EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Stadler KISS

Stadler KISS on sveitsiläisen Stadler Railin valmistama kaksikerroksinen sähkömoottorijuna. Niitä käytetään paikallisessa ja alueellisessa junaliikenteessä useissa Euroopan maissa. ==Katso myös== *Stadler Flirt ==Aiheesta muualla== *KISS (Stadler Rail AG, stadlerrail.com, viitattu 30.11.2018) Luokka:Sähkömoottorijunat
Srbuk

Srbuhi Sargsyan (, s. 3. huhtikuuta 1994 Jerevan, Armenia) tunnettu myös taiteilijanimellään Srbuk, on armenialainen laulaja. Hän nousi ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen kilpailessaan vuonna 2010 Armenian The X Factor -kilpailussa sijoittuen toiseksi. Vuonna 2018 hän osallistui X-Factor Ukraine -kilpailuun ja sijoittui neljänneksi. Sargsyan edusti Armeniaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Walking Out”. == Elämä ja ura == === Lapsuus === Sargsyan syntyi 3. huhtikuuta 1994 Jerevanissa, Armeniassa. Hän opiskeli Komitas State Conservatory of Yerevan -koulussa, jossa hän opetteli soittamaan qanun-nimistä soitinta. === Ura === Vuonna 2010 Srbuk koe-esiintyi Armenian The X Factorin ensimmäisellä tuotantokaudella. Koe-esityksessään hän lauloi Sian ”Soon We'll Be Foundin”. Srbuk liittyi Garik Papoyanin joukkueeseen ja saavutti toisen sijan. Vuonna 2012 hän perusti oman yhtyeensä nimeltä Allusion. Vuonna 2014 hän oli mukana featuring-artistina Papoyanin singlellä ”Boat”. ”Boat” oli osa soittolistaa venäläiseen elokuvaan nimeltä Лёгок на поми́не. Vuonna 2016 Srbuk julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltä ”Yete Karogh Es”. Vuonna 2018 hän kilpaili The Voice of Ukraine -kilpailun kahdeksannella tuotantokaudella, jossa häntä valmensi ukrainalainen laulaja Potap. Kilpailussa Srbuk sijoittui neljänneksi. Marraskuussa 2018 ilmoitettiin, että Srbuk edustaa Armeniaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa, Israelissa. Heti julkistuksen jälkeen Armenian yleisradioyhtiö Public Television company of Armenia (AMPTV) avasi lauluntekijöille mahdollisuuden lähettää kappaleitaan Srbukin mahdolliseksi euroviisukappaleeksi. Maaliskuussa 2019 julkistettiin, että Srbukin edustuskappale on ”Walking Out”. Kappale kilpaili euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksitoista eikä päässyt finaaliin. ==Diskografia== ===Singlet=== ====Pääartistina==== Nimi Vuosi Albumi "Yete Karogh Es" 2016 rowspan="2" "Half a Goddess" 2018 ====Featuring-artistina==== Nimi Vuosi Albumi "Boat" (Garik Papoyan feat. Srbuk) 2014 rowspan="2" "Let Me Down" (Hambik Ashot feat. Srbuk) 2018 == Lähteet == Luokka:Armenialaiset laulajat Luokka:Armenian euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 2019 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bellevue (ravintola)

Ravintola Bellevue [belvyy] oli Helsingissä Katajanokalla Rahapajankatu 3:ssa vuosina 1922–2023 sijainnut venäläinen ravintola. Ravintola oli perustettu Neuvostoliiton aikana. Ennen sulkemistaan vajaaksi vuodeksi syksyllä 2019 se oli oman ilmoituksensa mukaan jopa maailman vanhin yhtäjaksoisesti Venäjän ulkopuolella toiminut venäläinen ravintola. Ravintola perustettiin kahvilana Helsingin Uudenmaankadulle toukokuussa 1917 ja avattiin vuonna 1922 uudelleen ruokaravintolana Katajanokalla. Perustaja oli virolainen Grigori Pavlow, joka vuodesta 1931 käytti nimeä Reko Paulo.Paulon Säätiön taustaa Ravintola Bellevuen sivusto Paulon Säätiö : Paulon perhe Paulo johti ravintolaa 35 vuoden ajan, minkä jälkeen sen omisti pankinjohtaja Martti Karikoski ja vuosina 1974–2019 Ragni Rissasen Rivoli-yhtiöt. Bellevue suljettiin muiden Rivoli-ravintoloiden mukana lokakuussa 2019, mutta avattiin uudestaan 22. syyskuuta 2020 kun uudeksi omistajaksi tuli Suomessa 30 vuotta asunut kiinalainen kiinteistösijoittaja Zhiming Peng. Helmikuussa 2023 Peng sulki Bellevuen Ukrainan sodan heikennettyä kaiken venäläisen kulttuurin suosiota Suomessa. Hän aikoo avata tiloissa perinteisiä kiinalaisia ja aasialaisia ruokia tarjoavan ravintolan vielä keväällä 2023. == Lähteet == Luokka:Helsingin entiset ravintolat Luokka:Katajanokka
Patrik Blomberg

Patrik Blomberg on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun yhdeksännen tuotantokauden vuonna 2018. Hän sai finaalissa annetuista äänistä 41 prosenttia. Hän julkaisi ensimmäisen Idolsin jälkeisen singlensä, ”Älä tuu suolaa”, marraskuussa 2019. Hänen esikoisalbuminsa Lohja julkaistiin huhtikuussa 2020. Lohjalta kotoisin oleva Blomberg oli ennen Idols-kilpailua laulanut julkisesti ainoastaan kerran vanhemmilleen. Musiikkiuran ohella Patrik on työskennellyt VMP:llä. == Diskografia == === Albumit === Nimi Julkaisutiedot Lista Myynti Albumilista Lohja * Julkaistu: 30. huhtikuuta 2020 * Levy-yhtiö: Universal Music * Formaatti: digitaalinen — — === Singlet === Nimi Vuosi Listasijoitukset Albumi Single- lista Radio- lista ”Sun pitäis rakastua muhun” 2018 – – ”Älä tuu suolaa” 2019 – – Lohja ”Kivunpoistaja” 2020 – – === Musiikkivideot === * Sun pitäis rakastua muhun (ohj. Toni Karén) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomen Idols Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Jean-Baptiste Vuillaume

Jean-Baptiste Vuillaume (7. lokakuuta 1798 – 19. maaliskuuta 1875) oli ranskalainen viulunrakentaja. Vuillaume oli neuvokas kauppamies ja sai työstään myös useita kansainvälisiä tunnustuksia. Muun muassa akustiikkaa opiskellut Vuillaume sai haltuunsa kuuluisan italialaisen soitinrakentajan, Antonio Stradivarin, vuonna 1716 rakentaman Salabue-viulun 1800-luvun puolivälissä. Vuillaumen vävy nimesi sen Messiaaksi, koska odotus oli ollut sen arvoista. Vuillaume alkoi rakentaa kopioita viulusta ja hänestä kehkeytyi yksi Euroopan arvostetuimmista soitinrakentajista. Näiden lisäksi hän kopioi myös Giuseppe Guarnerin tekemiä viuluja. Hän rakensi elämänsä aikana yli 3000 soitinta, viulujen lisäksi muun muassa Oktobasson. ==LähiTapiolan Vuillaume- viulu== LähiTapiola hankki omistukseensa Vuillaume-viulun, joka on valmistettu vuonna 1873. Se on kopio Messias-viulusta. Messias-viulu täytti 300 vuotta vuonna 2016, ja se oli näytteillä Cremonassa kolmen Vuillaumen rakentaman kopion kanssa. Tämä viulu oli yksi näyttelyssä olleista. Viulu on erinomaisessa kunnossa ja sillä on viisi aitoustodistusta. Viulu on ollut eurooppalaisilla ja amerikkalaisilla keräilijöillä, ja tätä ennen se on ollut viulutaiteilija Manrico Padovanin konserttikäytössä. Vuillaume-viulu hankittiin Italian Cremonasta yhdeltä Euroopan arvostetuimmista viulujen välittäjistä ja myyjistä Eric Blotilta. Vuonna 2018 viulu annettiin Tampere Filharmonian käyttöön pitkäaikaisella lainasopimuksella. ==Vuillaume-viulun käyttäjiä== Vuillaume-viulu on erinomainen konserttiviulu, ja sen käyttäjiä ovat olleet muiden muassa Fritz Kreisler, Ruggiero Ricci, Isaac Stern, Pinchas Zukerman, Hilary Hahn, Nemanja Radulović ja Nikita Borisoglebski. == Lähteet== == Aiheesta muualla== * * * Luokka:Ranskalaiset soitinrakentajat Luokka:Vuonna 1798 syntyneet Luokka:Vuonna 1875 kuolleet
Luettelo kloonatuista eläimistä Jurassic Park -sarjassa

Jurassic Park on amerikkalainen science fiction -seikkailuelokuvasarja, joka perustuu Michael Crichtonin romaaneihin Dinosauruspuisto ja Kadonnut maailma. Elokuvassa ja romaanissa kerrotaan, että dinosaurukset on kloonattu käyttäen meripihkasta löytyneitä hyttysiä, jotka olivat aikoinaan imeneet dinosauruksen verta ja joissa dinosauruksen DNA oli säilynyt nykyaikaan saakka. Ensimmäisen Jurassic Park -elokuvan ohjasi Steven Spielberg, ja se julkaistiin vuonna 1993. Sen jälkeen seurasi kaksi jatko elokuvaa, Kadonnut maailma - Jurassic Park (1997) ja Jurassic Park III (2001), joka oli ensimmäisen trilogian viimeinen elokuva. Neljäs elokuva julkaistiin vuonna 2015 nimellä Jurassic World, ja se merkitsi uuden trilogian alkua. Uusi elokuva sijoittuu 22 vuotta ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen, mutta silti perustuu alkuperäisten elokuvien ja romaanien kertomuksiin. Se sai jatkoa vuonna 2018 elokuvalla Jurassic World: Kaatunut valtakunta. Sarjan kuudes ja viimeinen elokuva Jurassic World: Dominion on tarkoitus julkaista vuonna 2021. Romaaneissa sanotaan, että dinosauruksia on kloonattu yhteensä 47, ja elokuvissa esiintyy yhteensä 39 kloonattua dinosaurusta. Elokuvissa on myös kloonattu kaksi hybrididinosaurusta: Indominus rex, joka oli elokuvassa Jurassic World ja Indoraptor, joka oli elokuvassa Jurassic World: Kaatunut valtakunta. == Romaanien dinosaurukset == Dinosaurukset Dinosauruspuisto (1990) Kadonnut maailma (1995) Huomautukset Brachiosaurus {| class="wikitable sortable" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;" Luuranko == Elokuvien dinosaurukset == Dinosaurukset Jurassic Park Kadonnut maailma- Jurassic Park Jurassic Park III Jurassic World Jurassic World: Kaatunut valtakunta Huomautukset 1993 1997 2001 2015 2018 Alamosaurus {| class="wikitable sortable" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;" Luuranko == Geenimuunnelletut dinosaurukset == Tämän kohdan dinosaurukset esiintyvät ainoastaan elokuvissa Jurassic World ja Jurassic World: Kaatunut valtakunta. Dinosaurukset Jurassic World (2015) Jurassic World: Kaatunut valtakunta (2018) Huomautukset Indominus Rex {| class="wikitable sortable" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;" Esiintyy == Katso myös == * Luettelo Jurassic Park -sarjan hahmoista * Jurassic Park (elokuvasarja) == Lähteet == Luokka:Jurassic Park Kloonatuista eläimistä Jurassic Park -elokuvasarjassa
Maastohiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten 10 km perinteinen

Maastohiihdon naisten 10 kilometrin perinteisen hiihtotyylin kilpailu talviolympialaisissa 2014 järjestettiin 13. helmikuuta 2014 maasto- ja ampumahiihtokeskus Laurassa Krasnaja Poljanassa, Venäjällä. Kilpailun voitti Puolan Justyna Kowalczyk, toiseksi tuli Ruotsin Charlotte Kalla ja kolmanneksi Norjan Therese Johaug. == Tulokset == Lähde: Sija Nro Nimi Maa Aika Ero 43 Justyna Kowalczyk 28.17,8 40 Charlotte Kalla 28.36,2 46 Therese Johaug 28.46,1 37 Aino-Kaisa Saarinen 28.48,1 45 Marit Bjørgen 28.51,2 31 Stefanie Böhler 29.04,3 20 Natalja Žukova 29.15,5 41 Kerttu Niskanen 29.16,7 42 Heidi Weng 29.28,2 +1.10,4 10 39 Krista Lähteenmäki 29.36,0 +1.18,2 11 23 Emma Wikén 29.38,9 +1.21,1 12 28 Olga Kuzjukova 29.41,9 +1.24,1 13 36 Anne Kyllönen 29.52,8 +1.35,0 14 35 Masako Ishida 29.55,7 +1.37,9 15 30 Sara Lindborg 29.56,2 +1.38,4 16 26 Sadie Bjornsen 29.59,7 +1.41,9 17 44 Astrid Uhrenholdt Jacobsen 30.01,6 +1.43,8 18 24 Anna Haag 30.04,5 +1.46,7 19 34 Eva Vrabcová- Nývltová 30.06,7 +1.48,9 20 27 Katerina Smutna 30.13,6 +1.55,8 21 25 Nicole Fessel 30.27,0 +2.09,2 22 21 Valentyna Ševtšenko 30.33,0 +2.15,2 23 33 Katrin Zeller 30.38,5 +2.20,7 24 53 Kornelia Kubińska 30.43,5 +2.25,7 25 19 Célia Aymonier 30.45,8 +2.28,0 26 14 Laura Orgue 30.48,0 +2.30,2 27 29 Aurore Jean 31.01,0 +2.43,2 28 9 Tetjana Antypenko 31.06,9 +2.49,1 29 13 Sophie Caldwell 31.11,4 +2.53,6 30 17 Alenka Čebašek 31.13,6 +2.55,8 31 50 Ida Sargent 31.15,1 +2.57,3 32 18 Holly Brooks 31.19,1 +3.01,3 33 5 Jelena Kolomina 31.20,1 +3.02,3 34 1 Li Hongxue 31.20,7 +3.02,9 35 8 Nathalie Schwartz 31.23,2 +3.05,4 36 11 Paulina Maciuszek 31.25,8 +3.08,0 37 16 Elisa Brocard 31.28,0 +3.10,2 38 15 Barbara Jezeršek 31.40,0 +3.22,2 39 54 Brittany Webster 31.41,0 +3.23,2 40 12 Alena Sannikova 31.42,2 +3.24,4 41 49 Daria Gaiazova 31.47,0 +3.29,2 42 58 Triin Ojaste 31.54,3 +3.36,5 43 69 Anastasia Slonova 31.56,6 +3.38,8 44 4 Veronika Mayerhofer 31.59,6 +3.41,8 45 48 Klara Moravcová 32.00,6 +3.42,8 46 47 Kateryna Grygorenko 32.03,5 +3.45,7 47 3 Alena Procházková 32.08,4 +3.50,6 48 52 Lee Chae-won 32.16,9 +3.59,1 49 2 Tatjana Ossipova 32.20,1 +4.02,3 50 55 Man Dandan 32.25,1 +4.07,3 51 61 Katja Visnar 32.47,0 +4.29,2 52 6 Amanda Ammar 32.48,8 +4.31,0 53 59 Kelime Çetinkaya 32.58,0 +4.40,2 54 51 Heidi Widmer 33.01,9 +4.44,1 55 10 Marina Lisogor 33.35,4 +5.17,6 56 56 Vedrana Malec 33.42,3 +5.24,5 57 7 Nika Razinger 33.54,1 +5.36,3 58 68 Esther Bottomley 34.30,1 +6.12,3 59 62 Sara Timea 34.48,2 +6.30,4 60 60 Aimee Watson 34.56,0 +6.38,2 61 70 Katja Galstjan 35.26,4 +7.08,6 62 66 Inga Dauškāne 36.13,1 +7.55,3 63 57 Rosamund Musgrave 36.18,5 +8.00,7 64 64 Ingrida Ardišauskaitė 36.52,1 +8.34,3 65 67 Mathilde-Amivi Petitjean 37.26,7 +9.08,9 66 71 Ágnes Simon 38.36,7 67 74 Otgontsetseg Chinbat 38.43,1 68 73 Alexandra Camenșcic 39.52,6 69 63 Tanja Karisik 41.34,6 70 65 Farzaneh Rezasoltani 42.31,3 71 75 Marija Kolaroska 44.46,0 72 72 Ivana Kovačević 45.21,3 38 Julija Tšekaleva 29.36,1 +1.18,3 32 Julija Ivanova 29.59,4 +1.41,6 22 Marina Piller 31.07,6 +2.49,8 76 Angelica Morrone di Silvestri == Lähteet == naisten 10 km perinteinen
Lara Peyrot

Lara Peyrot (s. 2. toukokuuta 1975 Pinerolo) on italialainen uransa lopettanut murtomaahiihtäjä, joka osallistui Kansainvälisen hiihtoliiton kilpailuihin vuosina 1992-2007. Peyrot voitti Nordic Ski Marathon Cup-kilpailuissa kultaa kaudella 2002-03, hopeaa kausina 2003-04, 2004-05 ja 2006-07 sekä pronssia 2005-06. == Lähteet == Luokka:Italialaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Maurizio Pozzi

Maurizio Pozzi (s. 25. kesäkuuta 1970 Bormio, Sondrio) on italialainen murtomaahiihtäjä, joka on kilpaillut vuodesta 1992 lähtien. Hän osallistui Naganon talviolympialaisiin 1998. Pozzi painaa 70 kiloa ja on 173 senttimetriä pitkä. == Lähteet == Luokka:Italialaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Otto Louhelainen

Otto Aleksander Louhelainen (27. syyskuuta 1874 Juuka – 28. helmikuuta 1935 Lumivaara) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.Päivästä päivään. Helsingin Sanomat, 17.9.1935, s. 3. ==Henkilöhistoria== Otto Louhelaisen vanhemmat olivat räätäli Adam Louhelainen ja Ada Maria Turunen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1907–1919 oli Maria Soikkonen ja toinen vuodesta 1924 Hilja Seppälä. Louhelainen tuli ylioppilaaksi 1896 Joensuun lyseosta ja vihittiin papiksi 1903. Hän toimi Inkerissä Keltun kirkkoherran apulaisena 1904–1907, Kelttu-Rääpyvän vt. kirkkoherrana 1907–1908 ja kirkkoherrana 1908–1916. Seiskarin saarnaaja hän oli 1916–1919, Haapasaaren 1919–1921 ja Jumesniemen kirkko-koulun 1921–1928. Lumivaaran kirkkoherrana Louhelainen toimi vuodesta 1928 kuolemaansa saakka. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1929. Louhelainen oli Inkeri-lehden päätoimittaja 1909–1915.Aikalaiskirja 1934, s. 409 (Viitattu 1.12.2018)Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 1.12.2018) ==Julkaisuja== * Inkerin sukunimet vv. 1721–1912, 1913 * Hämeenkyrön paimenmuisto, 1925 * Sasslinin koulun historia, 1935 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset päätoimittajat Luokka: Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Inkerin kirkon papit Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet
Anders Högberg

Anders Högberg (s. 9. huhtikuuta 1976 Skellefteå) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka osallistui hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin 2001 Lahdessa, jossa hän sijoittui sprintissä viidenneksi. Högberg lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2014. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uudo Sepp

Uudo Sepp (s. 28. maaliskuuta 1997) on virolainen laulaja Kuressaaresta. Hän voitti vuoden 2018 Eesti otsib superstaari -kilpailun. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Virolaiset laulajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1997 syntyneet
Berndt Frang-Ponsio

Berndt Emil Frang-Ponsio, sukunimi vuoteen 1914 Frang (9. joulukuuta 1865 Ikaalinen – 29. marraskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.Frang-Ponsion kuolinilmoitus, Aamulehti 01.12.1918 nro 226, s. 2. Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Berndt Frang-Ponsion vanhemmat olivat Kurusta kotoisin ollut maalari Karl Hermanninpoika Frang, ent. Rajala (1829–1895) ja Maria Gustava Isakintytär Lindroos (1830–1913). Frang-Ponsio muutti Ikaalisista Tampereelle 1891. Hänen veljensä oli taidemaalari Felix Frang, myöhemmin Pahlama.Timo Frang : Sukunimet sekaisin, Frangin suvun historiaaGeni.com : Bernt Emil Karlinpoika Frang Toukokuussa 1915 Frang-Ponsio järjesti Tampereen Näsilinnassa yhteisen taidenäyttelyn taidemaalari D. J. Niemelän kanssa. Häneltä oli esillä maisema- ja muotokuvamaalauksia. Taidenäyttelyt Tampereella, Uusi Suometar 07.05.1915 nro 122, s. 5, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot __NOTOC__ == Maalauksia == * Tampereen Luterilaisen rukoushuoneen alttaritaulut Jairuksen tytär ja Sykarin kaivolla. 1914 Menetetyt kaunottaret esittäytyvät Vapriikin näyttelyssä, Silta Tamperelainen seurakuntalehti 5.12.2017 * Maisema yli vuorten ja järvien, öljymaalaus Bukowski == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Frang-Ponsio, Berndt Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Tehuelchesaurus

Tehuelchesaurus on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisjurakaudella. Sen fossiileja on löydetty Chubutin maakunnasta Etelä-Argentiinasta. Löytö koostui noin puolikkaasta luurangosta, jossa näkyi ihon painaumia. Jäljistä erottui pieniä kuusikulmaisia luulaattoja. Tehuelchesaurus oli arviolta noin 12–18 metriä pitkä. Vuonna 2016 Gregory S. Paul arvioi sen pituudeksi 15 metriä ja painoksi 9 tonnia. Tehuelchesauruksen elinympäristöä olivat joenvarsimetsät ja avoimet tulvatasangot. Alueella oli lyhyt sadekausi, mutta muuten puolikuivaa. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Luokka:Sauropodit
David Johannes Niemelä

David Johannes Niemelä, sukunimi aik. Nivuniemi (1874 – 11. marraskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja kiinteistönomistaja.Helsingin kaupunginkirjaston kysy.fi-palvelu 25.1.2008 : Kysyisin löydättekö tietoa mistään henkilöstä nimeltä David Johannes Niemelä... MutualArt : David Johannes Niemelä Toukokuussa 1915 Niemelä järjesti Tampereen Näsilinnassa yhteisen taidenäyttelyn taidemaalari Berndt Frang-Ponsion kanssa. Häneltä oli esillä talviaiheisia maisemamaalauksia sekä lintumaalauksia. D. J. Niemelän ja B. Frang-Ponsion taidenäyttely Näsilinnassa, Aamulehti 04.05.1915 nro 100, s. 5, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Vuonna 1923 hänellä oli yhteisnäyttely Viipurissa Akseli Gallen-Kallelan, Pekka Halosen ja Mikko Hovin kanssa.Huomattava taidenäyttely, Karjala 10.11.1923, nro 260A, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistotTaidenäyttely ent. Yhdyspankin huoneustossa, Karjala 16.11.1923 nro 265, s. 5, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot Niemelä omisti Helsingissä kiinteistöjä ja hän istui näissä toimineiden liikkeiden hallituksissa.Suomen kaupparekisteri: Virallisen lehden liite 1927, No 12, sivu 29, julkaistu 1.1.1927 Velkaannuttuaan hänen huomattavaa omaisuuttaan joutui pakkohuutokauppaan vuonna 1932.Auktion, Hufvudstadsbladet 1932, No 335, sivu 10, julkaistu 10.12.1932Talo ja tontti N:o 1 Eerikinkadun varrella pakkohuutokaupassa, Uusi Suomi, 1933, No 81, sivu 6, julkaistu 24.3.1933 == Maalauksia == * Auringon lasku, öljymaalaus. 1920 Hagelstam * Kesäpilvet, öljymaalaus. 1924 Bukowski * Talvinen maisema, öljymaalaus. 1938 Bukowski * Talvinen maisema, öljymaalaus. 1944 Bukowski * Talvinen maisema, öljymaalaus. 1945Bukowski == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Compact Video Cassette

Compact Video Cassette (lyh. CVC) on Funain ja Technicolorin kehittämä videonauhurijärjestelmä. Se suunniteltiin erityisesti kannettavaan käyttöön. CVC käyttää analogista, kasettiin pakattua magneettinauhaa, joka on hieman C-kasettia kookkaampi. CVC esiteltiin vuonna 1980. Järjestelmä ei menestynyt ja se lopetettiin jo 1983. CVC lienee vähiten tunnettu 1970-luvulla kuluttajamarkkinoille kehitetyistä analogisista videojärjestelmistä. CVC esiteltiin ennen kuin Sony ja JVC olivat lanseeranneet omat kannettavat videolaitteensa, Video 8:n ja VHS-C:n. CVC oli tarkoitettu käytettäväksi erillisen videokameran kanssa ja se oli kevyt verrattuna saman aikakauden kuvanauhureihin. Technicolor 212E -laite painaa 3 250 grammaa. Sen mitat ovat 24x26x8 senttimetriä. Laitetta myytiin yhdessä Technicolor 412d -videokameran kanssa. Grundig kehitti oman laitteensa, jossa on matalampi nauhannopeus ja siten pitempi tallennusaika. CVC-järjestelmässä on pyörivä helical scan -kuvarumpu, joka mahdollistaa matalan nauhannopeuden. Nauhan leveys on neljännestuuma ja nauhannopeus 3,21 cm/s. Enimmäistallennusaika on 60 minuuttia. Järjestelmän kuvanlaatu on jossain määrin heikompi kuin puolen tuuman nauhaa käyttävissä videojärjestelmissä. CVC-nauhurin yhteydessä myytävät videokamerat, kuten JVC:n GX-44E, perustuvat vidicon-tekniikkaan, jolla ei saanut riittävän laadukasta kuvaa normaalissa huonevalossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Youtube-video: Funai CVC video 1981 ©Ottoderuig.nl *Funai 212A Luokka:Kuvantoistotekniikka Luokka:Tallennusvälineet
Ondřej Pažout

Ondřej Pažout (s. 1. heinäkuuta 1998 ) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän kilpaili vuoden 2018 talviolympialaisissa Pyeongchangissa sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi joukkuekilpailussa. Yksilökilpailuissa hänen sijoituksensa olivat 34. normaalimäen kilpailussa ja 37. suurmäen kilpailussa. Pažout saavutti nuorten olympialaisissa 2016 pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa 2018 sekä sai joukkuekilpailussa pronssia 2017. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kolmastoista. Pažout kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 27:s Rukalla saman vuoden marraskuussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 23:nneksi Seefeldissä tammikuussa 2021. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tšekkiläiset yhdistetyn hiihtäjät
Oerlikon (Zürich)

Oerlikon on sveitsiläisen Zürichin kaupunginosa () ja entinen kunta. Oerlikon on osa Zürichin kaupungin piiriä nro 11 (), jonka muut osat ovat Affoltern ja Seebach. Kaupunginosassa on runsaat 22 000 asukasta. == Historiaa == Oerlikon oli itsenäinen kunta vuosina 1872–1933. Vuodesta 1934 Oerlikon on ollut osa Zürichiä. Oerlikon kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla maaseudusta teollisuuspaikkakunnaksi, ja väkiluku kasvoi nopeasti: Vuosi Väkiluku 1850 476 1900 3 982 1930 12 503 1850- ja 1860-luvuilla rakennetut rautatieyhteydet Winterthuriin, Zürichiin, Usteriin ja Bülachiin olivat teollistumisen alullepanijoita. Maschinenfabrik Oerlikon (MFO) aloitti toimintansa 1876. Muita isoja teollisuusyrityksiä olivat vuonna 1895 aloittanut Accumulatoren- Fabrik Oerlikon ja vuonna aloittanut 1906 Schweizerische Werkzeugmaschinenfabrik Oerlikon (Oerlikon-Bührle). == Liikenne == Oerlikonin rautatieasema on seudun joukkoliikenteen solmukohta. Aseman kautta kulkee päivittäin yli 100 000 matkustajaa, ja se on Sveitsin kahdeksanneksi vilkkain rautatieasema.. Moottoritiet A1 ja A4 ohittavat Oerlikonin itäpuolitse. Wildkarte Oerlikon.JPG|Oerlikonin kylä vuonna 1848. Karte Gemeinde Oerlikon 1933.png|Oerlikonin kunta oli Zürichin pohjoinen rajanaapuri vuoteen 1934. Die Schweiz von damals 1917-1937 (350 historische Flugaufnahmen von Walter Mittelholzer) - Zürich-Oerlikon vor 1920.jpg|Oerlikon luoteesta nähtynä noin vuonna 1920. Etualalla MFO:n tehdashallit ja rautatieasema, takana vasemmalla pyöräilystadion (Offene Rennbahn Oerlikon). Zürich - Oerlikon - MFO-Park 2010-09-26 18-14-44 ShiftN.jpg|MFO-puisto teollisuusalueen keskellä. Zuerich Sunrise Tower 7.jpg|Hochhaus Hagenholzstrasse, Credit Suissen toimistorakennus. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Zürichin kaupunginosat Luokka:Sveitsin entiset kunnat
Kaija Väre

Kaija Väre (3. tammikuuta 1920 – 30. syyskuuta 1980) oli suomalainen taidemaalari joka asui Porissa ja myöhemmin Espoossa.Kysy kirjastonhoitajalta 16.5.2013 : Etsin tietoa taidemaalari Kaija Väreestä, mutta sitä on tosi vaikea löytää Väre halvaantui viisivuotiaana ja oli siitä lähtien pyörätuolissa. Hän oli Uuno Alangon oppilaana 1945–1948 ja opiskeli myös Italiassa Villa Lantessa, Caprilla ja Firenzessä sekä vielä tutki taidetta muun muassa Espanjassa. Ensimmäisen näyttelynsä Väre piti Porissa 1945. Väre maalasi satoja muotokuvia julkisuuden henkilöistä (muun muassa Tarmo Manni ja Ansa Ikonen) sekä myös maisemia ja asetelmia. Hänen töitään on yksityiskokoelmissa Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa sekä eri yhteisöjen kokoelmissa ja Helsingin yliopiston kokoelmissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Nurmijärven kunnanvaltuuston pitkäaikaisen puheenjohtajan Uuno Laakson muotokuvan paljastus kunnantalon valtuustosalissa, 11.2.1967. Vasemmalla Uuno Laakso, oikealla muotokuvan maalannut taiteilija Kaija Väre. Matti Rintalan kuvakokoelmat, Nurmijärven museo (Muistaja museotietokanta) * Helemi Lapuan historiallinen tietokanta 16.2.2015 : Kaija Väre: Lapuan emäntäkoulun johtajan Anna Sjostedtin muotokuva (1949) Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet Luokka:Muotokuvamaalarit Luokka:Suomalaiset vammaiset henkilöt
Erkki Pietikäinen

Erkki Aleksander Pietikäinen (2. lokakuuta 1925 Viipuri – 11. tammikuuta 2006 Hämeenlinna) oli suomalainen miniatyyreistaan tunnettu taidemaalari joka asui Hämeenlinnassa.Monipuolinen taiteilija tunnettiin miniatyyreista, Helsingin Sanomat Kuolleet 28.1.2006 (Tilaajille)Find A Grave : Erkki Pietikäisen hauta Vanajan hautausmaalla Europarlamentaarikko Sirpa Pietikäinen on Erkki Pietikäisen tytär. Aino Haavio : Ensimmäisellä lennolla kotiin, Mielenterveysomaisten keskusliitto -FinFamin sivut Porvarillisen työn arkisto : Pietikäinen, Sirpa Maria == Maalauksia == * Suoranta, öljymaalaus. 1987 Hagelstam == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lumoart Oy : Erkki Pietikäisen miniatyyrejä Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Palopermanto

Palopermanto on ullakon lattialaatta, joka on valmistettu syttymättömistä tarvikkeista. Palopermannon tehtävänä on estää tulipalon leviäminen ullakkotilan kautta rakennuksen eri osien välillä. Palopermannon päälle on saatettu asentaa myöhemmin lisälämmöneristeitä, kuten mineraalivillaa. Palopermantolaatan alla voi olla haitta-aineita. Valueristeenä on käytetty usein tervapaperia, -pahvia ja -huopaa tai paksua kreosoottipikikerrosta.Neuvonen (toim.) 2006, s. 20 Osa valueristeistä voi sisältää haitta-aineita, joiden olemassaolo huomioidaan, jos rakenteeseen kohdistetaan korjaustoimia. Palopermantorakenteet ovat kehittyneet ajan kuluessa. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa palopermantorakenteena käytettiin usein savilaastilla muurattua lapetiilikerrosta, jonka alapuolella oli aluslaudoitus, puukoroke ja puupalkisto täytteineen.Neuvonen (toim.) 2006, s. 45 1900-luvun alkupuolella palopermannot alettiin valaa betonista. Tämän aikakauden palopermantolaatan paksuus on noin 50 mm ja sen alla on yleensä valueristeenä tervapaperi sekä muottilaudoitus.Neuvonen (toim.) 2006, s. 51 1920- ja 1930 -luvuilla laatta oheni noin 40 mm paksuuteen. 1940- ja 50 -luvuilla palopermanto sekä sen alapuoliset rakenteet monipuolistuivat. Palopermantolaatta tehtiin nyt 20-60 mm paksusta teräshierretystä teräsbetonista. Se muotoiltiin 1950-luvulta eteenpäin niin, että tulipalon sammutusvedet valuivat hallitusti pois ulkoseinälle muurattujen tiiliruukkuputkien kautta kaadon jyrkkyyden ollessa vähintään senttimetri metrin matkalla. Tämän aikakauden palopermantolaatan alla on joko palkistotäytteitä tai jos lämmöneriste on asennettu palkiston yläpuolelle, se voi olla vuorivillaa,Neuvonen (toim.) 2006, s. 135 karkaisematonta kevytbetonia, Neuvonen (toim.) 2006, s. 123 tai lastuvillalevyä. Neuvonen (toim.) 2006, s. 141 Yläpohjia on alettu tehdä tällä aikakaudella palkistojen sijasta myös massiivibetonilaattoina. Tällöin palopermannon alapuolella on ollut lämmöneristeenä lastuvillaa, kevytbetonia, lasivillaa, korkkia tai turvekuitulevyä. Käyttöullakottomissa rakennuksissa palopermantona on saattanut olla pelkkä slammaus lämmöneristeen päällä.Neuvonen (toim.) 2006, s. 95 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Palontorjunta
Tine

TINE SA on yksi Norjan suurimmista elintarvikeyhtiöistä ja maan suurin maitotuotteiden tuottaja, jakelija ja maastaviejä. Tinen omistaa noin 11 400 maidontuottajaa. Tinellä on täys- ja osaomistuksessa tytäryhtiöitä Norjassa ja ulkomailla. Suurin osa kansainvälisestä toiminnasta tapahtuu Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Saksassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tinen kansainvälisesti tunnetuimpia tuotteita ovat Jarlsberg, Ridder/Hertig, Snøfrisk, TINE Brunost Collection ja Wernerssons brand. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset elintarvikeyhtiöt
Niilo Suojoki

Niilo Suojoki (1. tammikuuta 1908 Hämeenlinna – 14. marraskuuta 1969) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari. Hän oli erikoistunut kansatieteellisiin aiheisiin ja hänen maalauksensa edustivat realistista tyylisuuntaa. Hän maalasi pääasiassa öljyvärimaalauksia mutta myös akvarelleja.Kysy kirjastonhoitajalta 28.3.2008 : Taidemaalari Suojoki? Suojoki vietti lapsuutensa ja nuoruusvuotensa Helsingissä jossa hän toimi huonekaluverhoilijana ja oli koristemaalarin opissa. Myöhemmin hän asui Tampereella ja viimeksi Kuhmoisissa Päijälän kylässä jonne hän rakensi itselleen talon Leppäkosken rantaan. Kosken toiselle rannalle hän suunnitteli Riihigalleria nimisen erämaa-ateljeen. Ateljee jonka koko oli 12x32 metriä rakennettiin vuosina 1965–1968 käyttäen kuudesta puretusta riihestä saatua puutavaraa. Suojoki ehti pitää kaksi näyttelyä Riihigalleriassa ennen kuolemaansa ja sen jälkeen hänen vaimonsa Fanny piti näyttelyitä vuoteen 1976 saakka jolloin hän myi Riihigallerian Kuhmoisten kunnalle. Kuhmoisten kunta on jatkanut näyttelytoimintaa galleriassa joka on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. Galleriassa pidettiin kesällä 2008 Niilo Suojoen satavuotisnäyttely. Kesällä 2018 oli Riihigallerian 50-vuotisjuhlanäyttely. Kuhmoisten kunnan sivut : Riihigalleria 50-vuotisjuhlanäyttely == Maalauksia == * Kelo Leviltä, öljymaalaus. 1952 Hagelstam * Metsänsisusta, öljymaalaus. 1961 Bukowski == Kirjallisuutta == * Sirkka-Liisa Ranta : Pienten on unelmoitava suuria : Niilo Suojoki - taidemaalari ja rakentaja. Kuhmoisten kunta 2013 ISBN 9529320825 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Susan Philipsz

thumb|The Distant Sound, Ystad, 2014. Susan Mary Philipsz OBE (s. 1965 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen kuvanveistäjä ja äänitaiteilija. Hän valmistui kuvanveistäjäksi Duncan of Jordanstone College of Artista vuonna 1993 ja suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon Ulsterin yliopistossa vuonna 1994. Hän teki kuitenkin läpimurtonsa äänitaiteella vuonna 2000. Hänen töitään on ollut näytillä muun muassa Lontoossa, Chicagossa ja Helsingissä, jossa hänen ääni-installaationsa Kun päivä laskee oli vuoden 2010 Ihme- nykytaidefestivaalin pääteos.Toppila & Koskela 2010, s. 112 Vaikka Philipsz ei enää teekään veistoksia, hän määrittelee itsensä edelleen kuvanveistäjäksi, joka käyttää ääntä ilmaisuvälineenään.Toppila & Koskela 2010, s. 69 Hän käyttää teoksissaan usein julkisille paikoille asetettuja kaiuttimia, joilla hän toistaa äänitteitä itsestään laulamassa kansanmusiikki- ja popkappaleita ilman säestystä. Philipsz pyrkii luomaan äänen avulla ”veistoksia”, joissa kokemus teoksen sijaintipaikasta ja kontekstista muodostuu olennaiseksi osaksi teosta itseään. Philipsz sai vuonna 2010 Turner-palkinnon teoksestaan Lowlands Away, jossa hän lauloi kolme versiota skotlantilaisesta itkuvirren kaltaisesta laulusta. Niitä soitettiin alun perin kolmen Clyde-joen ylittävän sillan alla Glasgow’ssa. Hänet nimitettiin brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) uutenavuotena 2014. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Skotlantilaiset henkilöt Luokka:Brittiläiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
R.Smg. Enrico Toti

R. Smg. Enrico Toti oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1927 vesillelaskettu Balilla-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Odero-Terni-Orlandon telakalta Muggianosta, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1925. Se laskettiin vesille 20. helmikuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 20. syyskuuta 1928.regiamarina.net == Palvelus == Vuonna 1940 alus oli jo palvelusikänsä puolesta uransa loppupuolella. Italian liityttyä toiseen maailmansotaan alus lähetettiin R.Smg. Tazzolin, R.Smg. Glaucon, R.Smg. Marcellon ja R.Smg. Medusan kanssa läntiselle Välimerelle Algerian ja Tunisian rannikolle. Alus kuului 20. - 27. kesäkuuta Philippevillen lahdella Bougarounin ja Farin niemien välillä operoivaan osastoon, joka palasi satamaan kohtaamatta vihollisaluksia.Toti Heinäkuun puolenvälin jälkeen viiden sukellusveneen osasto korvasi Kreetan ja Afrikan rannikon välillä operoineen neljän aluksen osaston. Viidestä ainoastaan kolme oli palveluskelpoisia mukaan lukien Toti, joka oli 19.-24. heinäkuuta Aleksandrian ja Krion niemen välisellä merialueella. Osaston alukset palasivat satamaan kohtaamatta vihollista. Lokakuussa aluksen piti kuulua merelle lähtevään seitsemän aluksen osastoon, mutta Toti ei päässyt partioalueelleen aluksella havaitun sähkömoottori vian vuoksi. Paluumatkalla Brindisiin alus navigoi Colonnanniemen radiomajakan mukaan ja sen jälkeen pitkin rannikkoa. Noin 50 merimailia ennen Colonnanniemeä aluksen tähystäjä havaitsi 15. lokakuuta kello 01.10 suuren pinnalla akkuja lataamassa olleen sukellusveneen. Totin siirtyessä hyökkäysasemaan vastustaja avasi tykkitulen kansitykillä kääntäen samalla veneen torpedoiden laukaisemiseksi. Totin miehistö avasi tulen konekiväärillä osuen torniin ja hieman myöhemmin alukselta avattiin tuli kansitykillä. Vastustajan laukaisema torpedo ohitti perän takaa ja tykin kranaatti osui Totin tornin juureen aiheuttamatta kuitenkaan merkittäviä vaurioita. Kello 1.40 vihollisalus upposi. Vuonna 1967 julkaistu Italian merivoimien virallinen historiikki nimeää vihollisaluksen HMS Rainbowksi. Aluksen saavuttua satamaan päällikkö Bandini siirtyi R.Smg. Atropolle ja aluksen ensimmäinen upseeri Longobardo vastaanotti aluksen päällikkyyden. Samalla alus siirrettiin sukellusvenekouluun Pulaan, jossa se teki 93 koulutuspurjehdusta. Longobardo luovutti aluksen päällikkyyden Giovanni Celestelle. Pohjois-Afrikan joukkojen huoltotilanteen vaikeuksien vuoksi Toti siirrettiin 1942 kuljettamaan tarvikkeita Tobrukiin. Alus lähti 30. kesäkuuta ensimmäiselle matkalleen ja palasi satamaan 13. heinäkuuta toimitettuaan 61 tonnia polttoainetta, 3,7 tonnia ampumatarvikkeita ja 1,5 tonnia muita tarvikkeita. Alus lähti 31. heinäkuuta seuraavalle matkalleen palaten 6. elokuuta. Alus lähti kolmannelle ja samalla viimeiselle matkalleen 19. marraskuuta. Se palasi 28. marraskuuta toimitettuaan 60 tonnia polttoainetta ja kaksi tonnia voiteluaineita. Alus ei ollut tämän jälkeen operaatioissa mukana ja se poistettiin palveluksesta 2. huhtikuuta 1943. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Balilla-luokan sukellusveneet Luokka:Italialaiset toisen maailmansodan sukellusveneet
The Beetle

The Beetle on ruotsalaisen Henrik Håkanssonin elokuva, joka tutkii maailmaa hyönteisnäkökulmasta. Teos on Ihme-nykytaidefestivaalin tuottama ja oli vuoden 2018 festivaalin Ihme-teos. Elokuva nostaa esiin halavasepikän (Hylochares cruentatus), uhanalaisen kovakuoriaislajin, jota tavataan vain Mätäojan ympäristössä Vantaalla. == Teoksen tausta ja tuotanto == Elokuva keskittyy halavasepikkäkuoriaisen ja sen elinympäristön kuvaamiseen. Håkansson on kertonut, että suunnitteli alun perin jättävänsä elokuvasta ihmiset kokonaan pois, mutta päätyi lopulta käyttämään kertojanääntä. Professori Jyrki Muonan mukaan elokuvassa on onnistuttu myös ensimmäistä kertaa äänittämään halavasepikän hypystä kuuluva ääni ihmiskorvalle kuuluvalla tavalla. IHME-teos sai alkunsa, kun Håkansson tutustui hyönteistutkija, professori Jyrki Muonaan ensimmäisenä taustatyöpäivänään Helsingissä vuonna 2016 ja kuuli tältä halavasepikkäkuoriaisesta. Teoksen materiaalia alettiin kuvata kesällä 2017 Muonan avustuksella. Elokuvan lähiotokset halavasepikästä on kuvattu studiossa. Professori Jyrki Muona on kertonut, että kuvattavan kuoriaisen löytäminen oli haaste: koska pääasialliset esiintymisalueet on rauhoitettu luonnonsuojelualueiksi, niiltä ei saa poimia mitään luontoon kuuluvaa. Muonan piti tämän vuoksi etsiä studioon vietävä sepikkä alueen ulkopuolelta. Elokuva kuvattiin lopulta Håkanssonin mukaan kokonaisuudessaan kolmessa ja puolessa päivässä. IHME-teoksen on katsottu nostavan esiin posthumanistisista ajattelua, jossa ihmistä käsitellään yhdenvertaisena toisten luontokappaleiden rinnalla. Håkansson on pohtinut teoksissaan ihmisen ja luonnon suhdetta 25 vuoden ajan, mutta on sanonut ettei pidä itseään posthumanistina vaan luonnon havainnoijana. == Elokuvan musiikki == Elokuvan musiikkina käytetään Mika Vainion konserttitaltiointia vuoden 2015 Sonár-festivaalilta. Håkansson kertoo halunneensa teokseen alun perinkin Vainion musiikkia ja kuunnelleensa konserttitaltioinnin sattumalta. Taltiointi yhdistettiin elokuvaan ja yhdistelmän todettiin toimivan hyvin. == Teoksen esitys osana IHME-festivaalia == Håkanssonin teos esitettiin osana Ihmeen festivaaliohjelmaa Helsingissä sijaitsevalla Kulttuuritehdas Korjaamolla 25.–26.5.2018 sekä Myyrmäessä sijaitsevassa Kino Myyrissä osana Myyrmäen Ihme -kokonaisuutta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The Beetle Yle Areenassa (katsottavissa 25.5.2019 asti) Luokka:Ihme-nykytaidefestivaalin teokset Luokka:Vuoden 2018 elokuvat Luokka:Taide-elokuvat
Hannes Myllylä

Johannes (Hannes) Jaakko Myllylä (26. heinäkuuta 1881 Kärsämäki – 29. syyskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjakauppias.Kuolleita. Helsingin Sanomat, 30.9.1942 s. 8. ==Henkilöhistoria== Hannes Myllylän vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Myllylä ja Vilhelmiina Kokkokangas ja puoliso vuodesta 1909 Auli Joutsiniemi. Myllylä valmistui opettajaksi 1904 ja toimi kansakoulunopettajana Kemissä 1904–1906 ja Kangasalla 1906–1910. Koulutarpeiden Keskusliike -yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1910–1928 ja perustamansa Kirjaliike-yhtiön johtaja vuodesta 1930.Aikalaiskirja 1934, s. 450-451 (Viitattu 1.12.2018) ==Julkaisuja== * Korkokirja, 1915 * Pankkimiehen korkokirja, 1927, Toivo Aro ja Hannes Myllylä * Kangasala: kuvauksia Kangasalan historiasta, luonnosta, asutuksesta, liikenteestä y.m.: opas matkailijoille, 1930 * Lisävihko pankkimiehen korkokirja 1:een: (2, 2 1/4, 2 1/2 ja 2 3/4 %), 1932, Toivo Aro ja Hannes Myllylä * Pankkimiehen korkokirja 2: (7 1/4% - 9 3/4%), 1932 Toivo Aro ja Hannes Myllylä ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka: Suomalaiset kauppiaat Luokka: Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Amerikankitararausku

Amerikankitararausku (Rhinobatos productus) on kitararauskujen heimoon kuuluva kala, joka elää Tyynellämerellä. == Ulkonäkö ja koko == Amerikankitararauskulla on suussaan lukuisia pieniä hampaita. Kalan täysikokoinen pituus on 100 senttimetriä, laji painaa noin 10 kilogrammaa ja elää tavallisesti 12 vuoden ikäiseksi. == Ravinto ja elintavat == Amerikankitararausku oleskelee enimmän osan ajastaan pohjamutaan tai -hiekkaan kaivautuneena, ja lähtee vain harvoin uimaan. Lajin ravintoa ovat äyriäiset, ravut ja simpukat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Pseudobatos productus *ITIS: Rhinobatos productus *Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rhinobatos productus *National Center for Biotechnology Information (NCBI): Pseudobatos productus, taxonomy *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Rhinobatos productus, Guitarfish (Also: Pointed-nose guitarfish; Shovel-nose shark) Luokka:Rauskut
Kaija Rantakari

Kaija Rantakari (s. 1984 Tuusula) on suomalainen runoilija, kollaasitaiteilija ja kirjansitojamestari. Rantakarin esikoisteos Mikado (2015) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella teoksellaan Koko meren laajuus (2018) hän sai Kalevi Jäntin palkinnon sekä Toisinkoinen- kirjallisuuspalkinnon. Teos oli myös Einari Vuorela -palkintoehdokkaana. Kolmas runokokoelma Salit ilmestyi 2021. Teos valittiin Runeberg- palkintoehdokkaaksi. Kertosäe-kokoelmaa Artemis Kelosaari luonnehtii Suomen Kuvalehdessä "pikkusieväksi"}}, kun taas Anna Hollingsworthin Kulttuuritoimituksessa julkaistun arvion mukaan teoksessa "ihmiskohtaaminen asettuu oivaltaviin muotoihin kellosepän tarkkuudella". Rantakari on tehnyt myös sitaattikollaaseja vanhasta tekstiaineistosta. == Tuotanto == * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kun päivä laskee

Kun päivä laskee on Susan Philipszin teos, joka tuotettiin vuoden 2010 Ihme- nykytaidefestivaalille. Teoksessa kuultiin Philipzin laulama Sydämeni laulu äänitteeltä Helsingin rautatieaseman keskushallissa päivittäin ajalla 12.3.-11.4.2010. Philipzs lauloi äänitteellä ilman säestystä. Ääni suunnattiin asemahallissa holvikaton alareunasta ylös, minkä seurauksena syntyi niin sanottu kuiskaus-galleriaefekti, jossa ääni kiirii holvikaarta pitkin tilan toiselle puolelle. Sydämeni laulu on alun perin Aleksis Kiven kirjoittama ja Jean Sibeliuksen säveltämä. == Teoksen taustat == Philipsz on kertonut kiinnostuneensa erityisesti suomalaisesta tuutulauluperinteestä ja niin sanotuista Tuonelan lauluista. Hän on kertonut haluneensa rinnastaa teoksessa rauhallisen tuutulaulun aseman vilinään. == Lähteet == === Aiheesta muualla === *Teoksen esittelyvideo Youtubessa Luokka:Ihme-nykytaidefestivaalin teokset
Katoava taide

Katoava taide on sellaista taidetta, joka kestää vain lyhyen ajan. Katoavan taiteen muotoja on erilaisia kuvanveistosta performanssiin. Sanaa käytetään kuitenkin tavallisesti kuvaamaan taideteosta, joka tapahtuu vain kerran, kuten happening, ja joka ei ilmene museossa tai galleriassa näytettävänä kestävänä objektina. == Taustaa == Katoava taide tuli esiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla Fluxus-ryhmässä, kun taiteilijat kuten Joseph Beuys olivat kiinnostuneita luomaan taideteoksia, jotka olivat olemassa gallerian ja museon rakenteen ulkopuolella ja joilla ei ollut taloudellista arvoa. Tapahtumat, performanssit ja äänimaisemat olivat osa katoavaa taidetta, samoin kuin lentolehtiset ja halvat massatuotetut esineet, jotka toivat esille kumouksellisia viestejä. Teos voi olla itsessään väliaikainen ja katoava, ajallinen prosessi, teko tai tapahtuminen. Esimerkiksi Andy Goldsworthyn taide on tehty käsillä saatavissa olevista materiaaleista. Taiteilija konstruoi veistoksen anonyymisti, ja poistuu sitten jättäen teoksen löydettäväksi. Osa katoavan taiteen haastetta on se, että katsoja törmää teokseen sattumalta, ja jää ihmettelemään kuka sen teki ja miksi. Katoava (ephemeral) tulee kreikankielen sanasta εφήμερος – ephemeros, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”vain päivän elävää tai lyhyen aikaa elävää”. Katoava taide koostuu usein sellaisista materiaaleista tai aineista, joiden kesto tai muotoa ylläpitävä kapasiteetti on lyhyt, kuten hiekka, lumi tai jää. Teokset on tehty usein materiaaleista, joilla on taipumus hajota tai muuttua luonnollisten prosessien kuluessa, kuten maataiteessa. Katoavan taideteoksen voi myös ymmärtää performanssina tai muina taiteellisina ilmaisumuotoina, joissa ihmisvartalo ja vartalon toiminta ovat teoksen ”päämateriaaleja”. Nykyajan teknologian kehityksen myötä katoavuus saavutetaan usein käyttämällä valon, kuvien projektioita ja muita väliaikaisten kuvien esityksiä ja luomuksia. == Baudelaire ja Benjamin == Charles Baudelaire ja Walter Benjamin selvittivät katoavan ja ikuisen materialistisia ja käsitteellisiä yhteyksiä. Heille katoavuus on seurausta modernisuudesta, jossa arjen olosuhteet nopeuttavat taideteosten tuottamista ja kuluttamista. Baudelairelle modernisuuden katoavuus on se herooinen osa, josta ikuinen voidaan suodattaa. Hän jättää paljolti edeltävien aikojan teoreettiseksi panokseksi sen, että luovuuden pitäisi edustaa ikuisuutta ja jossa ikuinen on jotain, mitä luovuuden tulisi pyrkiä edustamaan. Tämä ihanne leijuu ohimenevän yläpuolella. Benjamin taas luokitteli uudestaan ikuisuuden käsitteen ja asetti sen dialektiseen suhteeseen sen siirtymäkauden kanssa, jossa modernisuuden välittyminen itsessään ikuistetaan. Modernissa tuotantotavassa katoava sekä määrittelee teoksen materiaalisuutta, että sen käsitteellisiä perusteita. Katoava taide hahmottuu väliaikaisena, mutta se saa myös omat väliaikaisuuden kokemuksemme näyttäytymään nykyisyyden ikuisena ehtona. == Katso myös == *Performanssi *Happening *Äänitaide *Fluxus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Nykytaide Luokka:Kuvataiteen uudet alueet
Alfred Mäkinen

Kustaa Alfred Mäkinen (24. helmikuuta 1869 SomeroAikalaiskirja 1934, s. 452 (Viitattu 1.12.2018) – 21. elokuuta 1955 NummiYlioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 1.12.2018)) oli rovasti, mehiläishoitaja ja päätoimittaja.Kuka kukin oli (Viitattu 1.12.2018)Kuolleita. Helsingin Sanomat, 24.5.1955 s. 11. Alfred Mäkisen vanhemmat olivat talollinen Kustaa Adolf Mäkinen ja Anna Penttinen ja puoliso vuodesta 1904 Elin Aleksandra Silén. Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1893 ja vihittiin papiksi 1900. Hän toimi Somerniemen kirkkoherrana 1916–1920 ja Nummen kirkkoherrana 1920–1952. Mehiläistenhoitokoulua Mäkinen piti Asikkalassa 1902–1909 ja Somerniemellä 1910–1918. Hän oli Mehiläisen päätoimittaja vuodesta 1916, usean vuoden ajan. Rovastin arvon Mäkinen sai 1930. Hän julkaisi teoksen Mehiläishoidosta vuonna 1903. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Mennään museoon. Hyödyllisiä varsinkin pölyttäjinä. Helsingin Sanomat, 7.7.1984, s. 11. Luokka: Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka: Suomalaiset päätoimittajat Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Mehiläishoitajat Luokka: Vuonna 1869 syntyneet Luokka: Vuonna 1955 kuolleet
Veijo Valmu

Veijo Valmu (1929–1995) oli suomalainen Torniossa asunut taidemaalari. Bukowski : Veijo Valmu == Maalauksia == * Tunturinäkymä, öljymaalaus. 1966 * Oma persoona Ego, öljymaalaus kankaalle. 1974 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Reetta Pekkanen

Reetta Pekkanen (s. 1985 Outokumpu) on suomalainen runoilija. Pekkasen esikoisteos Pieniä kovia nuppuja (2014) palkittiin Katri Vala -palkinnolla, Tiiliskivi-palkinnolla ja Silja Hiidenheimon muistostipendillä. Se oli myös ehdolla Helsingin Sanomien Kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Pekkasen toinen runokokoelma Kärhi ilmestyi vuonna 2019 ja sai Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinnon. Pekkanen toimii runouslehti Tuli & Savun toimittajana, taiteilijaresidenssi Arteleksen koordinaattorina ja on mukana Nuoren Voiman Liiton hallituksessa. Pekkanen on valmistunut Tampereen yliopistosta pääaineenaan suomen kieli. Lisäksi hän on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa. ==Palkinnot== * Katri Vala -palkinto 2015 * Tiiliskivi-palkinto 2015 * Silja Hiidenheimon muistostipendi 2017 * Kalevi Jäntin palkinto 2019 ==Tuotanto== * * * Katkaistut tulppaanit. Helsinki: Poesia, 2023. ISBN 978-952-305-212-3. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yrjö Penttilä

Yrjö Mikael Penttilä (1891 – 30. tammikuuta 1931 TampereKoksimyrkytykseen kuollut, Aamulehti, 1931, No 30, sivu 5, julkaistu 31.1.1931Kuolleita: taidemaalari Yrjö Mikael Penttilä 39 v. ikäisenä, Helsingin Sanomat, 1931, No 36, sivu 3, julkaistu 6.2.1931Häkämyrkytykseen kuoli Tampereella äskettäin taidemaalari Yrjö Mikael Penttilä, Karjalan Ääni, 1931, No 15, sivu 1, julkaistu 7.2.1931) oli suomalainen Hämeenlinnan suunnalta kotoisin ollut taidemaalari, joka kuvasi tauluissaan perinteiseen tyyliin suomalaisia maisemia.Bukowski : Yrjö Penttilä Helsingin kaupunginkirjaston kysy.fi-palvelu 29,6,2011 : Ystävälläni on muutama Yrjö Penttilän maalaama taulu ja hän haluaisi.. Penttilän aktiivisimmat vuodet maalaamisessa olivat 1910– ja 1920-luvuilla. Loppuvuosinaan hän toimi taidemaalarina Tampereella. Penttilä löydettiin kuolleena asunnostaan Tahmelassa Uramon huvilassa tammikuussa 1931. Hän oli edellisenä päivänä muuttanut asuntoa, ja lämmittänyt uutta asuntoa tavan mukaan käyttämillään koksihiilillä menetellen kuitenkin varomattomasti saaden häkämyrkytyksen, johon sitten kuoli. == Maalauksia == * Talvimaisema, öljymaalaus. 1923 * Talvinen metsämaisema, öljymaalaus. 1924 * Talvimaisema Pyynikiltä, öljymaalaus * Kesämaisema, öljymaalaus * Rantamaisema, öljymaalaus == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet