, jotka ovat koillis–lounais- suunnassa. Kihpinytš on keskimmäisin, ja sen pohjoisempi huippu on Savitš ja eteläisempi Belaja. Se on osa Kamtšatkan niemimaan tulivuoria, jotka ovat maailmanperintökohde. == Muodostuminen == Pleistoseenikaudella paikalla oli Pik-niminen tulivuori. Nykyisen tulivuoren muodostuminen alkoi noin 4 800 vuotta sitten, kun Zapadnyin kartio muodostui. Se oli pitkään lepotilassa kunnes 1 400 vuotta sitten Savitšin kartio muodostui räjähdyspurkauksessa, joka tuhosi osan Pik- ja Zapadnyi-kartioista. == Koostumus == Savitš on väriltään punertavan musta ja koostuu tummasta laavakuonasta ja lapillista. Siitä on virrannut andesiittilaavaa joka on täyttänyt sen ja keskimmäisen huipun välin. Sen kraatteri on 60–70 metriä leveä ja noin 30 metriä syvä. Kraatterin lonaisseinämällä on heikosti aktiivisia fumaroleja. Savitšilla on ollut aktiivisuutta viimeiksi 400 vuotta sitten. Eteläpuolella sijaitseva Belajan nimi tarkoittaa vaaleaa ja se on saanut värityksensä vaaleasta ryoliitista muodostuneesta hohkakivestä ja dasiitista. == Kuolemanlaakso == Kihpinytšin juurella sijaitsee ”Venäjän kuolemanlaaksoksi” nimitetty laakso. Se on noin kaksi kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen löysi neuvostoliittolainen seismologian instituutin tutkija Vladimir Leonov vuonna 1975 kun hän kollegojensa kanssa oli tutkimassa aluetta. Laakson alueella oli kymmeniä kuolleita eläimiä joissa ei ollut näkyvää syytä mikä olisi aiheuttanut kuoleman. Samana vuonna laaksoa kävi tutkimassa karhuja niihin erikoistunut tutkija Vitali Nikolajenko. Hän kertoi muistelmissaan että hänen tutkimansa karhut olivat hyväkuntoisia ennen kuolemaansa. Hän oli kuitenkin huomannut että eräs uroskarhu oli ennen kuolemaansa vaikuttanut jälkien perustella olleen sekava. Myöhemmin kun Nikolajenko oli tutkimassa laaksoa, hän oli saanut äkillistä huimausta ja keuhkokramppeja, jotka olivat hellittäneet kun hän oli noussut ylemmäs rinteelle. Geologit, joilla oli kokemusta tuliperäisistä alueista, tiesivät mistä nämä oireet ja kuolleet eläimet johtuivat. Samanlaisia alueita on myös muualla maailmassa tuliperäisillä alueilla. Ne ovat ympäristöään matalampia alueita joihin pääsee kerääntymään maaperästä purkautuvia kaasuja. Myöhemmissä tutkimuksissa on selvinnyt että eläimet kuolivat alueella tukehtumalla. Alueen kaasujen koostumista ei ole selvitetty tieteellisesti mutta siitä ei ole rikkidioksidia joka voisi varoittaa pistävällä hajullaan ja hiilidioksidi taas ei haise ollenkaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Kerrostulivuoret Luokka:Kamtšatkan tulivuoret
Kirjallisuusvuosi 1879

Kirjallisuusvuosi 1879 käsittelee vuoden 1879 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Elinkeinovapaus tuli voimaan Suomessa. * Vuonna 1876 Yhdysvalloissa ilmestyneet Tom Sawyerin seikkailut ilmestyivät suomeksi nimellä Tom Sawyer, koulupojan historia. * Kirjailija Minna Canth jäi leskeksi ja hän muutti Kuopioon. == Julkaisuja == * Charles Dickens - David Copperfield * Hermann Alexander Diels - Doxographi Graeci (Kreikan klassisen ajan filosofian yleiskatsaus) * Gottlob Frege - Begriffsschrift (logiikan alan merkkiteos) * Henry George - Progress and Poverty (georgismin perusteos, suom. Edistys ja köyhyys, 1906) * Henry James - Daisy Miller * Henrik Ibsen - Nukkekoti (norj. Et Dukkehjem) * August Strindberg - Röda Rummet (suom. Punainen huone, 1939) * Jules Verne - Les Cinq cents millions de la Bégum (suom. Begumin 500 miljoonaa, suom. 1939) * Jules Verne - Les Tribulations d'un Chinois en Chine (suom. Kiinalaisen koettelemukset) == Palkintoja == == Lähteet == 1879