EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Aleksei Hozjainov

Aleksei Aleksandrovitš Hozjainov (, suomalaisissa lähteissä usein Hosiainov; 25. maaliskuuta (J: 13. maaliskuuta) 1861 Helsinki – 1. toukokuuta (J: 18. huhtikuuta) 1913 Helsinki)Алексѣй Александровичь Хозяиновь Finljandskaja Gazeta 3.5.1913, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.12.2019. Prokuraattori Hosiainow kuollut Turun Sanomat 3.5.1913, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.12.2019. oli suomenvenäläinen juristi ja virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen senaatin jäsenenä vuosina 1910–1911 ja Suomen prokuraattorina vuosina 1911–1913. Hozjainov oli syntyjään Suomen suuriruhtinaskunnan kansalainen. Hän kävi Helsingissä Aleksanterin kimnaasia ja opiskeli lakimieheksi Pietarin yliopistossa, minkä jälkeen hän työskenteli virkamiehenä muun muassa Stavropolin kuvernementissa. Hänet nimitettiin vuonna 1903 Turun ja Porin läänin lääninsihteeriksi, mutta hän joutui eroamaan vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Hozjainov työskenteli sen jälkeen Vladivostokissa ja Pietarin valitusoikeuden prokuraattorina, kunnes hänet vuonna 1910 nimitettiin Suomen senaatin talousosaston jäseneksi ja kamaritoimituskunnan päälliköksi niin sanotun amiraalisenaatin aikana. Vuoden 1911 alussa hänet nimitettiin Suomen vt. prokuraattoriksi, missä tehtävässä hän oli kaksi vuotta myöhemmin tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Venäläistä yhdenmukaistamispolitiikkaa noudattanut Hozjainov kieltäytyi muun muassa vannomasta suomalaista virkavalaa senaattoriksi tullessaan. Suomalaisten keskuudessa hän oli hyvin epäsuosittu. Kuoltuaan 52-vuotiaana hänet haudattiin Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.Pikku uutisia Helsingin Sanomat 4.5.1913, s. 6. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 12.12.2019. ==Lähteet== Luokka:Suomen prokuraattorit Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Venäläiset juristit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1913 kuolleet
Risakääpä

Risakääpä (Chaetoporellus latitans) on vanhoissa metsissä viihtyvä, Suomessa etelä-itäpainotteisesti esiintyvä uhanalainen kääpälaji. Risakäävän päälevinneisyysalue on Keski-Eurooppa, jossa se on myös erittäin harvinainen. Risakääpä on loppulahottaja eikä kovinkaan tarkka isäntäpuunsa suhteen. Sukunsa ainoa laji on aiemmin luettu Hyphodontia-sukuun otaraspikoihin, joille risakääpä onkin läheistä sukua. Punaisen kirjan verkkopalvelu Itiöemä on yksivuotinen ja alustanmyötäisesti kasvava. Käävän kokonaispaksuus on vain 0,5–1,5 mm ja kasvuala pieni. Tuoreena itiöemä on pehmeä ja hauras. Nuori kääpä on väriltään valkoinen, vanhetessaan ja kuivuessaan se tummuu oljenkellertäväksi. Kulmikkaita tai sokkeloisia, vaihtelevankokoisia väljiä pillejä on itiöemän reunaan asti ja pillikoko on 1–3 millimetrillä, vanhojen pillien suut repeilevät hampaisiksi. Lohkopinta on kokonaan pillipinnan värinen. Risakääpää on vaikea tunnistaa ulkonäön perusteella muista vaaleista resupinaattisista käävistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Risakääpä (Chaetoporellus latitans) Luokka:Hymenochaetales Luokka:Käävät Luokka:Valkolahosienet
Jaakko Luoma (fagotisti)

Jaakko Luoma (s. 1973) on suomalainen fagotisti.Suomenkielinen esittely Jaakko LuomaMusic database: Musician: Jaakko Luoma Radio Swiss Classic Luoma on kotoisin Lohjalta, jossa hän aloitti fagotinsoiton 11-vuotiaana. Aiemmin hän oli saanut pianonsoiton yksityisopetusta, mutta Lohjan musiikkiopiston pääsykoelautakunnasta hänelle ehdotettiin fagottia, jonka soiton hän aloittikin.11-vuotias Jaakko Luoma valitsi soittimen, joka oli hänelle ihan tuntematon Länsiväylä Hän sai myöhemmin opetusta László Haralta ja Jussi Särkältä Sibelius-Akatemiassa sekä Pascal Galloisilta Pariisin konservatoriossa. Luoma sai vuonna 1993 paikan Tapiola Sinfoniettan fagotistina. Hän on välillä työskennellyt ulkomailla: vuosina 1996–1998 Orchestre de Parisin ja vuosina 2001–2003 Berliinin radion sinfoniaorkesterin soolofagotistina. Molempien kertojen jälkeen hän palasi Tapiola Sinfoniettaan, jossa hän on fagotin äänenjohtaja. Luoma on esiintynyt solistina eri Euroopan maissa. Hän on vieraillut säännöllisesti festivaaleilla, kuten Kuhmon Kamarimusiikissa. Historiallisia fagotteja hän on soittanut esimerkiksi Suomalaisessa barokkiorkesterissa, Helsingin Barokkiorkesterissa, Espoon barokissa ja Ensemble Schratissa. Luoma on palkittu Uudenkaupungin Crusell- kilpailussa, ja vuonna 2002 hän pääsi kolmannelle palkintosijalle Münchenin ARD-kilpailussa. Hän sai Crusell-seuran Crusell-palkinnon vuonna 2001. Luoma on tehnyt opetustyötä Sibelius-Akatemiassa. Hän on myös levyttänyt. Vuonna 2009 BIS-levymerkiltä ilmestyi Luoman ja Jean-Jacques Kantorowin johtaman Tapiola Sinfoniettan levytys Carl Maria von Weberin sävellyksistä fagotille ja orkesterille. Keväällä 2019 levy-yhtiö Ondine julkaisi levyn, jolla Luoma tulkitsee solistina konserttimestari Janne Nisosen johtaman Tapiola Sinfoniettan kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin, Johann Nepomuk Hummelin ja Gioacchino Rossinin konsertot sekä Peter von Winterin concertinon.Neljä konsertollista fagottilumoa Yle Klassinen == Lähteet == Luokka:Suomalaiset fagotistit Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sveitsin ilmasto

Sveitsin ilmasto on pääasiassa mannermainen, mutta eteläisessä Ticinon kantonissa se on lauhkeampi kuin muualla ja vuoristoalueilla vallitsee alppi- ilmasto. == Lämpötilat == Sveitsin vuotuinen keskilämpötila on 6 celsiusastetta. Keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 10,4 celsiusastetta ja päivän alin lämpötila 2,1 celsiusastetta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu 14,9 celsiusasteen keskilämpötilalla ja kylmin tammikuu –2,4 celsiusasteen keskilämpötilalla. == Sateisuus ja lumisuus == Koko Sveitsin keskimääräinen sademäärä on hieman yli 1 185 millimetriä. Sademäärä jakautuu melko tasaisesti ympäri vuoden, ja alavilla mailla sataa noin 600 millimetriä vuodessa. Eniten sataa yleensä huhtikuussa ja marraskuussa, vähiten toukokuussa, syyskuussa ja lokakuun alkupuoliskolla. Vuoristossa sataa enemmän, noin 2 000 millimetriä vuodessa. Kesäkuusta elokuuhun sateet voivat toisinaan esiintyä voimakkaiden ukkosmyrskyjen muodossa. Nämä myrskyt voivat aiheuttaa rankkoja rae- ja lumisateita Alppien vuoristoalueille. Lunta on laaksoissa joulukuusta maaliskuuhun. Vuorilla yli 1 800 metrin korkeudella luminen aika kestää marraskuusta toukokuuhun, ja yli 2 500 metrin korkeudessa tavataan lunta ympäri vuoden. == Aurinkoisuus == Aurinko paistaa eniten heinäkuussa ja vähiten joulukuussa. == Ilmastonmuutos == Sveitsin keskilämpötila on vuosina 1864–2008 nousseet 1,6 celsiusastetta verrattuna vuosien 1961–1990 keskiarvoihin. Vuodesta 1909 vuoteen 2008 on keskilämpötila noussut 0,12–0,19 celsiusastetta eri Sveitsin osissa. Keskilämpötilan nousu on nopeutunut viime vuosikymmeninä. Sveitsin sademäärä kasvoi 1900-luvun aikana 8 prosentilla. Keskimääräinen lumen syvyys on Sveitsissä pudonnut jopa 12 senttimetriä vuosikymmenessä. Vuodesta 1970 lähtien on Sveitsin Alpeilla havaittu myös lumisen ajan lyhentymistä, jonka oletetaan johtuvan lämpötilan noususta. Lumisen ajan kesto on 1970-luvulta alkaen lyhentynyt 8,9 päivällä vuosikymmenessä. Nykyisin luminen aika alkaa 12 päivää aikaisempaa myöhemmin ja loppuu 26 päivää aiemmin. Tämä on linjassa lämpenemisen kanssa, joka on ollut syksyisin 0,21 celsiusastetta vuosikymmenessä ja keväisin 0,84 astetta vuosikymmenessä. Tuulenpuuskien nopeuden on myös havaittu kasvaneen Sveitsissä 1933 alkaneen mittaushistorian aikana. == Lähteet == Luokka:Ilmasto maittain Luokka:Sveitsin maantiede
Terrebonnen piirikunta

Terrebonnen piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 111 021 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 5 400 neliökilometriä. Houman kaupunki on piirikunnan hallintokeskus. Piirikunta perustettiin 22. maaliskuuta 1822. ==Väestö== Terrebonnen piirikunnan asukkaista 67,1 prosenttia on valkoisia, 19,2 prosenttia mustia ja 5,4 prosenttia intiaaneja. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 35,5 vuotta. ==Kuvia piirikunnasta== Tiedosto:DucrossWM.jpg|Ducrosin plantaasi. Tiedosto:Houma, Louisiana Church at night.jpg|Houman roomalaiskatolinen kirkko. ==Lähteet== ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Louisianan piirikunnat
Dopentakontaani

Dopentakontaani eli n-dopentakontaani (C52H106) on 52-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Dopentakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)50CH3, moolimassa 731,398 g/mol, sulamispiste 90-93 °C, kiehumispiste 587,6 °C, leimahduspiste 527 °C, tiheys 0,824 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,460 ja CAS-numero 7719-79-1. Suoraketjuiset alkaanit C51 C52 C53 Henpentakontaani Dopentakontaani Tripentakontaani == Aiheesta muualla == *PubChem: Dopentacontane *GuideChem: Dopentacontane *Royal Society of Chemistry, ChemSpider: Dopentacontane Luokka:Alkaanit
Capiton kylpylä

Capiton kylpylä oli antiikin aikainen roomalainen kylpylä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Capiton kylpylä rakennettiin roomalaisella kaudella ensimmäisen vuosisadan alussa, oletettavasti keisari Claudiuksen aikana eli vuosien 41–54 jaa. välillä. Näin se oli Miletoksen varhaisin roomalainen kylpylä, ja edelsi näin muun muassa tunnetumpaa Faustinan kylpylää. Kylpylän rakennutti sen raunioista löydetyn piirtokirjoituksen mukaan Cnaeus Vergilius Capito, jolla oli tuohon aikaan virka Vähässä-Aasiassa. Rakennus on saanut tästä nykyisin käytetyn nimensä. Kylpylä sijaitsi Delfinionin ja Eudemoksen gymnasionin välissä itään Miletoksen Pohjoisesta agorasta. Sen koko oli noin 96 × 40 metriä. Rakennuskokonaisuuden länsiosassa oli palaistra, jonka koko oli noin 39 × 40 metriä. Sitä ympäröi pohjois-, länsi- ja eteläsivulta kaksikerroksinen joonialaista tyyliä edustanut stoa eli pylväshalli, kun taas itäsivulta oli uima-allas. Rakennuskokonaisuuden itäosassa eli palaistran itäpuolella sijaitsi kolmilaivainen kylpylärakennus. Tärkein oli keskimmäinen laiva, jossa sijaitsivat apodyterium eli vaatteidenvaihtoaula sekä tepidarium eli lämpimien kylpyjen osasto ja caldarium eli kuumien kylpyjen osasto. == Lähteet == Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Roomalaiset kylpylät
Eudemoksen gymnasion

Eudemoksen gymnasion, tutkimuksessa myös Hellenistinen gymnasion, oli antiikin aikainen gymnasion eli urheilupaikka Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Eudemoksen gymnasion rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Sen rakennutti miletoslainen Eudemos, josta rakennus on saanut nimensä. Gymnasion sijaitsi kaupungin keskustassa itään Pohjoisesta agorasta. Gymnasionin sisäänkäyntinä toimi sen eteläsivulla ollut propylon-pylväikkö, jonka julkisivussa oli neljä pylvästä ja sivuilla kaksi pylvästä. Se oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle. Rakennuksen keskiössä oli palaistra, jonka koko oli noin 19 × 35 metriä. Sitä ympäröi pylväikkö, joka edusti doorilaista tyyliä. Palaistran pohjoispuolella sijaitsi rivissä joukko huoneita, joiden edessä oli rivi joonialaisia pylväitä. Keskellä sijainnut suurin huone oli efebeion eli nuorukaisten kouluhuone. Muut tilat olivat apodyterion, aleipterion ja kylpyhuone. Gymnasionin länsipuolella Pyhän tien laidalla sijaitsi niin kutsuttu Joonialainen stoa. Gymnasionin pohjoispuolella sijaitsi siihen liittynyt Capiton kylpylä ja eteläpuolella Nymfaion ja Eteläinen agora. == Lähteet == Luokka:Gymnasionit Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Faustinan kylpylä

Faustinan kylpylä (Faustinan termit) oli antiikin aikainen roomalainen kylpylä Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat säilyneet nykyaikaan suhteellisen hyvin. == Historia == Faustinan kylpylä rakennettiin roomalaisella kaudella 100-luvun jaa. puolessa välissä. Se oli omistettu keisarinna Faustinalle, joka oli keisari Marcus Aureliuksen puoliso. Faustina kävi itse Miletoksessa vuonna 164 ja rahoitti kylpylän rakentamisen. Myös Marcus Aurelius kävi Vähässä-Aasiassa samana vuonna, mutta ei ilmeisesti itse Miletoksessa. Rakennus uusittiin oletettavasti 200-luvulla. Nykyisin se on Miletoksen arkeologisen alueen parhaiten säilynyt ja suurikokoisin raunio, ja teatterin ohella alueen huomattavimpia kohteita. == Rakennus == Kylpylä sijaitsi lähellä Teatterisatamaa, etelään Miletoksen teatterista ja koilliseen stadionista. Rakennus ei noudattanut kaupungin asemakaavaa vaan ennemminkin rannan muotoja. Kylpylän länsiosassa oli stadioniin kytkeytynyt palaistra, jonka pihan koko oli noin 62 × 64 metriä. Sitä ympäröi yksikerroksinen pylväikkö. Varsinaisessa kylpylärakennuksessa kokonaisuuden itäosassa sijaitsi palaistran puolella noin 80 metriä pitkä basilikan mallinen apodyterium eli kohtaamissali ja vaatteidenvaihtotila. Sen kummallakin sivulla oli 13 pientä kammiota. Salin pohjoispuolella sijaitsi niin kutsuttu Muusien huone, joka oli omistettu keisarikultille, ja eteläpuolella tepidarium eli lämpimien kylpyjen huone. Näiden itäpuolella sijaitsi ensin kolme frigidariumia eli kylmien kylpyjen huonetta; sitten kaksi caldariumia eli kuumien kylpyjen huonetta, joista suurikokoisempi oli kylpylän keskussali ja kooltaan noin 27,3 × 14,9 metriä; sekä kaksi sudatoriumia. Caldariumien ympärillä sijaitsi lämmitysteknisiä huoneita. Kylpylän raunioista on löydetty useita veistoksia. Tunnetuimpiin kuuluu Apollonia ja muusia esittävä veistosryhmä, jonka säilyneet osat ovat nykyisin Istanbulin arkeologisessa museossa. Tiedosto:The Bath of Faustina.jpg|Kylpylän raunioita. Tiedosto:Miletus bath of Faustyna RB 3.jpg|Kylpylän raunioita. Tiedosto:Baths of Faustina at Miletus -Frigidarium.jpg|Frigidarium. Tiedosto:DSC04514b Istanbul - Museo archeol. - Apollo citaredo e le Muse, sec. II dC - da Mileto - Foto G. Dall'Orto 28-5-2006.jpg|Apollon ja muusat. Istanbulin museo. Tiedosto:Miletus Museum - Sculpture from Baths of Faustina.jpg|Veistos kylpylästä. Miletoksen museo. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Roomalaiset kylpylät
Itämerenkampela

Itämerenkampela (Platichthys solemdali) on oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) heimoon kuuluva kalalaji. Helsingin yliopiston tutkijat tunnistivat ja nimesivät sen vuonna 2018. Se on Itämeren ainoa endeeminen kalalaji ja toiseksi ainoa endeeminen eliölaji. Aiemmin se on yhdistetty tavalliseen kampelaan (Platichthys flesus), jonka kanssa se on ulkonäoltään hyvin samanlainen. Ne voidaan erottaa toisistaan vain joko tutkimalla geenejä tai niiden munien ja siittiösolujen perusteella. Lisäksi itämerenkampela kutee munansa merenpohjalle, kun taas tavallisen kampelan munat kelluvat avovedessä. Itämerenkampelan tieteellinen lajinimi solemdali on annettu tutkija Per Solemdalin mukaan. == Lähteet == Luokka:Oikeasilmäkampelat
Joonialainen stoa

Joonialainen stoa on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta stoasta eli pylväshallista Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Stoa rakennettiin roomalaisella kaudella Flaviusten hallitsijasuvun aikana eli vuosien 69–96 jaa. välillä, ja sitä muutettiin vielä keisari Trajanuksen aikana vuosien 98–117 jaa. välillä. Se sijaitsi Miletoksen keskustassa kaupungista Didymaan johtaneen niin kutsutun Pyhän tien alkupään itälaidalla, ja se oli rakennettu Capiton kylpylän ja Eudemoksen gymnasionin etupuolelle. Se muodosti näin Pyhän tien itäpuolisen pylväikön, siinä missä lännenpuoleinen pylväikkö kytkeytyi kaupungin Pohjoiseen agoraan. Stoan pituus oli noin 100 metriä ja syvyys noin 14 metriä. Se edusti joonialaista tyyliä, mistä se on saanut nykyisen nimensä, ja sen kadun puolen julkisivussa arvioidaan olleen 35 pylvästä. Se oli rakennettu suhteellisen korkealle, seitsenportaiselle krepidomalle. Pylväikön takana oli rivissä 19 huonetta. Sieltä oli pääsy myös Capiton kylpylään. Pieni osa stoasta, mukaan lukien neljä joonialaista pylvästä ja seinää, on kunnostettu alkuperäiselle paikalle. Sellaisena rakennus on nykyisin Miletoksen arkeologisen alueen näyttävimpiä kohteita. Vuodenajasta riippuen rauniot ovat välillä tulvaveden vallassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Stoat
Kalabaktepen temppeli

Kalabaktepen temppeli (Kalabak Tepen temppeli) on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen alkuperäistä nimeä ja kohdejumaluutta ei tunneta. Niin kutsuttu Kalabaktepen temppeli rakennettiin arkaaisen kauden loppupuolella noin vuonna 525 eaa. Sitä ei ole kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Temppeli on saanut nimensä siitä, että se sijaitsi nykyisin nimellä Kalabaktepe (myös Kalabak Tepe) tunnetulla kukkulalla Miletoksen niemen lounaispuolella. Siellä oli Miletoksen asutuksen keskittymä jo geometrisella kaudella, ja se toimi kaupungin vanhana akropoliina.Greaves, Alan M.: ”The Shifting Focus of Settlement at Miletos”. Teoksessa Temppeli oli pienikokoinen ja edusti joonialaista tyyliä. Sen mitat olivat noin 6,8 × 8,7 metriä, ja se avautui etelään päin. Temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Pronaoksen anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Temppelissä oli terrakotasta tehdyt koristellut simat. Myös antefiksit oli tehty terrakotasta ja koristeltu medusan- ja leijonanpäillä ja lootuksenkukilla. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Läntinen agora

Läntinen agora oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Läntinen agora rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se oli näin kolmas ja nuorin Miletoksen agoroista Pohjoisen ja Eteläisen agoran jälkeen. Se sijaitsi Teatterisataman eteläpuolella, ja oli näin rakennettu alueelle, joka oli aiemmin ollut klassisen kauden kaupunkikaavan ulkopuolella. Agora oli suorakulmainen ja sen pituus itä-länsisuunnassa oli noin 191 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 79 metriä. Aukio oli ympäröity pohjois-, länsi- ja eteläsivulta joonialaista tyyliä edustaneilla stoilla eli pylväshalleilla. Itäsivulla, josta agora oli avoin, oli propylon-sisäänkäyntiportti. Se julkisivussa oli itäpuolella kaksi ja länsipuolella neljä joonialaista pylvästä. Agoran eteläpuolella sijaitsi Athenen temppeli ja länsipuolella Eumenes II:n gymnasion ja stadion. == Lähteet == Luokka:Agorat Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Architectsin diskografia

Architects on brittiläinen metalcore-yhtye Brightonista, East Sussexista. == Albumit == * Nightmares (2006) * Ruin (2007) * Hollow Crown (2009) * The Here and Now (2011) * Daybreaker (2012) * Lost Forever // Lost Together (2014) * All Our Gods Have Abandoned Us (2016) * Holy Hell (2018) * For Those That Wish to Exist (2021) * The Classic Symptoms of a Broken Spirit (2022) * The Sky, the Earth & All Between (2025) == Livealbumit == * For Those That Wish To Exist at Abbey Road (2022) == EP:t == * Architects & Dead Swans (split Dead Swansin kanssa) (2008) == Singlet == "Day in Day Out" 2010 The Here and Now "Learn to Live" 2011 "Heartburn" "Devil's Island" Daybreaker "These Colours Don't Run" 2012 "Alpha Omega" "Black Blood" 2013 "Naysayer" 2014 Lost Forever // Lost Together "Broken Cross" "Colony Collapse" "A Match Made in Heaven" 2016 All Our Gods Have Abandoned Us "Gone with the Wind" "Downfall" "Phantom Fear" "Doomsday" 2017 Holy Hell "Hereafter" 2018 "Royal Beggars" "Modern Misery" "Animals" 2020 For Those That Wish to Exist "Black Lungs" "Dead Butterflies" 2021 "Meteor" "When We Were Young" 2022 The Classic Symptoms of a Broken Spirit "Tear Gas" "Deep Fake" "A New Moral Low Ground" "Seeing Red" 2023 The Sky, the Earth & All Between "Curse" 2024 "Whiplash" == Videoalbumit == * One Hundred Days (2013) == Musiikkivideot == * In the Deset (2006) * Always (2008) * You'll Find Safety (2008) * Buried at Sea (2008) * Early Grave (2008) * Follow the Water (2009) * We're All Alone (2009) * Day in Day Out (2010) * Learn to Live (2011) * Heartburn (2011) * Delete, Rewind (2011) * Devil's Island (2011) * Alpha Omega (2012) * These Colours Don't Run (2012) * Even If You Win, You're Still a Rat (2012) * Black Blood (2013) * Naysayer (2014) * Broken Cross (2014) * Gravedigger (2014) * A Match Made in Heaven (2016) * Gone with the Wind (2016) * Downfall (2016) * Grafity (2017) * Doomsday (2017) * Hereafter (2018) * Royal Beggars (2018) * Modern Misery (2018) * Death is Not Defeat (2018) * Animals (2020) * Black Lungs (2020) * Dead Butterflies (2021) * Meteor (2021) * When We Were Young (2022) * Tear Gas (2022) * Deep Fake (2022) * A New Moral Low Ground (2022) * Seeing Red (2023) * Whiplash (2024) == Lähteet == Luokka:Diskografiat
Miletoksen stadion

Miletoksen stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Siitä ei ole säilynyt nykaikaan paljoakaan. == Historia == Stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 166 eaa. Sen rakennutti oletettavasti Eumenes II, johon viittaa eräs raunioista löydetty piirtokirjoitus. Stadion sopii kaupungin asemakaavaan niin hyvin, että on arveltu, että sille olisi jätetty tilaa jo kaupungin uudessa asemakaavassa heti jälleenrakentamisen yhteydessä vuonna 479 eaa. Stadioniin tehtiin muutoksia ja lisäyksiä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja roomalaisella kaudella vielä 100–200-luvuilla jaa. Varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla stadiumista tuli osa kaupungin uutta kaupunginmuuria. == Rakennus == Stadion sijaitsi Miletoksen niemen länsiosassa etelään Teatterisatamasta. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa. Stadionin urheilukenttä oli suorakulmainen, ja sen pituus oli noin 192,3 metriä ja leveys noin 29,6 metriä. Pituus oli näin vaadittua stadioninmittaa eli 600 jalkaa suurempi, kun taas leveys oli tasan 100 jalkaa. Koko vastaa Olympian stadionin kokoa. Olympian stadionin lisäksi Efesoksen stadion on muistuttanut myös Epidauroksen ja Prienen stadioneita. Stadionin pohjoissivun katsomossa oli 20 penkkiriviä, jotka nousivat 8–9 metrin korkeuteen. Stadionin juoksuradan lähtöporttijärjestelmästä on säilynyt jäänteitä, mutta sen tarkkaa toimintaperiaatetta ei tunneta. Stadionin länsipäässä oli propylon- porttirakennelma, joka edusti joonialaista tyyliä. Siinä oli anta-seinien välissä kaksi pylvästä. Stadionin länsipuolella sijaitsi samaan rakennuskokonaisuuteen kuulunut niin kutsuttu Eumenes II:n gymnasion. Se yhdistyi stadioniin jo mainitun propylonin kautta. Stadionia, gymnasionia ja propylonia kunnostettiin Rooman keisarikaudella 100-luvun alkupuolella jaa. 200-luvulla jaa. stadionin itäpäähän rakennettiin suurikokoinen korinttilaisilla pylväillä varustettu porttirakennus, jossa oli kahdeksan pylvästä kahdessa rivissä. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan stadionit Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Nymfaion (Miletos)

Nymfaion oli antiikin aikainen nymfaion eli nymfeille omistettu lähdekaivo Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. == Historia == Nymfaionin rakennutti siinä olleen latinankielisen piirtokirjoituksen mukaan Marcus Ulpius Traianus. Tämä oli keisari Trajanuksen isä ja toimi Asian provinssin prokonsulina keisari Tituksen aikana 79–81 jaa. Piirtokirjoitus on kuitenkin tehty vasta Trajanuksen aikana. Trajanus kävi itse Miletoksessa vuonna 114, ja joskus Nymfaion mainitaan hänen rakentamakseen. Toinen, kreikankielinen piirtokirjoitus ilmoittaa, että Nymfaionia kaunistettiin vielä keisari Gordianus III:n aikana 241–244. == Rakennus == Nymfaion sijaitsi Miletoksen keskusaukion itälaidalla vastapäätä Buleuterionia, pohjoispuolisen Eudemoksen gymnasionin ja etelänpuolisen Eteläisen agoran välissä. Nymfaionin leveys oli noin 20,3 metriä. Sen taustarakennus oli kolmikerroksinen ja jäljitteli roomalaisen teatterin taustaseinää (scaenae frons). Jokaisessa kerroksessa oli vuorotellen neljä tai viisi syvennystä sekä aediculaa eli pienen temppelin näköistä veistoskomeroa, niin että jokaisen syvennyksen päällä oli aedicula ja aediculan päällä syvennys. Jokaisessa syvennyksessä ja aediculassa oli jonkun jumalan tai muun hahmon patsas. Yhteensä patsaita oletetaan näin olleen 27. Veistoksina esiintyivät ainakin Zeus, Hera, Athene, Leto, Artemis, Apollon ja Dionysos. Nymfaionissa edessä oli vesiallas, jonka koko oli noin 16,2 × 6,4 metriä, ja sen edessä alempana pienempi allas, josta vettä saattoi ammentaa astioihin. Vesi virtasi altaaseen yhdeksästä syvennyksestä. Vesialtaan sivuilla oli taustaseinästä työntyvät kaksikerroksiset siipirakennukset, mikä teki rakennuksen pohjakaavasta U-kirjaimen muotoisen. Siipirakennuksissa oli pelkät pylväät ilman taustaseinää. Nymfaionin alaosasta on säilynyt huomattava osa, ja myös paljon sen muita rakennuskiviä on edelleen paikalla. Rakennuksessa olleita veistoksia on Istanbulissa sekä Pergamon-museossa Berliinissä. == Lähteet == Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Nymfaionit
Pohjoinen agora

Pohjoinen agora oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se muodosti kaupungin kaupallisen keskustan. == Historia == Pohjoinen agora oli Miletoksen agoroista vanhin, ja sen paikka varattiin jo kaupungin jälleenrakentamisen yhteydessä klassisen kauden alussa vuonna 479 eaa. Aukiota ympäröineet rakennukset tehtiin kahdessa päävaiheessa. Agoran rakentaminen alkoi myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. sen jälkeen, kun sen pohjoispuolelle oli rakennettu niin kutsuttu Sataman stoa eli pylväshalli. Suunnilleen samoihin aikoihin rakennettiin agoran pohjoisempi stoa. Agoran eteläisempi stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 160 eaa. Itäsivu suljettiin rakennuksilla vasta roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa. Rakennusten ajoitus perustuu niiden tyyliin ja rakennustekniikkaan, mutta niitä ei ole voitu ajoittaa piirtokirjoitusten avulla. == Rakennukset == Pohjoinen agora sijaitsi Miletoksen niemen keskellä lähellä Leijonasatamaa. Agora oli suorakulmion muotoinen ja sen koko oli noin 50 × 87,5 metriä. Aukiota reunusti kaksi L-kirjaimen muotoista yksilaivaista stoaa. Stoista toinen käsitti agoran pohjoissivun ja länsisivun pohjoisosan, ja sen pohjoissiiven pituus oli noin 50,7 metriä ja länsisiiven pituus noin 39,1 metriä. Siipien syvyys oli noin 5,9–6 metriä. Toinen stoa käsitti agoran eteläsivun ja länsisivun eteläosan, ja sen eteläsiiven pituus oli noin 58,3 metriä ja länsisiiven pituus noin 45,6 metriä. Siipien syvyys oli noin 6,9–7,1 metriä. Pohjoisstoan kummassakin siivessä oli myymälätiloja. Stoien pylväät edustivat doorilaista tyyliä. Agoran länsisivun keskellä sijaitsi pieni joonialaista tyyliä edustanut prostyyli temppeli, jossa oli pronaos ja naos, ja jonka julkisivussa oli neljä pylvästä. Agoran keskellä sijaitsi alttari. Aukion luoteisosassa sijaitsi 400-luvulla eaa. pystytetty stele, jossa oli niin kutsuttu ”Veripiirtokirjoitus”, joka tuomitsi kaupunkia Joonian kapinan aikaan hallinneet oligarkit. Itäsivulta agora oli alun perin avoin. Myöhemmin itäsivulle rakennettiin muuri ja sittemmin myymälätiloja. Agoran lounaislaidalla sijaitsi Miletoksen Prytaneion. Agoran eteläpuolella sijaitsi puolestaan Buleuterion ja sen eteläpuolella Eteläinen agora. Agoran itäpuolelta kulki Pyhä tie, sen toisella puolella sijaitsi niin kutsuttu Joonialainen stoa. == Lähteet == Luokka:Agorat Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Poseidonin alttari (Miletos)

Poseidonin alttari oli antiikin aikainen Poseidon Enipeukselle omistettu alttari lähellä Miletosta ja Didymaa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. == Historia == Poseidonin alttari rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575 eaa. Se on ajoitettu rakennusteknisten yksityiskohtien perusteella. Ne muistuttavat jossakin määrin arkaaisen kauden Artemiin temppelin yksityiskohtia Efesoksessa. Strabonin mukaan alttaripaikan olisi perustanut jo Neileus, joka oli kreikkalaisessa mytologiassa Miletoksen perustaja. Tämä kertoo ehkä lähinnä siitä, että paikan kultti oli hyvin vanhaa alkuperää.Strabon: Geografia 14.1.3 (14.633). Alttari pysyi löytöjen perusteella käytössä hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle saakka, mutta sitä ei ilmeisesti muutettu eikä kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Sen oletetaan vaurioituneen maanjäristyksessä bysanttilaisella kaudella eli keskiajalla. Tämän jälkeen alttarin kivet joko käytettiin suurimmaksi osaksi uudelleen tai ne huuhtoutuivat mereen. == Rakennelma == Alttari sijaitsi Poseidonille omistetun Poseidionin (, ) niemen eli nykyisen Tekagaçin niemen kärjessä Miletoksen eteläpuolella, noin seitsemän kilometriä lounaaseen Didymasta. Alttarirakennelma oli suorakulmainen, ja koostui alttaripengerryksestä ja sen itäsivulla olleesta varsinaisesta uhrialttarista. Pengerryksen pitkien sivujen (pohjois- ja eteläsivu) pituus oli noin 11,1 metriä ja lyhyiden sivujen noin 9,5 metriä. Uhrialttarin koko oli noin 1,8 × 3 metriä. Se suuntautui itään päin. Alttaripengerrykselle johti lännen puolelta kuusiaskelmaiset noin 8,4 metriä pitkät ja 6,5 metriä leveät portaat. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan alttarit Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Serapeion (Miletos)

Serapeion () eli Serapiksen temppeli oli antiikin aikainen Serapikselle omistettu kreikkalainen temppeli Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. == Historia == Serapeion rakennettiin myöhemmällä roomalaisella kaudella 200-luvulla jaa., mahdollisesti keisari Aurelianuksen aikana vuosien 270–275 välillä. Ainakin osan siitä on piirtokirjoituksen perusteella lahjoittanut Julius Aurelius Menekles (Menecles). Temppelin olemassaolon Miletoksessa on kuvattu heijastelevan enemmänkin Rooman valtakunnan luonnetta kuin kaupungin varsinaista uskonnollista elämää. Temppelin Serapiksen kultti oli täsmällisemmin Zeus Serapiksen kultti, joka oli peräisin hellenistiseltä kaudelta Ptolemaios I:n ajalta. Tämä puolestaan yhdistettiin roomalaisella kaudella Septimius Severuksen aikana auringonjumala Helioksen kulttiin, ja nähtiin lopulta eräänlaisena Pantheoksena, joka edusti kaikkien jumalten voimaa. == Rakennus == Serapeion sijaitsi Miletoksen Eteläisen agoran länsipuolella lähellä sen suurta varastohuonetta. Temppeli oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa, ja sen sisäänkäynti oli eteläpäässä. Temppeli koostui pronaoksesta ja naoksesta eli cellasta. Pronaos oli oikeastaan tetrastyyli (eli nelipylväinen) prostyyli portiikki, jonka pylväät edustivat kompositatyyliä, ja joka oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle. Pronaos oli rikkaasti koristeltu reliefeillä, jotka esittivät eri jumalia. Päätykolmiossa oli kuvattuna Serapis-Helios. Temppelin naoksen koko oli noin 22,5 × 12,5 metriä. Kaksi viiden joonialaisen pylvään riviä jakoi sen sisältä kolmeen laivaan. Tämä teki rakennuksesta jossakin määrin basilikan mallisen. Kulttipatsas sijaitsi cellan pohjoispäässä olleella kolmiportaisella jalustalla. Temppelin lähellä sijaitsi Vitruviuksen mukaan erillinen Isikselle omistettu temppeli. == Lähteet == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Miletoksen rakennukset ja rakennelmat
Les Mirages

Les Mirages oli helsinkiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1963–1965. Se aloitti toimintansa Töölön yhteiskoulussa The Sharks -nimellä vuonna 1962. Les Miragesin perustivat Rainer Lindgren (laulu, rummut), Heikki "Hector" Harma (soolokitara), Sakari Lehtinen (komppikitara) ja Arto Tonteri (basso). Harman tilalle tuli vuonna 1964 Seppo Nikulainen. Myös The Saintsissa soittanut Matti Mustonen oli mukana yhtyeessä sen toiminnan loppuvaiheessa. == Tuotanto == Singlet Uncle Rock / She'll Be Mine (1964, Polydor 54 901) Onko rakkauteni turhaa / Nyt on kaikki ohitse (1964, Polydor 54 904) == Lähteet == * Harma, Heikki: Hector – Asfalttihippi, s. 73. Otava, 2017. ISBN 978-951-1-31608-4. * Finnish Rock'n'roll -sivusto Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet
El Tigre

El Tigre on kaupunki Venezuelassa Anzoáteguin osavaltiossa. Se on Oficinan öljykenttien liike-elämän keskus. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli vajaat 180 000. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Venezuelan kaupungit
Asking Alexandrian diskografia

Asking Alexandria on brittiläinen vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye North Yorkshirestä. == Studioalbumit == * * * * * * * * * * == Livealbumit == * == EP:t == * * * * == Remixalbumit == * Stepped Up and Scratched (2011) == Singlet == * Final Episode (Let's Change the Channel) (2009) * Not the American Average (2011) * Run Free (2012) * The Death of Me (2013) * Killing You (2013) * Break Down the Walls (2013) * Movingg On (2014) * Someone, Somewhere (Popkong Remix) (2015) * I Wont Give In (2015) * Undivided (2015) * The Black (2016) * Here i Am (2016) * Into the Fire (2017) * Alone in a Room (2018) * Vultures (2019) * The Violence (2019) * They Don't Want What We Want (And They Don't Care) (2020) * Antisocialist (2020) * Down To Hell (2020) * House on Fire (2020) * Alone Again (2021) * Never Gonna Learn (2022) * Faded Out (2022) * Dark Void (2023) == Musiikkivideot == * Final Episode (Let's Change the Channel) (2009) * A Prophecy (2010) * If You Can't Ride Two Horses at Once... You Should Get Out of the Circus (2010) * Closure (2011) * To the Stage (2011) * Not the American Average (2011) * Reckless & Relentless (2012) * Dear Insanity (2012) * Breathless (2012) * The Death of Me (Rock mix) (2013) * Run Free (2013) * Killing You (2013) * Moving On (2014) * I Won't Give In (2015) * The Black (2016) * Let it Sleep (2016) * Here I Am (2016) * Into the Fire (2017) * Alone in a Room (2018) * Vultures (2018) * The Violence (2019) * Antisocialist (2020) * House on Fire (2020) * Alone Again (2021) * Never Gonna Learn (2021) * Faded Out (2022) * See What's on the Inside (2022) * Dark Void (2023) * Psycho (2023) Luokka:Diskografiat
Petri Lahti

Petri Lahti (s. 1965 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Lahti on työskennellyt vuodesta 1999 lähtien toimittajana Ilta-Sanomissa ja Urheilulehdessä. Sitä ennen hän työskenteli Veikkaajassa ja Yleisradion teksti-TV:ssä. Lahti kirjoitti vuonna 2019 pikaluistelija Mika Poutalan elämäkerran Muutaman sadasosan tähden ja 2018 yhdessä Leonard Jägerskiöld Nilssonin kanssa tietokirjan Jalkapallon seuravaakunat. Hän toimi esimiehenä ja toimittajana Ilta-Sanomien vuonna 2019 julkaisemassa Bensaa suonissa -bookzinessä ja vuonna 2005 rock-yhtye Hurriganesia käsittelevässä erikoislehdessä. Hän kirjoitti vuonna 2023 myös Hurriganesia käsittelevän tietokirjan Houlama! Hurriganes päivä päivältä 1971–1984. Lahti osallistui lisäksi kirjoittajana Cover Art – Eläköön vinyyli! -tietokirjan tekemiseen vuonna 2016 ja vastasi muusikko Jimi Hendrixin vuonna 2020 ilmestyneen elämäkertakirjan Suomi-osuudesta. Lahti on valittu vuoden jalkapallotoimittajaksi 2002. == Teokset == * Jalkapallon seuravaakunat. Helsinki: 2018. ISBN 9789523126916. * Mika Poutala – Muutaman sadasosan tähden. Helsinki: 2019. ISBN 9789523128910. * Veljeni Jimi Hendrix (kirjan Suomen vierailuosuus). Helsinki: 2020. ISBN 9789523751033. * Litmanen – Kympin matkassa (Juha Kanervan kanssa). Helsinki: 2021. ISBN 9789523732483. * Kirka – Hetki lyö. Helsinki: 2022. ISBN 9789523734357. * Kansa taisteli – Rajuimmat taistelut (koonnut). Helsinki: 2023. ISBN 9789523736702. * Houlama! Hurriganes päivä päivältä 1971-1984. Helsinki: 2023. ISBN 9789523736221. * Rolling Stones – 60 vuotta Rollareita. Helsinki: 2024. ISBN 9789523737860. * Hanoi Rocks päivä päivältä. Helsinki: 2024. ISBN 9789523738508. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Petri Lahti Minerva kustannuksen sivulla * Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Almamy Sylla

Almamy Sylla (10. syyskuuta 1926 Bamako – 5. heinäkuuta 2007 Bamako) oli malilainen hallintovirkailija ja poliitikko. Sylla palveli Ranskan laivastossa, valmistui ylioppilaaksi Dakarissa ja suoritti maatalouden taloustieteen tutkinnon Pariisin yliopistossa sekä hallintotieteiden ja kansainvälisten suhteiden tutkinnon Dakarin yliopistossa. Vuosina 1953–1959 hän työskenteli Ranskan Länsi-Afrikan maatalouskoulun johtajana Sikassossa. Sylla toimi presidentti Modibo Keïtan taloudellisena neuvonantajana ja ulkoministeriön osastopäällikkönä vuosina 1960–1963. Vuosina 1963–1967 Sylla työskenteli Yhdistyneiden kansakuntien Afrikan talouskomitean sihteerinä Addis Abebassa. Sen jälkeen hän toimi YK:n teollistamisjärjestön sihteerinä New Yorkissa valmistellen sen siirtymistä Wieniin. Vuonna 1978 Sylla siirtyi YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön osastopäälliköksi Roomaan. Vuoden 1984 jälkeen hän toimi muun muassa Afrikan kehityspankin, Ecobankin ja Länsi- Afrikan pankin BIAO:n tehtävissä. Presidentti Moussa Traorén hallinnon kaaduttua vuonna 1991 Sylla toimi Rassemblement pour la démocratie et le progrès (RDP) -puolueen johtajana. Hän osallistui vuoden 1992 presidentinvaaleihin saaden 9,4 prosenttia ensimmäisen kierroksen äänistä. Vuonna 1997 Sylla toimi vaaleja boikotoineen oppositiopuolueiden yhteenliittymän COPPO:n puheenjohtajana. Vuoden 2002 presidentinvaaleissa hän sai vain 0,57 prosenttia äänistä. Sylla vetäytyi politiikasta vuonna 2006, jolloin hänestä tuli RDP:n kunniapuheenjohtaja. ==Lähteet== Luokka:Malilaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Georg Salonius

Georg Gustaf Salonius (2. helmikuuta 1705 Nauvo – 13. helmikuuta 1760 Turku) oli Turun hovioikeuden aktuaari, joka painatti ensimmäisen suomenkielisen lakikirjan Ruotzin waldacunnan laki. Georg Saloniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Salonius ja Anna Gerdzlovius ja puoliso vuodesta 1748 Anna Margareta Koch (k. 1800). Salonius opiskeli Turun katedraalikoulussa ja tuli ylioppilaaksi 1727. Turun hovioikeuden auskultantti hänestä tuli 1739, pankinkamreeri valtiosäätyjen pankissa 1744 ja Turun hovioikeuden aktuaari 1746. Salonius omisti Sairialan kartanon Hauholla. Hänen painattamansa vuoden 1734 lain suomennos, jonka oli laatinut Samuel Forseen ja tarkastanut Erik af Palén, ilmestyi vuonna 1759.Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Georg Salonius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 12.12.2019) ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset juristit Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka: Suomalaiset kustantajat Luokka: Vuonna 1705 syntyneet Luokka: Vuonna 1760 kuolleet
Janne Nisonen

Janne Nisonen on suomalainen viulisti ja kapellimestari.Bio Conductor Janne Nisonen Nisonen aloitti viuluopintonsa 4-vuotiaana Kokkolassa ja eteni myöhemmin Sibelius-Akatemiaan sekä Edsbergin kamarimusiikki-instituuttiin (Tukholma). Sibelius-Akatemiassa hän on opiskellut myös orkesterinjohtoa Hannu Linnun ja Atso Almilan johdolla. Vuonna 2016 hän sai nimityksen kaksivuotiskaudelleJanne Nisonen Pori Sinfoniettan uusi ylikapellimestari Satakunnan Kansa Pori Sinfoniettan pääkapellimestariksi. Nisonen on johtanut myös muiden muassa Radion sinfoniaorkesteria, Helsingin kaupunginorkesteria, Deutsche Kammerphilharmonie Bremeniä, Avanti!-kamariorkesteria ja Keski- Pohjanmaan Kamariorkesteria. Viulistina Nisonen on toiminut Tapiola Sinfoniettan ensimmäisenä konserttimestarina ja vieraillut konserttimestarina monissa muissa eurooppalaisissa orkestereissa. Vuonna 2008 hän oli mukana perustamassa Jousia Ensembleä. Hän on tehnyt monia levytyksiä ja vieraillut säännöllisesti kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla. Hänen instrumenttinsa on Nicolo Gaglianon vuoden 1751 viulu, jonka hänelle lainasi LähiTapiola. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset viulistit Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Rassemblement pour la démocratie et le progrès

Rassemblement pour la démocratie et le progrès eli RDP on poliittinen puolue Malissa. Malilaiset emigrantit perustivat Almamy Syllan johtaman RDP:n Gabonissa vuonna 1990. Se rekisteröitiin huhtikuussa 1991 pian presidentti Moussa Traorén hallinnon kaatumisen jälkeen. RDP sai vuoden 1992 kansalliskokousvaaleissa neljä edustajanpaikkaa. Saman vuoden presidentinvaaleissa Sylla sai ensimmäisellä kierroksella 9,4 prosenttia äänistä. Vuonna 1997 Sylla toimi vaaleja boikotoineen oppositiopuolueiden yhteenliittymän COPPO:n puheenjohtajana, minkä johdosta RDP:n toisinajattelijat perustivat uuden puolueen Rassemblement national pour la démocratien. Vuoden 2002 vaaleissa Sylla sai vain 0,57 prosenttia äänistä eikä RDP saanut yhtään kansalliskokouspaikkaa. Nykyään puolueen puheenjohtajana toimii Bissi Sangaré. ==Lähteet== Luokka:Malin puolueet
Mattilanperä (Alavieska)

Mattilanperä eli Mattila on Alavieskassa sijaitsevan Kähtävän kylän osakylä. Sen asutus syntyi vuonna 1759 perustetun kruunun uudistilan maille, jonne siirrettiin vanhoja rakennuksia Kähtävästä. Mattilanperän viidestä tilasta viimeisin on syntynyt toisen maailmansodan jälkeen. Mattilanperän rakennukset ovat tiiviinä ryhmänä kylätien mutkassa, ja taloryhmä edustaa Pohjanmaan jokilaaksokylien takamaille 1700-luvulla syntyneitä kruununtiloja ja on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. == Sijainti ja kylä == Mattilanperä kuuluu Kähtävänojan varteen keskittyneeseen Kähtävän kylään. Mattilanperän taloryhmä edustaa Pohjanmaan jokilaaksokylien takamaille 1700-luvulla syntyneitä kruununtiloja. Kylän rakennustavaltaan vanhakantaiset rakennukset ovat hyvin säilynyt esimerkki 1700-luvun suomalaisesta talonpoikaisrakentamisesta. Mattilanperä on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Mattilanperän rakennuskanta on sijoittunut tiiviiksi ryhmäksi kylätien mutkaan. Tie kulkee asuinpihojen ja talouspihojen välistä. Asuinpihassa on kolme punamultaista asuinrakennusta. Vanhin asuinrakennuksista on Koivisto. 1700-luvulla rakennettu hirsirakennus oli mahdollisesti alkujaan savupirtti. Niin kutsuttu ylätupa on vuodelta 1879. Siinä on viisikulmainen kuisti ja toinen myöhemmin rakennettu kuisti. Sisätiloissa on säilynyt keltalasitteinen kaakeliuuni ja leivintupa. Talouspihan yli 30 rakennuksesta kivinavetat ovat vanhimpia. Luonnonkivestä ladotut navetat ovat 1700-luvulta. Rakennuskeskittymän ulkopuolella oleva jalka-aitta on vuodelta 1763. == Historia == Kähtävään Kähtävänojan varrelle syntyi pysyvää asutusta 1400-luvun lopulla. Kylässä oli 1500-luvulla neljä taloa. Niistä vanhin jaettiin vuonna 1580. Jaosta muodostui seitsemän kyläkuntaa, muiden muassa Mattila. Mattilan eli Mattilanperän asutus syntyi vuonna 1759 perustetun kruunun uudistilan maille, jonne siirrettiin vanhat rakennukset Kähtävästä. Tila sai kuuden vuoden verovapauden, jota jatkettiin useita kertoja. Verotuksen piiriin tila joutui vuonna 1837, ja perintötilaksi se lunastettiin vuonna 1897. Mattilanperän viides tila muodostettiin toisen maailmansodan jälkeen. Itsenäinen tila syntyi alueen eteläosaan. == Lähteet == Luokka:Alavieskan kylät Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Chico Bouchikhi

Chico Bouchikhi, syntyjään Jahloul Bouchikhi, (s. 13. lokakuuta 1954) on ranskalainen muusikko ja Gipsy Kings -yhtyeen yksi perustajajäsenistä. Bouchikhin isä oli marokkolainen ja äiti algerialainen. Hän tutustui Camarguessa Etelä-Ranskassa Reyesin perheeseen. José Reyes oli laulaja, joka esiintyi serkkunsa, flamencokitaristi Ricardo Baliardon kanssa. Vuonna 1974 José Reyes perusti Los Reyes -yhtyeen neljän poikansa ja Baliardon suvun serkkujen kanssa. Bouchikhi oli Reyesien mukana ja alkoi seurustella José Reyesin tyttären Marthe Reyesin kanssa. Vuonna 1979 José Reyesin kuoleman jälkeen Bouchikhi ehdotti yhtyeen nimen muuttamista Los Reyesista Gipsy Kingsiin. Chico Bouchikhi oli Gipsy Kingsin menestyskappaleiden ”Djobi, djoba”, ”Bamboléo” ja ”Soy” yksi kirjoittajista. Bouchikhin mukaan hänet syrjäytettiin Gipsy Kingsistä vuonna 1991. Bouchikhi muodosti oman yhteen Chico & The Gypsies. Alkuperäiset Gipsy Kings -yhtyeen jäsenet Bouchikhi sekä Paul, Patchai ja Canut Reyes palasivat yhteen parikymmentä vuotta eron jälkeen ja ovat esiintyneet nimellä The Original Gypsies. Heinäkuussa 1973 Israelin tiedustelupalvelu Mossad murhasi hänen veljensä Ahmed Bouchikhin Lillehammerissa. Mossad erehtyi pitämään Ahmed Bouchikhia Mustan syyskuun terroristina Ali Hassan Salamehina. Chico Bouchikhi nimitettiin Unescon hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1996. Hänelle myönnettiin Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan ritarimerkki vuonna 2000. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset muusikot Luokka:Ranskalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Cory Michael Smith

Cory Michael Smith (s. 14. marraskuuta 1986) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan yhdysvaltalaisessa rikossarja Gothamissa. ==Yksityiselämä== Smith kasvoi Ohion Columbuksessa ja hän valmistui Hilliard Darby High Schoolista vuonna 2005. Maaliskuussa 2018 hän kertoi olevansa seksuaalisuudeltaan queer. ==Filmografia== Elokuvat Elokuvat Elokuvat Vuosi Elokuva Rooli 2014 Camp X-Ray Pvt. Bergen 2014 Dog Food Declan Moore 2015 Carol Tommy Tucker 2017 Wonderstruck Walter 2018 1985 Adrian Lester 2022 Call Jane Dean 2023 May December Adrian Lester Televisiosarjat Televisiosarjat Televisiosarjat Vuosi Nimi Rooli 2014 Olive Kitteridge Dr. Kevin Coulson 2014–2019 Gotham Edward Nygma / Arvuuttaja 2020 Utopia Thomas Christie 2023 Transatlantic Varian Fry ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Virva Puumala

Virva Puumala os. Mathlin (s. 1990) on suomalainen sopraano. Hän voitti vuonna 2018 pianisti Juho Lepistön kanssa Helsinki Lied -kilpailun ensipalkinnon. Lisäksi hän on edennyt finaaliin Kangasniemen laulukilpailussa kesällä 2017 ja voittanut Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut vuonna 2019.Virva Puumala Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu Puumala on liedin ohella tulkinnut oopperaa ja oratorioita. Hän on työskennellyt useiden suomalaisorkestereiden kanssa. Hänen oopperaroolejaan ovat olleet Rita (Gaetano Donizetti: Rita), Despina (Wolfgang Amadeus Mozart: Così fan tutte), Kaarina (Tapio Tuomela: Neljäntienristeys), Aurora (Jukka Linkola: Abrahamin pidot) ja Ester (Jouko Tötterström: Kotiin). Puumala sai vuonna 2016 Oulussa maisterinarvon musiikkikasvatuksessa. Hän alkoi suorittaa vuonna 2017 toista maisterintutkintoa laulumusiikissa Sibelius-Akatemiassa Soile Isokosken ja Sirkka Parviaisen johdolla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Demo 3

Demo 3 on Absoluuttisen Nollapisteen EP-kasetti, jonka yhtye julkaisi oman Diu Dau Records -levymerkin kautta. Kasetti sisältää yhtyeen ennen levytysuraansa tekemiä kappaleita, joita ei ole aiemmin julkaistu kaupallisesti julkaistuilla levyillä. Nimestään huolimatta kasetti on nauhoitettu studiossa ja tarkoitettu kaupalliseen myyntiin. Kasetti oli myynnissä yhtyeen keikoilla ja sen verkkosivun kaupassa. Yhtye soittaa kasetilla alkuperäisessä kokoonpanossaan, vaikka Janne Hast oli levyn teon ja julkaisun aikaan yhtyeen jäsen. "Mutta toivoa on" on yhtyeen ensimmäinen kappale. Demo 3:n julkaisun yhteydessä yhtye soitti alkuperäiskokoonpanossaan Roots-illat-kiertueen, jonka keikoilla kuultiin kappaleita ainoastaan kasetilta sekä yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä albumilta. == Kappaleet == Sävellykset ja sanoitukset Tommi Liimatta, ellei toisin mainita. === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # # # # # == Kokoonpano == * Tommi Liimatta – laulu ja puhaltimet * Tomi Krutsin – rummut * Aki Lääkkölä – kitara, urut, haitari ja taustalaulu * Aake Otsala – basso ja taustalaulu == Tuotanto == * Äänitys: Aake Otsala ja Tuomas Paavola * Kasettimixaus: Aake Otsala, Helsinki * Kannen kuva: Jari Kähkönen * Kansi: Tomi Krutsin ja Japa Mattila * Kasettimonistus: JHS-tuotanto Oy * Kansipainatus: Kirjaprintti Oy == Arvostelut == * Desibeli.net: * Sue: (10/10) * Rumba: * Meteli.net: == Lähteet == * Absoluuttinen Nollapiste: Demo 3 * Absoluuttinen Nollapiste: Demo 3. Hankkeen ja laulujen taustaa * Kasetin kansi (DIUC-390, Diu Dau Records 2011) === Viitteet === Luokka:Absoluuttisen Nollapisteen albumit Luokka:Vuoden 2011 EP:t