EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ekaterine Gabašvili

Ekaterine Gabašvili (, 16. kesäkuuta 1851 Gori – 7. elokuuta 1938), omaa sukua Tarkhnišvili () oli georgialainen kirjailija. Gabašvili syntyi aatelisperheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Hän kirjoitti useita tunteellisia romaaneja ja tarinoita talonpoikaiselämän ja kyläkoulun opettajien suruista. 1900-luvulla hän hylkäsi kaunokirjallisuuden ja siirtyi omaelämäkerran pariin. Gabašvili tunnetaan myös yhtenä ensimmäisistä georgialaisista feministeistä ja naisten oikeuksien aktivisteista. Hän avasi vuonna 1883 koulun köyhien perheiden tytöille ja oli vuonna 1890 perustamassa Džedžili-lehteä, jonka julkaisemilla lasten tarinoilla oli merkittävä osa georgiankielisen lastenkirjallisuuden kehityksessä. Elokuva Magdanas lurdža ('Magdanan aasi') perustuu yhteen Gabašvilin merkittävimmistä romaaneista. Sen ovat ohjanneet Tengiz Abuladze ja Revaz Tškheidze. Elokuva palkittiin vuonna 1956 Cannesin ja Edinburghin kansainvälisillä elokuvajuhlilla. == Lähteet == Luokka:Georgialaiset kirjailijat Luokka:Feministit Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Olaf Wildeboer

Olaf Wildeboer (s. 4. maaliskuuta 1983 Sabadell, Katalonia) on nykyisin Alankomaita edustava uimari, joka osallistui kesäolympialaisiin 2004 Espanjan väreissä. Hänen vanhempansa ovat kummatkin alun perin alankomaalaisia, mutta muuttivat Espanjaan vuonna 1978. Hänen veljensä Aschwin on myös uimari, ja edustaa Espanjaa. Kummatkin pojat ovat syntyneet Espanjassa. Wildeboer on 181 senttiä pitkä ja painaa 74 kiloa. Kesäolympialaisissa 2004 Wildeboer sijoittui 17. 200 metrin vapaauinnissa, ollen näin ensimmäinen, joka karsiutui välierävaiheesta. Välieräpaikkaan olisi tarvittu 0,11 sekuntia parempi aika. == Lähteet == *Zwemkroniek *Olaf Wildeboerin kotisivut *Sport1 *Ad Luokka:Espanjalaiset uimarit Luokka:Alankomaalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nikolaus Lenau

Nikolaus Lenau, oikea nimi Nikolaus Franz Niembsch Edler von Strehlenaun, (25. elokuuta 1802 Csatád, lähellä Temesvária, Unkari – 22. elokuuta 1850 Oberdöbling, lähellä Wieniä) oli itävaltalainen runoilija. Kirjailijanimellä Nikolaus Lenau tunnettu Strehlenaun syntyi 1802 Unkarissa Csatádissa lähellä Temesvária. Hän opiskeli Itävallan yliopistoissa osaamatta suuntautua millekään erikoisalalle ja keskeytti opinnot perittyään 1831 pienen omaisuuden. Hän lähti Stuttgartiin saadakseen runoelmansa julkisuuteen ja joutui siellä svaabilaiseen runoilijapiiriin. joka vaikutti elähdyttävästi ja rauhoittavasti hänen mieleensä. Vuonna 1832 hän sisäisen levottomuuden ajamana matkusti Amerikkaan, mutta ei viihtynyt uuden maailman materialistisessa yhteiskunnassa, vaan palasi jo seuraavana vuonna Saksaan.Niembsch von Strehlenau, Nikolaus Franz, Tietosanakirja osa 5, palsta 1162, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Julkaisemillaan runoelmilla hän oli saavuttanut mainetta, ja hän kohtasi kaikkialla tunnustusta ja myötätuntoa. Hänen synkkämielisyytensä kävi kuitenkin yhä raskaammaksi, ja 1844 hän sairastui mieleltään parantumattomasti. Hän kuoli 1850 Oberdöblingissä lähellä Wieniä. Hän julkaisi kaksi runokokoelmaa Gedichte (1832) ja Neuere Gedichte (1838), eeppiset runoelmat Savonarola (1837), Die Albigenser (1842) ja katkelman Don Juan (1844) sekä Faust-nimisen draaman (1836). Toinen draamateos Der Zuav julkaistiin hänen kuoltuaan. Lenau on italialaisen Giacomo Leopardin rinnalla runoilijoista onnettomimpia. Hänen tunnelmallisesta lyriikastaan huokuu syvä luonnontunne. Hän on Heinrich Heinen ja Möriken ohella Goethen jälkeisen saksalaisen lyriikan mestareita. ==Suomennettuja runoja== Lenaun runojen suomennoksia on julkaistu muun muassa antologioissa Sata runoa (suom. Valter Juva, WSOY 1926) ja Laulujen virta (suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936).Nikolaus Lenau, Luettelo suomennetuista runoista, Linkki maailman runouteen, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto. Päivitetty 17.5.2021, viitattu 12.6.2021 * Kaislalaulu (Sata runoa) * Kevät (Laulujen virta) * Kevään kuolema (Laulujen virta) * Kolme mustalaista (Sata runoa) * Syksy (Laulujen virta) * Taivaan murhe (Laulujen virta) * Viivy minuss', synkkä silmä! (Sata runoa) * Virralla (Sata runoa) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Itävaltalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1802 syntyneet Luokka:Vuonna 1850 kuolleet
Anastasia Eristavi-Khoštaria

Anastasia Eristavi-Khoštaria (, 3. helmikuuta 1868 – 1. toukokuuta 1951) oli georgialainen kirjailija. Hän syntyi aristokraattiseen perheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Eristavi-Khoštaria aloitti uransa opettajana syntymäkaupungissaan, jonne hän perusti ilmaisen koulun talonpoikien lapsille ja myöhemmin naisten järjestön nimeltään Mandilosani (1913–1914). Kirjailijana hän aloitti vuonna 1885, kun hänen käännöksensä ossetialaisesta legendasta, Beso (), julkaistiin. 1890-luvulla suosittu georgialainen kirjailija Akaki Tsereteli rohkaisi häntä muuttamaan Tbilisiin jatkamaan työtään omien kirjoitustensa parissa. Hänen ensimmäiset romaaninsa, Molipul gzaze (, "liukkaalla polulla") vuodelta 1897 ja Bedis triali (, "kohtalon pyörä") vuodelta 1901 menestyivät hyvin. Eristavi- Khoštaria oli ensimmäinen georgialainen naiskirjailija, joka kirjoitti teoksensa naisnäkökulmasta koulutetuille aikuisille. Hänen romaaninsa ja tarinansa seuraavat tiettyä kaavaa, jossa georgialainen aatelisnainen joutuu vanhan moraalin ja taloudellisen järjestyksen romahdusten myllerrykseen 1800-luvun puolivälissä, yrittäen puolustaa ideaalejaan vapaasta työstä ja totuudenmukaisesta rakkaudesta rappeutuneella taustalla. Neuvostoliiton hyökkäyksen jälkeen vuonna 1921 hän vetäytyi kirjallisista ja julkisuuden aktiviteeteista, ja kirjoitti vain vähän, lukuun ottamatta ideologisia korjauksia omiin töihinsä. Sivut 242–243. Hän oli naimisissa Dutu Megrelin (Dimitri Khoštaria, 1867–1938), suosittujen isänmaallisten runojen ja lastensatujen kirjoittajan kanssa. == Lähteet == Eristavi-Khostaria, Anastasia Eristavi-Khostaria, Anastasia Eristavi-Khostaria, Anastasia
Kornelia Ender

Kornelia Ender (s. 25. lokakuuta 1958 Plauen) on DDR:ää edustanut entinen saksalainen uimari ja nelinkertainen olympiavoittaja. Ender oli vain 13-vuotias saavuttaessaan Münchenin olympialaisissa 1972 kolme hopeamitalia: 200 metrin sekauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Seuraavana vuonna hän voitti neljä maailmanmestaruutta Belgradissa: 100 metrin vapaa- ja perhosuinneissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin sekauinnissa. Vuoden 1974 EM-kilpailuissa Wienissä Ender voitti 100 ja 200 metrin vapaauinnin sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviestit. Seuraavana vuonna hän voitti neljä kultaa MM-kilpailuissa Calissa: 100 metrin vapaa- ja perhosuinneissa sekä molemmissa viesteissä. Montrealin olympialaisissa 1976 Ender voitti ensimmäisenä naisuimarina neljä kultamitalia yksissä olympialaisissa, vieläpä maailmanennätystuloksilla. Hän oli paras 100 ja 200 metrin vapaauinnissa sekä 100 metrin perhosuinnissa; lisäksi hän kuului DDR:n kultajoukkueeseen 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä itäsaksalaiset saivat hopeaa. Ender teki urallaan 29 maailmanennätystä, joista kuusi viesteissä. == Lähteet == *Kornelia Ender (GDR) 1981 Honor Swimmer Luokka:Itäsaksalaiset uimarit Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Thomas Berger

Thomas Louis Berger (20. heinäkuuta 1924 – 13. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon kuuluu Little Big Man (1964), josta on tehty vuonna 1970 ensi-iltansa saanut elokuvasovitus Pieni suuri mies. Berger syntyi Cincinnatissa, Ohiossa. Valmistuttuaan Lockland High Schoolista vuonna 1942 hän aloitti opinnot ohiolaisessa Miamin yliopistossa, mutta ei viihtynyt siellä ja päätti liittyä armeijaan. Palveltuaan toisessa maailmansodassa lääkintäjoukoissa Britanniassa ja Saksassa Berger opiskeli Cincinnatin yliopistossa ja valmistui sieltä vuonna 1948. Hän suoritti jatko-opintoja Columbian yliopistossa, mutta jätti George Orwellia käsitelleen tutkielmansa kesken vuonna 1951. 1950-luvun alkuvuosina Berger muutti New Yorkin kaupungista Rocklandin piirikuntaan, missä hän työsti esikoisromaaniaan Crazy in Berliniä neljän vuoden ajan. Ajan mittaan hän erakoitui vältellen visusti julkisuutta. Hän oli naimisissa taidemaalari Jeanne Redpath Bergerin kanssa. Berger oli vuonna 1984 ehdolla Pulitzer-palkinnon saajaksi. Hän keskittyi pitkän uransa aikana ensisijaisesti romaaneihin, mutta julkaissut myös novelli- ja näytelmäkirjallisuutta. == Julkaisuja == === Romaanit === * Crazy in Berlin (1958) * Reinhart in Love (1962) * Little Big Man (1964) * Killing Time (1967) * Vital Parts (1970) * Regiment of Women (1973) * Sneaky People (1975) * Who Is Teddy Villanova? (1977) * Arthur Rex: A Legendary Novel (1978) * Neighbors (1980) * Reinhart’s Women (1981) * The Feud (1983) * Nowhere (1985) * Being Invisible (1987) * The Houseguest (1988) * Changing the Past (1989) * Orrie’s Story (1990) * Meeting Evil (1992) * Robert Crews (1994) * Suspects (1996) * The Return of Little Big Man (1999) * Best Friends (2003) * Adventures of the Artificial Woman (2004) === Muuta === * Other People (näytelmä, 1970) * Granted Wishes (novelleja, 1984) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Neville Hayes

Neville Ronald Hayes (2. joulukuuta 1943 Sydney – 28. kesäkuuta 2022) oli australialainen uimari, joka saavutti kaksi hopeaa kesäolympialaisissa 1960: 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hayes olisi ollut 1960-luvun alussa maailman paras perhosuimari, ellei Yhdysvaltojen Michael Troy olisi ollut häntä vastassa. Hayes paransi 200 metrin perhosuinnin olympiafinaalissa ennätystään kolme sekuntia, mutta Troy oli silti kaksi sekuntia nopeampi. == Lähteet == *Sports of World === Viitteet === Luokka:Australialaiset uimarit Luokka:Australialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Hugh O’Brian

thumb|Hugh O’Brian Hugh Charles O’Brian (oik. Krampe; 19. huhtikuuta 1925 Rochester, New York – 5. syyskuuta 2016 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. O’Brian syntyi Rochesterissa, New Yorkissa, ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän esitti päähenkilö Wyatt Earpia lännensarjassa The Life and Legend of Wyatt Earp vuosina 1955–1961. O’Brian on saanut oman tähtensä Hollywood Walk of Famella, ja hänet otettiin vuonna 1992 Hall of Great Western Performers -museoon Oklahomassa. O’Brian perusti vuonna 1958 kuuluisan Hugh O’Brian Youth Leadership Foundationinsa, joka on vuosikymmenten varrella levinnyt eri puolille maailmaa. Hän meni 25. kesäkuuta 2006 naimisiin 54-vuotiaan Virginia Barberin kanssa; O’Brian oli 81-vuotias ja avioliitto hänen ensimmäisensä. O’Brian kuoli 91-vuotiaana kotonaan Kalifornian Beverly Hillsissä 5. syyskuuta 2016. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Hiro Kanagawa

Hiro Kanagawa (s. 13. lokakuuta 1963 Sapporo, Hokkaido, Japani) on Kanadassa asuva japanilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Smallville, sekä lyhytelokuvasta Hiro, josta hän sai Leo Award -ehdokkuuden. ==Ura== Ennen esiintymistään televisiossa Kanagawa esiintyi Kanadassa teatterinäytelmissä ja hänet palkittiin vuonna 1998 Jessie Richardson -palkinnolla. Televisiossa Kanagawa on esiintynyt uransa aikana satunnaisissa jaksoissa yli 40 tv-sarjassa, joihin kuuluu muun muassa Highlander, Salaiset kansiot, Verkkopeli, Smallville ja Tähtiportti. Näyttelemisen lisäksi Kanagawa on tehnyt dubbauksia sekä alkuperäisiä äänirooleja, joista merkittävin on Ihmeneloset -animaatiosarjassa. ==Aiheesta muualla== * Hiro Kanagawa * TV.com * Anime News Network Luokka:Japanilaiset näyttelijät Luokka:Kanadalaiset televisionäyttelijät Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Buzzcocks

thumb|Buzzcocks esiintymässä Hellfest-tapahtumassa vuonna 2013. Vasemmalta oikealle Steve Diggle, Pete Shelley, John Maher (rummuissa) ja Chris Remmington. Buzzcocks on Manchesterissa vuonna 1975 perustettu englantilainen punk-yhtye. Buzzcocksia pidetään tärkeänä vaikuttajana Manchesterin musiikkipiireissä, riippumattomien levy-yhtiöiden liikkeessä sekä punk rock-, power pop-, punk pop- ja indie rock -genreissä yleisesti. Laajalti coveroitu ”Ever Fallen in Love (With Someone You Shouldn't've)” on yksi yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Esikoisalbumi Another Music in a Different Kitchen (1978) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Buzzcocks esiintyi heinäkuussa 2011 Joensuun Ilosaarirock-festivaaleilla. Buzzcocksin perustajajäsen ja laulaja-kitaristi Pete Shelley kuoli sydänkohtaukseen 63-vuotiaana 6. joulukuuta 2018. ==Jäsenet== helmikuu 1976 *Peter McNeish (Pete Shelley) *Howard Trafford (Howard Devoto) 1 huhtikuu 1976 *Pete Shelley – kitara *Howard Devoto – laulu *Garth Davies (Garth Smith) – basso *Mick Singleton – rummut 20 heinäkuu 1976 – helmikuu 1977 *Pete Shelley – kitara *Howard Devoto – laulu *Steve Diggle – basso *John Maher – rummut 11 maaliskuu 1977 – 7 lokakuu 1977 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara *Garth Smith – basso *John Maher – rummut marraskuu 1977 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara *Barry Adamson – basso *John Maher – rummut marraskuu 1977 – 6 maaliskuu 1981 *Pete Shelley – kitara, laulu, kosketinsoittimet *Steve Diggle – kitara, laulu *Steve Garvey – basso *John Maher – rummut 1989 *Pete Shelley – kitara, laulu, kosketinsoittimet *Steve Diggle – kitara, laulu *Steve Garvey – basso *John Maher – rummut 1990–1991 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara, laulu *Mike Joyce – rummut *Steve Garvey – basso 1992 *Pete Shelley – kitara, laulu, kosketinsoittimet *Steve Diggle – kitara, laulu *Steve Garvey – basso *John Maher – rummut 1992 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara, laulu *Steve Garvey – basso *Steve Gibson – rummut 1992–2006 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara, laulu *Tony Barber – basso *Phil Barker – rummut 2006–2008 *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara, laulu *Tony Barber – basso *Danny Farrant – rummut 2008– *Pete Shelley – kitara, laulu *Steve Diggle – kitara, laulu *Chris Remmington – basso *Danny Farrant – rummut ==Diskografia== ===Albumit=== * * * * * * * * * * * * * ===Kokoelmat=== * * * * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Viralliset kotisivut * Pete Shelleyn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Brittiläiset punkyhtyeet Luokka:1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Helloween (EP)

Helloween EP on saksalaisen metalliyhtye Helloweenin ensimmäinen julkaisu. Se julkaistiin vuonna 1985 ja yhtyeen ensimmäinen täysimittainen albumi Walls of Jericho ilmestyi vielä myöhemmin samana vuonna. Helloween EP:n kappaleet ovat mukana useissa Walls of Jerichon CD-versioissa. ==Kappaleet== ==Kokoonpano== *Kai Hansen – laulu, kitara *Michael Weikath – kitara *Markus Grosskopf – basso *Ingo Schwichtenberg – rummut ==Tuotanto== * Harris Johns – äänisuunnittelija, miksaaja * Uwe Karczewski – kansikuvan suunnittelu ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * luokka:Vuoden 1985 EP:t Luokka:Helloweenin albumit
Jean Erdman

Jean Erdman Campbell (20. helmikuuta 1916 – 4. toukokuuta 2020 Honolulu) oli yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi. Honolulussa, Havaijilla syntynyt Erdman opiskeli Punahou Schoolissa ja sitten Miss Hall's Schoolissa, josta valmistui vuonna 1934. Hän täydensi opintojaan Sarah Lawrence Collegessa ja sai joka kesä tanssinopetusta Martha Grahamilta Bennington Collegessa. Erdman oli naimisissa Joseph Campbellin kanssa vuodesta 1938 miehen kuolemaan 31. lokakuuta 1987. Hän lopetti työnsä Grahamin balettiryhmässä ja perusti vuonna 1944 omansa. Hän on myöhemmällä urallaan opettanut muun muassa Columbian ja New Yorkin yliopistoilla. Erdman oli Maya Derenin keskeneräisen Medusa- elokuvan tähti vuonna 1949. Hänelle sävelsivät teoksia muiden muassa John Cage ja Alan Hovhaness; hän teki yhteistyötä myös Henry Cowellin ja Lou Harrisonin kanssa. Hänen tunnetuimpia töitään on The Coach with the Six Insides, joka esitettiin 114 kertaa Broadwayn ulkopuolella vuosina 1962–1963. The Two Gentlemen of Verona toi Jean Erdmanille vuonna 1972 parhaan koreografian Tony- palkintoehdokkuuden. Erdman palasi 1970-luvulla Havaijille, jossa hän asuu kuolemaansa asti.http://the.honoluluadvertiser.com/article/2003/Dec/10/il/il01a.html == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset tanssijat Luokka:Yhdysvaltalaiset koreografit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Štrbské Pleso

thumb|Štrbské Pleso Štrbské Pleso on hiihto- ja matkailukeskus Ylä-Tatralla, Slovakiassa. Vuodesta 1948 se on ollut osa Vysoké Tatryn kuntaa. Se on saanut nimensä Štrbské pleso -järven mukaan, jonka etelärannalle maanomistaja Jozef Szentiványi perusti metsästysmajan vuonna 1872. Ensimmäiset hotellit alueelle rakennettiin vuonna 1875. Sittemmin alueella rakentaminen ja liikenneyhteydet kehittyivät. Järven rannoille rakennettiin muun muassa keuhkoparantoloita. Erityisesti alueelle rakennettiin uusia hotelleita ja ympäristöä korjattiin ja uudistettiin alueella pidettyjen vuoden 1970 pohjoismaisten hiihtolajien MM- kisojen vuoksi. Siellä on järjestetty myös säännöllisesti lukuisia mäkihypyn ja hiihdon maailmancupin osakilpailuita sekä muita talviurheilutapahtumia, muun muassa talviuniversiadit vuonna 1987. Hiihtokeskuksessa on kuusi hissiä ja kahdeksan rinnettä Korkeuseroa on 465 metriä. Lumikausi kestää tyypillisesti marraskuusta huhtikuuhun. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Štrbské Pleson kartta Luokka:Talviurheilukeskukset Luokka:Slovakian maantiede Luokka:Prešovin alue
El Periódico de Catalunya

El Periódico de Catalunya on katalonialainen 26. lokakuuta 1978 perustettu sanomalehti, joka ilmestyy Barcelonassa. Sen omistaa Grupo Zeta. Lehti ilmestyy espanjankielisenä ja katalaaninkielisenä painoksena, joista espanjankielisessä on punainen nimiö ja katalaaninkielisessä sininen. Painosten koko on yhteenlaskettuna 150 000 kappaletta, mikä tekee siitä Espanjan toiseksi suosituimman iltapäivälehden La Vanguardian jälkeen. Lehti ei kannata baskinationalismia eikä Katalonian erillispyrkimyksiä. ==Aiheesta muualla== *Katalaaninkielinen El Periódico *Espanjankielinen El Periódico *Kustantaja Grupo Zeta luokka:Espanjalaiset sanomalehdet luokka:Barcelona
Encores

Encores on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin neljä kappaletta sisältävä ja livenä äänitetty EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1993, hieman yhtyeen On The Night -live-albumin jälkeen. == Kappaleet == Kaikki kappaleet kirjoittanut Mark Knopfler. # # # # Luokka:Vuoden 1993 EP:t Luokka:Dire Straitsin albumit
Gnu (yhtye)

GNU on suomalainen rockyhtye, joka on perustettu Oulussa vuonna 2002. Musiikissaan GNU yhdistelee elementtejä koko populaarimusiikin laajalta kentältä hennoista jazzsävyistä aina moderneihin päällekäyviin kitaravalleihin. Oman uniikin lisänsä yhtyeen tuotantoon antavat vokalisti Olavi Goblinin persoonalliset ja monitulkintaiset sanoitukset, jotka muodoltaan ovat lähempänä runoutta kuin normaalia rocklyriikkaa. == Historia == GNU perustettiin vuonna 2002. Ensimmäisen kokoonpanon muodostivat Olavi Goblin (laulu), Sebastian Ojanmies (kitara), Kiiminki Joe (rummut) ja Tapani Kuutio (kitara). Bassot samana vuonna julkaistulle "GNUhulluus"-demoäänitteelle soitti Joe ja keikoilla nähtiin vaihtuvia tuuraajia. Basistipulaan saatiin pysyvä ratkaisu Teuvo Vision liityttyä vahvuuteen alkuvuodesta 2003. Saman vuoden elokuussa motivaatio-ongelmien kanssa paininut Tapani Kuutio erosi yhtyeestä viikko ennen "Lumous"-demon nauhoituksia. Nelimiehinen GNU solmi levytyssopimuksen indieyhtiö Gashopperin kanssa keväällä 2004 ja kesän aikana nauhoitettiin Auringonlaskuja- debyyttialbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2005. Samoihin aikoihin albumilla ja keikoilla vieraillut kosketinsoittaja Johannes Kastanja liittyi virallisesti yhtyeeseen. Vuoden loppupuolella GNU sulkeutui taas studioon ja äänitti levyn Eksyneet etsijät, joka ilmestyi huhtikuussa 2006. == Yhtyeen jäsenet == *Olavi Goblin (laulu) *Sebastian Ojanmies (kitara) *Teuvo Visio (basso) *Kiiminki Joe (rummut) *Johannes Kastanja (koskettimet) == Julkaisut == === Studioalbumit === * Auringonlaskuja (2005) * Eksyneet etsijät (2006) === Singlet === * Huomaan (promosingle 2005) * Pakkasherra (promosingle 2005) * Pala tulessa! (2006) === Omakustanteet === * GNUhulluus (demo 2002) * Lumous (demo 2003) === Muut julkaisut === * ”Itämaan taivas” mukana Black Gold -kokoelmalevyllä (2007) == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet
Donald Hall

Donald Hall (20. syyskuuta 1928 – 23. kesäkuuta 2018Donald Hall, former US poet laureate, dies at 89 ) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi varsinkin lukuisilla englanninkielisillä runokokoelmillaan. Hän on julkaissut myös proosaa. Hall syntyi New Havenissa Connecticutissa, Donald Andrew Hallin ja Lucy o.s. Wellsin ainoana lapsena. Hän opiskeli Phillips Exeter Academyssä, Harvardissa ja Oxfordissa. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja tutustui Michiganin yliopistossa opettaessaan runoilija Jane Kenyoniin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1972. Hallilta löydettiin vuonna 1989 suolistosyöpä. Leikkauksen jälkeen maksasta löydettiin etäpesäke, ja vaikka mahdollisuus elää viisi vuotta lisää oli vain yksi kolmesta, mies toipui. Hänen toivuttuaan Jane Kenyonilla kuitenkin todettiin alkuvuodesta 1994 leukemia, johon hän kuoli 22. huhtikuuta 1995. == Tuotanto == Hallin tuotannon tunnetuimman osan muodostavat hänen runokokoelmansa. Hänen kirjoittamansa ja Barbara Cooneyn kuvittama lastenkirja Ox-Cart Man (1979) palkittiin vuonna 1980 Caldecott-mitalilla. Kirjailija on julkaissut lisäksi muun muassa runsain mitoin esseitä. Hall palkittiin vuonna 1990/1991 Frost-mitalilla. Hän asuu Eagle Pond Farmilla, isovanhempiensa vanhassa talossa New Hampshiren Wilmotissa. Hän oli Yhdysvaltain Poet Laureate vuosina 2006–2007, ja hän on kuulunut Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1989. === Runoteokset === * Exiles and Marriages (1955) * The Dark Houses (1958) * A Roof of Tiger Lilies (1964) * The Alligator Bride (1969) * The Yellow Room: Love Poems (1971) * The Town of Hill (1975) * A Blue Wing Tilts at the Edge of the Sea: Selected Poems, 1964–1974 (1975) * Kicking the Leaves (1978) * The Toy Bone (1979) * The Happy Man (1986) * The One Day (1988) * Old and New Poems (1990) * Here at Eagle Pond (1992) * The Museum of Clear Ideas (1993) * The Old Life (1996) * Without (1998) * The Painted Bed (2002) * White Apples and the Taste of Stone (2006) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Andrea Romano

Andrea Romano on yhdysvaltalainen ääniohjaaja ja -roolittaja, joka on voittanut yhteensä seitsemän Daytime Emmyä. ==Ura== Romano aloitti uransa näyttelijänä New Yorkissa, jossa hän esiintyi teattereissa 1970-luvun lopulla. Hän vaihtoi pian alaa muuttaessaan San Diegoon, Kalifornian osavaltioon. Uudessa kaupungissa hän työskenteli ääninäyttelijöiden agenttien apulaisena noin viiden vuoden ajan, kunnes Romano siirtyi työskentelemään vuonna 1984 Hanna-Barberalla ääniroolittajaksi sarjoissa, kuten Pink Panther and Sons, Snorkkelit, Challenge of the GoBots, The Flintstone Kids ja A Pup Named Scooby-Doo. Hänelle tarjottiin myös paikkaa Turtles – mutanttikilpikonnat sarjan ääniohjaajana, mutta Romano kieltäytyi tarjouksesta Hanna-Barberan vuoksi, joka ei katsonut hyvällä mikäli Romano olisi työskennellyt lakon aikana kahdessa eri yhtiössä.Rob Paulsen Live Podcast: Episode 16 with Guest: Andrea Romano 28.9.2011 Viitattu 19.4.2012 ===Walt Disney ja Warner Bros. Animation=== Romano siirtyi Walt Disney Television Animationille, joka etsi uutta ääniohjaajaa Ankronikka piirrettyyn, jota esitettiin vuosina 1987–1990. Sarjan myötä Romano ryhtyi työskentelemään ääniroolittajan ohella myös ääniohjaajana ja sai tarjouksen Warner Bros. Animationilta, joka pyysi häntä aluksi ääniohjaajaksi Tiny Toonsiin. Sarjan jälkeen Romano on työskennellyt Warner Brosille sarjoissa, kuten Animaaniset, Batman, Bittipää, Teen Titans ja Justice League Unlimited. Romano on toiminut ääniroolittaja ja ääniohjaajana myös animaatioelokuvissa, kuten Maa aikojen alussa 4, Batman ja Pakkasherra, Batman of the Future: Return of the Joker ja Superman: Doomsday. ===Nickelodeon=== Romano jatkoi työskentelyä Warner Brosilla ja sai samalla vuonna 2004 tarjouksen työskennellä Nickelodeon Animation Studiosille ääniohjaamaan Avataria. Sarjan jälkeen hän päätyi myös ääniohjaamaan Paavo Pesusientä vuosina 2007–2011. Sittemmin Romanolle tarjottiin Teenage Mutant Ninja Turtles sarjan ääniohjaajan paikkaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * TV.com * Voice Chasers * Avatar Spirit Luokka:Yhdysvaltalaiset henkilöt Luokka:Ääniohjaajat Luokka:Roolittajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Taskumatit

Taskumatit on oululainen lastenmusiikkiyhtye. Idea lastenmusiikkiorkesterista syntyi kysynnän kautta vuonna 1995. Aluksi yhtye toimi nelimiehisenä, jolloin siinä soittivat Pasi Aikio (mm. Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars, Rastas, The Blaster Master), Antti Annunen (mm. Radiopuhelimet), Ismo Autioniemi (mm. EBPSATRFM, The Blaster Master) ja Jallu Junnilainen (mm. EBPSATRFM), mutta kokoonpano muuttui myöhemmin duoksi, jossa soittivat ja lauloivat Aikio ja Annunen. 2000-luvulla yhtyeeseen liittyivät Mikko Alanne sekä Kari Miettunen, ja Taskumatit julkaisivat ensimmäisen levynsä vuonna 2006. Levyllä vierailee sopraano Helena Juntunen. Toisen levynsä yhtye julkaisi vuonna 2010. Yhtye keikkailee päiväkodeissa ja erilaisissa tilaisuuksissa, lähinnä Oulussa ja sen ympäristössä. == Diskografia == * Tule hyvä kakku! (2006) * Vahinkoja sattuu (2010) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lastenmusiikkiyhtyeet
Ryan Keller

Ryan Keller (s. 6. tammikuuta 1984 Saskatoon, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Keller pelasi urallaan Pohjois- Amerikan alasarjoissa, Suomessa ja Sveitsissä. Hän voitti urallaan AHL-liigan mestaruuden Calder Cupin, SM-hopeaa ja Sveitsin mestaruuden. ==Ura== Keller teki Pohjois-Amerikan juniorisarja WHL:ssä Saskatoon Blades -joukkueessa 257 ottelussa tehopisteet 120+117=237. Ammattilaissarjoissa Kellerin ura alkoi kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi AHL-liigan Grand Rapids Griffinsissä. Kauden 2006–2007 Keller pelasi sekä Grand Rapidsissä että Syracuse Crunchin joukkueessa AHL:ssä, ja vakiinnutti paikkansa liigassa. Keller palkattiin loppukesästä 2007 Espoon Bluesiin paikkaamaan aiemmin sopimuksen tehnyttä Kevin Doellia, joka lopulta jäi Pohjois-Amerikkaan. Keller voitti Suomessa heti ensimmäisellä kaudella SM-hopeaa Bluesin riveissä. Hänet valittiin SM- liigan kuukauden pelaajaksi marraskuussa 2008, jolloin hän teki pisteet 7+7, ja oli SM-liigan paras pistemies ja maalintekijä. Yhteensä Keller teki kauden aikana 44 pistettä, ja oli Bluesin paras maalintekijä 22 osumallaan. Toisella kaudellaan Bluesissa Keller teki 55 pistettä. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa. Kaudella 2009–2010 Keller pääsi pelaamaan kuusi ottelua NHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän oli voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia, Ottawan farmijoukkueessa Binghamton Senatorsissa. Keller teki 23 pudotuspeliottelussa pisteet 10+15 ja viimeisteli mestaruuden ratkaisseen maalin kuudennessa finaaliottelussa. Kauden jälkeen Keller siirtyi Edmonton Oilersiin, kun hän teki joukkueen kanssa vuoden sopimuksen. Keller pelasi kauden 2011–2012 Oilersin farmiseurassa Oklahoma City Baronsissa, jonka paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä hän oli. Lisäksi hänet valittiin pelaamaan AHL:n tähdistöotteluun. Keller palasi Eurooppaan ja solmi kaksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjan HC Servette Genèven kanssa. Hän siirtyi kuitenkin seuraavaksi kaudeksi ZSC Lionsiin. Keller pelasi Lionsissa kolme kautta. Kauden 2015–2016 jälkeen hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Ammattilaisuransa jälkeen Keller palasi Pohjois- Amerikkaan ja on pelannut useissa kanadalaisissa seniorisarjoissa. ==Saavutukset== * SM-hopea vuonna 2008 * Kuukauden pelaaja marraskuu 2008 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *http://www.blues.fi/team_playerCard.php?id=241&a;=2 * *http://www.jatkoaika.fi/smliiga.php?sivu=kolumnit&id;=6481 Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alkyoneus

Alkyoneus (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, Gaian ja Uranoksen jälkeläinen. Hän oli kuolematon niin kauan kuin hän pysytteli Pallenessa; maassa, jossa hän oli syntynyt. Gigantomakhian aikana, kun gigantit yrittivät hyökätä Olympos-vuorelle, Herakles ampui Alkyoneusta nuolillaan, mutta joka kerta, kun gigantti kaatui maahan, hän sai uutta voimaa äidiltään (Gaia, "maa"), ja nousi täydessä kunnossa uudelleen ylös. Pallas Athenen neuvosta Herakles tarttui Alkyoneukseen ja raahasi tämän pois kotimaastaan, jolloin tämä kuoli.Apollodoros, Bibliotheke ('Kirjasto') 1.6.1 (engl. käännös) Alkyoneuksen tyttäret heittäytyivät mereen suruissaan isänsä kohtalosta, jolloin Amfitrite pelasti heidän henkensä ja muutti heidät kuningaskalastajiksi, joita kutsuttiin alkyonideiksi heidän isänsä mukaan.Suda, hakusana: Alcyones (engl. käännös) == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Gigantit
Kari Haili

Kari Haili (5. lokakuuta 1956 Turku – 17. tammikuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän aloitti muusikonuransa Turun varuskuntasoittokunnassa 1976, josta nuorena sotilassoittajana muutti Lappeenrantaan 1978. Siellä sotilasura jatkui Lappeenrannan varuskuntasoittokunnan klarinetistina. Jo 1980-luvun alusta lähtien hän työskenteli useilla eri tahoilla maakunnassa.Lappeenrannan musiikkiopiston vuosikertomus 2012-2013 Haili toimi Joutsenon soittokunnan ja Imatran seurakunnan orkesterikoulun kapellimestarinahttp://soittokunta.com/ sekä Lappeenrannan musiikkiopiston orkesterien johtajana. Näiden tehtävien takia hän jäi pois armeijasta 1986. Kaakkois-Suomen taidetoimikunta myönsi Hailille taidepalkinnon vuonna 2003. Haili oli vuonna 1987 perustamansa Lappeenranta Ensemble -kamariorkesterin taiteellinen johtaja, ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan jäsen 2004-2006. Lähes kaikkien johtamiensa orkestereiden kanssa hän paitsi konsertoi ahkerasti, myös teki lukuisia esiintymismatkoja eri Euroopan maihin. Eteläkarjalaisten orkestereiden lisäksi Haili johti mm. Rauman kaupunginsoittokuntaa 1990-luvulla. Etelä-Saimaa 4.10.2006 Päätyönään Haili hoiti vuodesta 1986 lähtien Imatran musiikkityön toimialajohtajan virkaa, johon sisältyi myös seurakunnan orkesterikoulun johtaminen. Työtään Imatran seurakunnassa hän jatkoi joulukuuhun 2012 asti. Montolan puhallinorkesterin kapellimestarina Haili toimi vuosina 1981-2001. Hänen johdollaan orkesterin toiminta vilkastui merkittävästi kaikilla tavoin. Säännöllinen konserttitoiminta alkoi, ja ohjelmisto laajentui merkittävästi etenkin klassisen sinfonisen puhallinmusiikin suuntaan. Konsertit olivat usein hyvin poikkeavia ohjelmaltaan sen suhteen, mitä soittokunnilta oli totuttu tuohon aikaan kuulemaan. Orkesterin taitotaso kasvoi huimasti, ja konsertteja tehtiin hyvinkin vaativilla ohjelmistoilla. Niinpä nimikin muutettiin soittokunnasta puhallinorkesteriksi.Montolan puhallinorkesterin kotisivut ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Valtteri Jokinen

Valtteri Jokinen (s. 12. helmikuuta 1983 Oulu) on suomalainen judoka. Hän edustaa Riihimäen Judoseuraa ja hänen valmentajanaan toimii isä Jukka-Pekka Jokinen. Hänen pituutensa on 164 cm ja painoluokkansa alle 60 kg. Jokinen asuu Lahdessa ja on naimisissa toisen suomalaisen huippujudokan Jaana Jokisen kanssa. Jokinen on koulutukseltaan liiketalouden tradenomi. == Urheilu-ura == Jokinen aloitti judon seitsemänvuotiaana eli vuonna 1990. Ura alkoi Riihimäen Judoseurassa ja jatkuu vieläkin. Ensimmäisiin ikäluokkansa arvokisoihin Jokinen osallistui vuonna 1998 Maailman Nuorten Olympiapäivillä. 2002 loukkasi polvensa, joka aiheutti lyhyen kilpailutauon. Keväällä 2005 Jokinen voitti ensimmäisen aikuisten maailman cup -mitalin Hampurissa ja tuli kolmanneksi. Seuraavan vuoden EM-kotikisoista tuloksena oli yhdeksäs sija, mutta Jokisen taival keskeytyi loukkaantumiseen. Vuosi 2006 päättyi hyvin Swedish- ja Finnish Open -voittoihin sekä opiskelijoiden MM-kilpailujen viidenteen sijaan. Opiskelijoiden MM-kilpailujen viimeisessä ottelussa Jokisen pohjeluu kuitenkin murtui, ja vamma esti harjoittelun ja kilpailemisen keväällä 2007, jolloin käynnistyivät Pekingin olympiakarsinnat. Paluu kilpatatameille tapahtui syksyllä 2007 kahdeksan kuukauden tauon jälkeen. Jokinen tavoitteli ranking- sijoitusta yhdeksän eurooppalaisen miesjudokan joukkoon sarjassa alle 60 kg mutta ei saavuttanut olympiapaikkaan vaadittavia pisteitä. Pekingin karsintojen jälkeen Jokinen kärsi loukkaantumisista. Kahden eri leikkaushoidon vaatineen kuntoutuksen välissä hän kuitenkin osoitti jälleen kuntonsa syksyn -09 MM-kisojen 16. sijallaan, jonka jälkeen vuorossa oli olkapääleikkaus. Keväällä 2010 Jokinen teki vahvan paluun juuri Lontoon olympiakarsintojen alkaessa ottamalla hyviä pistesijoja. Judon karsinnat alkoivat toukokuussa 2010 ja kestivät huhtikuuhun 2012. Jokinen sijoittui painoluokkansa miehet-60 kiloa maailmanlistalla 22. parhaan joukkoon ja lunasti henkilökohtaisen paikan vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Hän voitti Lontoon olympialaisissa Marokon Yassine Moudatirin ja hävisi eteläkorealaiselle Choi Gwang-Hyeonille, ja sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle. == Harjoittelu == Harrastuksiin kuului ennen judoa koirien kasvatus, jalkapallo, jääkiekko, laskettelu ja lumilautailu. Judon lisäksi Jokisen harjoitusohjelmaan kuuluu kaudesta riippuen muun muassa juoksu, melonta, pyöräily, rullaluistelu, telinevoimistelu, uinti ja voimaharjoittelu. == Saavutukset ja palkinnot == *EM 9. 2006 *MM 16. 2009 ja 2010 *Maailmancup-kilpailuissa neljä pronssimitalia *Voitti kerran Grand Prix:n *opiskelijoiden MM 5. 2006 *12 miesten sarjan SM-kultaa (2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013) *OWC-joukkuekilpailun ensimmäinen sija *Pohjoismaiden mestaruuskilpailut: 1. 2003, 2008, 2014; 2. 2009 ja 3. 2001 == Lähteet == *Profiili judoinside.com-tietokannassa === Viitteet === Luokka:Suomalaiset judokat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dennis Hastert

John Dennis "Denny" Hastert (s. 2. tammikuuta 1942 Aurora, Illinois) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli edustajainhuoneen puhemies vuosina 1999–2007. Republikaanien hävittyä enemmistön 2006 vaaleissa, Nancy Pelosista tuli puhemies. Hastert valittiin Illinois'n osavaltion edustajainhuoneeseen 1980 kolmeksi kaudeksi. Hän edusti Illinois'ta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 1987 marraskuuhun 2007. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alkyonidit

Alkyonidit (, ) olivat kreikkalaisessa mytologiassa gigantti Alkyoneuksen seitsemän tytärtä. Heidän nimikseen mainitaan Alkippe, Anthe, Asteria, Drimo, Methone, Pallene ja Fthonia. Herakleen surmattua heidän isänsä he suruissaan suistivat itsensä mereen, mutta Amfitrite pelasti heidän henkensä ja muutti heidät kuningaskalastajiksi, joita kutsuttiin alkyonideiksi heidän isänsä mukaan.Suda, hakusana: Alcyones (engl. käännös) == Lähteet == Luokka:Kreikkalaisen mytologian hahmot Luokka:Kreikkalaisen mytologian muodonmuutokset
Judo Club Raahe

Judo Club Raahe ry on vuoden 2004 alussa perustettu raahelainen judoseura. Seuran dojona eli harjoitustilana toimii Urheilutalo Raahelan judosali. Seuran ovat perustaneet vuosikymmeniä judotoiminnassa mukana olleet henkilöt. Suomen judoliitto ry:n jäsenseuraksi Judo Club Raahe on hyväksytty syksyllä 2004. Judo Club Raahen perustajajäsenet ovat Erkki Koivusaari, Juha Matela ja Pekka Kortessalo. == Kilpatalli == Judo Club Raahe on tehnyt uraauurtavaa työtä Suomen judon hyväksi. Seuran sisälle on muodostettu judotalli, joka keskittyy huippu-urheilun tukemiseen ja antaa lahjakkaille urheilijoille ja heidän valmentajilleen mahdollisuuden keskittyä tehtäviinsä ja menestyä kansainvälisissä kilpailuissa aina olympialaisiin saakka. Suomen judon piirissä ei ole aiemmin ollut vastaavanlaista urheilijoille rakennettua taustaorganisaatiota. Tallin toiminnan motiivina on parhaan mukaan auttaa urheilijaa ja lajia menestymään kansainvälisillä kilpatatameilla. == Seuran urheilijat ja valmentajat == Seuran tämän hetkisiä huippu-urheilijoita ovat raahelaissiteitä omaavat Valtteri Jokinen ja Jaana Sundberg. Heitä valmentaa Jokisen isä Jukka-Pekka Jokinen, joka kuului aikoinaan, 1970- ja 1980-luvuilla, samaan kohtalaisesti menestyneeseen judoseuraan muiden Judo Club Raahen jäsenten kanssa. Jokinen ja Sundberg ovat tällä hetkellä Suomen judon kärkinimiä. Molemmat on valittu Suomen olympiaryhmään, jonka päätavoite on Pekingin olympiakisat v. 2008. Molemmat judokat ovat kansainväliset mitat täyttäviä huippu-urheilijoita ja omissa painoluokissaan Euroopan kärkeä. == Saavutukset == (vuodesta 2004 lähtien) *1 pistesija EM-kisoista (2005) *4 World Cup –mitalia *4 SM-kultaa *edustus EM-kisoissa: 2 urheilijaa (2005 ja 2006), 1 urheilija 2007 *edustus MM-kisoissa: 2 urheilijaa 2005, 1 urheilija 2007 == Aiheesta muualla == * Seuran kotisivut * Suomen Judoliitto * JudoInside - Kv. tietokanta yli 30 000 judokasta Luokka:Suomalaiset judoseurat Luokka:Vuonna 2004 perustetut urheiluseurat
Aaro Kurkela

Aaro Kalevi Kurkela (2. huhtikuuta 1933 Sääksmäki – 24. maaliskuuta 1989 Tampere)Nimitiedot hautakivessä oli suomalainen harmonikkataiteilija. Kurkela tunnettiin erityisesti studiomuusikkona, televisio-orkesterimuusikkona ja säestäjänä. Gramexin tilastojen mukaan Kurkela oli yhä Suomen 16. eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2008 oltuaan mukana 2 894:llä levytyksellä. Kaikkia levytyksiä hän ei tehnyt harmonikalla, sillä hän soitti myös vibrafonia. Tunnusomaista Kurkelan soitolle oli, että hän käytti usein harmonikan musette-äänikertaa. Myös jazz oli hänen sydäntään lähellä. Soololevytyksiä Kurkelalle kertyi 50.Vesa Kurkela ja Marko Tikka (toim.): Suomalaisen harmonikan historia, s. 246. Ikaalinen: Suomen Harmonikkainstituutti ja Suomen Harmonikkaliitto, 2014. ISBN 978-952-68260-0-4. Kurkela on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin kortteliin 87, riville 14, hautapaikalle 330. == Soololevytyksiä == * Antaa mennä vaan (Odeon, 1972) * Hanurilla (Scandia, 1974) * Kauneimmat valssit (Anuco, 1974) * Manhattan tango (Rondo, 1974) * Brysselin pitsiä (Yhdessä Erkki Frimanin kanssa, Peel records, 1981) * Illan hämärtyessä (Yhdessä Teuvo Ihanuksen kanssa, Jp-musiikki, 1981) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset harmonikansoittajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Havel

Havel on joki itäisessä Saksassa. Se saa alkunsa Mecklenburg-Etu-Pommerista, virtaa läpi Brandenburgin ja Berliinin ja laskee Saksi-Anhaltissa Elbeen. Joen pituus on noin 325 kilometriä ja valuma-alue 24 096 neliökilometriä. Joen varrella sijaitsee Berliinin lisäksi muun muassa Brandenburg an der Havelin, Oranienburgin ja Potsdamin kaupungit. Berliinin lounaisosassa Havelilla on suuria lahtia kuten järvimäinen Großer Wannsee, jossa sijaitsee suosittu uimaranta ja venesatamia. Luokka:Saksan joet Luokka:Elben vesistö
Olympe de Gouges

Olympe de Gouges (ent. Marie Gouze) (7. huhtikuuta 1748 Montauban – 3. marraskuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, journalisti ja feministi. Hän aloitti kirjoittamisen Ranskan vallankumouksen aikaan. Hänen merkittävin teoksensa on Déclaration des droits de la Femme et de la Citoyenne (Naisten oikeuksien julistus), joka julkaistiin vuonna 1791. Kirjoitus on vastine Ranskassa kaksi vuotta aikaisemmin hyväksytylle Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistukselle. Naisten oikeuksien lisäksi Gouges otti kirjoituksissaan kantaa muun muassa avioeroon, abolitionismiin ja orpolasten oikeuksiin. Gouges joutui mestattavaksi giljotiinilla kirjoitustensa vuoksi vuonna 1793. == Elämä == Marie Gouze syntyi 7. toukokuuta 1748 Montaubanissa. Hän meni naimisiin 17-vuotiaana ja synnytti pojan. Aviomies kuoli vuoden kuluttua häistä ja Gouze jäi leskeksi. Seuraavien vuosien aikana hän vaihtoi nimekseen Olympe de Gouges, muutti poikansa kanssa Pariisiin ja aloitti kirjailijan uran. Varakkaan rakastajansa Jacques Biétrix de Rozièresin taloudellisesti tukemana Gouges opetteli Pariisissa ranskan kielen (hänen äidinkielensä oli oksitaani) ja kävi salongeissa, joissa hän tutustui valistusajan taiteilijoihin ja filosofeihin. Hän kirjoitti aluksi erityisesti näytelmiä, joista suuri osa oli poliittisesti kantaaottavia. Ranskan vallankumouksen lähestyessä hän aloitti näytelmien lisäksi poliittisten esseiden ja pamflettien kirjoittamisen. Gouges peräänkuuluttaa kirjoituksissaan muun muassa sananvapautta, tasa-arvoa, oikeutta avioeroon, orjuuden lakkauttamista ja rikkaiden tuloverotusta. Liberaaleista näkemyksistään huolimatta hän kannatti demokratian sijaan perustuslaillista monarkiaa. Hän kirjoitti ahkerasti läpi vallankumouksen. Hän kuului girondistipuolueeseen vuodesta 1792 alkaen. Hänen viimeiseksi kirjoituksekseen jäi Les Trois Urnes (Kolme uurnaa), jossa hän vaati kansanäänestystä kolmen hallintomuodon välillä. Kirjoitus ei miellyttänyt vallassa olleita jakobiineja, ja Gouges pidätettiin pian tekstin julkaisun jälkeen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja mestattiin giljotiinilla 3. marraskuuta 1793. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Taneli Nordberg: Unohdettu sankari . Voima 10/2008. * Olivier Blanc: Olympe de Gouges, 2000-luvun nainen . Voima 10/2008. *Olympe de Gouges: Naisen ja naiskansalaisen oikeuksien julistus. Suom. Jaakko S. Tuusvuori. Niin & näin 3/2013 Luokka:Ranskalaiset feministit Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Ranskalaiset toimittajat Luokka:Ranskalaiset teloitetut Luokka:Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt Luokka:Vuonna 1748 syntyneet Luokka:Vuonna 1793 kuolleet
Kasuko Shibuya

Kasuko Shibuya (, s. 4. syyskuuta 1965) on japanilainen videopeli- ja tietokonegrafiikkasuunnittelija. Hän on työskennellyt Squaren kehittämien nimikkeiden parissa, joita ovat pääasiassa olleet Nintendon konsoleille julkaistut Final Fantasy -pelit. Shibuyan työtehtävät ovat olleet grafiikka- ja kuvituspainotteisia. Esimerkkejä hänen taiteestaan ovat Final Fantasy IV:n ja Final Fantasy V:n Super Famicom -julkaisujen kansikuvat. == Peliluettelo == Peli Ilmestymisvuosi Rooli Alpha* 1986 Grafiikkasuunnittelija Final Fantasy II 1988 Grafiikkasuunnittelija Final Fantasy III 1990 Hahmografiikkasuunnittelija Final Fantasy IV 1991 Hahmografiikkasuunnittelija Final Fantasy Mystic Quest 1992 Hahmografiikkasuunnittelija Final Fantasy V 1992 Hahmoluokkasysteemin suunnittelija Final Fantasy VI 1994 Hahmografiikkasuunnittelija Saga Frontier 1998 Hahmografiikkasuunnittelija Final Fantasy IX 2000 Lisähahmosuunnittelija Blue Wing Blitz 2001 Grafiikkaohjaaja Final Fantasy Crystal Chronicles 2004 Valikkosuunnittelija * Scifi-aiheinen tekstiseikkailu == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Kasuko Shibuya MobyGamesissa * Kasuko Shibuya Square Havenissä Luokka:Japanilaiset taiteilijat Luokka:Videopelitaiteilijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bundesrat

Bundesrat on saksankielinen nimitys liittoneuvostolle. * Itävallan liittoneuvosto * Saksan liittoneuvosto * Sveitsin liittoneuvosto
Veikko Huuskonen

Veikko Johannes Huuskonen (s. 15. lokakuuta 1930 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja harmonikkataiteilija. == Koulutus == Huuskonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1947-1951 ja 1965-1972 orkesterinjohtoa ja orkestraatiota Einar Englundin johdolla, josta sai diplomin 1972. == Ura == Opiskelunsa ohella Huuskonen toimi jatkuvasti tanssimuusikkona ja harmonikkataiteilijana, johtaen omia orkestereitaan aina vuoteen 1965 saakka, minkä jälkeen säveltäminen ja kapellimestarin toimi alkoivat viedä valtaosan ajasta. Huuskonen on johtanut Helsingin Työväen Orkesteria 1966-1969 ja 1977-1985, Vantaan orkesteria 1969-1977 ja Hämeenlinnan kaupunginorkesteria 1985-1986\. Sen lisäksi hän on toiminut Kirkkonummen musiikkiopiston rehtorina ja Vantaan musiikkiopiston harmonikansoiton opettajana. Huuskonen johti Yleisradion kansanlaulukuoroa Peipposet vuosina 1981-1985. Säveltäjänä Huuskonen on tuottanut kuoro-, harmonikka-, viihde- ja puhallinorkesteriteoksia, usein erilaisten sävellyskilpailuiden yhteydessä. Hänen sävellyksiään ovat levyttäneet muun muassa Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri sekä harmonikkataiteilijat Marjut Tynkkynen ja Heidi Velamo. == Palkinnot ja tunnustukset == Huuskonen voitti toisen palkinnon Suomen harmonikkamestaruuskilpailuissa vuosina 1950 ja 1951. Suomalaisista sävellyskilpailuista hän on voittanut useita palkintoja, kuten 1. palkinto Seinäjoen tangosävellyskilpailuissa viihdeorkesterille 1985 kappaleella "La perla negra", sekä 3. palkinto Sata-Häme Soi -tapahtumassa 1986 kappaleella "Hoya bella". Orkesteriteos Ilotulitus puolestaan sai 2. palkinnon Yleisradion 50-vuotisjuhlasävellyskilpailussa. Veikko Huuskoselle on myönnetty director musices -arvo. Sävellyksiä: * Konsertto harmonikalle ja jousiorkesterille Baltic. * Konsertto pianolle ja sinfoniaorkesterille Revontulet 2. * Konsertto harmonikalle ja sinfoniaorkesterille Revontulet 1. * Yö merellä -- orkesterisarja (radion kantanauhalla). * Etelän tuulia -- marssi sinfoniaorkesterille (radion kantanauhalla). * Postimiehen kiireet sinfoniaorkesterille (radion kantanauhalla). * Ruotsinsalmi 1790 -- orkesterisarja sinfoniaorkesterille. * Vainionpään Kallen soitto kahdelle harmonikalle ja jousiorkesterille (Sata-Häme Soi -tapahtuman tilausteos 1983).Keijo Virtamo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 149. Helsinki: Otava, 1997. * Kesäsarja harmonikalle ja jousikvartetille. * Ilotulitus -- orkesterisarja (radion kantanauhalla). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset harmonikansoittajat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Traffic Island

Traffic Island on Turussa vuonna 1998 toimintansa aloittanut suomalainen rock- yhtye. Yhtye kuitenkin aktivoi vuonna 2005. == Historia == 22-vuotias Oskari ja 19-vuotias Santeri alkoivat yhdessä tehdä musiikkia vuodesta 1998 lähtien. Laulaja Oskari on aikaisemmin ollut mm. suomiräpin kanssa tekemisissä. Yhtye kasattiin 2000-luvulla jolloin alettiin levyttää. Kahden EP-levyn jälkeen vuonna 2007 julkaistiin debyyttialbumi Enough Is Enough. Yhtye meni toisen levyn jälkeen määrittämättömän pitkälle levytystauolle. Tauon jälkeen vuonna 2015 ilmestyi kolmas EP-levy Third vuonna 2015 sekä seuraavana vuonna single Viva las Vegas. Tällä hetkellä yhtye tekee kolmatta pitkäsoittoalbumia, ja siinä aikana Oskari on ruvennut tekemään suomenkielistä soolomateriaalia. Lisäksi Santeri soittaa Eeli Hallikaisen taustayhtyeessä bassoa. == Jäsenet == * Oskari Ruohonen – laulu ja kitara * Santeri Ruohonen – basso * Petri Huhtinen – kitara * Mikko Siusluoto – rummut ==Diskografia== ===Albumit=== * Enough Is Enough 25.4.2007 * Meet me in the middle class 25.3.2009 ===EP:t=== * Traffic Island 2005 * Second EP 2006 * Third EP 2015 ===Singlet=== * ”Day Without Air” 7.3.2007 * ”Two Days In Row” 2015 * Johnny Had a Boyfriend 2015 * Viva las Vegas 2016 ===Musiikkivideot=== * Day Without Air * Two Days In Row * Words In My Mouth * Johnny Had a Boyfriend ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Traffic Islandin kotisivut * Traffic Island MySpacessa * Traffic Island Facebookissa Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet