EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hypostyylihalli

Hypostyylihalli eli Poseidonin stoa oli antiikin aikainen julkinen rakennus Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Hypostyylihalli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 210–200 eaa. Se sijaitsi Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen luoteispuolella lähellä Theofrastoksen agoraa. Rakennus oli nimensä mukaisesti suuri halli, jonka katto oli tuettu sisältä lukuisilla pylväillä. Sen pituus oli noin 56,4 metriä ja leveys noin 34,3 metriä. Eteläsivultaan rakennus oli lähes kauttaaltaan avonainen, ja sen julkisivussa oli 15 doorilaista pylvästä, joissa oli kuitenkin samanlaiset kanneluurit kuin joonialaisissa pylväissä. Rakennuksen sisällä oli 44 pylvästä. Pylväät olivat 5 x 9 pylvään riveissä niin, että keskimmäisen rivin keskimmäinen pylväs oli jätetty pois. Uloimman kehän 24 pylvästä olivat doorilaisia ja sisemmät 20 pylvästä joonialaisia. Rakennuksen katto oli aumakattomainen, ja vastaavasti uloimman kehän pylväät olivat korkeampia kuin julkisivun pylväät ja keskimmäiset pylväät korkeampia kuin ulkokehän pylväät. == Lähteet == Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Stoat
Järvitalo

Järvitalo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta. Järvitalo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 300–100 eaa. Se sijaitsi suoraan pohjoiseen Pyhästä järvestä, josta se on saanut nimensä. Rakennus oli pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen nelikulmio, jonka samoin epäsäännöllisen muotoiset huoneet oli ryhmitelty keskuspihan ympärille. Rakennuksen pylväät edustavat joonialaista tyyliä. Niistä osa on kunnostettu. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein, joissa on ollut muun muassa geometrisia kuvioita. Rakennus on ollut yksi Deloksen vauraimpia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan yksityistalot Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Keraton

Keraton (, ”Sarvista tehty”, myös Kerateion) eli Sarvialttari oli antiikin aikainen alttari ja siihen liittynyt pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen jäänteet ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta. Varsinainen Keraton oli Apollonille omistettu alttari, jonka kerrotaan olleen tehty pelkästään uhrieläinten vasemmanpuoleisista sarvista (kerata), jotka oli liitetty kiinteästi yhteen ilman sidosaineita. Tästä tuli myös alttarin sarviin liittyvä nimi. Kreikkalaisessa mytologiassa alttari oli Apollonin itsensä rakentama. Apollon käytti tähän sisarensa Artemiin metsästämien kauriiden sarvia. Alttari oli yksi koko pyhäkköalueen pyhimpiä ellei pyhin paikka ja saattoi olla myös sen varhainen keskus. Deloksen muinainen alttari mainitaan muun muassa Homeroksen OdysseiassaHomeros: Odysseia VI.162–165. sekä Kallimakhoksen Hymnissä Delokselle.Kallimakhos: Hymni Delokselle III.61–64. Theseuksen kerrotaan tanssineen alttarin ympärillä labyrinttimaisen tanssin palattuaan Kreetalta. Keraton sijaitsi todennäköisesti Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen länsiosassa Apollonin temppeleiden (Deloslainen, Ateenalainen ja Poros-temppeli) länsipuolella ja Artemiin temppelin eteläpuolella. Apollonin temppelit oli suunnattu sitä kohti, ja niiden naokset avautuivat alttarille päin. Aiemmin Keratoniksi on usein tulkittu kyseisellä paikalla sijaitseva rakennus, joka oli tehty myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. Sen rakennuttivat Delokselle ateenalaiset niin kutsutun toisen Ateenan liiton aikana, jolloin saari oli jälleen Ateenan vallan alla. Rakennus oli temppelin kaltainen rakennus, jossa oli pronaos ja naos eli cella. Rakennuksen friisi esitti Theseuksen urotöitä. Varsinainen Keraton-alttari saattoi kuitenkin sijaita tämän Keratoniksi usein kutsutun rakennuksen edessä paikalla, josta on löydetty apsiksen muotoisen rakennelman jäänteet. Ne on ajoitettu 400-luvulle eaa. Nämä kummatkin rakennelmat ovat mahdollisesti korvanneet varhaisemmat paikalla olleet rakennelmat, eikä alttarin todellistä ikää tunneta. Alttaria muokattiin myös myöhemmin, ja se säilyi käytössä ainakin 100-luvulle eaa. saakka. Myöhemmän antiikin aikana jotkut lukivat Deloksen sarvista tehdyn alttarin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Esimerkiksi Martialis korvasi luettelossa Rhodoksen kolossin Keratonilla. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan alttarit Luokka:Antiikin Kreikan pyhäköt Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Kleopatran talo

Kleopatran talo (myös Kleopatran ja Dioskurideen talo) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin talo on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia. Kleopatran talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 200–100 eaa. Se on saanut nimensä omistajastaan Kleopatrasta sekä tämän aviomiehestä Dioskurideesta. Kummatkin olivat ateenalaisia Myrrhinuksen demoksesta. Näiden luonnollista kokoa olevat marmoripatsaat, jotka pystytettiin noin vuonna 138/137 eaa., ovat edelleen talossa. Patsaista puuttuvat kuitenkin päät. Itse talo oli mahdollisesti tätä varhaisempi, ja sitä oli laajennettu jossakin vaiheessa. Talo sijaitsee Deloksen teatterin luoteispuolella lähellä niin kutsuttua Dionysoksen taloa. Se on ollut yksi Teatterikorttelin vauraimmista yksityistaloista. Talossa on ollut 12 huonetta, jotka on ryhmitelty kahden pihan ympärille. Jossakin vaiheessa toinen pihoista on muutettu 3 x 4 doorilaisen pylvään muodostamaksi peristyylipihaksi. Omistajien patsaat oli sijoitettu tämän pihan pohjoissivulle. Rakennuksen sisäänkäynti oli etelästä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan yksityistalot Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Kolmikärjen talo

Kolmikärjen talo oli antiikin aikainen yksityistalo Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat Deloksen arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde sijaitsee Deloksen niin kutsutussa Teatterikorttelissa. Rakennuksesta tutkimuksessa käytetty nimitys on nykyaikainen. Kolmikärjen talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 150–100 eaa. Sen on ehdotettu kuuluneen jollekin syyrialaiselle kauppiaalle. Talo sijaitsee Teatterikorttelissa Deloksen teatterille johtavan tien varrella. Rakennus on pohjakaavaltaan epäsäännöllisen muotoinen, ja sen huoneet on ryhmitelty doorilaista tyyliä edustaneen peristyylipihan eli pylväspihan ympärille. Keskuspihan keskellä on impluvium ja sen alapuolella vesisäiliö sadeveden keräämiseksi. Lattiat on koristeltu taidokkailla mosaiikeilla, joista tunnetuimmassa esiintyy delfiini. Muita eläinaiheita talon koristelussa ovat muun muassa härät ja leijonat. Talon sisäänkäynti oli länsisivulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan yksityistalot Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Naamioiden talo

Naamioiden talo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia. Naamioiden talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 120–80 eaa. Se sijaitsee Deloksen teatterin kaakkoispuolella ja se on yksi Deloksen lukuisista hellenistisistä rikkaasti koristelluista yksityistaloista. Rakennus on mahdollisesti toiminut Deloksella vierailevien näyttelijöiden majoitustilana. Naamioiden talon lähellä sijaitsee teatterin lisäksi myös muun muassa niin kutsuttu Delfiinien talo. Talossa on pylväikköpihoja ja lukuisia huoneita. Julkisivussa on todennäköisesti ollut pylväikkö. Huoneiden lattiat on koristeltu lattiamosaiikein, jotka esittävät Dionysokseen ja kreikkalaiseen teatteriin liittyviä aiheita. Tunnetuimmissa mosaiikeissa on kuvattu leopardilla ratsastava Dionysos sekä kymmenen teatterinaamiota, joista rakennus on saanut nimensä. Talon seinät oli maalattu niin, että ne muistuttaisivat marmoria. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan yksityistalot Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Naksoslaisten stoa

Naksoslaisten stoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Apollonin ja Artemiin pyhäkköaluetta. Naksoslaisten stoa oli rakennettu arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. Sen rakennuttivat naksoslaiset, jotka tekivät myös läheisen niin kutsutun Naksoslaisten talon. Stoa sijaitsi pyhäkköalueen lounaiskulmassa Propylonin ja Naksoslaisten talon länsipuolella, ja toimi pyhäkköalueen rajana tässä suunnassa. Sen pohjoispuolella sijaitsi niin kutsuttu Androslaisten talo. Stoa edusti joonialaista tyyliä. Se oli L-kirjaimen muotoinen ja avautui pohjoiseen ja itään pyhäkköalueelle päin. Rakennuksen eteläsiiven koko oli noin 26,5 x 4,7 metriä ja länsisiiven koko noin 43,0 x 5,1 metriä. Stoa oli yksilaivainen. == Lähteet == Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Stoat
Poseidoniastien talo

Poseidoniastien talo (myös Poseidoniastien koinon) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta. Poseidoniastien talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 125–100 eaa. Sen rakennuttivat Deloksella toimineet Berytoksesta (nykyinen Beirut) tulleet syyrialaiset kauppiaat ja laivanvarustajat, ja se toimi näiden kokoontumispaikkana ja eräänlaisena kiltatalona. Kilta tunnettiin Poseidoniasteina siksi, että syyrialaisten palvoma Baal yhdistettiin Poseidoniin. Rakennus sijaitsee Pyhän järven luoteispuolella. Rakennus koostuu useista sisäpihoista ja huoneista. Sen arkkitehtuuri yhdistelee syyrialaista ja kreikkalaisia tyyliä. Rakennuksen sisäänkäynti oli etelästä. Se johti käytävälle, josta pääsi neljään pieneen huoneeseen sekä rakennuksen koilliskulmassa olleelle suurelle peristyyli- eli pylväspihalle. Pienet huoneet olivat seemiläisille jumalille, mahdollisesti ainakin Baalille (Poseidonille), Astartelle ja Eshmunille omistettuja pyhäkköjä. Peristyylipihan pylväät edustivat doorilaista tyyliä ja niiden korkeus oli noin 5,3 metriä. Pihan keskellä oli vesiallas. Pihalta pääsi toiseen rakennuksen luoteiskulmassa olleeseen saliin, joka oli mahdollisesti ruoka- ja kokoontumissali. Talon raunioista on löydetty muun muassa Afrodite, Pan ja Eros -veistos, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
Thesmoforeion

Thesmoforeion eli Demeterin ja Persefonen pyhäkkö oli antiikin aikainen pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Thesmoforeion oli Demeterin ja Persefonen eli Koren kultin käytössä ja se on liittynyt muun muassa Deloksen Thesmoforia-juhlaan. Thesmoforeioniksi usein kutsuttu rakennus oli tehty klassisen kauden alussa noin vuonna 480 eaa. Se sijaitsi Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen luoteiskulmassa myöhemmin rakennetun Ekklesiasterionin länsipuolella. Toisaalta rakennuksen tulkinta on kyseenalainen ja todellinen Thesmoforeion on saattanut sijaita muualla, jopa kaukana pyhäkköalueen ulkopuolella. Thesmoforeioniksi kutsuttu pyhäkköalueen rakennus oli suorakulmainen ja sen pituus oli noin 37,7 metriä ja leveys noin 14,8 metriä. Rakennus jakaantui kolmeen osaan. Sen keskellä oli avoin peristyyli- eli pylväspiha, jossa oli 4 x 4 doorilaista pylvästä. Sekä sen pohjois- että eteläpuolella oli cella-huoneet, joiden kummankin keskellä kattoa tuki neljä neliön muotoon asetettua joonialaista pylvästä. Rakennuksen ovi oli länsisivulla. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan pyhäköt Luokka:Deloksen rakennukset ja rakennelmat
24K

24K on Evelinan debyyttialbumi, joka julkaistiin 28. lokakuuta 2016. Levy oli Suomen historian ensimmäinen ennakkoon platinaa striimannut albumi yli 20 miljoonalla singlekappaleiden striimauksella. Levyn julkaisi Universal Musicin alla toimiva tuottaja MGIn pyörittämä M-Eazy Music. Albumi debytoi Suomen virallisen listan kolmannella sijalla. Vuoden 2017 huhtikuuhun mennessä albumia on striimattu yli 40 miljoonaa kertaa ja on näin myynyt tuplaplatinaa. == Vastaanotto == Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton. Savon Sanomien Mikko Siltanen antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja sanoi sen omaavan hittipontentiaalia. Radiossa jo ennen julkaisua soineet kappaleet saivat kehuja, kun taas uusia kappaleita hän piti lähinnä levyntäytteenä, ja albumia enemmänkin hajanaismaisena singlekokoelmana kuin kokonaisuutena. Niin ikään Aamulehden Jussi Saarinen piti albumia hajanaisena ja laulusoundia hajanaisena, ja vertasi sitä Instagram-poseeraukseen. Sen sijaan kappalemateriaalia hän piti onnistuneena sekä itse laulajaa kehityskelpoisena. == Kappaleet == http://www.fono.fi/Dokumentti.aspx?kappale=tanssin+sun+kaa&ID;=c1012187-af6c-4a33-990b-0172c032107d == Arvostelut == * Aamulehti: * Savon Sanomat: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2016 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset popalbumit Luokka:Suomalaiset hip hop -albumit
St Dunstan-in-the-West

St Dunstan-in-the-West on kirkko Fleet Streetin varrella Lontoon Cityssä. Paikalla on ollut kirkko jo keskiajalla, mutta nykyinen rakennus on valmistunut 1830-luvulla. Alkuperäisen kirkon rakennuttaja saattoi olla Pyhä Dunstan itse.History Stdunstaninthewest.org William Tyndale työskenteli St Dunstan-in-the-Westissä ja John Donne piti siellä saarnoja. Lontoon palo vuonna 1666 saatiin pysäytettyä muutaman metrin päähän St Dunstanista. Nykyinen kirkko sijaitsee vanhan kirkon hautausmaan päällä, koska Fleet Streetiä on levennetty. Kirkon laiva on kahdeksankulmainen. St Dunstan-in-the- Westin seinässä kadun puolella on kello, joka kuului jo vanhan kirkon varustukseen. Se on Lontoon vanhin julkisella paikalla oleva kello, jossa on minuuttiviisari.Guildhall Historical Association Kello mainitaan Charles Dickensin romaanissa David Copperfield.David Copperfield s. 325 (pdf) Välillä kello oli sata vuotta erään markiisin huvilalla, mutta se palautettiin Fleet Streetille vuonna 1935. Kadunpuoleisella seinällä on myös kuningatar Elisabet I:n patsas, joka on Lontoon vanhimpia patsaita ellei vanhin lukuun ottamatta Egyptistä tuotuja veistoksia. Se on peräisin vuodelta 1586 eli kuningattaren elinajalta.Queen Elizabeth’s statue London Unveiled St Dunstan-in-the-West on anglikaanisen seurakunnan lisäksi Lontoon romanialaisten ortodoksien käytössä.Romanian Orthodox Church Stdunstaninthewest.org ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Grade I -luokan rakennukset Lontoon Cityssä Luokka:Lontoon Cityn kirkot
Hypnoosi (näytelmä)

Hypnoosi on Jouko Turkan kirjoittama näytelmä. Se sai kantaesityksensä Helsingin kaupunginteatterin päänäyttämöllä 28. joulukuuta 1985. Näytelmä esitettiin kolmetoista kertaa ja sen näki hieman alle 5 500 katsojaa. Turkan ohjausassistenttina toimi Hannele Rubinstein. Näytelmässä esiintyivät Anja Haahdenmaa, Eeva-Liisa Haimelin, Rauni Ikäheimo, Kirsti Ortola, Saara Pakkasvirta, Eila Pehkonen, Eero Pikkarainen, Marjatta Raita, Markku Riikonen, Satu Silvo, Raili Tiensuu, Matti Tuominen ja Antti Virmavirta. Suomen Teatteriopisto esitti näytelmän vuonna 2006. Näytelmän ohjasi Rauli Jokelin.Näytelmän käsiohjelma. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näytelmät Luokka:Vuoden 1987 kirjat
Bienno

Bienno on kunta Brescian maakunnassa Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. 23\. huhtikuuta 2016 naapurikunta Prestine fuusioitui Biennon kuntaan. Kuntaliitokset 2016 ==Nähtävyyksiä== Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1931 käyttöön vihitty kuvanveistäjä Timo Bortolottin tekemä Kristuspatsas Cristo Re. Kunnan kotisivut Tiedosto:Statua_di_Cristo_Re_Bienno.JPG|Cristo Re ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brescian maakunnan kunnat
Lasse Oka

Lasse Veli Oka (31. heinäkuuta 1923 Käkisalmi – 1. heinäkuuta 2007 Marbella)Jyväskylän seurakunta, Oka, Lasse Veli, Jyväskylän Vanha hautausmaa, Puistokatu, Jyväskylä, viitattu 18.10.2021Ulkoasiainhallinnon matrikkeli 1918–1993, Oka, Lasse Veli Ulkoasianneuvos, suurlähettiläs, sivu 67, tekijät Jussi Nuorteva ja Tuire Raitio, Ulkoasiainministeriö 1996 oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan ekonomi. Oka toimi 1950–1970–luvuilla Berliinin kaupallisessa edustustossa, Antwerpenin konsulinvirastossa sekä Ottawassa ja Montrealissa. Suomen apulaispääkomissaari hän oli Montrealin maailmannäyttelyssä 1967. Oka oli Suomen ensimmäinen kaupallinen sihteeri Kanadassa ja teki pohjatyötä avatakseen Kanadan markkinoita suomalaisille yrityksille. Oka sai erivapauden ulkoasianneuvoksen virkaan 3.1.1980 ja oli huhtikuusta 1980 alkaen ulkoasianneuvos ja pääkonsuli San Franciscon pääkonsulinvirastossa. Oka hoiti pääkonsulaatin muuton Los Angelesiin ja hankki konsulaatin nykyisen residenssin siellä. Oka toimi presidentti Mauno Koiviston isäntänä 1980–luvun alussa, kun Koivisto vieraili San Franciscossa. Oka oli ulkoasiainneuvos ja pääkonsuli Los Angelesissa 1983–1985 ja suurlähettiläs Bogotássa 1985–1988 sekä samalla San Joséssa ja Panamassa.Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 383 Okan vanhemmat olivat Walter Oka (vuoteen 1906 asti Ruuth) ja Anna Förnäs. Okan puoliso oli Kerttu Oka (o.s. Hämäläinen) ja hänellä olivat lapset Eva Irene Oka (myöhemmin Oka Hagen) ja Kai Walter Oka. == Lähteet == Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Gunvor Olin-Grönqvist

Gunvor Agnes Margareta Olin-Grönqvist (21. tammikuuta 1928 Espoo – 28. elokuuta 2005 HelsinkiMuistot. Hs.fi, viitattu 26.10.2016) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Hän teki sekä käyttökeramiikkaa että taide-esineitä, joille oli ominaista naturalistisuus. Esineistä tunnettuja ovat muun muassa sipulit.Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 383 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keramiikkataiteilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Kunnian kentät

Kunnian kentät voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *”Kunnian kentät”, Dingon kappale ja maxisingle *Kunnian kentät – Tarinaa Dingosta, Kari Levolan kirja *Kunnian kentät (’Breaker’ Morant), australialainen elokuva vuodelta 1980 *Kunnian kentät (Mai Wei), eteläkorealainen elokuva vuodelta 2011 *Kunnian kentät, suomalainen tv-sarja vuodelta 1996
Fjodor Dan

Fjodor Iljitš Dan (, oikea nimi Fjodor Iljitš Gurvitš, ; 19. lokakuuta 1871 Pietari, Venäjän keisarikunta – 22. tammikuuta 1947 New York, Yhdysvallat)Федор Ильич Дан Hrono.ru. Viitattu 26.10.2016. oli venäläinen vasemmistopoliitikko ja yksi menševikkien johtajista. Dan oli taustaltaan juutalainen ja koulutukseltaan lääkäri.Encyclopaedia Judaica (2008): Dan (Gurvich), Fyodor Ilyich Jewish Virtual Library. Viitattu 26.10.2016. Hän valmistui Tarton yliopistosta. Hän liittyi nuoruudessaan Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -nimiseen vasemmistolaiseen järjestöön. Hänet pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi elokuussa 1896 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Orjoliin. Palattuaan karkotuksesta hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen. Hän osallistui vuoden 1902 Bialystokin puoluekokoukseen. Seuraavana vuonna hänet pidätettiin ja tuomittiin uudelleen karkotettavaksi Siperiaan, mutta hän onnistui pakenemaan ulkomaille. Dan osallistui myös sosiaalidemokrraattien vuoden 1903 Lontoon puoluekokoukseen, jossa puolue jakaantui bolševikkeihin ja menševikkeihin. Dan valitsi maltillisemmat menševikit. Hänet valittiin puolueen pää- äänenkannattajan Iskran toimitusneuvostoon.Fedor Dan Spartacus Educational. Viitattu 26.10.2016. Dan eli vuosia maanpaossa. Vuosina 1905–1908 hän asui Venäjällä, mutta joutui lähtemään uudelleen maasta. Hän toimitti yhdessä Julius Martovin kanssa Golos sotsial-demokrata -lehteä. Saatuaan armahduksen Dan palasi tammikuussa 1913 Venäjälle ja toimitti useita menševikkien lehtiä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Dan vangittiin ja hänet karkotettiin Minusinskiin. Karkotus peruttiin vuonna 1915 hänen suostuttuaan toimimaan Venäjän armeijan sotilaslääkärinä. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Danista tuli yksi menševikkien keskustasuuntauksen johtajista. Hän kannatti puolueensa osallistumista väliaikaiseen hallitukseen ja hyväksyi puolustussodan jatkamisen. Hän kuului Pietarin neuvoston puhemiehistöön ja neuvostojen edustajakokouksen asettamaan yleisvenäläiseen toimeenpanevaan keskuskomiteaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Dan esiintyi bolševikkihallinnon vastustajana ja hänet valittiin edustajaksi lyhytikäiseen perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Neuvostohallinto pidätti Danin lopulta vuonna 1921 ja hänet karkotettiin maasta. Hän osallistui vuonna 1923 Sosialistisen työväeninternationaalin perustavaan kokoukseen Hampurissa ja kuului venäläisten emigranttisosiaalidemokraattien julkaiseman Sotsialistitšeski vestnik -lehden toimituskuntaan. Vuodesta 1940 hän asui New Yorkissa Yhdysvalloissa ja julkaisi vuodesta 1941 Novyi Put -lehteä. Toisen maailmansodan aikana Dan julkaisi kirjoituksia, joissa hän kehotti tukemaan Neuvostoliittoa Saksan hyökkäystä vastaan. ==Lähteet== Luokka:Menševikit Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Carl Edvard Aspelund

Carl Edvard Aspelund (30. lokakuuta 1816 Kuopio – 24. maaliskuuta 1902 Mäntsälä) oli suomalainen kirkkoherra ja päätoimittaja. Luettu 26.10.2016.J. V. Snellmanin kootut teokset : Carl Edvard Aspelund Aspelundin vanhemmat olivat Kuopion läänin lääninrahastonhoitaja, asessori Gustaf Adolf Aspelund (1783–1872) ja Katarina Charlotta Forstén. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1832. Aspelund valmistui Keisarillisesta Aleksanterin- yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1846 ja maisteriksi 1847. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1847. Riemumaisteri Aspelundista tuli vuonna 1897. Aspelund toimi yliopiston voimistelulaitoksen yliopettajan apulaisena, Porvoon tuomiokapitulin vt. amanuenssina 1844 ja Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1844–1847. Papiksi vihkimisen jälkeen Aspelund oli pappina Kuopiossa, Tohmajärvellä, Kiteellä, Viipurissa, Viaporissa, Porvoossa, Kiteellä ja Pietarissa. Hänestä tuli Tallinnan ruotsalais-suomalaisen S:t Mikaelin seurakunnan kirkkoherra 1853 ja hän toimi samalla divisioonansaarnaajana laivastossa, Aspelund jäi virkavapaalle 1858 ja sai eron kirkkoherran virasta 1859. Hän oli sitten Suomen Julkisia Sanomia -lehden päätoimittajana 1858–1865 ja toimi Helsingin lääninvankilan saarnaajana vuodesta 1861. Viimeksi Aspelund oli Mäntsälän kirkkoherrana vuodesta 1864 alkaen kunnes hän jäi virkavapaalle vanhuuden takia vuonna 1895. Aspelund sai rovastin arvon 1889. Aspelund oli naimisissa 1858–1866 Johanna Maria Caloniuksen (k. 1866) kanssa ja vuodesta 1875 Berta Sofia Sjögrenin (k. 1906) kanssa. Hänen poikansa Gustaf Werner Aspelund (1864–1936) toimi Tampereen kaupunginviskaalina. == Teoksia == Nimellä C. E. Aspelund: * Allhelgondag : profpredikan i Helsinge 18 3/11 89. Helsingfors 1889 * Sommarminnen från Kuopios omnejder jemte kanal- och sjöresan ifrån Wiborg till Kuopio : särdeles de reslustige till fromma. Helsingfors 1889 * Om döpelseformuläret, dopresor samt odöpta barns rättigheter. Helsingfors 1897 == Lähteet == Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1816 syntyneet Luokka:Vuonna 1902 kuolleet
Freivorbau

Freivorbau eli vapaaulokemenetelmä on teräsbetonisten jännitettyjen palkkisiltojen rakennusmenetelmä. Menetelmän kehitti saksalainen sillanrakennusinsinööri Ulrich Finsterwalder 1950-luvulla. Menetelmässä sillan päällysrakenne rakennetaan ulokkeena ilman ala- tai yläpuolisia telineitä. ==Menetelmän käyttö Suomessa== Suomessa Freivorbau-menetelmällä on rakennettu kolme siltaa. Ensimmäisenä rakennettiin vuonna 1967 valmistunut 240 metriä pitkä Ounasjoen silta Rovaniemellä. Vuonna 1994 valmistunut Ounasjoen sillan alavirranpuoleinen silta rakennettiin normaalisti kansi tuettuna. Kaksi muuta siltaa ovat vuonna 1974 valmistunut Porin Linnansilta sekä vuonna 1986 valmistunut Norrströmmenin silta Nauvossa. Norrströmmenin silta Tiedosto:Weidatalbruecke_2005-07-30.jpg|Weidatalbrücke Tiedosto:Pierre_Pflimlin_Bridge_Under_Construction.jpg|Pierre-Pflimlin-Brücke ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Sillat Luokka:Rakentaminen
Laulurovio

__NOTOC__ Laulurovio on metalliyhtye Mokoman 11. albumi sekä toinen akustinen albumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2016 levymerkillä Sakara Records. Albumi koostuu yhtyeen aiemmin levyttämien kappaleiden uudelleensovitetuista akustisista versioista.Levykauppa X: Mokoma – Laulurovio Albumilla vierailevat mm. Ensiferumin hanuristi Netta Skog sekä Ninni Poijärvi, ja sen on tuottanut Janne Saksa. Albumin julkaisun myötä yhtye lähti akustiselle Tuhkatkin pesästä 2016 -kiertueelle. == Taustaa == Yhtyeen meni studioon syyskuussa 2016 ilman selkeää päämäärää ja valmistautumista. Alkuperäiset kappaleiden sähköiset versiot olivat vaikuttavasti sävelletty, joka edesauttoi sovitusideoiden nopeaa toteutusta ja albumi äänitettiin lyhyessä ajassa. Edelliseen akustiseen albumiin (Varjopuoli, 2011) verrattuna Laulurovion toteuttaminen oli helpompaa ja määrätietoisempaa, eikä yhtyeen ulosanti ole yhtä varovaista. == Vastaanotto == Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen piti albumia parhaimmillaan hyvinkin elinvoimaisena, ja intohimon välittyvän parhaiten rohkeimpien sovitusten kautta, vaikka epäilikin albumin iskevyyttä yhtyeen tuoreiden kuuntelijoiden kohdalla. Savon Sanomien Aki Lehti piti Lauluroviota kaikin osa-aluein edeltävää akustista albumia parempana, ja piti laulaja Marko Annalan puhdasta ulosantia kehittyneenä. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == discogs * Marko Annala – laulu * Tuomo Saikkonen – kitara, laulu * Kuisma Aalto – kitara, laulu, ohjelmointi * Santtu Hämäläinen – kitara, basso, dulcimer, banjo, laulu * Janne Hyrkäs – lyömäsoittimet, laulu === Vierailevat muusikot === * Janne Saksa – laulu (kappaleet 3, 8 ja 11), dobro (kappale 5) * Netta Skog – hanuri (kappaleet 3, 5, 6 ja 9), laulu (kappale 6) * Áilu Valle – laulu (kappale 3) * Ninni Poijärvi – laulu (kappale 4), viulu (kappaleet 5 ja 6) * Jani Kemppinen – koskettimet (kappaleet 7 ja 11) * Maija Koskenalusta – tinapilli (kappale 3) * Noora Karjalainen – tinapilli (kappale 3), bodhrán (kappaleet 3 ja 5) * Iita Annala – laulu (kappale 9) === Tuotanto === * Janne Saksa – tuottaja, äänittäjä, miksaaja * Anssi Kippo – masteroija * Joonas Brandt – valokuvat * Ville Pirinen – kansitaide * Rami Mursula – kannen suunnittelu == Arvostelut == * Imperiumi: 7-/10 * Kaaoszine: 8/10 * Savon Sanomat: * Soundi: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2016 albumit Luokka:Mokoman albumit Luokka:Janne Saksan tuottamat albumit Luokka:Sakara Recordsin albumit
Erkki Olkinuora

Erkki Tapio Olkinuora (s. 1943) on suomalainen kasvatustieteilijä. Hän on ollut Turun yliopiston kasvatustieteen professori vuodesta 1985. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet kasvatussosiologia sekä opetuksen ja oppimisen mielekkyys.Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 383 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kasvatustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elena Kagan

Elena Kagan (s. 28. huhtikuuta 1960 New York City, New York) on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Presidentti Barack Obama nimitti hänet vuonna 2010 eläkkeelle jääneen John Paul Stevensin tilalle. Kagan on tuomioistuimen historian neljäs naistuomari. ==Varhainen elämä== Kagan syntyi New Yorkissa ja kasvoi Manhattanilla. Hänen isänsä Robert Kagan oli lakimies ja äiti Gloria Kagan (o.s. Gittelman) opettaja. Molemmat vanhemmat olivat venäjänjuutalaisten siirtolaisten jälkeläisiä. Perheeseen kuului myös kaksi poikaa. Kagan valmistui kandidaatiksi Princetonin yliopistosta vuonna 1981, filosofian maisteriksi Oxfordin yliopistosta vuonna 1983, ja vuonna 1986 hän valmistui lakiopinnoistaan Harvardin yliopistosta. ==Ura== ===Ura ennen korkeinta oikeutta=== Vuonna 1988 Kaganista tuli korkeimman oikeuden tuomarin Thurgood Marshallin avustaja, ja 1990-luvun alussa hän alkoi opettaa lakia Chicagon yliopistossa. Vuosina 1995–2000 hän työskenteli Valkoisessa talossa presidentti Bill Clintonin hallinnossa. Clinton ehdotti Kagania tuomariksi valitustuomioistuimeen Washingtoniin, mutta senaatin republikaanit estivät nimityksestä äänestämisen. Sen sijaan hän aloitti työt professorina Harvardissa vuonna 1999, ja vuonna 2003 hänet nimitettiin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan ensimmäiseksi naispuoliseksi dekaaniksi. Kun Barack Obama valittiin presidentiksi, hän valitsi Kaganin hallintonsa pääjuristiksi (Solicitor General) tammikuussa 2009. Kagan oli ensimmäinen nainen kyseisessä virassa. ===Korkeimmassa oikeudessa=== 9\. toukokuuta 2010 presidentti Obama nimitti Kaganin ehdokkaakseen korkeimpaan oikeuteen eläkkeelle jäävän John Paul Stevensin tilalle. Senaatti vahvisti Kaganin nimityksen äänin 63–37, ja hän vannoi tuomarinvalansa 7. elokuuta 2010. Virallisesti hänen kautensa alkoi 1. lokakuuta. Kagan on korkeimman oikeuden historian neljäs nainen, kahdeksas juutalainen ja vuoden 1972 jälkeen ensimmäinen tuomari, jolla ei ole aikaisempaa kokemusta tuomarin työstä. ==Yksityiselämä== Kagan ei ole ollut naimisissa eikä hänellä ole lapsia. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarit Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kari Niemistö

Kari Pertti Henrik Niemistö (s. 1962) on suomalainen suursijoittaja. == Ura sijoittajana == Niemistö on koulutukseltaan ekonomi. Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1989. Vuonna 1993 Niemistö aloitti toimitusjohtajana perheensä sijoitusyhtiössä Selective Investorissa. Yhtiön sijoitusvarallisuus oli peräisin hänen äidinisänsä Hannes Seppälän vuonna 1933 perustamasta Suomen ensimmäisestä perunajauhotehtaasta, Hämeen Perunasta, joka oli vuonna 1984 myyty Raisiolle, sekä Niemistöjen 1970-luvulla ostaman Suunnon myynnistä. Talouselämä on kuvaillut Niemistön olevan "harvoja suomalaisia, joiden omaisuus riittää tekemään hänestä merkittävän ankkuriomistajan pörssiyhtiöissä". Niemistön sijoitusvarallisuuden arvo lokakuussa 2016 oli noin sata miljoonaa euroa, josta Stockmannin osakkeiden osuus oli 29 miljoonaa euroa ja Raision osakkeiden 11,2 miljoonaa euroa. Lisäksi miljoonan euron arvoiset osakeomistukset hänellä oli myös Uponorissa, UPM:ssä, Metsossa, Nokiassa, Nordeassa, Fortumissa ja Applessa. Osakkeiden lisäksi Niemistön varallisuus käsitti tuolloin muun muassa noin 15 miljoonan euron arvosta kiinteistöjä ja noin tuhat hehtaaria metsää. Suurimmissa omistuksissaan Stockmannissa ja Raisiossa Niemistö on ollut mukana myös muutoin kuin omistajana. Hän on Raision hallintoneuvoston ja nimitysvaliokunnan jäsen ja entinen Stockmannin hallituksen jäsen. Niemistö oli vuosina 2004–2006 Suomen 50 eniten ansainneen henkilön joukossa. Hänen pääomatulonsa ylsivät noin 6,5 miljoonaan euroon sekä vuonna 2004 että vuonna 2006. == Omistuksia == * Niemistö on Stockmann-konsernin viidenneksi suurin osakkeenomistaja 5,83 prosentin osuudella. == Muu toiminta ja yksityiselämä == Niemistö asuu Helsingin Munkkiniemessä. Hän harjoittaa maanviljelyä kahdella maatilalla, jotka sijaitsevat Viialassa ja Lopella. Hän on vanhempiensa Pertti Niemistön ja Henna Seppälän perustaman Henna ja Pertti Niemistön Kuvataidesäätiö – Ars Fennica sr:n hallituksen puheenjohtaja ja Aivosäätiön hallituksen jäsen. Niemistö kuuluu Munkkiniemen Rotaryklubiin. Niemistö on ollut vuodesta 1989 lähtien naimisissa sijoittajan ja Dextran entisen toimitusjohtajan Leena Niemistön (o.s. Lammenranta, s. 1963) kanssa. Heillä on kolme poikaa, joista Henri Niemistö (s. 1996) on koripalloilija. Vuonna 2017 Helsingin kaupungin pelastuslaitos myönsi Kari Niemistölle Elämän liekki -palkinnon onnistuneesta hengenpelastussuorituksesta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suursijoittajat Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tahereh Mafi

Tahereh Mafi (s. 9. marraskuuta 1988 ) on iranilais-yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi menestyneestä esikoisromaanistaan Shatter Me. Mafi asuu Santa Monicassa Kaliforniassa ja on naimisissa lasten- ja nuortenkirjailija Ransom Riggsin kanssa. Mafin teoksista on käännetty suomeksi Rakkaus suurempi kuin meri (A Very Large Expanse of Sea). ==Teokset== The Juliette Chronicles -sarja *Shatter Me (2011) *Unravel Me (2013) *Ignite Me (2014) *Restore Me (2018) *Defy Me (2019) *Imagine Me (2020) E-kirjat: *Destroy Me (2012) *Fracture Me (2013) *Unite Me (2014) *Believe Me (2021) Muut teokset *Furthermore (2016) *Whichwood (2017) *A Very Large Expanse of Sea (2018) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mr. Brightside

Mr. Brightside on yhdysvaltalaisen rock-yhtye The Killersin läpimurtokappale, joka julkaistiin singlenä syyskuussa 2003, ja myöhemmin yhtyeen debyyttialbumilla Hot Fuss. ”Mr. Brightside” on säilynyt yhtyeen tunnetuimpana kappaleena. Xfm Networkin kyselyssä vuonna 2009 ”Mr. Brightside” äänestettiin vuosikymmennen parhaaksi kappaleeksi. 4\. heinäkuuta 2024 mennessä kappale on viettänyt kaikkiaan 416 viikkoa Ison-Britannian singlelistalla. == Kappaleet == === Britannian 7" singlejulkaisu === # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2003 kappaleet Luokka:The Killersin kappaleet
Lihaa ja rakkautta

Lihaa ja rakkautta on Jouko Turkan kirjoittama näytelmä. Näytelmä kertoo, kuinka suomalaisista juopoista tehdään Ruotsissa makkaraa. Näytelmä sai kantaesityksensä Kött och kärlek -nimellä Göteborgin kaupunginteatterissa 18. huhtikuuta 1986. Näytelmässä esiintyivät muun muassa Elvin Dahlgren, Anders Janson ja Carina Boberg. Kirsikka Moring kuvaili näytelmän manaavan esiin kaikki pimeyden voimat; siihen on kirjattu kaikki mahdolliset rikoslehtien sivuilta löytyvät murhaamisen mallit. Moringin mukaan osa näyttelijöistä hallitsi turkkalaisen psykoosinäyttelemisen upeasti, osa ei, ja heikommasta päästä nähtiin enemmän kramppista vääntelyä kuin salatun alitajunnan pyörteistä paljastusta. Turkan kertoman mukaan ohjaamista häiritsi, että ruotsalaiset näyttelijät pahoittavat mielensä herkästi ja että karjumista pidetään outona, ja Palmen murha esti harjoittelemisen kokonaan. Ensi-illan jälkeen Turkan väitetään lyöneen kukkapuskalla näytelmän naisnäyttelijätärtä, mikä aiheutti kohun sekä Ruotsissa että Suomessa. Tampereen Ylioppilasteatteri esitti näytelmän suomeksi vuonna 1995. Näytelmä esitettiin Tampere-talon pienessä salissa ja sen ohjasi Untamo Lepola. Näytelmän teksti on julkaistu suomeksi vuonna 1987 yhteisniteenä Hypnoosin kanssa. Teoksessa Turkka myöntää, että näytelmästä näkyy, että hänen ainoa tavoitteensa oli oman erinomaisuutensa esittäminen. Kaija Valkosen mukaan ruotsalaisten kriitikoiden sekavana pitämä näytelmä pysyy tekstimuodossa kurissa, kun siinä kerrotaan, kuka kenenkin valepuvussa kenenkin äänellä kenenkin repliikkejä kulloinkin lausuu. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näytelmät Luokka:Vuoden 1987 kirjat
Houkutuslintu (täsmennyssivu)

Houkutuslintu voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *houkutuslintu, metsästysväline *Houkutuslintu, suomalainen elokuva vuodelta 1946 *Houkutuslintu (The Revolt of Mamie Stover), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1956 *Houkutuslintu (The Bait), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1973 *Houkutuslintu (Police Story: Confessions of a Lady Cop), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1979 *Houkutuslintu (The Human Shield), yhdysvaltalais- israelilainen elokuva vuodelta 1991 *Houkutuslintu (The Finishing Touch), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1991 *Schimanski – Houkutuslintu (Tatort – Singvogel), saksalainen televisioelokuva vuodelta 1994 *Beck: Houkutuslintu (Beck), ruotsalainen elokuva vuodelta 1997
Sulfaguanidiini

Sulfaguanidiini (C7H10SN4O2) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää antibioottina sekä muiden antibioottisten sulfonamidien valmistamiseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa sulfaguanidiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin happamiin vesiliuoksiin. Aine liukenee hieman etanoliin ja asetoniin.Paul Actor, Alfred W. Chow, Frank J. Dutko & Mark A. McKinlay: Chemotherapeutics, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 27.10.2016 Yhdisteen imeytyminen on vähäistä ruuansulatuskanavasta. Sulfaguanidiinia voidaan valmistaa kuumentamalla N4-asetyylisulfanilamidia disyandiamidin kanssa ja hydrolysoimalla asetyyliryhmä happamissa tai emäksisissä olosuhteissa. Muita valmistustapoja ovat asetyylisulfanilyylikloridin reaktio guanidiininitraatin kanssa emäksisessä vesi-asetoniliuoksessa tai guanidiinihydrokloridin ja asetyylisulfanilyylikloridin välinen reaktio. Sulfaguanidiinia voidaan käyttää suoliston mikrobiflooraan vaikuttavana antibioottina ennen suolistoon tehtävää leikkausta. Yhdistettä voidaan käyttää myös muiden sulfonamidiantibioottien, esimerkiksi sulfadimidiinin synteesin lähtöaineena. ==Lähteet== Luokka:Sulfonamidiantibiootit
Ortodoksinen trotskilaisuus

Ortodoksisella trotskilaisuudella tarkoitetaan trotskilaisuuden haaraa, joka filosofiansa ja metodiensa puolesta on lähempänä Lev Trotskin ja varhaisen Neljännen Internationaalin sekä Marxin ja Leninin näkemyksiä kuin muut trotskilaiset. Luokka:Trotskilaisuus
Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille (elokuva)

Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille () on vuonna 2016 ensi- iltansa saanut Ransom Riggsin samannimiseen esikoisromaaniin perustuva fantasiaelokuva. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2016 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat Luokka:Tim Burtonin ohjaamat elokuvat
Haukijärvi (Nokia, kaatopaikka)

Haukijärvi on Pirkanmaalla Nokialla Koukkujärven kaatopaikalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Haukijärvi on osa Laajanojan valuma-aluetta. == Maantietoa == Järven pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Siihen laskee kolme suo-ojaa, joista yksi tuo pohjoisesta Kirkaslammin, Pienen Koukkujärven ja Koukkujärven vesiä. Haukijärven laskuoja lähtee sen etelärannasta ja laskee luoteeseen, alittaa moottoriradan ja laskee sen jälkeen Kyynijärveen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 10 vuorokautta, sillä järven tilavuus on pieni suhteutettuna sen valuma-alueen suuruuteen. Rantaviivan pituus on 600 metriä. Rannat ovat suomaata, jota reunustaa Koukkujärven kaatopaikka. Järvi on autio eikä sinne johda tietä. Kaatopaikan huoltotie ohittaa Haukijärven läheltä. == Vedenlaatu == Haukijärven vedenlaatua on tutkittu toistuvasti 1970-luvun puolivälistä lähtien. Aiemmin kaatopaikan valuma- ja suotovedet laskivat suoraan järveen. Vuonna 1983 kaatopaikan reunaan ja järven viereen rakennettiin penkereet, jonka keräämät vedet johdettiin saostusaltaaseen. Nämä vedet sadetettiin eteläpuolisiin metsiin. Vuonna 1992 kaatopaikan vedet on johdettu viemärillä pois alueelta. Järvi on kaatopaikan vesien pilaama eikä se osoita toipumisen merkkejä. Epäillään, että kaatopaikalta kulkeutuu edelleen likavettä järveen. Sen typpipitoisuudet ovat korkeat ja järven happitalous on sekaisin. Järvi on käytännössä välillä hapeton. Järvellä ei ole mitään virkistysarvoa. == Historiaa == Vuoden 1953 peruskartan mukaan järven suot olivat jo tuolloin ojitettuja ja suolla sijaitsi lato. Yksi ojista toi lännestä pienen Paskolammin vedet, mutta vuosien 1964–1975 välillä Paskolammin pohjoispuolelle perustettiin Koukkujärven kaatopaikka. Kaatopaikka oli vuoteen 1991 mennessä laajentunut monin kertaiseksi. Samalla Paskolammi oli kaatopaikan eteläreunan mittainen järvi, joka laski edelleen Haukijärveen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Huurinainen, Säde: Vanhojen kaatopaikkojen ympäristövaikutukset, tutkintotyö, Taml, Kemiantekniikka, 2007 Luokka:Pyhäjärven alue (Tampere) Luokka:Nokian järvet
Inka Havukainen

Inka Eveliina Havukainen (s. 8. marraskuuta 1996) on suomalainen ampumaurheilija. Hän on kuulunut Suomen Ampumaurheiluliiton maajoukkueeseen vuodesta 2015 lähtien ja edustaa Kiteen Ampujat ry:tä. Havukainen kuuluu myös Leppa.fi-tiimiin, joka koostuu nuorista ampumaurheilijoista.Leppa.fi Hänen kilpailulajinsa ovat pienoiskivääri ja ilmakivääri. Havukainen on aloittanut ammunnan vuonna 2006 ja hän on saavuttanut useita SM-mitaleja ja voittanut kaksi suomenmestaruutta.SAL == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ampujat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arvi Paasikoski

Arvi Paasikoski (s. 25. huhtikuuta 1936 VaasaSuomen Lakimiehet, Suomen Lakimiesliiton kustannus 1970 s. 674) on suomalainen juristi. Hän on ollut korkeimman oikeuden oikeusneuvos vuodesta 1987.Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 388 Sitä ennen hän oli Kouvolan hovioikeuden hovioikeudenneuvos 1978–1987WSOY Iso Tietosanakirja 7. osa, s. 104, WSOY 1996. Paasikoski valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1963 ja sai varatuomarin arvon 1965. == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
NHL-kausi 2017–2018

NHL-kausi 2017–2018 oli National Hockey Leaguen 100. kausi. Sen aikana jokainen 31 joukkueesta pelasi 82 ottelua runkosarjassa. Uutena organisaationa mukaan liittyi Vegas Golden Knights. Lisäksi Reebok lopetti joukkueiden peliasujen valmistuksen, ja Adidas aloitti sopimuksen mukaisesti ensimmäisen vuotensa varustesponsorina. ==Sarjataulukot== ===Itäinen konferenssi=== ===Läntinen konferenssi=== ==Tilastot== ===Pistepörssi=== Pelaaja Joukkue Connor McDavid Edmonton Oilers 82 41 67 108 +20 26 Claude Giroux Philadelphia Flyers 82 34 68 102 +28 20 Nikita Kutšerov Tampa Bay Lightning 80 39 61 100 +15 42 Jevgeni Malkin Pittsburgh Penguins 78 42 56 98 +16 87 Nathan MacKinnon Colorado Avalanche 74 39 58 97 +11 55 Taylor Hall New Jersey Devils 76 39 54 93 +14 34 Anže Kopitar Los Angeles Kings 82 35 57 92 +21 20 Phil Kessel Pittsburgh Penguins 82 34 58 92 –4 36 Blake Wheeler Winnipeg Jets 81 23 68 91 +13 52 Sidney Crosby Pittsburgh Penguins 82 29 60 89 0 46 ==Pudotuspelit== ;Selite * A1, A2, A3 – Atlantin divisioonan ensimmäinen, toinen ja kolmas * M1, M2, M3 – Metropolidivisioonan ensimmäinen, toinen ja kolmas * C1, C2, C3 – Keskisen divisioonan ensimmäinen, toinen ja kolmas * P1, P2, P3 – Tyynenmeren divisioonan ensimmäinen, toinen ja kolmas * WC – Villin kortin joukkueet == Katso myös == * NHL:n laajennusvaraustilaisuus 2017 * NHL:n varaustilaisuus 2017 == Lähteet == Luokka:NHL-kaudet Luokka:Jääkiekkosarjojen kausi 2017–2018
Antti Paasio

Antti Olavi Paasio (s. 1948) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on ollut Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori ja yritystoiminnan keskuksen johtaja 1989Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 388–2015Pasi Malinen (ed.): Professor emeritus Antti Paasio:10 Years ahead of his time, Yet usually late . Hänen tutkimuskohteitaan ovat laskentatoimi, yrittäjyys sekä pienten ja keskisuurten yritysten toiminta.WSOY Iso Tietosanakirja 7. osa, s. 104, WSOY 1996 Paasion veli oli sosialidemokraattinen poliitikko Pertti Paasio. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taloustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun kauppakorkeakoulun professorit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Born Under a Bad Sign

Born Under a Bad Sign on yhdysvaltalaisen blueskitaristi, laulajan Albert Kingin vuonna 1962 julkaistu toinen albumi. Albumi ylsi Rolling Stonen ”500 Greatest Albums of All Time” -listan sijalle 491. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # * # # # # === 2013 vuoden CD–painoksen bonuskappaleet === # * (1. Otto - Alternate) # (1. Otto - Alternate) # (1. Otto - Alternate) # (15. Otto - Alternate) # == Kokoonpano == * Albert King – kitara, laulu * Steve Cropper – rytmikitara * Booker T. Jones – urut, piano * Isaac Hayes – piano * Donald "Duck" Dunn – basso * Al Jackson, Jr. – rummut * Wayne Jackson – trumpetti * Andrew Love – tenorisaksofoni * Joe Arnold – baritonisaksofoni, huilu == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review == Lähteet == * Born Under a Bad Sign discogs.com -sivustolla === Viitteet === Luokka:Vuoden 1967 albumit Luokka:Albert Kingin albumit
Kämärä

Kämärä (, vuodesta 1948 Gavrilovo, ven. Гаврилово) on Pietari–Viipuri-radan varrella Kähärin maalaiskunnassa Karjalan kannaksella sijaitseva kylä, joka aikaisemmin kuului Kuolemajärven kuntaan. Vuonna 2007 kylässä oli 1 510 asukasta. Se suurin työllistäjä on kivilouhimo, josta saadaan graniittia. == Historia == Kylä muodostui vuonna 1881 avatun Kämärän rautatieaseman ympärille. Paikaltä lähti pohjoiseen Vuoksen rannalle johtava maantie. Rautatieasema sai nimensä 1600-luvulla asutetun Kämärän kylän mukaan, joka sijaitsi noin seitsemän kilometriä aseman pohjoispuolella Kämäränjärven rannalla. Heinjoen pitäjään kuulunutta alkuperäistä kylää ei enää ole. Myöhemmin rautatieaseman yhteyteen syntyi pieni teollisuusyhteisö, jossa 1900-luvun alussa toimi muun muassa saha. Lisäksi kylään perustettiin kansakoulu ja rakennettiin työväentalo. Kämärän rautatieasemalla käytiin 27. tammikuuta 1918 taistelu, joka oli Suomen sisällissodan ensimmäinen varsinainen sotatoimi. Lisäksi kylässä käytiin kiivaita Viipurin valtausta edeltäneitä taisteluja sisällissodan aikana huhtikuun 23.-24. päivien välisenä yönä 1918 ja myöhemmin talvisodan aikana helmikuussa 1940. Neuvostoliiton aikana vuonna 1948 kylän nimeksi muutettiin ensin Kamenka (Каменку) ja hieman myöhemmin Voskoboinikova (Воскобойниково), kunnes nykyinen nimi otettiin käyttöön vielä samana kesänä. Se on nimetty Kämärän rautatieaseman tuntumassa jatkosodan aikana elokuussa 1944 kaatuneen luutnantti Gavrilovin mukaan, joka on myös haudattu aseman lähelle. == Lähteet == Luokka:Luovutettujen alueiden kylät Luokka:Kuolemajärvi
Walking on a Dream

Walking on a Dream on australialaisen elektronisen musiikin yhtye Empire of the Sunin esikoisalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2008.Walking on a Dream @ Allmusic.com Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 97. Albumin nimikkosinglestä kuvattiin musiikkivideo, ja se kuvattiin Kiinan Shanghaissa Auringon valtakunta -elokuvan tapahtumaympäristössä. Toinen single, ”We Are the Peoplen”, kuvattiin Meksikossa. Kolmas single ”Standing on the Shore” kuvattiin Perthissä. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Allmusic: * Metacritic: 61/100Metacritic aggragate * Pitchfork Media: 6.4/10Pitchfork Media * Rolling Stone: Rolling Stone * Soundi: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2008 esikoisalbumit Luokka:Australialaiset elektronisen musiikin albumit Luokka:Australialaiset synthpop-albumit
Pahkavuori (vuori)

Pahkavuori on jäännösvuori Etelä-Pohjanmaalla Kurikassa. Sen korkeus on 186 metriä.Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 389 Vuoren länsipuolella on kiinteä muinaisjäännös, tervahauta.Ympäristö.fi pdf == Lähteet == Luokka:Kurikan luonto Luokka:Suomen mäet
Jäännösvuori

Jäännösvuori on kovaa kivilajia sisältävä maankohouma, josta eroosio on kuluttanut pehmeämmät kivilajit pois.Rajalan koulu, Peda.net Jäännösvuoria ovat muun muassa Koli ja YlläsKysy.fi . ==Lähteet== Luokka:Geomorfologia
Uranoseeni

__NOTOC__ Uranoseeni on uraanin organometallinen yhdiste. Se on ns. sandwich- rakenteinen yhdiste, jossa uraanin atomi on ligandina kahden syklo- oktatetraeenirenkaan välissä. Se on eräs ensimmäisistä löydetyistä organouraaniyhdisteistä. Se kuuluu aktinoseeneihin; nämä ovat metalloseenejä, joissa metalliatomi kuuluu aktinoideihin. Uranoseenilla ei ole käyttöä puhtaan tieteellisen tutkimuksen ulkopuolella.Ingmar Grenthe, Janusz Drożdżyński, Takeo Fujino, Edgar C. Buck, Thomas E. Albrecht‐Schmitt & Stephen F. Wolf (2006) Uranium, luku 5 kirjasta Morss, Lester R.; Edelstein, Norman M.; Fuger, Jean, (toim.) The Chemistry of the Actinide and Transactinide Elements (pdf) (3. painos). Dordrecht: Springer. s. 253–698. == Ominaisuudet == Uranoseeni on vihreää, kiteistä jauhetta. Se syttyy itsestään ilmassa eli on pyroforista. Se liukenee vähäisissä määrin useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Se on paramagneettista.radiochemistry.org: Lanthanides & Actinides: Organoactinides Viitattu 27.10.2016. == Valmistus == Uranoseenin rakenne kuvailtiin ensimmäisen kerran 1968, kun Streitweiser ja Müller‐Westerhoff valmistivat sitä syklo-oktatetraenyylikaliumin (K2C8H8) ja uraanitetrakloridin reaktiolla: : == Lähteet == == Aiheesta muualla == * PubChem: Uranocene Luokka:Organometalliyhdisteet Luokka:Uraaniyhdisteet