Kamppailu Jumalasta

Kamppailu Jumalasta. 12 erää uskosta on vuonna 2011 ilmestynyt kirja, jossa pappi Jaakko Heinimäki ja ateisti Jussi K. Niemelä keskustelevat uskonnosta. Teoksen julkaisi Helsinki-kirjat. == Sisältö == Kirjan alussa käsitellään muun muassa Suomen evankelis-luterilainen kirkon suhtautumista homoseksuaalisuuteen. Niemelä väittää, että luterilaisen kirkon ja väestön suuren osan moraalikäsitysten välillä on kuilu.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 12. Niemelä esittää kirkon jäsenkadolle syyksi sen tunnustuksellista hajanaisuutta, esimerkiksi jakautumista liberaaleihin ja konservatiiveihin.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 30. Myös Heinimäki toteaa nykyisen kirkon olevan dogmaattisesti väljä, mutta ei näe sitä huonona asiana.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 40. Heinimäki huomauttaa, että kirkon julkisuuskuva ja varsinainen kirkko ovat eri asia.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 26. Myöhemmin kirjassa Heinimäki toteaa, että esimerkiksi homojen eheyttämisestä ovat puhuneet lähinnä muutamat kristillisdemokraattien eduskuntavaaliehdokkaat lähipiireineen.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 182. Niemelän mielestä uskontoon liittämiseen ja siihen kasvattamiseen liittyy ihmisoikeudellisia ongelmia.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 31. Heinimäki taas korostaa kuinka lapsen on omaksuttava ensin jonkinlainen pohja, jonka perusteella valinta uskonnon tai uskonnottomuuden välillä on mahdollinen.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 38. Molempien mielestä järkevä epäily kuuluu kasvatukseen.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 32, 39. Niemelä syyttää kristittyjen moraalin olevan valikoivaa: Raamatusta voi tulkita erilaisia ja ristiriitaisia moraaliohjeita.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 20-22. Heinimäki kuitenkin vastaa, että Raamattua tulisi lukea myös kriittisesti. Tulkinta ei ole mielivaltainen, vaan se on tehtävä tiettyjen arviointiperusteiden ohjaamana.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 28-29. Toisessa luvussa kirjoittajat väittelevät historiallisen Jeesuksen olemassaolon perusteista.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 59, 74. Kirjoittajat päätyvät erimielisyyteen Jeesuksen historiallisuudesta.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 104. Heinimäen mielestä historiallisen Jeesuksen olemassaolon todistamiselle asetetaan poikkeuksellisen kovat kriteerit.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 108. Kolmannessa luvussa keskustelu alkaa Suvivirren roolista koulujen kevätjuhlissa. Niemelän mukaan Suvivirsi syrjii osaa kansalaisista, kun kaikille yhteiseen tilaisuuteen sisällytetään uskonnonharjoittamista.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 113, 121. Heinimäki taas katsoo, että vaikka laulu on hengellinen, niin se ei silti tee kevätjuhlasta uskonnollista tilaisuutta.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 119. Niemelä vastustaa kirkon ja valtion kytköstä koulutusjärjestelmässä.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 113-118. Heinimäki katsoo, että yhteiskunnassa erilaisten katsomusten tulee saada näkyä ja toimia yhtäläisesti. Se ei tarkoita, että uskonnot pitäisi piilottaa näkyvistä.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 123, 131. Nieminen sen sijaan korostaa uskontojen luovan raja-aitoja ihmisten välille, ja niputtavan heitä toisiaan ymmärtämättömiin ryhmiin. Kasvatuksessa tulisi korostaa ihmisten välisiä yhtäläisyyksiä, ei eroja. Tämän vuoksi Nieminen näkee hyvänä, jos uskonnonopetus poistettaisiin kouluista.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 127-128. Heinimäki kannattaa ajatusta kaikille opiskelijoille yhteisestä katsomusopetuksesta, mutta ei kuitenkaan hylkäisi sellaista opetusta, jossa kukin saa oppia syventävästi juuri omasta uskonnollisesta perinteestään.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 132. Neljännessä luvussa Niemelä viittaa ateismiin tietoteoreettisena asenteena, joka seuraa luonnontieteelliseen maailmanselitykseen ja menetelmälliseen naturalismiin pitäytymisestä.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 135-137. Heinimäki ei pidä kovin kattavana yksinomaan näiden varassa muotoiltua todellisuuskäsitystä.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 138. Hänen mukaansa luonnontieteen olemukseen ei kuulu perimmäisten kysymysten käsittely. Se käsittelee aineellista todellisuutta, ei henkistä.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 146-147. Niemelän mukaan hengeksi kutsutut ilmiöt palautuvat lopulta neurobiologiseen perustaan eli aivoihin. Tästä erillisen henkisen todellisuuden olemassoloa ei voi todentaa.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 149. Heinimäki tekee eron Jumalan olemassaolon ja Jumalan olemisen välillä: nämä ovat eri luontoista.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 140. Tällaiset kuvailut Niemelä tyrmää subjektivismina ja merkityksettömänä runoiluna.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 141-142. Heinimäen mukaan usko ei kuitenkaan ole ensisijaisesti tietoteoreettinen asenne.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 138, 145. Läpi koko luvun väitellään myös tieteellisen tiedon luonteesta.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 145. Niemelä kysyy, miksi uskoa juuri kristinuskon jumalaan. Heinimäki sanoo, että uskossa on kyse ”perimmäisistä kysymyksistä”. Niemelä kysyy, miten uskonnollinen ja perusteeton usko vastaa mihinkään kysymykseen ja mikä ylipäätään on perimmäinen kysymys. Esimerkiksi kysymys kuolemanjälkeisestä elämästä on itsepetos.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 157. Perustaviin kysymyksiin esimerkiksi ihmisen ja kaikkeuden alkuperästä vastaa tiede.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 158. Sekä Heinimäki että Niemelä suhtautuvat torjuvasti uskonnolliseen fundamentalismiin.Heinimäki & Niemelä 2011, s. 187. == Vastaanotto == Teos otettiin vastaan uskontotieteilijä Teemu Tairan luonnehdinnan mukaan maltillisen myönteisesti. Kristilliseltä kirjailijalta Antti Nyléniltä teos sai penseän arvion Helsingin Sanomissa.Taira 2014, s. 302. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Kirjat uskonnonfilosofiasta Luokka:Kirjat kristinuskosta Luokka:Kirjat uskontokritiikistä Luokka:Suomalaiset tietokirjat Luokka:Vuoden 2011 kirjat