EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Anu Kiiskinen

Anu Kiiskinen (s. 1964) on suomalainen maisema-arkkitehti. Kiiskinen on suunnitellut ympäristötaideteoksia Helsinkiin ja Kuopioon. == Julkisia teoksia == Helsingin Vuosaaren Mustankivenpuisto valmistui vuonna 2002 Anu Kiiskisen ja maisema-arkkitehti Marja Mikkolan suunnitelmien perusteella. Kiiskinen suunnitteli puistoon ympäristötaideteoksen Elo. Teos koostuu kivimuureista, ruoholuiskista ja kivien muodostamasta simpukka-aukiosta. Puiston länsipuolella on Kiiskisen vuonna 1996 paljastettu teräsveistos Eilen, tänään, huomenna. Helsingin Toukolan Arabianmäen puistoon paljastettiin vuonna 1999 ympäristötaideteos Nocturnal. Teos muodostuu jonosta noin 7,5 metriä korkeita teräspylväitä, joiden yläosia yhdistää polveileva metallirakenne. Pylväsjono kaartuu aukion ympärille. Pylväissä on myös valaistus. Kuopion Leväsessä on ympäristöteos Kastetta, joka on valmistunut vuonna 2007. === Kuvia teoksista === Tiedosto:Eilen tänään huomenna by Anu Kiiskinen 1.JPG|Eilen, tänään, huomenna, 1996, Helsinki. Tiedosto:Elo by Anu Kiiskinen 1.JPG|Elo, 2002, Helsinki. – Osakuva ympäristöteoksesta, kivimuurit. Tiedosto:Anu Kiiskinen Nocturnal 1999.jpg|Nocturnal, 1999, Helsinki. Tiedosto:Anu Kiiskinen - Kastetta -2007 - ote ympäristötaideteoksesta - Leväsen palvelukeskus, Leväsentie 27 - Kuopio.jpg|Kastetta, 2007, Kuopio. – Osakuva teoksesta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ympäristötaiteilijat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Patenttikorkki

thumb|Pullo patenttikorkilla Patenttikorkki on pullon- tai tölkinkorkki, jossa avattava korkkiosa kiinnittyy pulloon tai tölkkiin metallisella vivustolla. Vivuston avulla korkki voidaan avata ja sulkea uudelleen. Korkin tiiviys varmistetaan kumisella tiivisteellä. Korkkiosa on yleensä valmistettu posliinista tai lasista. Pullon avaamattomuus voidaan myös varmistaa paperisella sinetillä. Patenttikorkin keksi yhdysvaltalainen Charles de Quillfeldt vuonna 1874. ==Kuvia== Tiedosto:French kilner.jpg|Säilöntätölkki, suljettuna ja avattuna Tiedosto:Detmolder Pilsener (Flasche und Glas).jpg|Olutpullo ja lasi Tiedosto:Vichyvattenflaska_1.jpg|Pullo avattuna ==Triviaa== * Patenttikorkille haettiin patenttia 30. marraskuuta 1874. Patentti numero 158 406 myönnettiin 5. tammikuuta 1875https://pdfpiw.uspto.gov/.piw?Docid=158406 (viitattu 25.4.2020) ==Lähteet== Luokka:Korkit Luokka:Pullot
The Gift (televisiosarja)

The Gift on televisioyhtiö GMA Networkin esittämä filippiiniläinen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Alden Richards. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Filippiiniläiset draamasarjat Luokka:2010-luvun televisiosarjat Luokka:2020-luvun televisiosarjat Luokka:GMA Networkin draamasarjat
Samee

Samee (; S̄āmī) on televisioyhtiö Channel 3:n esittämä thaimaalainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Warintorn Panhakarn ja Preem Ranida Techasit. == Näyttelijät == == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Thaimaalaiset televisiosarjat Luokka:2010-luvun draamasarjat
Gustaf Adolf Silfverhjelm (kenraali)

Gustaf Adolf Silfverhjelm (23. helmikuuta 1799 Oulu – joulukuu 1864 Länsi- Siperia, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra. (Viitattu 25.4.2020) Silfverhjelmin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Carl Göran Silfverhjelm ja vapaaherratar Ulrika Gustava Lovisin ja puoliso Elisabet Nalabordina. Myös hänen veljestään Paul Erik Silfverhjelmistä tuli kenraalimajuri. Gustaf Adolf Silfverhjelm tuli kersantiksi 1. Suomen jääkärirykmentin Turun pataljoonaan 1815 ja opiskeli Haapaniemen sotakoulussa 1817–1819. Hänet ylennettiin vänrikiksi H.M. Keisarin seurueen majoitusmestariosastoon 1820. Aliluutnantiksi hän yleni 1823, luutnantiksi 1826, alikapteeniksi 1829 ja kapteeniksi 1832. Vuonna 1833 Silfverhjelm määrättiin majoitusmestariksi 29. jalkaväkidivisioonaan ja ylennettiin seuraavana vuonna everstiluutnantiksi. Hänet siirrettiin päämajoitusmestariksi Siperiassa olevaan jalkaväkiarmeijakuntaan tammikuun alussa 1835 ja ylennettiin everstiksi 1842 ja kenraalimajuriksi 1851. Huhtikuussa 1859 Silfverhjelm nimitettiin maanmittaustöiden johtajaksi Länsi- Siperiaan, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1799 syntyneet Luokka:Vuonna 1864 kuolleet
Paul Erik Silfverhjelm

Paul Erik Silfverhjelm (20. toukokuuta 1805 Oulu – 16. lokakuuta 1881 Siuntio) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra. (Viitattu 25.4.2020) Silfverhjelmin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Carl Göran Silfverhjelm ja vapaaherratar Ulrika Gustava Lovisin ja puoliso vuodesta 1836 Eudoxia Dmitrijevna Shirjajeva. Myös hänen veljestään Gustaf Adolfista tuli kenraalimajuri. Paul Erik Silfverhjelm tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1821 ja määrättiin sieltä vuonna 1826 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Tarton ratsujääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1828. Silfverhjelm osallistui Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829 ja marraskuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1831–1833. Kinburnin rakuunarykmenttiin Siperiaan hänet siirrettiin 1833 ja ylennettiin alikapteeniksi 1834 sekä määrättiin rakuunarykmentin komentajan adjutantiksi. Itä-Siperian kenraalikuvernöörin adjutantiksi Silfverhjelm siirrettiin 1835. Vuonna 1837 hänet komennettiin Irkutskin ja Jenisein alueen kenraalikuvernöörin adjutantiksi, kapteeniksi hän yleni seuraavana vuonna. Everstiluutnantiksi ylennettynä Silfverhjelmistä tuli Irkutskin sotakomissariaatin päällikkö 1842. Hänet ylennettiin everstiksi 1847 ja kenraalimajuriksi 1858. Silfverhjelm sai eron sotakomissariaatin päällikön tehtävästä 1859 ja sotapalveluksesta huhtikuussa 1861. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1805 syntyneet Luokka:Vuonna 1881 kuolleet
Anne Dorthe Lund

Anne Dorthe Lund (Anne Dorothea Lund, o.s. Holst; k. 29. lokakuuta 1759Lund, A(nna?) D(orothea?). Dansk biografisk Lexikon. Runeberg.org. Viitattu 25.4.2020. Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä. Osa Lundin elämänvaiheista on tuntemattomia, eikä edes hänen etunimistään tiedetä varmasti kuin alkukirjaimet. Myös hänen perhetaustansa on tuntematon, mutta tyttönimeltään hänen tiedetään olleen Holst. Tiedetään myös, että vuonna 1749 hän meni naimisiin nuuskatupakkakauppias Asser Mortensen Lundin kanssa. Lund loi upean näyttelijänuran Kööpenhaminan teattereissa, joissa hänet muistettiin kauan hänen kuolemansa jälkeenkin. Tanskan teatteritoiminta oli 1740-luvulla vasta alkamassa. Lund esiintyi aluksi keväällä 1747 Bergs Hus -nimisessä teatterissa ja vuodesta 1748 Nytorv-teatterissa. Näytelmäkirjailija Ludvig Holberg otti hänet 1750-luvulla teatteriseurueeseensa ja piti häntä erittäin kiehtovana ja luonnollisena näyttelijänä. Seurueen primadonnana oli tällöin Anna Catharina Materna. Lund esiintyi usein tämän rinnalla subrettirooleissa, mutta naisten suhde oli jännitteinen. Anna Catharina von Passow (1731–1757) Passow, Anna Catharina von. Dansk Kvindebiografisk leksikon. Viitattu 25.4.2020. ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset näyttelijät Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1759 kuolleet
Claes Ernst Silfversvan

Claes Ernst Silfversvan (25. helmikuuta 1792 Uppsala, Ruotsi – 1856 Oranienbaum, Pietarin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 25.4.2020) Silfversvanin vanhemmat olivat majuri Claes Robert Silfversvan ja Maria Gustava Brandt ja puolisot vuodesta 1821 Albertina Gustava Ammondt (k. 1831) ja vuodesta 1834 Catarina Sofia von Voigt. Myös Silfversvanin pojasta Otto Johan Niklaksesta (1823–1879) tuli kenraalimajuri, kahdesta muusta pojasta Alexander Juliuksesta (1831–1908 ja Teodor Ernstistä (1843–1913) puolestaan kontra-amiraaleja ja Woldemar Gustafista (1846–1908) everstiluutnantti. Claes Ernst Silfversvan tuli aliupseeriksi H.M. leskikuningatar Sofia Magdalenan Henkivartiorykmenttiin 1805, mistä hänet siirrettiin aliupseeriksi tykistöön seuraavana vuonna ja junkkariksi Henkivartioväen tykistöpatteriin 1808. Hän palveli Suomen sodassa Viaporin linnoitustykistössä ja joutui sotavangiksi toukokuussa 1808. Vankeudessa ollessaan Silfversvan siirtyi keisarillisen Venäjän armeijan palvelukseen. Hänet ylennettiin vänrikiksi 25. tykistöprikaatiin vuonna 1811 ja siirrettiin vuonna 1814 21. tykistöprikaatiin sekä ylennettiin aliluutnantiksi. 23. tykistöprikaatiin Silfversvan siirrettiin 1820, luutnantiksi hän yleni 1821, alikapteeniksi 1826 ja kapteeniksi 1829. Vuonna 1831 hänet määrättiin 2. krenatööritykistöprikaatin reservikomppanian päälliköksi ja siirrettiin vuonna 1834 19. tykistöprikaatin 3. komppanian päälliköksi. Vuonna 1836 Silfversvanista tuli Kronstadtin linnoituksen Konstantinin merikastellin päällikkö. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1837 ja everstiksi 1846. Vuonna 1846 hänet määrättiin ruhtinas Menšikovin patterin päälliköksi Kronstadtissa ja vuonna 1853 H.M. Keisari Paavali I:n kastellin päälliköksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1854. Silfversvan kuoli tässä tehtävässä ollessaan. Silfversvan-suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 183 maaliskuussa 1822. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1792 syntyneet Luokka:Vuonna 1856 kuolleet
Otto Johan Niklas Silfversvan

Otto Johan Niklas Silfversvan (19. tammikuuta 1823 Hamina – 13. tammikuuta 1879 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 25.4.2020) Otto Johan Niklas Silfversvanin vanhemmat olivat kenraalimajuri Claes Ernst Silfversvan ja Albertina Gustava Ammondt. Kontra-amiraali Alexander Julius Silfversvan oli hänen veljensä ja kontra- amiraali Teodor Ernst Silfversvan hänen velipuolensa. Otto Johan Niklas Silfversvan valmistui Pietarin 1. kadettikoulusta 1841, jolloin hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 4. tykistöprikaatiin. Vuonna 1843 hänet siirrettiin 1. tykistöprikaatiin. Aliluutnantiksi Silfversvan ylennettiin 1846, luutnantiksi 1848 ja alikapteeniksi 1854. Hän osallistui Krimin sotaan 1854–1855 ja yleni kapteeniksi syyskuussa 1855. Kesäkuussa 1860 Silfversvan siirrettiin palvelukseen Siperian alueen asevarikolle, lokakuussa hänet määrättiin asevarikon päälliköksi. Vuonna 1864 Silfversvan nimitettiin Siperian rannikkotykistön ratsastavan patterin päälliköksi, everstiluutnantiksi hän yleni seuraavana vuonna. Silfversvan osallistui sotatoimiin Buharan emiirikuntaa vastaan 1866, everstiksi hänet ylennettiin 1867. Vuonna 1868 Silfversvan määrättiin 1. Turkestanin tykistöprikaatin komentajaksi, vuonna 1874 hänet siirrettiin palvelukseen Kronstadtin linnoitustykistöön. Silfversvan sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina helmikuussa 1875. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1823 syntyneet Luokka:Vuonna 1879 kuolleet
Otto Arvid Ferdinand Sirelius

Otto Arvid Ferdinand Sirelius (23. huhtikuuta 1818 Hirvensalmi – 20. maaliskuuta 1892 Tampere) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 25.4.2020) Sireliuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Ferdinand Sirelius ja Anna Sofia Rusdahl ja puoliso vuodesta 1851 vapaaherratar Maria Stackelberg. Heidän pojastaan Otosta tuli jalkaväenkenraali ja Leosta kenraalimajuri ja kuvernööri. Otto Arvid Ferdinand Sirelius tuli ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1836 ja opiskeli Pietarin sotilasopetuslaitoksissa 1836–1839. Hänet määrättiin 1839 nuoremmaksi aliupseeriksi Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan, missä hänet korotettiin 1844 vanhemmaksi aliupseeriksi. Vuonna 1846 Sirelius ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin palvelukseen Kaukasian tarkk’ampujapataljoonaan. Aliluutnantiksi ylennettynä hänet siirrettiin seuraavana vuonna Orjolin, kenraalisotamarsalkka, Varsovan ruhtinas, kreivi Paskevitš-Erivanskin jalkaväkirykmenttiin. Sirelius erosi sotapalveluksesta huhtikuussa 1848, mutta palasi takaisin 1852 ja määrättiin palvelukseen Käkisalmen jalkaväkirykmenttiin. Krimin sodan alettua hänet siirrettiin 1853 Usmaniin Tambovin kuvernementtiin, missä käydyissä taisteluissa hän haavoittui vuoden 1854 alussa. Huhtikuussa hänet siirrettiin Tšesmenskin invalidilaitoksen osastopäälliköksi ja vuoden kuluttua sieltä ns. komissariaattikouluun. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän palveli Pietarissa aina vuoteen 1866. Kapteeniksi Sirelius ylennettiin 1873. Pähkinälinnan linnoituksessa hän palveli vuoteen 1879, jolloin hänet siirrettiin everstiluutnanttina takaisin Pietariin. Eron sotapalveluksesta Sirelius sai kenraalimajurina vuonna 1891. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1818 syntyneet Luokka:Vuonna 1892 kuolleet
Georg Joachim Göschen

Georg Joachim Göschen (1752–1828) oli saksalainen kirjakauppias ja kustantaja. Hän perusti 1785 liikkeen Leipzigiin ja kustansi useiden silloisten suurten kirjailijain, esimerkiksi J. W. von Goethen, teoksia. Liike toimi vuoteen 1918 nimellä G. J. Göschen’sche VerlagshandlungGeschichte des deutschen Buchhandels im 19. und 20. Jahrhundert, s. 389 K.G. Saur, München 2007 (Google Books) ja julkaisi muun muassa nimellä Sammlung Göschen tunnetun kokoelman lyhyitä yleistajuisia esityksiä eri tieteiden alalta. Göschenin pojanpoika, englantilainen valtiomies G. J. Göschen julkaisi isoisästään teoksen The life and times of G. J. Göschen.Göschen, Georg Joachim, Tietosanakirja osa 2, palsta 1686, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset kustantajat Luokka:Saksalaiset kirjakauppiaat Luokka:Vuonna 1752 syntyneet Luokka:Vuonna 1828 kuolleet
Stefan Lippe

Stefan Lippe (11. lokakuuta 1955 Mannheim – 27. maaliskuuta 2020https://lebenswege.faz.net/unternehmensnachrufe/stefan-lippe/57038455) oli saksalainen vakuutuspäällikkö. Hän oli vuosina 2009–2012 vakuutusyhtiö Swiss Ren toimitusjohtaja. Hänen seuraajansa oli Michel M. Liès. ==Ura== Lippe opiskeli matematiikkaa ja taloustiedettä Mannheimin yliopistossa ja valmistui vuonna 1982. Valmistumisensa jälkeen hän toimi vakuutusmatemaattisten tieteiden tutkimusassistenttina Mannheimin yliopistossa. Väitöskirjastaan hän sai Kurt-Hamann-säätiön palkinnon. Lokakuussa 1983 hän aloitti Münchenissä Swiss Ren Baijerin-tytäryhtiön leivissä. Vuonna 1986 hänestä tuli ei- suhteellisen liiketoiminnan vakuutusosaston johtaja, ja vuonna 1988 hänet nimitettiin hallintoneuvoston varajäseneksi. Lippe otti vuonna 1991 kokonaisvastuun Swiss Ren toiminnasta saksankielisissä maissa ja nimitettiin hallintoneuvoston varsinaiseksi jäseneksi. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Baijerin-tytäryhtiön johtokunnan puheenjohtajaksi ja vuonna 1995 Swiss Ren laajennettuun johtokuntaan Baijerin Re-ryhmän johtajaksi. Lippestä tuli vuonna 2001 omaisuus- ja vahinkovakuutusten liiketoiminnan johtaja, ja hänet valittiin samana vuonna Swiss Ren johtokuntaan. Hänet nimitettiin syyskuussa 2008 operatiiviseksi johtajaksi ja varatoimitusjohtajaksi. Lippe valittiin 12. helmikuuta 2009 Jacques Aigrainin seuraajaksi Swiss Ren toimitusjohtajaksi. Yritys oli tuolloin konkurssin partaalla ja tarvitsi Berkshire Hathawayltä kolmen miljardin dollarin pääomasijoitusta. Lippe oli sen jälkeen perustamassa Acqupart Holding AG:ta, jossa hän toimi hallituksen varapuheenjohtajana, ja Acqufin AG:ta. Hän oli myös yksi Paperless Inc. perustajista, jossa hän toimi hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös CelsiusPro AG:n hallituksen puheenjohtaja. Hänestä tuli AXA:n johtaja vuonna 2012 ja AXA:n tarkastuskomitea puheenjohtaja vuonna 2013. Lippe kuoli 27. maaliskuuta 2020 COVID-19-taudin aiheuttamiin komplikaatioihin. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Francesco Domenico Guerrazzi

Francesco Domenico Guerrazzi (1804–1873) oli italialainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli Giuseppe Mazzinin ystävä. Hän oli usein vankeudessa ja maanpaossa poliittisten vakaumustensa vuoksi.Guerrazzi, Francesco Domenico, Tietosanakirja osa 2, palsta 1649–1650, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Guerrazzi on kirjoittanut useita romaaneja, joista parhaat ovat La battaglia di Benevento (1827), L’assedio di Firenze (1836), Beatrice Cenci (1854). Lisäksi merkittävä on satiiri L’asino, un sogno (1857). Guerrazzin tyyli on omintakeinen, joskin hiukan liioittelevan mahtipontinen. Kirjoittaminen oli hänelle pelkästään keino vaikuttaa kansaan, jolle hän tahtoi tähdentää vapauden aatteita. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Italialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1804 syntyneet Luokka:Vuonna 1873 kuolleet
Fredrik Johan Spalding

Fredrik Johan Spalding (24. joulukuuta 1774 Pietari – 7. maaliskuuta 1830 Loviisa) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri, joka palveli myös Ruotsin kuninkaallisessa armeijassa. (Viitattu 25.4.2020) Spaldingin vanhemmat olivat pörssimeklari Kristian Henrik Spalding ja Anna Elisabet Hoppe ja puoliso vuodesta 1802 Lovisa Margareta Gadding. Spalding otettiin palvelukseen kuninkaalliseen Ruotsin armeijaan alaikäisenä kersanttina 1783 ja määrättiin palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Vänrikiksi hänet ylennettiin 1787 palkkaoikeudella. Spalding osallistui Kustaa III:n sotaan 1788–1790. Hän yleni luutnantiksi sodan aikana 1788. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin H.K.K. suuramiraalin rykmenttiin, mutta 1791 hän palasi palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Kapteeniksi Spalding ylennettiin 1796, vuonna 1801 hänet siirrettiin Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentin jääkäripataljoonan Raaseporin komppanian päälliköksi. Spalding yleni ratsumestariksi 1805, jolloin hänet määrättiin Uudenmaan keveiden rakuunajoukkojen 2. Tenholan eskadroonan päälliköksi. Keväällä 1805 Spalding siirrettiin Ruotsin armeijan yleisesikuntaan, vuonna 1809 hänestä tuli kuningas Kustaa IV Aadolfin adjutantti. Suomen sotaan 1808–1809 Spalding osallistui päämajan komendanttina ja yleisesikunnan päivystävänä päällikkönä. Vuonna 1809 hän toimi rauhanneuvotteluissa upseerikuriirina Tukholman ja Pietarin välillä. Huhtikuussa 1809 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja lokakuussa everstiksi. Eron Ruotsin armeijasta Spalding sai kesäkuussa 1812, minkä jälkeen hän muutti perheineen Tenholaan Suomeen. Vuonna 1817 Spalding anoi Suomen ritarihuoneelta aatelointia, mutta se evättiin. Seuraavana vuonna hänet hyväksyttiin Venäjän keisarilliseen armeijaan päivystävän yleisesikuntaupseerin vakanssilla ja määrättiin Suomen kenraalikuvernöörin esikunnan sotilaskanslian päivystäväksi yleisesikuntaupseeriksi. Kenraalimajuriksi Spalding ylennettiin 1820. Hän palveli vielä 1827–1830 Suomeen sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan komentajana. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1774 syntyneet Luokka:Vuonna 1830 kuolleet
Pyökkipoimulehti

Pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat vaaleanvihreät sekä pyöreäliuskaiset lehdet, jotka ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia. Pyökkipoimulehti voi kasvaa noin parikymmentä senttimetriä korkeaksi. Sen varsissa sekä lehtiruodeissa on siirottava tai hieman ylöspäin suuntautunut karvoitus, joka yltää lähes kukintoihin asti. Lehtien tyvitupet ovat kalvaita tai ruskeita, mutta eivät viininpunaisia. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja yläpinnoiltaan kaljuja, mutta alapinnoiltaan tiheän karvoituksen peittämiä. Lehdissä on noin kymmenen liuskaa, jotka ovat melko lyhyitä ja pyöreäkärkisiä. Kunkin liuskan laidoilla on yli 17 hammasta. Pyökkipoimulehden kukat ovat pieniä sekä kellanvihreitä ja ne sijaitsevat harvahkoina rykelminä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Pyökkipoimulehti kukkii touko–kesäkuussa. Pyökkipoimulehti kasvaa rantavalleilla, niityillä sekä teiden varsilla. Pyökkipoimulehteä tavataan lähes koko Euroopassa, joskin pohjoisimmissa osissa vain satunnaisesti. Suomessa pyökkipoimulehteä on havaittu siellä täällä eri puolilla maata keskimäärin kerran tai pari vuosikymmenessä. Suomea lähimmät vakiintuneemmat esiintymät ovat Etelä-Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa, Liettuassa sekä Venäjän Kaliningradin alueella. Pyökkipoimulehden tieteellisen nimen lajinimi (xanthochlora) tulee kreikan kielen sanoista xanthos (suom. keltainen) ja chloros (suom. vihreä) tarkoittaen keltavihreää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora) * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Alchemilla xanthochlora * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Alchemilla xanthochlora Luokka:Poimulehdet
Oriol Busquets

Oriol Busquets Mas (s. 20. tammikuuta 1999 Sant Feliu, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Aroucaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.https://www.transfermarkt.com/oriol- busquets/profil/spieler/282721 == Seurajoukkueura == === Barcelona === Katalonian Sant Feliussa syntynyt Busquets on FC Barcelonan kasvatti. Hän liittyi seuran junioriakatemiaan 8-vuotiaana. Miesten tasolla hän teki debyyttinsä kaudella 2016–2017 Barcelonan reservijoukkueessa. Busquets pelasi ensimmäisen ottelunsa Barcelonan edustusjoukkueessa 29. marraskuuta 2017 Copa del Reyn ottelussa Real Murciaa vastaan. Hän pelasi ottelussa 62 minuuttia. Heinäkuussa 2018 Busquets teki Barcelonan kanssa vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen. Busquets siirtyi 27. elokuuta 2019 yhden vuoden pituisella lainasopimuksella alankomaalaiseen FC Twenteen. === Clermont Foot === Ranskalaisseura Clermont Foot tiedotti 28. elokuuta 2021 hankkineensa Busquetsin joukkueeseensa kolmivuotisella sopimuksella. Busquets pelasi Clermontissa ensimmäistä kertaa 19. syyskuuta 2021 Ligue 1:n ottelussa Stade Brestoisia vastaan. Kaikki kilpailut mukaan lukien hän pelasi kaudella 2021–2022 Clermontissa yhteensä kymmenessä ottelussa. === Arouca === Busquets siirtyi 20. heinäkuuta 2022 portugalilaiseen FC Aroucaan vuoteen 2025 ulottuvalla sopimuksella. == Maajoukkueura == Busquets pelasi vuosina 2014–2019 useissa eri Espanjan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi jokaisen ottelun toukokuussa 2016 järjestetyissä alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espanjan hävitessä loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa Saksalle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Oriol Busquets WhoScored-sivustolla. Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Klaus Groth

Klaus Groth (1819–1899) oli saksalainen runoilija, jonka pääteos on alasaksanmurteinen runokokoelma Quickborn (1852). Groth on lisäksi kirjoittanut muun muassa kansanelämää kuvaavia kertomuksia ja idyllin Rotligeter Meister Lamp und sin Doehder (1862). Kootut teokset ilmestyivät 1898.Groth, Klaus, Tietosanakirja osa 2, palsta 1621, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Grothin runoja on sävelletty, ja niitä on suomentanut Kyllikki Solanterä. Suomennoksia on julkaistu kokoelmassa Sata kuuluisaa yksinlaulua.Solanterä, Kyllikki (toim. ja suom.): Sata kuuluisaa yksinlaulua 1–3. WSOY 1945 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Groth, Klaus, Nordisk familjebok Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1899 kuolleet
Annikki Aarnio

Annikki Ilona Aarnio (myöh. Arvo, 21. tammikuuta 1929 – 19. joulukuuta 2016) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla SM-mitaleja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Helsingin Tarmoa. Aarnio saavutti SM-kilpailuissa 100 metrin juoksussa pronssia vuosina 1952 ja 1954 sekä sijoittui 200 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 1952. Hän saavutti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä pronssia Helsingin Tarmon joukkueessa vuonna 1951. Hän kilpaili viestijuoksussa kolmimaaottelussa Ruotsia ja Tanskaa vastaan Kööpenhaminassa syyskuussa 1952. Aarnion ennätys 100 metrin juoksussa on 12,9 s ja 200 metrin juoksussa 27,2 s, molemmat vuodelta 1952. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Pirkko Ihanainen

Pirkko Liisa Keinonen (o.s. Ihanainen, 20. tammikuuta 1943 Lappeenranta – 8. helmikuuta 2022 Lappeenranta)Kuolinilmoitus, Pirkko Liisa Keinonen (o.s. Ihanainen), Etelä-Saimaa, 2022, No 56, sivu 31, julkaistu 27.2.2022 oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun alussa SM-mitaleja pikajuoksuissa.Urheilumme Kasvot Osa 2, Keinonen o.s. Ihanainen, Pirkko Liisa, sivu 564, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974 Hän edusti Lappeenrannan Urheilu- Miehiä. Ihanainen saavutti Kalevan kisoissa 100 metrin juoksussa pronssia vuonna 1961. Hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä kultaa Lappeenrannan Urheilu-Miesten joukkueessa vuosina 1961 ja 1962. Vuonna 1961 joukkue oli juossut Suomen ennätyksen 4 × 200 metrillä ajalla 1,47,2. Ihanaisen ennätys 100 metrin juoksussa on 12,4 s ja 200 metrin juoksussa 26,7 s, molemmat vuodelta 1962. Ihanainen lopetti urheilemisen vuonna 1963 lähinnä avioitumisen ja työnsä vuoksi. Ihanainen oli ammatiltaan merkonomi ja hänen kotikuntansa oli Lappeenranta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Johann Gutslaff

Johann(es) Gutslaff, myös: Gutsleff (Dobra, Stettin – 1657 TallinnaGutslaff, Johann, Deutsche Biographie, viitattu 25.1.2024 ) oli virolainen pappi ja kirjailija. Hänestä tuli 1630 Liivinmaan Urvastun seurakunnan pappi. Hän julkaisi vuonna 1644 Kurtzer Bericht und Unterricht Von der Falsch-heilig genandten Bäche in Lieffland Wöhhanda, joka on tärkeä mytologinen lähde, ja vuonna 1648 Observationes Grammaticae circa linguam Esthonicam. Tämä viron kielioppi on järjestyksessään toinen. Sen laajuus on noin 140 pientä sivua, joista sanakirjaa on noin 40 sivua. Kieliopillinen esitys on huomattavasti parempi kuin ensimmäisessä, Heinrich Stahlin viron kieliopissa. Siinä on otettu huomioon myös eteläviroa.Gutslaff, Johann, Tietosanakirja osa 2, palsta 1666, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1910 == Lähteet == Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Virolaiset papit Luokka:Raamatun kääntäjät Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1657 kuolleet
Aarva

Aarva on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Heikki Aarva (1936–2020), iskelmälaulaja ja televisioalan vaikuttaja, Sami Aarvan isä *Pauliina Aarva (s. 1948), terveystutkija ja tietokirjailija *Sami Aarva, Samuel Ananta, Samuel Angelicus, näyttelijä ja muusikko, Heikki Aarvan poika.
Western Stars

Western Stars on yhdysvaltalaisen muusikon Bruce Springsteenin albumi. Se julkaistiin 14. kesäkuuta 2019. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Kaaoszine: 9/10Kesäistä kantrihenkistä fiilistelyä – arviossa Bruce Springsteenin ”Western Stars” Viitattu 25.4.2020. * Soundi: Arvio: Lännenelokuvien taikaa etsimässä – Bruce Springsteen teki hienon ja yllättävän albumin Viitattu 25.4.2020. * desibeli.net: Bruce Springsteen: Western Stars Viitattu 25.4.2020. == Lähteet == Luokka:Bruce Springsteenin albumit Luokka:Vuoden 2019 albumit
Mattiwilda Dobbs

Mattiwilda Dobbs (11. heinäkuuta 1925 Atlanta, GeorgiaMattiwilda Dobbs (1925-2015). Georgian Encyclopedia. Viitattu 25.4.2020. – 8. joulukuuta 2015 Atlanta) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano. Death of a path-breaking American soprano. Slippedisc.com 10.12.2015. Viitattu 25.4.2020. Hän oli ensimmäinen Milanon La Scalan näyttämöllä laulanut afroamerikkalainen ja ensimmäinen mustaihoinen nainen, jolle New Yorkin Metropolitan-ooppera tarjosi pitkäaikaista kiinnitystä. Dobbsin vanhemmilla oli merkittävä asema Atlantan afroamerikkalaisessa yhteisössä. Lapsi aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana ja lauloi kirkkokuorossa. Hän sai nuoruudessaan laulutunteja saksalaiselta sopraanolta Lotte Leonardilta New Yorkissa ja sai sen jälkeen stipendin lauluopintoihinsa Euroopassa. Voitettuaan kansainvälisen musiikkikilpailun Genevessä Sveitsissä vuonna 1951 Dobbs teki vuonna 1952 ammattimaisen oopperadebyyttinsä Holland- festivaalilla Igor Stravinskyn Le Rossignolissa. Hänen amerikkalainen debyyttinsä oli New Yorkissa vuonna 1954. Dobbs kuitenkin vastusti rotuerottelua kieltäytymällä aktivisti Paul Robesonin esimerkin mukaisesti esiintymästä eri rotuihin erotelluille yleisöille, eikä sen vuoksi esiintynyt kotikaupungissaan Atlantassa ennen vuotta 1962. Vuonna 1956 hän esiintyi Metropolitanissa Gildana Verdin Rigolettossa. Vaikka Marian Anderson esiintyi häntä aikaisemmin tällä lavalla, Dobbs oli ensimmäinen musta laulaja, joka sai pitkäaikaisen sopimuksen Metropolitanin kanssa.Mattiwilda Dobbs, opera singer – obituary.html. The Telegraph 10.12.2015. Viitattu 25.4.2020. Hän oli kiinnitettynä Metropolitaniin vuoteen 1974 ja siirtyi sitten laulunopettajaksi Teksasin yliopistoon. Hän jatkoi opetusuraansa professorina Howard- yliopistossa ennen eläkkeelle siirtymistään. Dobbs asui lyhytaikaisesti Espanjassa ensimmäisen aviomiehensä Luis Rodriguezin kanssa, joka kuoli vuonna 1954. Vuoden 1957 lopussa hän meni naimisiin ruotsalaisen sanomalehti- ja PR- johtajan Bengt Janzonin kanssa ja asui sen jälkeen useita vuosia Ruotsissa. Dobbsin saamia tunnuksiksia: Vuonna 1954 Ruotsin kuningas palkitsi Dobbsin Pohjoisen tähden ritarikunnan ristillä. Vuonna 1979 Dobbs sai taiteen kunniatohtorin arvonimen Spelman-yliopistosta. Vuonna 1983 Dobbs sai Atlantassa James Weldon Johnsonin palkinnon värillisen väestön puolustamisesta. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Gil Blas

Gil Blas oli pariisilainen kirjallisuusaiheinen päivälehti, joka ilmestyi vuosina 1897–1938. Se julkaisi kolumneja, runoja, novelleja ja romaaneja. Monet kuvittajista ja kirjoittajista lukeutuivat Pariisin taidepiirien lahjakkaimpiin. Poliittisilta kannoiltaan lehti oli tasavaltalainen. Gil Blasin perustaja oli Augustin-Alexandre Dumont, joka julkaisi ensimmäisen numeron 19. marraskuuta 1897. Lehti tuli tunnetuksi kevyenä, viihteellisenä ja ajoittain ruokottomana julkaisuna. Sen mottona oli ”viihdyttää ohikulkijoita, miellyttää heitä tänään ja aloittaa seuraavana päivänä alusta”. Gil Blasin avustajiin lukeutuivat mm. Théodore de Banville, Guy de Maupassant ja Jean Richepin. Alkuperäinen Gil Blas lakkasi ilmestymästä 1914. Tämän jälkeen lehti jatkoi ajoittain ilmestymistä aina vuoteen 1938 saakka. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kirjallisuuslehdet Luokka:Ranskalaiset aikakauslehdet Luokka:Ranskan kirjallisuus
Dobbs

Dobbs on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Mattiwilda Dobbs (1925–2015), yhdysvaltalainen oopperalaulaja *Paul Dobbs (1970–2010), uusiseelantilainen ratamoottoripyöräilijä
Issues (Julia Michaelsin kappale)

Issues on yhdysvaltalaisartisti Julia Michaelsin debyyttisingle. Sen julkaisi Republic Records hänen kolmannen, Nervous System EP-levyn ensimmäisenä singlenä 13. tammikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Michaels, Justin Tranter, Benny Blanco ja Stargate, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappale oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Ranskassa, Skotlannissa, Tanskassa ja Tšekissä. Lisäksi se menestyi kohtalaisesti myös Yhdysvalloissa, jossa se pääsi Billboard Hot 100-listan sijalle 11. Kappalelle on toteutettu myös Tabitha Denholmin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 7. maaliskuuta 2017. Videolla nähdään Michaels järjestämässä juhlat kaveriporukan kanssa, joka kertoo samalla tarinaa hyvin menevästä parisuhteesta joka kuitenkin tuntuu kuin olisi romahtamassa millä hetkellä tahansa. "Issues" sai ehdokkuuden vuoden 2018 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Vuoden kappale". Michaels on esittänyt kappaleen livenä lukuisissa eri ohjelmissa ja tapahtumissa kuten The Tonight Show Starring Jimmy Fallonissa, vuoden 2017 Radio Disney Music Awardsissa, Wango Tangossa, vuoden 2017 Billboard Music Awardsissa, iHeart Radio Music Awardsissa, MTV Video Music Awardsissa ja The Today Showssa. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkikappaleet
Inga Magga

Inga Magga (s. 1983) on suomalainen thainyrkkeilijä ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri ja kirjallisuustieteen maisteri. Magga työskentelee kuvataide- ja erityisopettajana. Thainyrkkeilyssä Magga on saavuttanut 45-kiloisten naisten SM-kultaa 2021 ja hopeaa 2017. Hänen seuransa on tamperelainen Chitalada Finland. Maggan esikoisromaani Varjonyrkkeilijä ilmestyi maaliskuussa 2020. Sen teemana on seksuaalinen hyväksikäyttö urheilumaailmassa. Varjonyrkkeilijä oli ehdolla Tulenkantaja- kirjallisuuspalkinnon saajaksi, ja se voitti Vuoden 2020 urheilukirja -palkinnon. Raadin perusteluissa teosta kehuttiin todentuntuiseksi, synkkäsävyiseksi kuvaukseksi nyrkkeilysaleilta. Maggan toinen romaani Puolikas ilmestyi maaliskuussa 2024. Kriitikko Maaria Ylikankaan mukaan teos on "miljööltään, aiheiltaan ja tyyliltäänkin toisenlainen" kuin esikoisromaani. Puolikas on ehdolla Lappi-kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Raadin mukaan "Inga Magga kuvaa koskettavasti tarvetta ja pyrkimystä tutustua omaan sukuun ja sen historiaan, jotta löytäisi itsensä ja saisi koottua itsensä yhdeksi, kokonaiseksi. Kirjassa avautuu perinteinen saamelainen elämänmuoto ja ajatusmaailma ja sen törmäys suomalaisen yhteiskunnan vaatimuksiin." Maggan puoliso on muusikko ja kirjailija Marko Annala. == Teokset == * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Inga Maggan esittely Liken sivustolla * Inga Magga Instagramissa Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset thainyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jean Batten

Jean Gardner Batten (syntyjään Jane, 15. syyskuuta 1909 Rotorua – 22. marraskuuta 1982 Palma) oli uusiseelantilainen lentäjä. Hän teki ensimmäisen suoran lennon Englannista Uuteen-Seelantiin ja muita ennätysyksinlentoja. == Elämäkerta == Battenin perhe muutti Aucklandiin vuonna 1913. Hänet laitettiin Parnellin kaupunginosassa sijainneeseen tyttökouluun. Hänen isänsä, joka oli hammaslääkäri, osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, jossa hän taisteli länsirintamalla. Isän poissaolon vuoksi Batten siirtyi julkiseen kouluun. Hänestä tuli hyvin läheinen äitinsä Ellenin kanssa, joka kannusti häntä korkeisiin saavutuksiin. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1920, kun heille tuli riitaa perheenpään asemasta. Batten aloitti opinnot ensin tyttöjen sisäoppilaitoksessa ja myöhemmin sihteerikoulussa. Batten oli jo nuorena kiinnostunut lentämisestä. Hänen äitinsä vei hänet vuonna 1929 Sydneyyn, jossa tunnettu lentäjä Charles Kingsford Smith tarjosi hänelle mahdollisuuden lentää kanssaan. Hän muutti vuoden 1930 alussa äitinsä kanssa Englantiin, jossa hän suoritti A-lentolupakirjan lontoolaisessa ilmailuseurassa. Hän suunnitteli jo tuolloin lentoa Englannista Australiaan. Rahoittaakseen ansiolentäjän lupakirjansa hän lainasi 500 puntaa uusiseelantilaiselta sotilaslentäjältä, joka aikoi mennä Battenin kanssa naimisiin. Batten sai lupakirjan vuonna 1932. Hän ei maksanut lainaa takaisin. Seuraavana vuonna Batten yritti lentää Englannista Australiaan lentokoneella, jonka hän oli saanut rikkaan kauppiaan pojalta. Matka kuitenkin epäonnistui, kun hän joutui hiekkamyrskyyn Irakissa ja kone tuhoutui. Hän ei saanut uutta konetta kauppiaan pojalta, mutta hän sai uudeksi sponsorikseen Castrol-öljy-yhtiön omistajan Charles Wakefieldin. Batten yritti uutta lentoa Wakefieldiltä saamallaan koneella, mutta joutui tekemään pakkolaskun Rooman lähistöllä. Battenin kolmas yritys onnistui vuonna 1934, ja hän saapui Darwiniin vajaassa 15 päivässä rikkoen aiemman nopeusennätyksen yli neljällä päivällä. Vuonna 1935 hän lensi Länsi-Afrikasta Brasiliaan. Hän oli ensimmäinen nainen, joka lensi itse Etelä-Atlantin yli. Australian-lento ja Etelä-Atlantin ylitys tekivät hänestä kuuluisan. Hänelle myönnettiin tuolloin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajanarvo sekä useita muita palkintoja. Lokakuussa 1936 hän lensi Englannista Uuteen- Seelantiin. Kyseessä oli sekä ensimmäinen yksinlento että ensimmäinen suora lento kyseisellä matkalla. Häntä vastaanottamassa Aucklandissa kuudentuhannen ihmisen väkijoukko. Pian tämän lennon jälkeen hän sai hermoromahduksen. Mies, jonka kanssa hän oli aikonut mennä naimisiin kuoli vuonna 1937, ja Batten alkoi vältellä julkisuutta. Hän teki viimeisen pitkänmatkan lentonsa samana vuonna Australiasta Englantiin, tehden nopeusennätyksen tähän suuntaan lennettäessä. Hän muutti Majorcalle ja pysyi vuosia poissa julkisuudesta. Hän kuoli 22. marraskuuta 1982 koiran hyökkäyksestä aiheutuneisiin komplikaatioihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Lentäjät Luokka:Uusiseelantilaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Mooses Kuloniemi

Mooses Kuloniemi (s. 2001) on suomalainen rumpali, joka on tullut tunnetuksi Milo & Moses jazz -yhtyeestä. Yhtyeen muut muusikot ovat Milo Mäkelä, kitara ja Jon Pettersson, basso. Milo & Moses on Suomen nuorin levyttänyt jazzorkesteri ja julkaissut kaksi musiikkialbumia. Kuloniemi soittaa lisäksi yhtyeissä Maan Tila, Pekka Laine & The Enchanted, Saimaa, Helmi Antila Qartet, Jimi Ahlroos trio, Honey B & T-bones, Honey B.Family ja Aija Puurtinen & Brooklynin satu. Kuloniemi on käynyt Sibelius-lukion ja opiskellut rumpujen soittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 10-vuotiaasta saakka Tuomas Timosen ja Jussi Lehtosen oppilaana. Kuloniemi aloitti opiskelun Sibelius- Akatemian Jazzin aineryhmässä syksyllä 2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Milo & Moses. Yle Areena. * https://jazzfinland.fi/band/helmi-antila- quartet * Unitet band * https://allday.fi/artisti/saimaa/ * Jazz Finland. Maan Tila -yhtyeen biografia. * Maan Tila -yhtyeen Facebook-sivut. *https://www.stagent.fi/esiintyjat/yhtyeet/jazz-yhtyeet/alex-linnakundit/ *http://jazzfinland.fi/yhtye/maan-tila *https://www.facebook.com/profile.php?id=100063533114684 *https://www.facebook.com/pekkalainemusic *http://www.hbtb.net/ *https://www.discogs.com/artist/4335155-Mooses-Kuloniemi Luokka:Suomalaiset rumpalit Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mi Gente

Mi Gente on kolumbialaisartisti J Balvinin sekä ranskalaisartisti Willy Williamin kappale. Sen julkaisivat Scorpio Music ja Universal Latin J Balvinin neljännen, Vibras-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 30. kesäkuuta 2017. Yhdysvaltain CHR-kanavilla kappale julkaistiin 18. heinäkuuta 2017. Kappale on miksattu versio Williamin kappaleesta "Voodoo Song". Kappaleesta on toteutettu myös miksattu versio jolla vierailee yhdysvaltalaisartisti Beyoncé, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2017. Kappaleelle on toteutettu myös 36 Gradosin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Videolla nähdään lukuisia ihmisiä tanssimassa ympäri maailmaa ja sillä esiintyy myös lukuisia julkkiksia cameo-roolissa kuten italialaismiljonääri Gianluca Vacchi. Video on voittanut Japanissa MTV Video Music Awardin. "Mi Gente" oli kaupallisesti kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen seitsemässätoista eri valtiossa kuten Alankomaissa, Chilessä, Italiassa, Kolumbiassa ja Tšekissä. Lisäksi se pääsi listan viiden parhaan joukkoon muun muassa Irlannissa, Itävallassa, Ruotsissa, Suomessa ja Sveitsissä. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Kolumbialaiset musiikkikappaleet Luokka:Ranskalaiset musiikkikappaleet
Elegia (täsmennyssivu)

Elegia voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * elegia, antiikkinen runoelma * Elegia, restiokasveihin kuuluva kasvisuku * Elegia, Eino Leinon runo * Elegia, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen kappale * Elegia, Johanna Kurkelan kappale
Ida Tarbell

Ida Minerva Tarbell (5. marraskuuta 1857 Erien piirikunta, Pennsylvania – 6. tammikuuta 1944 Bridgeport, Connecticut) oli yhdysvaltalainen toimittaja, joka oli yksi ensimmäisistä tutkivista journalisteista. McClure's Magazinessa ilmestyneessä 19-osaisessa sarjassaan The History of The Standard Oil Company hän toi ilmi John D. Rockefellerin bisnesmonopolin laajenemiseen liittyneet epäreilut käytännöt. Artikkelisarja julkaistiin myöhemmin kirjana 1904. Tarbell kirjoitti McClure’s Magazine -lehteen vuosina 1894–1906. Sen jälkeen hän kirjoitti osaksi omistamaansa American Magazineen vuoteen 1915 asti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The History of the Standard Oil Company e-kirjana Luokka:Yhdysvaltalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Sándor Garbai

Sándor Garbai (27. maaliskuuta 1879 Kiskunhalas, Itävalta-Unkari – 7. marraskuuta 1947 Pariisi, Ranska)Wojciech Roszkowski & Jan Kofman: Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century, s. 1919–1920. Routledge 2016. Google Books oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin neuvostotasavallan pääministerinä maaliskuusta elokuuhun 1919. Garbai oli alkujaan muurari Budapestissa. Hän liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (MSZDP) ja kuului sen johtoon. Hän perusti vuonna 1903 Unkarin rakennustyöläisten ammattiliiton ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1919. Hän oli myös työläisten vakuutuslaitoksen ja työläisten vakuutusrahaston puheenjohtaja. Garbai valittiin vuonna 1917 kreivi Mihály Károlyin perustaman yleistä äänioikeutta ajaneen kansalaisjärjestön varapuheenjohtajaksi. Lokakuun 1918 vallankumouksen jälkeen Garbai toimi Unkarin kansallisen asuntoneuvoston johtajana. Hän asettui kannattamaan maaliskuussa 1919 tapahtunutta MSZDP:n ja Unkarin kommunistisen puolueen (KMP) yhdistymistä. Kun Unkarin neuvostotasavalta perustettiin maaliskuussa 1919, Garbai valittiin hallituksena toimineen vallankumouksellisen hallitusneuvoston puheenjohtajaksi, mutta todellinen päätösvalta keskittyi ulkoministerinä toimineelle Béla Kunille. Neuvostotasavallan romahdettua sosiaalidemokraatti Gyula Peidl perusti 1. elokuuta 1919 työväenjärjestöjen hallituksen, jossa Garbai oli opetusministerinä, mutta tämä hallitus syrjäytettiin vain viisi päivää myöhemmin vastavallankumouksellisella kaappauksella. Budapestin vallanneet romanialaiset joukot vangitsivat Garbain, mutta hänet vapautettiin muutamaa kuukautta myöhemmin ja saatettiin Transilvaniaan. Garbai eli loppuikänsä maanpaossa, vuosina 1920–1934 Wienissä Itävallassa, vuosina 1934–1938 Bratislavassa Tšekkoslovakiassa ja sen jälkeen Pariisissa Ranskassa. Hän vaikutti maanpaossa toimineissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja tuomitsi bolševismin. Toisen maailmansodan jälkeen häntä kiellettiin palaamasta Unkariin. Garbai kuoli vuonna 1947 Ranskassa. Unkarin kansantasavallan viranomaiset tuomitsivat vuonna 1965 postuumisti hänen toimintansa maanpakovuosina. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarin pääministerit Luokka:Opetusministerit Luokka:Sosialistit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Échame la Culpa

Échame la Culpa on puertoricolaisartisti Luis Fonsin ja yhdysvaltalaislaulaja Demi Lovaton kappale. Se julkaistiin Fonsin kymmenennen, Vida-studioalbumin toisena singlenä 17. marraskuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Fonsi, Alejandro Rengifo, Andrés Torres ja Mauricio Rengifo, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleesta on toteutettu myös englanninkielinen miksattu versio nimeltään "Not on You" joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2018. Kappaleesta tuli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Espanjassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Itävallassa, Libanonissa, Meksikossa, Panamassa, Perussa, Sloveniassa ja Uruguayssa. Lisäksi se pääsi listan kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Italiassa, Portugalissa, Puolassa, Ruotsissa, Saksassa, Slovakiassa, Sveitsissä ja Unkarissa. Yhdysvalloissa sen paras sijoitus oli Billboard Hot 100-listan sija 47. "Échame la Culpa" myi platinaa tai enemmän kymmenessä eri valtiossa, mukaan lukien timanttia Brasiliassa ja Meksikossa. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin vuorokausi ennen singlejulkaisua. Video sijoittuu ensin Lovaton makuuhuoneeseen, jonka jälkeen Fonsi ja Lovato tapaavat toisensa hylätyssä varastossa ja pitävät juhlat. Video keräsi ensimmäisen vuorokauden aikana yli 17,4 miljoonaa näyttökertaa, joka teki siitä Lovaton katsotuimman musiikkivideon. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Puertoricolaiset musiikkikappaleet Luokka:Demi Lovaton kappaleet
Joseph Görres

Johann(es) Joseph Görres (1776–1848) oli saksalainen kirjailija, kotoisin Koblenzista. Hän innostui nuorena Ranskan vallankumouksen aatteisiin, mutta esiintyi sittemmin Ranskan ja Napoleonin kiivaana vastustajana. Hän syventyi tutkimaan mytologiaa ja keskiajan runoutta ja julkaisi muun muassa Mythengeschichte der asiatischen Welt (1810). Hän osallistui innokkaasti Saksan vapaustaisteluun Napoleonia vastaan lehdessään Rheinischer Mercur (1814–1816), joka osoittautui vihamieliseksi myös Preussin hallitusta vastaan ja joka sen vuoksi lakkautettiin. Kun hän kirjoituksessaan ”Teutschland und die Revolution” (1819) puolusti ajan vallankumouksellisia liikkeitä, hän oli vähällä joutua vangituksi, mutta pelastui pakenemalla Sveitsiin.Görres, Johannes Joseph von, Tietosanakirja osa 2, palstat 1685–1686 Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Görres kääntyi sitten katolisen kirkon kannattajaksi, ja hänet kutsuttiin 1827 sen vuoksi historian professoriksi Münchenin yliopistoon, jossa hänestä pian tuli innokkaimpien katolisten johtaja. Hänen teoksistaan mainittavia ovat myös Das Heldenbuch von Iran aus dem Schah-Nameh des Firdusi (1820), joka käsittelee persialaisen runoilijan Ferdowsin teosta, sekä Swedenborg, seine Visionen und sein Verhältniss zur Kirche (1827) ja Die christliche Mystik (1836–1842). Görres on kehittänyt käsitteen kansankirja, joka tarkoittaa nimettömien henkilöiden kirjoittamia eeppisten runoelmien proosamuunnelmia ja mukaelmia, jotka ilmestyivät 1400–1500-luvuilla kirjamuodossa.Kirjallisuudentutkimus: kansankirja Tieteen termipankki viitattu 25.4.2020 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset toimittajat Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Vuonna 1776 syntyneet Luokka:Vuonna 1848 kuolleet
Pikikurkkuseppä

Pikikurkkuseppä (Tricholaema leucomelas) on tukaaneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Afrikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Pikikurkkuseppä voi kasvaa 17 18 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pikikurkkusepän päälaki, silmäkulmajuova ja kurkku ovat väriltään mustat. Otsa on punainen ja keltainen ja otsasta lähtee valkoinen juova. Myös lajin posket ovat valkoiset. Linnun selkä ja siivet ovat mustat valkoisin ja keltaisin viiruin ja laikuin. Pikikurkkusepän rinta ja vatsa ovat väriltään valkoiset. Nokka on suurikokoinen ja musta. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Pikikurkkusepän levinneisyysalue ulottuu Angolasta, Zambiasta ja Zimbabwesta Etelä-Afrikkaan. Lajin elinympäristöä ovat savannit, avoimet metsät ja pensaikot. Lintu liikkuu useimmiten yksin tai pareittain. Se syö siemeniä, hedelmiä ja hyönteisiä. Pikikurkkusepän pesimäkausi alkaa alueesta riippuen elo-syyskuussa ja päättyy huhti- kesäkuussa. ==Lähteet== Luokka:Tukaanit (heimo)
Raffi Wolf

Raffaela ”Raffi” Wolf (s. 20. kesäkuuta 1978 Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen pääosin 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Saksan naisten jääkiekkomaajoukkueessa Salt Lake Cityn talviolympialaisten 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa. Seuratasolla Wolf edusti NCAA:n Mainen yliopistoa. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sandra Kinza

Sandra Kinza (s. 1. elokuuta 1969 Unna, Länsi-Saksa) on saksalainen pääosin 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Saksan naisten jääkiekkomaajoukkueessa Salt Lake Cityn talviolympialaisten 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Giovanni Battista Guarini

Giovanni Battista Guarini (1538–1612) oli italialainen runoilija. Kuuluisin hänen teoksistaan on paimennäytelmä Il pastor fido (esitetty 1585, painettu 1590). Se on paras Torquato Tasson Amintan jäljittelyistä. Draamana se on puutteellinen, mutta sisältää suurta lyyristä kauneutta ja on kieleltään ja runomitaltaan sujuva. Se vaikutti melkoisesti seuraavan paimennäytelmän kehitykseen. Guarinin muita teoksia ovat Rime (1598), dialogi Il segretario (1594) ja komedia La idropica.Guarini, Giovanni Battista, Tietosanakirja osa 2, palsta 1641, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Giovanni Battista Guarinin tuotantoa Project Gutenbergissa Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1538 syntyneet Luokka:Vuonna 1612 kuolleet