EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Dennis Christensen

Dennis Ole Christensen (s. 18. joulukuuta 1972) on tanskalainen Jehovan todistajat -liikkeen jäsen, joka pidätettiin Venäjällä ”ekstremistisen organisaation” jäsenenä 2017. Hän vapautui vuonna 2022. Orjolin kaupungissa tuomioistuin julisti ensimmäisenä Venäjällä Jehovan todistajat -uskonnollisen liikkeen ekstremistiseksi organisaatioksi vuonna 2016. Seuraavana vuonna Venäjän korkein oikeus julisti sen kielletyksi koko Venäjällä. Turvallisuuspoliisi teki tarkastuksen liikkeen tiloihin Orjolissa. Silloin pidätettiin tanskalainen Christensen. Hän oli ensin tutkintavankeudessa ja sai helmikuussa 2019 kuuden vuoden vankeustuomion. Hän pääsi vapaaksi toukokuussa 2022.Pekka Hakala: Tanskalainen Jehovan todistaja vapaaksi Venäjällä. Helsingin Sanomat 25.5.2022. Sivu A 28. Viitattu 25.5.2022 Verkkoartikkeli == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset henkilöt Luokka:Jehovan todistajien henkilöt Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ben Lundqvist

Ben Hugo Lundqvist (s. 18. marraskuuta 1943 Maarianhamina) on suomalainen juristi, laivanvarustaja ja yritysjohtaja, joka on saanut merenkulkuneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. Lundqvist syntyi toimitusjohtaja Fraenk Hugo Lundqvistin ja Sara Margareta Erikssonin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 on Kirsti Rauha Kaarina Airikkala. Merenkulkuneuvos Stig Lundqvist oli hänen setänsä. Ben Lundqvist valmistui Turussa merkonomiksi vuonna 1964 ja diplomiekonomiksi vuonna 1967 sekä oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970. Hän oli Rahtauskonttori-ytityksen rahtaaja 1967–1970 ja Kansallis-Osake-Pankin lakimies vuonna 1970. Lundqvist Rederierna -yhtiössä hän oli lakimies vuodesta 1970, rahtauspäällikkö vuodesta 1973 ja johtaja vuodesta 1981. Yhtiön toimitusjohtaja hänestä tuli vuonna 1995. Lundqvist on työskennellyt myös useiden muiden yritysten toimitusjohtajana ja hallituksissa ja on ollut yritysten osakas. Ahvenanmaan maakuntahallituksen verolakitoimikunnan sihteeri hän oli 1972–1975 ja Ahvenanmaan maakuntapäivien laki- ja talousvaliokunnan sihteeri 1974–1976. Hänellä on ollut myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Lundqvist sai vuonna 2006. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rolf Sundström

Rolf Elis Sundström (14. joulukuuta 1922 Helsinki – 20. joulukuuta 2011) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. Sundströmin vanhemmat olivat Elis Albinus Sundström ja Julia Vilhelmina Blomquist. Hänen puolisonsa vuodesta 1949 oli Doris Alfhild Maria Sjölund. Ylioppilaaksi vuonna 1945 tullut Sundström osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan ja valmistui insinööriksi vuonna 1948. Hän oli Finnlinesillä insinööri 1947–1959, tekninen johtaja 1960–1974, johtaja ja johtoryhmän jäsen 1975–1981, varatoimitusjohtaja 1981–1982, toimitusjohtaja 1982–1988 ja hallituksen jäsen 1981–1982. Finnjet-Line-yhtiön toimitusjohtaja Sundström oli 1982–1983 ja Merivienti-yhtiön toimitusjohtaja 1982–1984. Hänellä oli työuransa aikana myös useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Varustamoyhdistyksen hallituksen puheenjohtajuus. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Sundström sai vuonna 1989. Pelasi nuoruudessaan SM-sarjassa jääkiekkoa HSK:ssa 1940-49 ja KIF:ssä 1949-53 yhteensä 63 ottelua, joissa tehopisteitä tuli 12+1. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Kaj Engblom

Kaj Johan Vilhelm Engblom (s. 16. lokakuuta 1936 Nauvo) on suomalainen laivanvarustaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut merenkulkuneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. Engblomin vanhemmat olivat laivuri Georg Johannes Engblom ja Sigrid Wilen. Perämieheksi varttuneella iällä vuonna 1977 valmistunut Engblom työskenteli jo vuodesta 1951 merimiehenä isänsä omistamilla aluksilla, vuodesta 1956 laivanvarustajana ja vuodesta 1982 laivanpäällikkönä. Rederi Ab Engshipin perustajaosakas veljensä kanssa hän oli 1973–2006, hallituksen puheenjohtaja 1973–2006 ja toimitusjohtaja 1982–2001. Uransa aikana Engblom osti tai rakennutti kaksikymmentäkuusi alusta ja myi viisitoista ja hänen veljensä kanssa perustamallaan varustamolla oli 1990-luvun lopulla yli kolmesataa työntekijää. Varustamo myytiin vuonna 2006 Borelle. Engblomilla oli myös useita luottamustehtäviä. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1998. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kehityshelvetti

Kehityshelvetti tai tuotantohelvetti () on termi, jota käytetään tuotantoprojektista, joka ei etene yrityksistä huolimatta. Termiä käytetään Hollywoodin elokuvateollisuudessa sekä videopeliteollisuudessa. Eräitä syitä sanotaan olevan puutteellinen kommunikaatio alkuvaiheessa (erimielisyydet on helpompi sovittaa varhain kuin purkaa tehtyjä asioita myöhemmin) sekä rahoituksen loppuminen kesken. Tunnettu esimerkki rahoitusvaikeuksista on Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -trilogia, mutta tämä ratkesi New Line Cineman myötä. Kirjat voivat olla kehityshelvetissä pahimmillaan vuosikymmeniä kirjailijan pyrkiessä täydellisyyteen ja tehdessä muutoksia alkuperäiseen jatkuvasti. J.R.R. Tolkien aloitti Silmarillionin kirjoittamisen ensimmäisen maailmansodan aikana 1916, ja se oli pääpiirteissään valmis 1930-luvulla, mutta hän teki jatkuvasti siihen muutoksia, ja se oli keskeneräinen vielä kirjailijan kuollessa 1973https://lotr.fandom.com/wiki/The_Silmarillion. Hänen poikansa Christopher Tolkien lopulta saattoi sen valmiiksi. Silmarillion julkaistiin 1977. Pelit voivat olla kehityshelvetissä kuukausia tai vuosia tai harvoissa tapauksissa yli vuosikymmenen. Toisinaan projektit päädytään perumaan ennen julkaisua. Kehityshelvetissä pitkään olevista peleistä käytetään joskus myös termiä vaporware. == Lähteet == Luokka:Elokuvanteko Luokka:Videopeliteollisuus
Nils-Gustaf Palmgren

Tor Nils-Gustaf Palmgren (s. 1. lokakuuta 1936 Helsinki) on suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka on saanut merenkulkuneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. Palmgrenin vanhemmat olivat eversti Carl-Gustaf Palmgren ja Glory Astrid Maria Torsdotter Grotenfelt. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on kulttuurisihteeri Naema Clara Louise Fogelholm. Ylioppilaaksi vuonna 1955 tullut Palmgren suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1960 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1963. Hän oli valmistuttuaan kauppa- ja teollisuusministeriön palveluksessa, mutta siirtyi vuonna 1962 Suomen Höyrylaivan lakimieheksi. Hän oli yhtiössä onnettomuusosaston apulaisjuristi 1961–1962, onnettomuusosaston päällikkö 1962–1964, lakiasiainosaston päällikkö 1964–1970, johtokunnan, hallituksen ja hallintoneuvoston sihteeri 1964–1989, apulaisjohtaja 1970–1972, hallintojohtaja, johtokunnan jäsen 1972–1989, varatoimitusjohtaja 1978–1989, Asset Management -jaoston päällikkö 1984–1987 ja Marine Service -osaston päällikkö 1984–1987. Palmgren oli lisäksi Neptun Maritimen Suomen yhtiön toimitusjohtaja 1987–2000 sekä Silja Linella toimitusjohtaja ja konsernijohtaja 2000–2003. Hän oli myös useiden muiden yhtiöiden toimitusjohtaja ja hallitusten jäsen ja hänellä oli työuransa aikana monia kansallisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Palmgren on reservin vänrikki (1956). Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2002. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sotakorvauskuunari

Sotakorvauskuunari (, , , ) on Suomessa vuosina 1946–1952 rakennettu kolmimastoinen rahtipurjealus apukoneineen (kuunari). Jatkosodan päättäneen aselevon mukaan Suomen oli ”korvattava Neuvostoliitolle sodan ja Neuvostoliiton alueen miehityksen aiheuttamat vahingot 300 000 000 kultadollarin (ns. sotakorvausdollari) arvosta”. Tämä sotakorvaus sisälsi noin 500 laivan rakentamisen ja toimituksen Neuvostoliittoon 66,2 miljoonalla dollarilla. Suurin erä niistä oli 91 puisen kolmimastoisen kuunarin sarja, joka on maailman suurin puisten purjelaivojen sarja. Suunnittelijana oli Jarl Lindblom, joka vuonna 1939 oli Yhdysvalloissa tutkinut puulaivojen sarjatuotantoa. Sarjan ensimmäisen laivan Akademik Šokalskin (H-01) mukaan koko sarjan kuunareita kutsutaan myös Akademik Šokalski -luokan kuunareiksi. Laivoja rakennettiin erilaisilla takiloinnilla, ja niissä on poikkeuksia sekä tehtaan että rakennusajan mukaan (pääkone, apukoneet, mastot ym). Laivoja rakennettiin Suomessa: *F. W. Hollming, Rauma. 34 laivaa (H-sarja) *Laivateollisuus (LaTe), Turku. 45 + 1 laivaa (L-sarja) *August Eklöf, Porvoo. 7 laivaa (E-sarja) *Valkon Laiva, Loviisa. 4 laivaa (V-sarja) Laivoja käytettiin aluksi pääasiassa rannikkorahtiliikenteessä, myöhemmin erityisesti koulutuslaivoina. Useita aluksia käytettiin Neuvostoliiton elokuvissa, joissa ne esiintyivät historiallisina purjelaivoina. ==Suomen ja naapurimaiden laivoja== *Vega (L-44) Pietarsaaressa *Viiden kuunarin hylky voidaan havaita Viron rannikolta ja vesiltä: **Tšaika (H-14) Haran lahti **Raketa (H-19) Haran lahti **Professor Rudowitz (H-47) oli vuodesta 1968 ravintolalaiva Kihnu Jõnn Piritan satamassa Tallinnassa. Upotettiin vuonna 1979 Paljassaaren sataman lähistölle **Saira (L-15) Käsmun lahti **Mõntu (L-28) upotettiin vuonna 1959–1965 Kalamajan rantaan Tallinnan keskikaupungissa **Piritan sataman laitureihin on upotettu vielä noin 10 alusta, mukaan lukien sarjan ensimmäinen laiva Akademik Šokalski (H-01) *Kapella (L-03) poistettu käytöstä 1969; upotettiin Riian lähistöllä 2011 Latviassa *Meridianas (L-05) oli vuodesta 1970 ravintolalaiva Klaipėdassa Liettuassa. Rakennettiin 2013 täysin uudelleen *Sirius (L-02) oli vuosina 1976–2015 ravintolalaiva Kronverk Leningradissa/Pietarissa. Oli vieleä toukokuussa 2020 uivana *Zapad (L-17) oli vuodesta 1980 museolaiva Arkangelissa. Paloi maaliskuussa 2016 ==Lähteet== *Sirpa Wahlqvist. ”Sydämellä rakennetut seililaivat – Sotakorvauskuunareiden rakentaminen ja rakentajat F.W. Hollming Oy:n telakalla Raumalla 1945–1952”. Turun yliopisto, 2011. ISBN 978-951-29-4856-7 kuunari Luokka:Suomalaiset purjelaivat
Paavo Sarkkinen

Paavo Olavi Sarkkinen (1. toukokuuta 1937 Helsinki – 27. maaliskuuta 2023 Espoo)Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 7.5.2023, s. B 26. oli suomalainen insinööri ja virkamies, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. ==Henkilöhistoria== Sarkkisen vanhemmat olivat Yrjö Ivar Sarkkinen ja Elli Rosa Elisabet Rechardt. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 oli ekonomi Eevi Ritva Inkeri Leino. Sarkkinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1956 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1962. Hän oli Rautatiehallituksessa insinöörioppilas 1960–1961, vt. ylimääräinen ratainsinööri 1961–1962 ja vt. ratainsinööri 1962–1963. Tie- ja vesirakennushallituksessa Sarkkinen oli vesitieosaston diplomi-insinööri 1963–1968 ja toimistoinsinööri 1968–1969 ja Tie- ja vesirakennuslaitoksen Kuopion piirissä Varkauden–Kuopion syväväylän rakennuspäällikkö 1969–1972. Hän oli sitten Tie- ja vesirakennushallituksen vesitieosaston diplomi-insinööri 1972–1973, yli-insinööri 1973–1974 ja vesitieosaston rakennustoimiston diplomi-insinööri 1974–1978. Merenkulkuhallituksen teknillisen toimiston yli- insinöörinä Sarkkinen toimi 1978–1990 ja Suomenlahden merenkulkupiirin piiripäällikkönä 1990–2000. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun assistenttina ja erikoisopettajana sekä neuvottelevana virkamiehenä Saaristomeren merenkulkupiirissä. Sotilasarvoltaan Sarkkinen on reservin luutnantti (1996). Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2002. Sarkkinen on haudattu Malmin hautausmaalle. ==Julkaisuja== * Säkerhetsanordningar för sjöfarten i Finland, 1983 * Aids to navigation in Finland, 1984 * Merirakentaminen, 1882, Paavo Sarkkinen, Antti Lämsä * Ruoppaustyöt, 1984 * Suomen sisävesiväylät: rakentaminen ja kehitys, 2007, Paavo Sarkkinen, Timo Rekonen, Seppo Koivupuro ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Paavo Sarkkisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Kati Katajisto

Kati Maaria Katajisto (s. 1974) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija ja kirjailija, joka on tutkinut 1700-luvun talonpoikia, 1800-luvun alun eliitin suomalais-kansallisen identiteetin muodostumista ja kunnallispolitiikkaa itsenäistymisen ajan alussa. Katajisto on ollut tutkijana Helsingin yliopiston historian laitoksessa ja valmistellut väitöskirjan eliitin ”suomalaistumisesta” autonomian ajan alussa. Katajiston teoksia on julkaissut kustannusosakeyhtiö Otava. Katajistolla on kolme poikaa. == Teokset == * Verraton Virolainen, 2017 Otava * Sodasta sovintoon, 2018 Otava == Lähteet == * http://historiallinenyhdistys.fi/muinaiset_sivut/arviot2002/virranko.htm Viitattu 25.5.2022 * https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/kati- maaria-katajisto Viitattu 25.5.2022 * https://yle.fi/uutiset/3-11927598 Viitattu 25.5.2022 Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1974 syntyneet
Täplähaukitetra

Täplähaukitetra (Boulengerella maculata) on amerikanhaukitetroihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta ja sitä pidetään toisinaan myös akvaarioissa. ==Koko ja ulkonäkö== Täplähaukitetra voi kasvaa suurimmillaan noin 32 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja virtaviivainen. Kalan kuono on pitkä ja sen päässä on uloke. Täplähaukitetran selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja sen takana on rasvaevä. Pyrstöevä on haarautunut. Väriltään täplähaukitetra on harmaa tai kellertävän harmaa. Ruumiissa ja evissä on runsaasti mustia täpliä, ja selässä niitä on tiheämmin kuin vatsassa. Lajin kyljessä on tumma juova. ==Levinneisyys ja elintavat== Täplähaukitetran levinneisyys ulottuu Venezuelasta Brasiliaan ja Peruun. Kala elää joissa ja tulvatasankojen järvissä. Sen ravintoa ovat kalat ja hyönteiset. ==Lähteet== Luokka:Tetrakalat
Madame d'Esperance

Madame d'Esperance (oikealta nimeltään Elizabeth Jane Puttock, 20. marraskuuta 1848 – 20. heinäkuuta 1919) oli englantilainen spiritisti ja meedio. Hänet tunnustettiin laajasti huijariksi. == Elämä == Elisabeth Puttock syntyi vuonna 1848 merimies George Puttockille ja tämän vaimolleen Elizabeth Jane Toveylle. Elisabeth väitti kasvaessaan asuneensa kummitus-talossa, jossa hän alkoi ensimmäisen kerran näkemään ilmestyksiä ja näkyjä. == Vierailu Suomessa == Mme. d'Esperance vieraili Suomessa loppuvuodesta 1893. Hän järjesti Helsingissä kaksitoista seanssia. Kaikki näistä olivat yksityisiä ja vain pienelle spiritualismista "aidosti" kiinnostuneille avoimia. Osallistujat istuivat seanssien ajan pimeässä, piirissä ja lauloivat hiljaa virsiä henkien materialisaatiota helpottaakseen. Seanssisarjan päätteeksi nousi kohu, sillä Mme. d'Esperancen kerrotaan dematerialisoinneen oman alaruumiinsa niin että vain hänen vatsansa ja päänsä olivat enää näkyvillä. == Kirjallisuutta == * Marjo Kaartinen: Spiritistinen Istunto (SKS 2020) * Parapsykologian instituutti: Mme. d'Esperance - Osittaisen katoamisen tapaus - parapsykologian juuret 1800-luvulla == Lähteet == * Kaartinen, Marjo (2020): Spiritistinen istunto. (ISBN 978-951-858-131-7. ISSN 2323-7392.) * Mahlamäki, Tiina ja Kokkinen Nina (2020): Moderni Esoteerisuus ja Okkultismi Suomessa Luokka:Englantilaiset henkilöt Luokka:Meediot
Vedeera ja polttavan auringon maa

Vedeera ja polttavan auringon maa on Jarkko Tontin vuonna 2022 ilmestynyt fantasiaromaani. Se on itsenäinen jatko-osa vuonna 2012 ilmestyneelle romaanille Vedeeran taru ja vuonna 2018 ilmestyneelle romaanille Vedeera vaarallisilla vesillä. == Juoni == Romaanissa haltijaneito Vedeera lähtee uhkarohkealle merimatkalle. Yhdessä ystäviensä ja liittolaistensa kanssa hänen tehtävänsä on selvittää surua ja kuolemaa levittävän huumepölyn alkulähde ja kuka sitä valmistaa. Samalla Vedeera kokee vastoinkäymisiä omassa elämässään: hänen ystävänsä viihtyvät paremmin hänen kiusaajiensa ja vastustajiensa kanssa kuin hänen seurassaan. Vedeera ja polttavan auringon maa on aikaisempien Vedeera-seikkailujen tavoin myös vertauskuvallinen. Siinä kysytään, onko tutuilla ja oudoilla valtakunnilla sittenkin myös jotain yhteistä. Voivatko haltijat, quirenilaiset, ihmiset ja etelässä kohdatut oudot kansat ylittää ennakkoluulonsa? == Vastaanotto == Jani Saxell kirjoitti romaanista Helsingin Sanomissa: ”Fantasia tarjoaa oivallisen kulman aikuistumiseen liittyvien minärimpuilujen kuvaamiseen. ”Metsäläistyttö” Vedeera tuntee ulkopuolisuutta ylimysperheiden tytärten seurapiirileikeissä. Samalla Vedeera tempoilee quirenilaisen velhonalku Selderonin ja ihmispoika Korilin välillä. Siinä missä J. R. R. Tolkienin Keskimaassa metafyysinen pahuus tiivistyy örkkeihin ja Mordoriin, Tontti tarjoilee harmaan sävyjä. Myös romanttiset kuviot ja naissankari päähenkilönä ovat kaukana Tolkienista, mutta lähestulkoon genren nykyisiä tehdasasetuksia. Tontti salakuljettaa fantasiakirjoihinsa omien aikuisten romaaniensa ja maailmanpolitiikan teemoja. Pöly tekee tuhojaan kuin amfetamiini ja heroiini Tontin edellisessä romaanissa Haava (2021). Se kuvaa jokaisen vanhemman pahinta painajaista, oman lapsen menettämistä.” == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Teoksesta kirjailijan sivuilla. * Vedeera vaarallisilla vesillä Greta Martikainen haastattelee kirjailija Jarkko Tonttia fantasiaromaanista Vedeera ja polttavan auringon maa. 16.3.2022. * Kirjailija kertoo romaanista. 28.2.2022. Luokka:Suomalaiset nuorten fantasiaromaanit Luokka:Vuoden 2022 kirjat Luokka:Suomalaiset nuortenkirjat Luokka:Suomalaiset fantasiaromaanit
Wageningenin yliopisto

Wageningenin yliopisto () on alankomaalainen tutkimusyliopisto. Varsinainen yliopisto toimii kiinteässä yhteistyössä Wageningenin tutkimussäätiön kanssa. Yhdessä ne esiintyvät nimikkeellä Wageningen University & Research (lyhennys WUR). Sen pääkampus sijaitsee Wageningenissa, joka on osa Alankomaiden ruokalaaksoksi () kutsuttua elintarviketuotantoon ja -tutkimukseen keskittynyttä maantieteellistä aluetta. Vuonna 1876 alkunsa saanut yliopisto kertoo keskittyvänsä erityisesti kolmelle osa-alueelle: 1) ruoka, rehu ja biopohjainen tuotanto; 2) luonnonvarat ja elävä ympäristö ja 3) yhteiskunta ja hyvinvointi. Yliopistossa opiskelee noin 12 900 opiskelijaa ja sillä on tutkimushenkilökunta mukaan lukien 6 800 työntekijää. Yliopisto sijoittuu kansainvälisissä yliopistovertailussa hyvälle kansainväliselle tasolle. Esimerkiksi Shanghain yliopistorankingissa 2021 (ARWU) se ylsi maailmanlistan sijaluokkaan 101–150 ja THE World University Rankings -vertailussa sijalle 53 (THE, 2022). Alakohtaisesti yliopisto pärjäsi erityisen hyvin maataloustieteissä (maailmanlistan 1.), maantieteessä (2.), elintarviketieteessä ja teknologiassa (3.), ekologiassa (4.), eläinlääketieteessä (11.) ja bioteknologiassa (16.). Myös yhdysvaltalainen US News ja brittiläinen QS World University Rankings pisteyttivät oppilaitoksen maailman korkeatasoisemmaksi maataloustieteelliseksi yliopistoksi. Wageningen University - Building Lumen.JPG|Wageningenin yliopiston Lumen-rakennuksen sisätiloja. Arboretum Wageningen with in spring colourful Azaleas and Rhododendrons - panoramio.jpg|Keväinen Wageningenin arboretumin näkymä. Wageningen, Netherlands - panoramio (1).jpg|De Dreijenin arboretumin näkymä. Dairy Campus Ljouwert02.jpg|Meijerikampuksen aluetta. Dairy Campus Ljouwert12.jpg|Meijerikampuksen tutkimusnavettaa. Wageningen Universiteit Atlas gebouw.jpg|Atlas-rakennus (2019). ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Alankomaiden yliopistot Luokka:Alankomaiden maatalous
Napapiirin sankarit 4

Napapiirin sankarit 4 on joulukuussa 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Juha Wuolijoki. Se on jatko-osa elokuville Napapiirin sankarit (2010), Napapiirin sankarit 2 (2015) ja Napapiirin sankarit 3 (2017). Kolme ensimmäistä Napapiiriin sankarit -elokuvaa ovat saaneet suomalaisissa elokuvateattereissa yli miljoona katsojaa. Sarjan neljännessä elokuvassa pääosia näyttelevät Heikki Ranta ja Mikko Töyssy. Muissa osissa nähdään muun muassa Pamela Tola, Kari Ketonen ja Timo Lavikainen. Elokuvassa ”juostaan perin vaikeasti löydettävän tofun perässä”. Elokuvan on käsikirjoittanut kaikki sarjan aiemmatkin osat käsikirjoittanut Pekko Pesonen. Napapiirin sankarit 4:n ovat tuottaneet Marko Talli ja Olli Haikka Yellow Film & TV:ltä, ja elokuvan levittää SF Studios. Elokuva sai ensi-iltansa 23. joulukuuta 2022. Elokuvan katsoi teattereissa 123 381 katsojaa. == Näyttelijät == == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Juha Wuolijoen ohjaamat elokuvat
Valoa valoa valoa

Valoa valoa valoa on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Inari Niemi. Se perustuu kirjailija Vilja- Tuulia Huotarisen samannimiseen romaaniin, joka voitti Finlandia Juniorin ilmestyessään vuonna 2011. Elokuvan pääosissa nähdään Anni Iikkanen ja Rebekka Baer. Elokuvassa Mariia palaa viidentoista vuoden jälkeen synnyinkotiinsa ja muistelee vuotta 1986, jolloin hän koki ensirakkauden. Kirjasta poiketen elokuva tapahtuu kahdella aikatasolla, ja kehystarinassa aikuinen Mariia palaa lapsuudenkotiinsa 20 vuotta myöhemmin. Elokuva kuvattiin Virossa. == Rooleissa == == Arvosteluja == Helsingin Sanomat Miska Rantanen Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl Suomen Kuvalehti Tero Kartastenpää == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Elokuvan traileri Youtubessa. Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Vanosenjärvi

Vanosenjärvi on verraten kirkasvetinen järvi Mäntyharjun eteläosassa Etelä- Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,1 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 52 kilometriä etelään.Vanosenjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.5.2022. == Maantiede == Vanosenjärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,8 kilometriä. Länsirannalta kaakkoon suuntaava Vanosenniemi jakaa järven pohjoiseen Isoselkään ja eteläiseen Pieniselkään. Selkävesiä yhdistää Talvilahti. Järven koillisen osan muodostaa pääaltaasta hieman erillään sijaitseva Lovalahti. Vanosenjärvi on matalahko: vain noin 15 prosenttia sen alasta on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta, kymmenen metriä, sijaitsee Isoselän kaakkoisosassa. Vanosenjärven saariluku on 28. Saarista 6 on alle aarin laajuisia luotoja. Ainoa yli hehtaarin laajuinen saari on järven pohjoisosan Suursaari. Suuri osa Vanosenjärven saarista sijaitsee Vanosenniemeä reunustavan enintään 1,5 metriä syvän vyöhykkeen sisällä. Vanosenjärven rannat ovat metsä- ja suomaata, pientaloja on tiheimmin järven luoteisrannalla. Vanosenjärveen laskee Vessanjärvi (90,9 metriä mpy) lounaasta ja sen ohella muutama Vanosenjärven läheisyydessä sijaitseva pieni vakavesi. Vanosenjärvi laskee Talvilahden itärannalta alkavaa Vanosensuon halki virtaavaa Vanosenjokea kaakkoon Palojärveen (86,4 metriä mpy), joka laskee Huuhilonjokea itään Vieruvanjärveen (79,6 metriä mpy). Vanosenjärven vesitilavuus on 13 982 000 kuutiometriä. Vanosenjärvi (04.146.1.007) kuuluu Virmajoen valuma- alueeseen (04.146), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kuolimon valuma-alue (04.14) ja ensimmäinen on Suur- Saimaan alue (04.1). Virmajoen valuma-alueeseen kuuluu 86 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Viisi laajinta ovat Virmajärvi, Rautjärvi, Vanosenjärvi, Vieruvanjärvi ja Kaukheimonen.Virmajoen valuma-alue (04.146). Järviwiki. Viitattu 18.5.2022. == Lähteet == Luokka:Mäntyharjun järvet Luokka:Kuolimon valuma-alue
Trygve Dehli Laurantzon

Trygve Dehli Laurantzon (20. maaliskuuta 1903 Kristiania – 21. toukokuuta 1975 Hamar) oli norjalainen poliitikko, maanviljelijä ja maataloustieteilijä. Hän toimi viikkojen ajan Norjan natsimiehityksen aikaisena maatalousministerinä.Trygve Dehli Laurantzon Store norske leksikon: Norsk biografisk leksikon Laurantzonin vanhemmat olivat kenraalimajuri Jacob Ager Laurantzon ja Bergljot Dehli. Hänen isoisänsä oli Ole Dehli. Laurantzon varttui enimmäkseen Kristianiassa ja sai siellä oppiarvon taiteessa vuonna 1921. Hän oli kiinnostunut myös maataloudesta ja opiskeli alaa vuosina 1924–1927 Norges landbrukshøgskolessa Åsissa. Hän valmistui agronomina vuonna 1927. Laurantzon johti Frebergin maatilaa Hedmarkin läänissä vuosina 1927–1931, Dalfarmen-nimistä tilaa 1931–1935 ja vuodesta 1935 miltei kuolemaansa Sørbryhnin maatilaa Romedalissa. Laurantzon oli Nasjonal Samlingin jäsen vuodesta 1933 ja toimitti vuosina 1941–1945 sen Norsk Jord -lehteä. Toisen maailmansodan loppukuukausina hän toimitti myös Nationen-lehteä. Laurantzon oli natsimiehityksen alaisen Norjan maatalousministerinä 21. huhtikuuta – 8. toukokuuta 1945 Thorstein Fretheimin seuraajana. Sodan jälkeisessä oikeudenkäynnissä Laurantzon tuomittiin yhteistyöstään miehittäjien kanssa viideksitoista vuodeksi pakkotyöhön, mutta hänet vapautettiin jo vuonna 1950.Norwegian Government Ministries 1940 - 1945 Regjeringen.no Laurantzon kehitti pitkin Norjaa maataloudellisiin kokeiluihin tarkoitettuja maanviljelijöiden järjestöjä (forsøksring). Vuonna 1937 perustettiin ensimmäisenä tällaisena yhdistyksenä Hedmark Forsøksring, jonka johdossa Laurantzon toimi. Hankkeen tukijoihin kuului professori Mikkel Ødelien. Vuonna 1955 Toteniin perustettiin vastaava yhdistys. Tämän jälkeen saman mallin mukaiset järjestöt yleistyivät voimakkaasti. Monissa perustamista edeltäneissä kokouksissa osallistujana oli Laurantzon, joka toimi myös yhteyshenkilönä. Vuonna 1962 järjestöille perustettiin kattojärjestö Landbrukets Forsøksringer. Laurantzon toimi sen ensimmäisenä puhemiehenä yhdeksän vuoden ajan. Hedmark Forsøksringiä hän johti vuoteen 1975 saakka. Hän loi myös yhteyksiä naapurimaihin; hän kehitti laajaa yhteistyötä vastaavien yhdistysten kanssa Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa. Laurantzon oli aktiivinen kirjoittaja maatalousaiheista ja oli vuonna 1958 perustamassa Jord og Avling -lehteä. Hän toimitti sitä vuoteen 1969 saakka. Laurantzon oli vuodesta 1928 naimisissa Johanne Sandbergin kanssa. Sandberg oli kapteeni, maanviljelijä Ole Rømer Aagaard Sandbergin ja Hanna Kragin tytär. == Julkaisuja == * Nye metoder for dyrkning og lagring av poteter (1939) * Oppbevaring av poteter (1940) * Rasjonelle dyrkingsmåter for poteter (1942) == Lähteet == Luokka:Norjan maatalousministerit Luokka:Norjalaiset rikolliset Luokka:Maataloustieteilijät Luokka:Norjalaiset maanviljelijät Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Demonaksin elämä

Demonaksin elämä (, ) on Lukianoksen kirjoittama filosofi Demonaksin elämäkerta tai paremminkin kokoelma anekdootteja hänen elämästään. == Historia == Lukianos eli ja kirjoitti Rooman valtakunnassa 100-luvulla. Hänen Demonaksin elämänsä kertoi kyynistä filosofiaa elvyttämään pyrkineestä Demonaksista, joka eli samalla vuosisadalla suunnilleen keisari Hadrianuksen aikana. Hän otti esikuvaukseen kyynikko Diogenes Sinopelaisen, jota piti puolestaan Sokrateen hyveiden uskollisimpana edustajana. Lukianoksen teos on päälähde Demonaksin elämään. == Sisältö == Lukianoksen teos ei nimestään huolimatta ole varsinainen elämäkerta siinä mielessä, että tarjoaisi jonkinlaisen yhtenäisen esityksen aiheesta, vaan enemmänkin kokoelma Demonaksiin liittyviä anekdootteja (khreia). Siinä ei lyhyen johdannon jälkeen ole juuri lainkaan jatkuvaa kerrontaa. Anekdootit ovat lyhyitä ja humoristisia. Demonaksia ei koskaan esitetä keskustelemassa filosofiasta, niin kuin Platon ja Ksenofon esittävät Sokrateen. Teoksen tyyliä on arveltu Lukianoksen tekemäksi tarkoitukselliseksi retoriseksi valinnaksi, joka jäljittelee kyynikoita itseään. Samanlaiset anekdoottikokoelmat olivat tyypillisiä myös muiden filosofien ja erityisesti kyynikkofilosofien elämästä kerrottaessa, hyvänä esimerkkinä Diogenes Laertioksen Merkittävien filosofien elämät ja opit. Teoksessa Lukianos esittää Demonaksin ihannoidussa valossa, lähes täydellisen viisaana ja hyvänä, ja kuvaa hänet rakastettavana, hyväntuulisena hahmona, joka eli onnellista elämää ja jota muut rakastivat ja kunnioittivat. Hän tuo esille Demonaksin suorapuheisuuden (), vapauden intohimoista () ja yksinkertaisen elämäntavan (). Lukianos sanoo kirjoittaneensa teoksensa, jotta nuorten, jotka haluavat opiskella filosofiaa, ei tarvitse tyytyä pelkkiin muinaisaikaisiin esikuviin, vaan he voivat pyrkiä jäljittelemään myös Demonaksia. Suurimmaksi osaksi teos koostuu Demonaksin lausumista sukkeluuksista, joilla on tarkoitus havainnollistaa hänen nopeaa älyään. Eräitä esimerkkejä näistä ovat: == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Lucian: Demonax. Teoksessa == Aiheesta muualla == * Lucian: Demonax. Perseus. * Lucian: Demonax. Sacred Texts. Luokka:Antiikin kreikkalaiset elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Lukianoksen teokset
Stanley Bruce

Stanley Melbourne Bruce (15. huhtikuuta 1883 – 25. elokuuta 1967) oli Australian kahdeksas pääministeri vuosina 1923-1929. Hänen kaudellaan tehtiin laaja-alaisia uudistuksia Australian yhteiskunnassa. Hänen pääministerikautensa päättyi selvään tappioon vuoden 1929 parlamenttivaaleissa. Pääministerin uransa jälkeen Bruce loi menestyneen uran diplomaattina; hän oli lähettiläänä Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1933-1945) ja toimi Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestössä vuosina 1946-1951. Vuonna 1947 hänet aateloitiin Britanniassa Melbournen varakeivi Bruceksi ().National Museum of Ausralia: Stanley Bruce ==Lähteet== Luokka:Australian pääministerit
Syväjärvi (Ilomantsi)

Syväjärvi on matala erämaajärvi Ilomantsin koillisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,9 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 93 kilometriä itäkoilliseen.Syväjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.5.2022. == Maantiede == Syväjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,3 kilometriä. Järven luoteisosan muodostaa mutkainen Tervalahti. Pääallas koostuu selkävedestä ja muutamasta lahdesta (Kotalahti, Aittolahti, Aitalahti). Laajin niemimaa on länsirannan Sissosenniemi. Noin 40 prosenttia Syväjärvestä on vähintään 1,5 metriä ja enintään 3 metriä syvä. Noin 20 prosenttia on enintään 1,5 metriä syvä. Syvin kohta, 6 metriä, sijaitsee pääaltaan luoteisosassa. Syväjärven ainoa saari on järven koillisosassa sijaitseva runsaan viiden hehtaarin laajuinen Syvänjärvensaari. Syväjärven rannoilla on vain muutama pientalo, muun muassa luoteisrannan Tervalahdenrutnikan kohdalla. Syväjärveen laskee Hoikanpuro etelästä Hoikka-järveltä (185,3 metriä mpy), Lakonpuro lännestä Lakonjärveltä (184,1 metriä mpy) ja Tervapuro luoteesta Tervalammelta (185,3 metriä mpy). Syväjärvi laskee pohjoisrannalta alkavaa Joutenlamminpuroa pohjoiseen kohti Hietajokea, joka laskee kaakkoon Yliseen Aittojärveen (179,9 metriä mpy), joka laskee edelleen Aliseen Aittojärveen (179,2 metriä mpy). Alinen Aittojärvi laskee etelään Pyötikköön, josta alkaa Koitajoki. Alinen Aittojärvi sijaitsee osittain Venäjän alueella. Syväjärvi laskee Koitajoen uomaan myös kaakkoisrannalta alkavaa laskuojaa, joka virtaa korpijärvien kautta Pyötikköön. Syväjärven vesitilavuus on 13 860 000 kuutiometriä. Syväjärvi (04.932.1.029) kuuluu Koitajoen yläosan alueeseen (04.932), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ylä-Koitajoen valuma-alue (04.93) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Koitajoen yläosan alueeseen kuuluu 54 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Viisi laajinta ovat Syväjärvi, Alinen Aittojärvi, Hoikka, Alinen Hietajärvi ja Lahnajärvi.Koitajoen yläosan alue (04.932). Järviwiki. Viitattu 18.5.2022. Ilomantsissa on myös toinen Syväjärvi (04.922.1.052). Se sijaitsee Nuorajärven alueella noin 50 kilometriä Koitajoen yläosan alueen Syväjärveltä etelään.Syväjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.5.2022. == Lähteet == Luokka:Ilomantsin järvet Luokka:Koitajoen valuma-alue
Psion Series 3

Psion Series 3 oli Psionin sarja kämmentietokoneita. Neljä päämallia olivat Psion 3 (1991), Psion 3a (1993), Psion 3c (1996) ja Psion 3mx (1998). Acorn Computers myi Psion 3 ja Psion 3a -malleja omalla nimellä Acorn Pocket Book ja Acorn Pocket Book II nimillä. Psion 3 -mallit olivat merkittävä parannus aiempaan Psion Organiseriin verrattuna. Psion 3 -sarjan valmistus päättyi vuonna 1998 pian Psion Series 5:n julkaisun jälkeen (Series 4:ää ei ole olemassa). == Lähteet == Luokka:Kämmentietokoneet Luokka:Psion
Eikones (Filostratos nuorempi)

Eikones (, , ”Kuvia”) on Filostratos nuoremman kirjoittama teos, joka esittää 17 antiikin kreikkalaisen maalauksen kuvaukset. == Historia == Filostratos nuorempi kirjoitti noin vuonna 300. Hän oli ilmeisesti Filostratos vanhemman pojanpoika ja sukua myös tunnetummalle sofisti Filostratokselle. Hänen teoksensa Eikones on tavallaan jatkoa Filostratos vanhemman samannimiselle mutta tunnetummalle teokselle Eikones, joka esitti kuvaukset 65 maalauksesta.Philostratus the Elder, Imagines, Introduction. Teoksessa Philostratus the Elder & Philostratus the Younger & Callistratus 1913, s. 275–280. Nämä kaksi teosta julkaistaan usein yhdessä Kallistratoksen veistoskuvauksia sisältävän teoksen Ekfraseis kanssa. == Sisältö == Teos käsittää 17 maalauksen kuvaukset. Suurin osa on aiheiltaan mytologisia. Tyyliltään teos ei ole pelkkä Filostratos vanhemman teoksen jäljitelmä, vaikka käyttääkin samanlaisia termejä ja sen kuvaamista maalauksista kymmenen on aihepiiriltään samankaltaisia kuin varhaisemmassa teoksessa. Kirjoittaja muun muassa laittaa vähemmän painoa retorisen vaikutelman saavuttamiseen kuin Filostratos vanhempi, sekä käyttää lähteenään kreikkalaisia runoilijoita useammin. Teoksen sisältö on seuraava: * Johdanto * 1. Akhilleus Skyroksella; Pyrrhos Skyroksella * 2. Marsyas * 3. Lepäävät metsästäjät * 4. Herakles eli Akheloos * 5. Herakles kapaloissa * 6. Orfeus, eläimet ja puut * 7. Medeia kolkhislaisten joukossa * 8. Leikkivät pojat * 9. Pelops, Hippodameia ja Oinomaos * 10. Pyrrhos ja Eurypylos * 11. Argo eli Aietes * 12. Hesione * 13. Sofokles ja mehiläiset * 14. Hyakinthos ennen kuolemaa * 15. Meleagros ja Kalydonin metsäkarju * 16. Nessos * 17. Filoktetes == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Philostratus the Younger: Imagines. Teoksessa == Aiheesta muualla == * Philostratus the Younger: Imagines. Theoi Greek Mythology. ** Images 1–9 ** Images 10–17 Luokka:Antiikin kreikankieliset kirjat Luokka:Antiikin Kreikan maalaustaide Luokka:Kirjat taiteesta
Eikones

Eikones (, , ”Kuvia”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin maalauksia kuvaaviin teoksiin: * Eikones, Filostratos vanhemman teos * Eikones, Filostratos nuoremman teos
Ekfraseis

Ekfraseis (, ”Kuvauksia”; , ”Veistosten kuvauksia”) on Kallistratoksen kirjoittama teos, joka esittää 14 antiikin kreikkalaisen veistoksen kuvaukset. == Historia == Kallistratos oli sofisti, joka tunnetaan ainoastaan teoksestaan Ekfraseis. Hänen ajoitustaan ei tunneta varmuudella; joskus teos on ajoitettu noin vuoteen 280 ja joskus taas kirjoittaja on ajoitettu vuosiin 330–475. Osan kuvaamistaan veistoksista Kallistratos oli saattanut nähdä itse, mutta osa kuvauksista perustuu varhaisempiin kirjallisiin lähteisiin. Ekfraseis julkaistaan usein yhdessä Filostratos vanhemman ja Filostratos nuoremman Eikones (lat. Imagines) -teosten kanssa, joiden muotoa teos vaikuttaa jäljittelevän. Kallistratoksen veistoskuvaukset tunnettiin renessanssiaikana, ja niillä arvellaan olleen vaikutusta ajan veistoksiin. Teos oli suosittu myös uusklassisella kaudella klassisen kuvanveiston kirjallisena lähteenä. == Sisältö == Kallistratoksen teos käsittää 14 lyhyttä lukua, ja kuvaa yhtä monta veistosta. Niistä suurimman osan aiheet ovat kreikkalaisesta mytologiasta, ja ne oli tehty marmorista tai pronssista. Kuvaukset ovat luonteeltaan runollisia ja pyrkivät luomaan retoriikan keinoin eloisan kuvan veistoksista. Tyyliä on kuitenkin luonnehdittu teeskentelevän sirostelevaksi. Teoksen kuvaamat veistokset ovat: * 1. Satyyrin patsas, Theba, Egypti * 2. Bakkhantin patsas * 3. Eroksen patsas – Praksiteleen veistos * 4. Intialaisen patsas * 5. Narkissoksen patsas * 6. Kairos eli Otollinen hetki, Sikyon – Lysippoksen veistos * 7. Orfeuksen patsas, Helikon (Muusien laakso?) * 8. Dionysoksen patsas, Elis – Praksiteleen veistos * 9. Memnonin kolossit, Theba, Egypti * 10. Paianin patsas * 11. Nuorukaisen patsas – Praksiteleen veistos * 12. Kentaurin patsas * 13. Medeian patsas, Makedonia * 14. Athamaan kuva, Skyytia == Lähteet == == Kirjallisuutta == === Tekstilaitoksia ja käännöksiä === * Callistratus: Descriptions. Teoksessa * * * * * === Muuta kirjallisuutta === * == Aiheesta muualla == * Callistratus: Descriptions. Theoi Greek Mythology. Luokka:Antiikin kreikankieliset kirjat Luokka:Antiikin Kreikan kuvanveistotaide Luokka:Kirjat taiteesta
Alf Ahlbäck

Alf Johan Ahlbäck (s. 27. helmikuuta 1936 Petolahti) on suomalainen kuljetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut liikenneneuvoksen arvonimen. Viitattu 25.5.2022. Ahlbäckin vanhemmat olivat Nestor Georg Ahlbäck ja Karin Elisabeth Åmossa. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on Marita Vivi Vesterback. Lapsuutensa Ahlbäck vietti vanhempiensa ja veljensä kanssa siirtolaisena Kanadassa, vuoteen 1946 asti. Ahlbäck oli kuorma-auton kuljettaja vuodesta 1951, kuorma-autoliikennöitsijä vuodesta 1954, Trans Ahlbäck -yhtiön perustaja vuonna 1988 sekä Kalottihuolinta-yhtiön omistaja vuodesta 1989 ja yhtiön toimitusjohtaja vuoteen 1995. Ahlbäck piti Petolahdella myös omaa turkistarhaa ja oli osakas kauppatalo Oy Henry Teirs -yhtiössä. Liikenneneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1997 ja Suomen Kuorma- autoliiton Vuoden liikennöitsijäksi hänet valittiin vuonna 1994. Ahlbäck oli RKP:n edustajana Maalahden kunnanvaltuuston jäsen ja osallistui työuransa aikana aktiivisesti alansa järjestötoimintaan. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Maalahden kunnanvaltuutetut Luokka:Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksanteri Huotari

Aleksanteri Huotari (s. 21. elokuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Huotari pelaa kasvattajaseurassaan Superpesiksessä pelaavassa Sotkamon Jymyssä.https://www.superpesis.fi/joukkueet/miehet/sotkamon-jymy/ Hänen sopimuksensa Jymyn kanssa ulottuu kauden 2026 loppuun saakka. Hän pelaa sisäpelissä kotiuttajana ja ulkokentällä polttolinjassa. Huotari on edustanut urallaan myös Koskenkorvan Urheilijoita, kun hän pelasi osan kaudesta 2023 Koskenkorvan riveissä lainapelaajana. Huotari on voittanut urallaan kaksi suomenmestaruutta. Kauden 2023 päätteeksi Huotari oli mukana voittamassa Sotkamon Jymyn seurahistorian 20. Suomenmestaruutta. Seuraavalla kaudella Jymy otti toisen mestaruuden putkeen, jota Huotari oli niin ikään voittamassa. Huotari on pelannut urallaan 82 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 4+48=52 juoksua, tuonut 32 juoksua ja kerännyt 166 kärkilyöntiä. Pudotuspeleissä Huotari on pelannut 19 ottelua, joissa hän on lyönyt 2+10=12 juoksua, tuonut 5 juoksua ja kerännyt 45 kärkilyöntiä. http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=9666&view;=pelaajakorttiLisäksi Huotari on pelannut ykköspesistä Sotkamon Jymyn kakkosjoukkueessa ja Haapajärven Pesä-Kiiloissa yhteensä 18 runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 0+7=7 juoksua, tuonut 4 juoksua ja kerännyt 27 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 17.11.2024 Aleksanteri Huotari on uransa lopettaneen pesäpalloilijan Mikko Huotarin poika. Aleksanterin veli Samuel edustaa niin ikään Sotkamon Jymyä ja sisko Nelli edustaa Joensuun Mailaa Naisten Superpesiksessä == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Filostratos (Veruksen poika)

Filostratos (, ; 1. vuosisata) oli antiikin kreikkalainen reettori. Hän oli Veruksen poika ja toimi roomalaisella kaudella keisari Neron aikana. Filostratos kuului lemnoslaiseen Filostratos-nimisten reettorien ja kirjailijoiden sukuun ollen sen vanhin tunnettu edustaja.Philostratus the Elder, Imagines, Introduction. Teoksessa Hän harjoitti reettorin ammattia Ateenassa. Suvun myöhempiä edustajia olivat tunnettu sofisti Filostratos ”Ateenalainen” sekä Filostratos Lemnoslainen vanhempi ja nuorempi. == Teokset == Sudan mukaan Filostratos kirjoitti muun muassa seuraavat teokset: * Kysymyksiä puhujista () * Retoriset aineistot () * Substantiivista () – vastaus sofisti Ailios Antipatrokselle * Tragediasta () – kolme kirjaa käsittänyt teos * Gymnastikos () – koskien Olympian kisoja * Theates () * Lithognomikos () * Koira eli Sofisti () * Proteus () * panegyrisiä puheita * 4 eleusislaista puhetta * 43 tragediaa * 14 komediaa Hänen tai Filostratos Ateenalaisen kirjoittamana pidetään myös dialogia Nero (), joka on usein pantu Lukianoksen nimiin. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset reettorit
Ruokojärvi (Juva)

Ruokojärvi on muodoiltaan ja syvyyssuhteiltaan varsin epäyhtenäinen järvi Juvan eteläosassa Etelä-Savon maakunnan keskiosassa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 35 kilometriä itäkoilliseen. Ruokojärven lounaisrannalla on Kirkkokiviksi kutsuttuja kookkaita siirtolohkareita, joita pidetään muinaisena uhripaikkana.Ruokojärvi. Järviwiki. Viitattu 23.5.2022. == Maantiede == Ruokojärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,1 kilometriä. Järvi koostuu eteläisestä altaasta ja pohjoisesta altaasta. Eteläinen allas on kapea ja useat pienet lahdet tekevät sen rantaviivan mutkaiseksi. Pohjoinen allas on eteläistä allasta laajempi, leveämpi ja syvempi. Suurimpia niemiä ovat Koveronniemi, Uitonniemi ja Leskelänniemi. Noin viidesosa Ruokojärvestä on enintään metrin syvyinen ja niin ikään noin viidesosa on vähintään kymmenen metrin syvyinen. Syvin kohta, 20 metriä, sijaitsee pohjoisen altaan kaakkoiskolkassa. Siitä luoteeseen ulottuu noin puolitoista kilometriä pitkä vyöhyke, jonka syvyys on vähintään kymmenen metriä. Eteläisen altaan pohjoisosassa on 12 metrin syvänne. Pohjoisen altaan syvänteen länsipuolella Uitonsalmen kohdalla on laaja matalikko. Ruokojärven ainoa saari on pohjoisen altaan eteläosassa sijaitseva noin 40-aarinen nimetön saari. Ruokojärven rannat ovat laajalti metsää, Uitonniemellä on myös suota. Pohjoisrannalla sijaitsee peltoalue. Järven länsipuolella sijaitsee Hitjuksenjärvi ja luoteispuolella Kankaisjärvi. Järviä erottavat kannakset ovat kapeimmista kohdistaan alle sata metriä leveitä. Kannasten halki kulkee yhdystie 15156. Ruokojärvi laskee järven lounaiskolkasta alkavaa Tylttyjokea etelään Ohmonlampeen (87,8 metriä mpy), josta virta vie Huosiosjokea etelään Luonteriin (75,8 metriä mpy). Ruokojärven vesitilavuus on 8 621 000 kuutiometriä. Ruokojärvi (04.116.1.004) kuuluu Huosiosjoen-Tylhyjoen valuma-alueeseen (04.116), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Saimaan alue (04.11) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Virmajoen valuma-alueeseen kuuluu 86 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Viisi laajinta ovat Virmajärvi, Rautjärvi, Vanosenjärvi, Vieruvanjärvi ja Kaukheimonen.Huosiosjoen-Tylhyjoen valuma-alue (04.116). Järviwiki. Viitattu 23.5.2022. == Lähteet == Luokka:Juvan järvet Luokka:Ala-Saimaan alue
Kallistratos

Kallistratos (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin henkilöihin: * Kallistratos Ateenalainen (k. 413 eaa.), sotapäällikkö Sisilian sotaretkellä * Kallistratos Ateenalainen (toimi 410–403 eaa.), sotapäällikkö * Kallistratos Ateenalainen (300-luku eaa.), puhuja * Kallistratos Elisläinen (toimi 192 eaa.), kotikaupunkinsa lähettiläänä toiminut * Kallistratos (100-luku eaa.), grammaatikko * Kallistratos (100-luku eaa.), kuvanveistäjä * Kallistratos (200–400-luku jaa.), sofisti * Kallistratos, kirjoittamastaan laulusta tunnettu * Domitios Kallistratos eli Domitius Callistratus, kreikkalais- roomalainen kirjailija * Callistratus (100/200-luku jaa.), roomalainen juristi
Kallistratos (sofisti)

Kallistratos (, ) oli antiikin kreikkalainen sofisti. Hänen ajoitustaan ei tunneta varmuudella; joskus hänet on ajoitettu toimineeksi noin vuonna 280 ja joskus taas vuosien 330 ja 475 välillä. Kallistratos tunnetaan pelkästään teoksestaan Ekfraseis (, ”Kuvauksia”; lat. Statuarum descriptiones), joka esittää 14 veistoksen kuvaukset. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Callistratus: Descriptions. Teoksessa Luokka:Sofistit
Psion

pienoiskuva|Psion Series 5 mx Pro. Psion oli kuluttajaelektroniikkaa valmistava brittiläinen yritys, joka kehitti kämmentietokoneita. == Historia == Yrityksen perusti David Potter vuonna 1980. Potter päätti nimeksi Potter's Scientific Instruments, jonka lyhenteeseen hän lisäsi osan "ON". Vuonna 1982 yritys kehitti ohjelmistoja ja pelejä Sinclair ZX81:lle. Ensimmäinen Psionin julkaisema laite oli vuonna 1984 julkaistu Psion Organiser, jota seurasi Psion Organiser II vuonna 1986. Yritys kehitti EPOC-käyttöjärjestelmän laitteitaan varten. Psionin henkilöt ehdottivat Nokialle Psionin ohjelmisto-osaston irrottamista erilleen ja vuonna 1998 Symbian perustettiin. Vuonna 2000 Psion osti kanadalaisen langattoman verkon laitteita valmistavan Teklogixin. Kaupan seurauksena Psion yhdisti Teklogixin ja Psion Enterprisen toiminnot. Vuonna 2004 Psion myi osakkeensa Symbianista. Vuonna 2011 yritys ilmoitti poistavansa "Teklogix"-osan nimestään. Motorola Solutions osti yrityksen vuonna 2012. == Tuotteita == * Psion Organiser * Psion Organiser II * Psion Series 3 * Psion Siena * Psion Series 5 * Psion Revo * Psion netBook * Psion Series 7 == Lähteet ==
Irina Piippo

Irina Piippo (s. 1974) on suomalainen kielitieteilijä. Piippo on toiminut Suomen Lähi-idän instituutin johtajana vuodesta 2020 lähtien. Piippo väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa yleisen kielitieteen oppiaineesta vuonna 2012. Hänen tutkimusalojaan ovat arabian kielen sosiolingvistiikka, monikielisyys ja kieliin sosiaalistuminen. == Julkaisuja == * == Lähteet == Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät Luokka:Elävät henkilöt
Turkologia

Turkologia eli turkkilainen filologia on turkkilaisiin kieliin ja kulttuureihin keskittyvä akateeminen tutkimuksen alue. Alan tutkijaa kutsutaan turkologiksi. Turkologia kuuluu mongolistiikan ohella altaistiikan tutkimusalaan. == Tunnettuja turkologeja == * Reşit Rahmeti Arat * Saadet Çağatay * Ymär Daher * Annemarie von Gabain * Nikolai Ilminski * Willy Bang Kaup * Martti RäsänenAutio, Veli-Matti: ”Räsänen, Martti (1893–1976)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 473–474. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5 * Olžas SuleimenovRisto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): ”Suleimenov, Olžas”, Otavan kirjallisuustieto, s. 741. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X. * Zeki Velidi ToganStuart Macintyre, Juan Maiguascha, Attila Pók: ”Censorship and History:1914-1945:Historiography in the Service of Dictatorships”, The Oxford History of Historical Writing: Volume 4: 1800-1945. Oxford University Press, 2011. ISBN 9780199533091. == Lähteet == Luokka:Kulttuurialan tutkinnot Luokka:Turkkilaiset kielet Luokka:Turkkilaiset kansat
Kirsten Brosbøl

Kirsten Brosbøl (s. 14. joulukuuta 1977 Odder) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2005–2019 ja toiminut Tanskan ympäristöministerinä vuosina 2014–2015. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kirsten Brosbøl Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ympäristöministerit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Petra Pakkanen

Petra Pakkanen (s. 1967) on suomalainen antiikintutkija. Pakkanen on toiminut Suomen Ateenan-instituutin johtajana vuodesta 2021 lähtien. Pakkanen väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa uskontotieteen oppiaineesta vuonna 1995. Hänen päätutkimusaloihinsa kuuluvat antiikin Kreikan uskonto ja filhellenismi. == Julkaisuja == * Väitöskirja. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Suomalaiset arkeologit Luokka:Suomalaiset antiikintutkijat Luokka:Elävät henkilöt