EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kuivalaskeuma

Kuivalaskeuma on märkälaskeuman vastakohta. Kuivalaskeumassa happamoittavat yhdisteet laskeutuvat maahan pölyn mukana tai kaasuna. Kuivalaskeuma on painovoiman aiheuttamaa laskeutumista.Happonen, Holopainen, Sotkas, Tenhunen, Tihtarinen-Ulmanen, Venäläinen: Bios 3: Ympäristöekologia, sivu 110 ISBN 951-0-27631-6 WSOY, Happamoittavat aineet voivat kulkea myös ilmavirtojen mukana ja takertua erilaisiin pintoihin. Ihmisen toiminnan lisäksi ilmakehään pääsee ajoittain suuria määriä rikkiä ja typpeä tulivuorenpurkausten yhteydessä ja kuumista lähteistä ja muusta vulkaanisesta toiminnasta. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Ympäristötiede
Savusumu

Savusumu eli smog (englanniksi smoke, ’savu’ + fog, ’sumu’) tarkoittaa etenkin suurkaupungeissa esiintyvää ilmansaaste-episodia, jonka aikana näkyvyys on huono ja saasteiden pitoisuudet voivat kohota vaaralliselle tasolle. Haihtuvat orgaaniset yhdisteet eli VOC-yhdisteet aiheuttavat yhdessä valokemiallisten hapettimien kanssa savusumun syntymisen. Savusumu ärsyttää silmiä ja limakalvoja, rapauttaa maaleja ja kumia sekä tappaa kasveja. == Lontoo == Smog-käsite tuli tunnetuksi Lontoossa 1800-luvun lopulla. Pahimmillaan savusumu aiheutti 12 000 ihmisen kuoleman vuonna 1952 suuressa savusumussa. Vuonna 1954 julistettiin puhtaan ilman kampanja, jonka seurauksena savua aiheuttavien (hiili) polttoaineiden polttaminen kiellettiin tietyillä alueilla kaupungissa. Nykyään Lontoon savusumu aiheutuu liikenteen päästöistä, joskaan ei niin pahana kuin ennen. == Kiina == Ilmansaasteiden synnyttämä savusumu on ollut pitkään vakava ongelma Kiinassa. Saasteiden on arvioitu aiheuttavan Kiinassa vuosittain puoli miljoonaa ennenaikaista kuolemaa. Syksyllä 2013 Kiina julkisti toimintasuunnitelman ilmansaasteiden vähentämiseksi sen jälkeen, kun Pekingiä ja monia muita Kiinan kaupunkeja oli peittänyt poikkeuksellisen paksu savusumu. == Intia == Ilmansaasteet ovat vakava ongelma Intian suurkaupungeissa. Intian pahiten saastuneilla alueilla Indo-Gangesin tasangolla asuu yhteensä yli 480 miljoonaa ihmistä. Luku vastaa noin 40 prosentin osuutta Intian väestöstä. Delhin ja Kolkatan megakaupungit kuuluvat tähän alueeseen. Intia käynnisti vuonna 2019 kansallisen ilmanpuhdistusohjelman (NCAP), jonka tavoitteena on vähentää ilmansaasteiden määrää 102 pahiten kärsivässä kaupungissa 20–30 prosentilla vuoden 2017 tasosta vuoteen 2024 mennessä. == Katso myös == * auer * savu * sumu * utu == Lähteet == Luokka:Ympäristöongelmat
Pseudo-Matteuksen evankeliumi

Pseudo-Matteuksen evankeliumi on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva lapsuusevankeliumi. Se tunnetaan myös nimillä Matteuksen lapsuusevankeliumi ja Marian syntymä ja Vapahtajan lapsuus. == Historia == Evankeliumi kuuluu niin sanottuihin lapsuusevankeliumeihin, joiden tavoitteena oli täyttää Jeesuksen elämäkerran lapsuusajan kuvauksissa ennen kahdettatoista ikävuotta olevia aukkoja. Kirjoitus vaikutti paljon keskiaikaiseen ajatteluun, erityisesti siksi, että se kuului pyhimyslegendoja sisältäneeseen suosittuun Legenda aureaan. Niinpä siitä kirjoitettiin myös uusia versioita, kuten Libellus de nativitate Sanctae Mariae (”Kirja Neitsyt Marian syntymästä”), joka sisälsi ainoastaan ensimmäisen Marian syntymää käsitelleen osan. Toinen kirjoitukseen perustunut teksti oli Arabialainen lapsuusevankeliumi, jossa on lisäyksiä yliluonnollisista tapahtumista. == Sisältö == Evankeliumi kertoo Neitsyt Marian syntymästä ja nuoruudesta ja näihin vaiheisiin liittyvistä ihmeistä, sekä Jeesuksen lapsuudesta. Evankeliumissa on yhdistelty Jaakobin protoevankeliumia ja Tuomaan lapsuusevankeliumia ja sepitetty niiden pohjalta lisää legendoja. Jaakobin protoevankeliumin kuvaukseen on liitetty kertomus paosta Egyptiin, jota seuraavat lapsuusevankeliumin kertomukset. Kirjoittajan tavoitteena on ollut näiden kirjoitusten sulauttaminen yhdeksi teokseksi. Jaakobin protoevankeliumin tavoin Maria kuvataan jo lapsena poikkeukselliseksi ja äärimmäisen hurskaaksi. Muiden lapsuusevankeliumien tapaan Jeesuksen kerrotaan tehneen jo lapsena ihmetekoja ja opettaneen hämmästyttävällä viisaudella. Evankeliumi on ensimmäinen, joka mainitsee härkien ja aasien läsnäolon Jeesuksen syntyessä. Tästä on tullut oleellinen osa jouluseimiä ja muita kristillisiä joulun tapahtumien kuvauksia. == Kirjallisuutta == === Suomennokset === * Pseudo-Matteuksen evankeliumi. Suomennos Ville Vuolanto ja Valtteri Vuolanto. Teoksessa * Pseudo-Matteuksen evankeliumi. Teoksessa === Muita käännöksiä === * * == Aiheesta muualla == * The Gospel of Pseudo- Matthew. Wikisource. * The Gospel of Pseudo-Matthew. The Gnostic Society Library. Luokka:Lapsuusevankeliumit
Maailman ilmatieteen järjestö

Maailman ilmatieteen järjestö WMO () on YK:n alainen meteorologian alan kansainvälinen järjestö. Se perustettiin vuonna 1950 jatkamaan vuonna 1873 perustetun Kansainvälisen ilmatieteen järjestön työtä. WMO:ssa on 184 jäsenmaata. Sen päämaja on Genevessä Sveitsissä. Järjestön pääsihteerinä on toiminut 1.1.2024 lähtien argentiinalainen professori Celeste Saulo. Hänen edeltäjänsä oli Petteri Taalas, joka toimi pääsihteerinä vuosina 2016-2023. WMO koordinoi ja standardisoi muun muassa säähavaintojen tekoa ja meteorologian alan koulutusta. Se organisoi ympäristön tilaa tarkkailevia ja suojelevia hankkeita seuraavien ohjelmien kautta: * thumb|left|Aluellisten organisaatioiden jäsenet. Turkoosilla merkityt maat kuuluvat useaan alue- organisaatioon.Weather Watch Programme (säähavaintoja) * World Climate Programme (ilmasto ja ilmastonmuutos) * Atmospheric Research and Environment Programme (ilmakehän tutkimus ) * Hydrology and Water Resources Programme (hydrologia ja vesivarat) Ilmastonmuutosta arvioiva kansainvälinen IPCC on WMO:n ja YK:n ympäristöjärjestö UNEPin yhdessä vuonna 1988 perustama elin. WMO:lla on 185 jäsenvaltiota ja kuusi territoriota. Uusin jäsen on vuonna 2012 liittynyt Etelä-Sudan. Jäsenet muodostavat kuusi alueellista ryhmää alueellisten asioiden hoitamista varten. === Maailman ilmatieteen päivä === Maailman ilmatieteen järjestön perustamisen kunniaksi vieteään joka vuosi 23. maaliskuuta Maailman ilmatieteen päivää. Joka vuodelle valitaan oma ilmatieteeseen liittyvä teema. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * WMOn kotisivut Luokka:Meteorologia Luokka:Tiedejärjestöt Luokka:Yhdistyneiden kansakuntien erityisjärjestöt
Marjatta Rasi

pienoiskuva|Marjatta Rasi vuonna 2015. Satu Marjatta Rasi (29. marraskuuta 1945 Punkalaidun - 23\. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti. Hän palveli urallaan ulkomaan edustoissa Lontoossa, Pariisissa, New Yorkissa, New Delhissä ja Wienissä.Ulkoasiainministeriö: Marjatta Rasi – "pätevin hommaa tekemään" Toimiessaan suurlähettiläänä Itävallassa Rasi toimi myös Suomen pysyvänä edustajana YK:n Wienin toimistossa (UNOV), kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA:ssa, kansainvälinen ydinkoekieltosopimusjärjestön valmistelukomitea CTBTO:ssa ja kansainvälinen teollistamisjärjestö UNIDO:ssa. Aiemmin Rasi vastasi alivaltiosihteerinä Suomen ulkoasiainministeriön kehityspolitiikkaa ja -yhteistyötä koskevista asioista. Vuosina 1998–2004 Rasi toimi Suomen pysyvänä edustajana YK:ssa. Hän toimi YK:ssa myös talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) historian ensimmäisenä naispuheenjohtajana. Ennen palvelustaan YK:n pysyvässä edustustossa New Yorkissa hän toimi muun muassa Suomen suurlähettiläänä Intiassa, Nepalissa, Bangladeshissa, Sri Lankassa ja Bhutanissa. Koulutukseltaan Rasi oli oikeustieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta vuodelta 1969. Rasin harrastuksiin kuuluvat ooppera, kirjallisuus ja uinti. Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 4 332 ääntä eikä tullut valituksi. Rasi oli kokoomuksen ehdokkaana myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 780 ääntä eikä tullut valituksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Marjatta Rasin verkkosivut Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset alivaltiosihteerit Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Rumpu (täsmennyssivu)

Rumpu tarkoittaa seuraavia asioita: *rumpu, lyömäsoitin *rumpu, laitteen sylinterimäinen, yleensä pyörivä osa, esimerkiksi rumpupesukoneessa, kuivausrummussa, rumpuhiomakoneessa, rumpumuistissa, lasertulostimessa, rumpujarruissa ja betonirummussa *siltarumpu, esimerkiksi puroa tai viemäriä varten tien tai rautatien penkereen läpi rakennettu holvi tai putki *Rumpu, kylä Ylämaan kunnassa.
Shōrinji kenpō

Shōrinji kenpō () on japanilainen, Dōshin Sōn vuonna 1947 luoma itsepuolustusjärjestelmä, joka perustuu perustajan Kiinassa ja Japanissa harjoittelemiin taitoihin. Sō halusi opettaa nuorisolle zen-buddhismia parantaakseen näiden elämänlaatua toisen maailmansodan jälkeen. Hän ajatteli, että yhdistämällä filosofian ja kamppailutaidot hän saisi paljon kiinnostuneita oppilaita. Esikuvakseen hän otti Shaolin-luostarin, jossa legendan mukaan munkit olivat harjoitelleet sekä mieltään että kehoaan kamppailutaitoja kehittämällä. Tätä perintöä kunnioittaakseen Sō antoi lajilleen nimeksi Shōrinji kenpō ("Shaolin-temppelin itsepuolustustaito", vrt. kung fu). Monipuolisena lajina Shōrinji kenpō on keskittynyt useisiin eri osa- alueisiin. Peruslähtökohtana on itsepuolustus sekä henkinen ja fyysinen terveys. Eri tekniikoita lajissa on yli 600, ja niillä pystytään torjumaan hyökkäykset sekä vastaiskut. Shōrinji kenpōssa yhdistyvät pehmeät ja kovat tekniikat. Pehmeillä tarkoitetaan sidontoja, vääntöjä, irrotuksia, torjuntoja ja heittoja. Kovilla vastaavasti potkuja sekä iskuja. Lajin tekniikat eivät kuitenkaan perustu puhtaaseen voimaan, vaan akupunktiopisteiden hyväksikäyttöön. Vahvassa asemassa ovat myös muut kuin lamauttamiseen tarkoitetut tekniikat. Akupunktiopisteet soveltuvat myös elvyttämiseen ja terveyden ylläpitämiseen. Shōrinji kenpōlla on oma akupunktiohierontatekniikka, seihō, jolla saadaan vähennettyä jännitystä sekä rasitusta. Shōrinji kenpōsta on tullut suosittu harrastus Japanissa, Yhdysvalloissa sekä osissa Eurooppaa ja Aasiaa. == Aiheesta muualla == * http://www.shorinjikempo.fi Luokka:Taistelulajit
Kirsti Lintonen

Kirsti Eeva Helena Lintonen (o.s. Kyrölä, s. 23. toukokuuta 1945 Tampere)Kuka kukin on 2007, Otava 2006 oli Suomen suurlähettiläs Yhdistyneiden kansakuntien Suomen pysyvässä edustustossa New Yorkissa vuosina 2005–2009. Lintosella on takanaan pitkä ura ulkoasiainministeriössä, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1971 alkaen. Vuodet 1973–1976 hän toimi Suomen diplomaattina Itä- Berliinissä, Saksan demokraattisessa tasavallassa. Vuodet 1983–1987 Lintonen toimi pääministeri Kalevi Sorsan ulkopoliittisena erityisavustajana.http://www.global.finland.fi/public/?contentid=42349&contentlan;=1&culture;=fi- FI Vuonna 1990 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Windhoekiin, Namibiaan. Lintonen on toiminut myös kehitysyhteistyöosastolla ja vuonna 1996 Lintosesta tuli alivaltiosihteeri ja osastonjohtaja.http://www.kepa.fi/kumppani/3063/ Hän oli ensimmäinen nainen alivaltiosihteeritason virassa.Uutiskatsaus. Mitä Missä Milloin 1997 s. 76. Otava 1996 ISBN 951-1-14219-4 Vuosina 2000–2005 Lintonen toimi Suomen suurlähettiläänä Pretoriassa Etelä-Afrikassa ja oli samanaikaisesti akkreditoituna myös Botswanassa, Lesothossa, Mauritiuksella, Namibiassa ja Swazimaassa. Lisäksi hän on uransa aikana palvellut Brysselin, Belgradin, Lontoon ja Tukholman suurlähetystöissä. Koulutukseltaan Lintonen on valtiotieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi poika. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset alivaltiosihteerit Luokka:Erityisavustajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:YK:n suurlähettiläät
Gallia

Gallia oli gallialaisten, kelttien muinaisen pääheimon, kotimaa. Gallia vastasi nykyistä Ranskaa, Belgiaa, Luxemburgia, osia Alankomaista ja Reinin länsipuolista Saksaa, suurta osaa Sveitsiä ja Pohjois-Italiaa Adigeen asti. == Historia == Roomalaiset jakoivat Gallian kahteen osaan, jotka olivat Gallia cisalpina (Alppien tämänpuoleinen Gallia) ja Gallia transalpina (Alppien tuonpuoleinen Gallia). Roomalaiset valloittivat Gallia cisalpinan noin vuonna 222 eaa. ja Gallia transalpinan lopullisesti Julius Caesarin johdolla 50-luvulla eaa. Keisari Augustus huomasi, että näin monista kansoista koostuvan alueen hallinto oli hankala. Hän erotti siitä vuonna 22 eaa. Gallia Narbonensiksen provinssin senaatin haltuun, ja jakoi loput kolmeen osaan, jotka olivat Gallia Aquitania etelässä, Gallia Belgica pohjoisessa ja Gallia Lugdunensis niiden välissä. Myöhäisroomalaisella kaudella alue jaettiin useaan provinssiin, jotka kuuluivat Gallian diokeesiin ja Gallian prefektuuriin. Teoksen verkkoversio (Perseus) 300- ja 400-luvuilla useat germaaniset kansat tunkeutuivat Galliaan, joka sittemmin kokonaisuudessaan tuli kuulumaan frankkien valtakuntaan. === Provinssijako === Gallian provinsseissa tapahtui ajan kuluessa seuraavat muutokset: ==== Gallia transalpina ==== ==== Gallia cisalpina ==== == Katso myös == * Allobrogit * Vercingetorix == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lyömäsoitin

Lyömäsoitin on soitin, jonka ääni syntyy lyömällä kalvoa tai tietynmuotoista kovaa kappaletta. Lyömäsoittimet voidaan jakaa membranofoneihin, joissa ääni synnytetään pingotettua kalvoa lyömällä, ja idiofoneihin, joissa ääni saadaan aikaan lyömällä levyjä tai muunmallisia kappaleita joko toisiinsa tai jollain erilaisella kappaleella. Myös kordofonien eli kielisoitinten luokkaan kuuluu joitakin lyömäsoittimia, kuten pianon edeltäjä dulcimer. Lyömäsoittimiin luetaan myös suuri määrä soittimia, joita ei lyödä vaan esimerkiksi ravistetaan (marakassi), raaputetaan (pyykkilauta) tai hierotaan (viinilasi). Jotkin lyömäsoittimet on viritetty tietylle sävelkorkeudelle, ja näitä käytetäänkin pääasiassa melodian tai harmonian synnyttämiseen. Monien lyömäsoitinten tuottaman äänen korkeus on kuitenkin epämääräinen ja soiton kannalta merkityksetön. ==Lyömäsoittaja== Lyömäsoitinten soittajaa kutsutaan lyömäsoittajaksi, perkussionistiksi tai lyöjäksi. Kevyessä musiikissa lyömäsoittaja soittaa usein rumpalin kanssa, värittää ja täydentää rytmikuvioita sekä tukee rumpalin soittoa. Klassisen musiikin puolella lyömäsoittajia ja lyömäsoitinryhmiä on sinfoniaorkestereissa. Suomessa lyömäsoittajia koulutetaan Sibelius-Akatemiassa ja konservatorioissa. ==Lyömäsoittimia== ===Määrättyyn sävelkorkeuteen viritettyjä lyömäsoittimia=== *kello *patarumpu *gongi *temppeliblokki ===Kromaattisia lyömäsoittimia=== Kromaattisuudella tarkoitetaan musiikissa puolisävelaskelin etenevää sävelkulkua. *marimba *ksylofoni *vibrafoni *kellopeli *carillon *putkikellot *vibraharp ===Sävelkorkeudeltaan määrittämättömiä lyömäsoittimia=== *rytmikapulat eli clavés *kastanjetti *guiro *vibra-slap *congat *bongot *djembe *tamburiini *pandeiro *useimmat rummut *triangeli *tam-tam *Frigideira ===Etnisiä soittimia=== *cajon *darbuka *udu *djembe *bata-rumpu *tambora- rumpu *cuica *handpanit (cupolat) ==Aiheesta muualla== *Sibelius-Akatemian lyömäsoitinsivusto *Lyömäsoittimet - tietoja soittajille *lyömäsoitinkauppa ja -portaali * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Liikenne- ja viestintävaliokunta

Liikenne- ja viestintävaliokunta (LiV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä liikennettä ja tietoliikennettä koskevat asiat, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien liikennettä ja tietoliikennettä koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan aihepiiriin kuuluvat myös kuljetusalan työaikoja, Yleisradio Oy:tä ja Postia koskevat asiat. Kulkulaitosvaliokunta asetettiin jo vuosien 1922 ja 1925 valtiopäivillä, ja vuoden 1929 valtiopäivistä lähtien se asetettiin säännöllisesti. Valiokunnan nimi muutettiin liikennevaliokunnaksi vuoden 1973 valtiopäivistä lähtien ja vuoden 2003 valtiopäivistä lähtien liikenne- ja viestintävaliokunnaksi. == Valiokunnan jäsenet == Liikenne- ja viestintävaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. ===Jäsenet vaalikaudella 2023-2027=== Jäsen Puolue Vaalipiiri Kokoomus Lappi Kokoomus Pirkanmaa Kokoomus Savo-Karjala Kokoomus Uusimaa Perussuomalaiset Satakunta Perussuomalaiset Kaakkois-Suomi Perussuomalaiset Kaakkois-Suomi Perussuomalaiset Vaasa SDP Pirkanmaa SDP Savo-Karjala SDP Kaakkois-Suomi SDP Uusimaa Keskusta Oulu Keskusta Pirkanmaa Vihreät Uusimaa Vasemmistoliitto Varsinais-Suomi RKP Ahvenanmaa ==Valiokunnan puheenjohtajat== Puolue Puheenjohtaja Vuosi SDP Wäinö Wuolijoki 1922 Maalaisliitto Olli Hirvensalo 1922–1923 SDP Väinö Voionmaa 1925–1926, 1929–1931 Maalaisliitto Toivo Janhonen 1931–1936 Olli Hirvensalo 1936–1937 Toivo Janhonen 1937–1939 Olli Hirvensalo 1939–1940, 1941–1951 Väinö Kaasalainen 1951–1955 Eino Palovesi 1955–1956 Veikko Vennamo 1956–1957 Kauno Kleemola 1958 Niilo Ryhtä 1958–1961 SKDL Leo Suonpää 1962–1966 Rainer Virtanen 1966–1972 Veikko Saarto 1972–1976 Niilo Koskenniemi 1976–1979 Suomen Keskusta Alvar Saukko 1979–1983 Reino Karpola 1983–1987 Aapo Saari 1987–1993 Pauli Saapunki 1993–1999 Vihreät Erkki Pulliainen 1999–2003 Suomen Keskusta Markku Laukkanen 2003–2007 Vasemmistoliitto Martti Korhonen 2007–2011 Kokoomus Arto Satonen 2011–2012 Kalle Jokinen 2012–2015 Perussuomalaiset Pentti Oinonen 2015 Ari Jalonen 2015–2019 Sininen tulevaisuus SDP Katja Taimela 2019 Suna Kymäläinen 2019–2023 Suomen Keskusta Jouni Ovaska 2023– ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Liikenne- ja viestintävaliokunnan verkkosivu Luokka:Eduskunnan valiokunnat
Merimetsot

Merimetsot (heimo Phalacrocoracidae) on lahkoon Suliformes kuuluva kaloja syövien lintujen heimo. Niiden nokka on tukeva ja koukkupäinen. Niillä on pitkänomainen ruumis, pitkä kaula ja pyrstö. Ne ovat yleensä tumman värisiä ja keskikokoisia tai sitä suurempia lintuja. Merimetsot jaetaan kahteen sukuun, merimetsoihin ja pikkumerimetsoihin. Lajit on aiemmin sijoitettu vain yhteen sukuun, ja osa fylogeneettisestä aineistosta tukee aiempaa jakoa.Orta, J., Jutglar, F., Garcia, E.F.J., Kirwan, G.M. & Boesman, P: Crowned Cormorant (Microcarbo coronatus). Teoksessa Merimetsot elävät sekä merialueilla että makeassa vedessä. Ne elävät rannikoilla ja saaristoissa ja pesivät yhdyskunnissa. Merimetsot pyydystävät kaloja sukeltamalla. Ne ponkaisevat veteen usein pienellä vauhtihypyllä. Merimetsot tunnetaan tavastaan levitellä istuessaan siipiään, jonka tarkka syy on tuntematon – yleinen väittämä siipien kuivattelusta ei pidä paikkaansa: merimetsojen rasvarauhanen on täysin toimiva ja höyhenpuku yhtä vedenpitävä kuin vesilinnuilla yleensä. == Lajit == === Merimetsot === Merimetsoja on BirdLife Suomen mukaan 26 lajia. BirdLife International lajittelee kuitenkin 30 lajia. *amerikanmerimetso (Phalacrocorax auritus) *oliivimerimetso (Phalacrocorax brasilianus) *mustamerimetso (Phalacrocorax sulcirostris) *merimetso (Phalacrocorax carbo) *intianmerimetso (Phalacrocorax fuscicollis) *kapinmerimetso (Phalacrocorax capensis) *arabianmerimetso (Phalacrocorax nigrogularis) *matalikkomerimetso (Phalacrocorax neglectus) *japaninmerimetso (Phalacrocorax capillatus) *tyrskymerimetso (Phalacrocorax penicillatus) *karimetso (Phalacrocorax aristotelis) *ulappamerimetso (Phalacrocorax pelagicus) *beringinmerimetso (Phalacrocorax urile) *patagonianmerimetso (Phalacrocorax magellanicus) *guanomerimetso (Phalacrocorax bougainvillii) *huppumerimetso (Phalacrocorax featherstoni) *kaunomerimetso (Phalacrocorax varius) *tasmanianmerimetso (Phalacrocorax fuscescens) *maorimerimetso (Phalacrocorax carunculatus) *sepelmerimetso (Phalacrocorax campbelli) *kergueleninmerimetso (Phalacrocorax verrucosus) *harmaamerimetso (Phalacrocorax gaimardi) *partamerimetso (Phalacrocorax punctatus) *etelänmerimetso (Phalacrocorax atriceps) *isomerimetso (Phalacrocorax perspicillatus) (sukupuutto) *galapagosinmerimetso (Phalacrocorax harrisi) *stewartinmerimetso (Phalacrocorax chalconotus) *chathaminmerimetso (Phalacrocorax onslowi) *aucklandinmerimetso (Phalacrocorax colensoi) *bountynmerimetso (Phalacrocorax ranfurlyi) === Pikkumerimetsot === Pikkumerimetsoja on BirdLife Suomen mukaan viisi lajia. *töyhtömerimetso (Microcarbo coronatus) *kaislamerimetso (Microcarbo africanus) *pikkumerimetso (Microcarbo pygmeus) *australianmerimetso (Microcarbo melanoleucos) *jaavanmerimetso (Microcarbo niger) ==Lähteet== * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Verensiirto

Verensiirto tarkoittaa veren tai sen komponenttien siirtämistä yhdeltä henkilöltä toiselle. Verensiirto voidaan toteuttaa joko suorana antajasta potilaaseen toteutettuna tai epäsuorasti tehtynä, jolloin veri on ennalta verenluovutuksen kautta kerättyä ja varastoitua. Jälkimmäinen tapa on nykyisin lähes ainoana käytössä. Siirrettävän veren täytyy olla veriryhmiltään yhteensopiva vastaanottajan elimistön kanssa. Yleisimmät tutkitut veriryhmät ovat ABO- ja reesusveriryhmät. Saajan ja antajan veri testataan ristikokeen avulla. Verensiirron voi aloittaa lääkäri tai tehtävään erityiskoulutuksen saanut sairaanhoitaja tai kätilö. Yleensä verensiirrossa annetaan jotakin veren osakomponenttia. Yleisimmät siirrettävät veren osat ovat punasolut, trombosyytit eli verihiutaleet ja veriplasma. Veriteitse tarttuvien tautien saaminen verensiirrossa on mahdollista, tällaisia ovat mm. HIV, hepatiitti B ja C sekä syfilis. WHO:n raportin mukaan kaikissa maissa luovutettua verta ei kattavasti tarkasteta näiden tautien varalta. Testaus on puutteellista etenkin matalan tulotason maissa joissa myös saastuneen veren riski on (jopa 500 kertainen ero) suurempi koska veren luovuttamisesta maksetaan. Erityisesti Jehovan todistajat ovat tunnettuja verensiirtojen kieltäytymisestä. Tämä opetus perustuu uskontokunnan käsitykseen mukaan Raamatun käskystä karttaa verta. Kieltoa veren karttamiseen muutoin perustellaan sillä, että veren katsotaan olevan elämän vertauskuva, ja elämä puolestaan on Jehovan lahja. == Yhteensopivuus == Taulukosta näkyy ABO- ja reesusveriryhmien yhteensopivuus antajan ja saajan välillä. Antaja 0- 0+ B- B+ A- A+ AB- AB+ Saaja AB+ AB- A+ A- B+ B- 0+ 0- == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Veri
Valto

Valto on suomalainen miehen etunimi, muunnelma skandinaavisesta Valdemar- nimestä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 2 537 Valtoa. == Tunnettuja Valtoja ja Waltoja == * Valto Aulamo, Pelle Jali (1919–1975), klovni * Valto Järvi (1906–1987), pesäpalloilija ja pesäpallovaikuttaja * Valto Karhumäki (1905–1985), lentäjä, ilmavalokuvaaja Veljekset Karhumäki -yhtiössä * Valto Eetu Kirri, oik. Edward Aaltio (1891–1946), amerikansuomalainen kirjailija * Valto Klemola (1907–1957), eläinlääkäri, virkamies ja professori * Valto Kokko (1933–2017), muotoilija * Valto Koski (s. 1939), SDP:n kansanedustaja * Valto Käkelä (1908–1977), SDP:n kansanedustaja ja ministeri * Valto Laitinen (1926–2014), pariisilaistunut säveltäjä ja pianisti * Valto Maunula (1936–2016), kirjailija * Valto Olenius (1920–1983), seiväshyppääjä ja valmentaja * Valto Antero Peiponen (1931–2024), ornitologi * Valto Salmi (1903–1974), kestävyysjuoksija * Valto Sara (1907–1967), runoilija, pakinoitsija * Walto Tuomioja (1888–1931), päätoimittaja ja Edistyspuolueen kansanedustaja * Valto Tynnilä (1904–1940), säveltäjä ja sanoittaja * Valto Vaalikivi (s. 1941), taidemaalari ja kuvanveistäjä ==Kuvitteellisia Valtoja== * Valto Tuunanen (Walt Duncan): sarjakuvahahmo Jeren (Zits) isä, hammaslääkäri ==Lähteet== Luokka:Etunimet
Belgorodin alue

Belgorodin alue () on hallinnollinen alue Lounais-Venäjällä. == Maantiede == Belgorodin alue rajoittuu etelässä ja lännessä Ukrainaan (Sumyn, Harkovan ja Luhanskin alueet), pohjoisessa Kurskin alueeseen ja idässä Voronežin alueeseen. Belgogradin sijaitsee Keski-Venäjän ylängön lounaisosassa. Alueen merkittävimmät joet ovat alueen länsiosasta alkunsa saava Donets ja Oskol. == Historia == Toisessa maailmansodassa Belgorodin alue oli Saksan miehittämä vuosina 1941–1943. == Väestö == Alueen asukasluku on 1 532 526 henkeä (vuonna 2010). Kaupunkiväestön osuus oli paria vuotta aiemmin 66,6 %. Suurimmat kaupungit ovat Belgorod (356 426 as.), Staryi Oskol (221 163 as.) ja Gubkin (88 562 as.). Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 92,9 % on venäläisiä ja 3,8 % ukrainalaisia. == Hallinto == Belgorodin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Belgorod. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 6 kaupunkipiirikuntaan ja 21 piiriin. ===Kaupunkipiirikunnat=== :* Belgorod, :* Aleksejevka, :* Valuiki, :* Gubkin, :* Staryi Oskol, :* Šebekino ===Piirit=== :* Aleksejevkan piiri (), :* Belgorodin piiri (), :* Borisovkan piiri (), :* Graivoronin piiri (), :* Gubkinin piiri (), :* Ivnjan piiri (), :* Jakovlevon piiri (), :* Korotšan piiri (), :* Krasnaja Jarugan piiri (), :* Krasnogvardeiskin piiri (), :* Krasnojen piiri (), :* Novyi Oskolin piiri (), :* Prohorovkan piiri (), :* Rakitnojen piiri (), :* Rovenkin piiri (), :* Staryi Oskolin piiri (), :* Šebekinon piiri (), :* Tšernjankan piiri (), :* Valuikin piiri (), :* Veidelevkan piiri () ja :* Volokonovkan piiri (). == Talous == Belgorodin alueen bruttokansantuote oli Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 397 069,9 miljoonaa ruplaa eli 1,06 % Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 259,1 tuhatta ruplaa eli noin 6 347 euroa. Tämä oli lähellä (99 %) Venäjän keskiarvotasoa. Belgorodin alueella on kaivos-, koneenrakennus-, metalli-, kemian-, rakennusaine- ja elintarviketeollisuutta. Kaivosteollisuus tuottaa pääasiassa rautamalmia. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, auringonkukan siemeniä ja eteerisiä öljykasveja. Lisäksi on karjataloutta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla==
Ivanovon alue

Ivanovon alue () on hallinnollinen alue Venäjällä Itä-Euroopassa. Alue rajoittuu pohjoisessa Kostroman alueeseen, idässä Nižni Novgorodin alueeseen, etelässä Vladimirin alueeseen ja lännessä Jaroslavin alueeseen. Alueen pinta- ala on 23 900 km². == Maantiede == Ivanovon alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon keskiosassa. Alueen pohjois- ja itäosan kautta virtaa Volga. == Historia == Ivanovon alue perustettiin 1929 osista Kostroman ja Vladimirin alueita. == Väestö == Ivanovon alueen asukasluku on 1 079 600 henkeä (vuonna 2008). Kaupunkiväestön osuus on 80,8 %. Suurimmat kaupungit ovat Ivanovo ja Kinešma. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,7 % on venäläisiä, 0,9 % ukrainalaisia ja 0,7 % tataareja. == Hallinto == Ivanovon alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Ivanovo (vuoteen 1932 saakka Ivanovo-Voznesensk). Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 21 piiriin ja 6 kaupunkialueeseen. == Talous == Alueella on kemian-, elintarvike- ja puusepänteollisuutta sekä koneenrakennusta ja kevyttä teollisuutta. Maataloudessa viljellään viljaa, pellavaa ja vihanneksia sekä kasvatetaan karjaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ivanovon alueen sivusto *
Jaroslavlin alue

Jaroslavlin alue () on hallinnollinen alue Keski-Venäjällä Moskovan koillispuolella. == Maantiede == Jaroslavlin alue rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Kostroman alueeseen, kaakossa Ivanovon alueeseen, etelässä Vladimirin alueeseen, lounaassa Moskovan alueeseen ja lännessä Tverin alueeseen. Jaroslavlin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla Volgan yläjuoksun varrella. Alueen luoteisosassa sijaitsee suuri Rybinskin tekojärvi. Muita merkittäviä järviä ovat Nero ja Pleštšejevo. Alueen pinta-alasta on metsien peitossa 43 %. ==Historia== Jaroslavlin alue perustettiin 11. maaliskuuta 1936. == Väestö == Jaroslavlin alueen asukasluku on 1 425 000 (2010) ja väestötiheys 34,96 as./km². Väestöstä kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa asui 82,2 %. Suurimmat kaupungit olivat Jaroslavl (591 486 as.), Rybinsk (200 771 as.). Hieman pienempiä alueen kaupunkeja olivat Pereslavl-Zalesski (41 923 as.), Tutajev (41 001 as.), Uglitš (34 505 as.) ja Rostov (31 791 as.). Alueen väestöstä oli venäläisiä 96,0 %; ukrainalaisia oli seuraavaksi eniten eli 0,8%. == Hallinto == Jaroslavlin alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Jaroslavl. Alueen hallinnosta vastaavat kuvernööri, hallitus ja alueduuma. Paikallishallintoa varten alue on jaettu 17 piiriin ja 11 kaupunkialueeseen. == Talous == Alueella on koneenrakennusta, öljynjalostus-, kemian-, petrokemian-, elintarvike-, rakennusaine-, puunjalostus-, metalli-, mylly- ja rehuteollisuutta sekä sähköntuotantoa. Seutu on merkittävien petrokemiallisten siirtoputkistojen risteysalue. Muun muassa Itämeren öljyputki (Baltic Pipeline System, BPS-1) kuljettaa idempänä esiin pumpattua raakaöljyä ja muita öljytuotteita Jaroslavin alueelta Kirišin jalostamoille ja edelleen Koiviston vientiterminaaliin Suomenlahdella. Alueen maaperä ja ilmasto eivät ole maanviljelylle suotuisia, mutta siitä huolimatta alueella viljellään paljon rehukasveja, vihanneksia, pellavaa, viljaa ja perunaa. Karjankasvatus on tärkein maatalouselinkeino ja sen osuus koko maataloustuotannosta on 60 %. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla==
Teknikko

Teknikko (lyhenne tekn.) oli teknillisessä koulussa tai oppilaitoksessa suoritettu tutkinto, täsmennyksenä käytettiin opintosuunnan nimeä, esimerkiksi sähköteknikko, teleteknikko. Koulutuksen pituus oli kolme vuotta. Talonrakennuksen sekä tien- ja vesirakennuksen opintosuunnilta valmistuneiden tutkintonimitys oli rakennusmestari, konetekniikan opintosuunnan konemestari. Teknikkotutkintojen tarkoitus oli valmistaa ennen kaikkea työnjohtotehtäviin. Teknikon tutkinnot lakkautettiin ammattikorkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Viimeiset teknikot valmistuivat 2000-luvun alussa. Nykyisin teknikko on alin korkea-aste. Kansainvälisissä tehtävissä vaaditaan usein vähintään kolmen vuoden korkeakoulutus. Suomalaiset teknikot ja opistoasteen tutkinnon suorittaneet insinöörit eivät joissain tapauksissa täyttäneet tätä vaatimusta. Sama tutkinto muissa Euroopan unionin tai entisessä Neuvostoliitossa täyttivät tämän vaatimuksen. Osin tästä syystä laadittiin nykyinen koulutusvastaavuus jossa vanhatkin tutkinnot huomioitiin ja rinnastettiin samalle tasolle muissa maissa suoritettuihin vastaaviin tutkintoihin. Nykyään Suomessa on tutkintoasteisia työnjohtaja- koulutuksia, jotka vastaavat teknillisen koulutuksen työnjohtajia. Esimerkiksi Rastor järjestää näitä erikoisammattitutkintoja. == Katso myös == *Insinööri == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Koulutusastejaottelu, Tilastokeskus Luokka:Teknisen alan tutkinnot Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Kalugan alue

Kalugan alue () on hallinnollinen alue Venäjällä Moskovan lounaispuolella. Se rajoittuu koillisessa Moskovan alueeseen ja (heinäkuusta 2012 lähtien entistä laajempaan) Moskovaan, idässä Tulan alueeseen, kaakossa Orjolin alueeseen, lounaassa Brjanskin alueeseen sekä luoteessa Smolenskin alueeseen. Alueen pääkaupunki on Kaluga. Alueen pinta-ala on 29 800 neliökilometriä. == Maantiede == Kalugan alue sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Volgan sivujoki Oka virtaa alueen itäosan kautta. == Väestö == Alueen asukasluku on 1 011 608 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan). Kaupunkiväestön osuus oli 76,25 % (772 289 kaupungin tai kaupunkityyppisen taajaman asukasta, 239 219 maaseudun asukasta). Alueen kymmenen suurinta kaupunkia tai muuta taajamaa ovat ja näiden sijainti: Kaupunki tai kaupunkityyppinen taajama Venäläinen nimi, kyrillinen Väkiluku 2010 Kaluga Калуга 325 185 Obninsk Обнинск 104 798 Ljudinovo Людиново 40 550 Kirov Киров 31 888 Malojaroslavets Малоярославец 30 401 Balabanovo Балабаново 26 337 Kozelsk Козельск 18 203 Kondrovo Кондрово 16 672 Suhinitši Сухиничи 16 295 Tovarkovo (kaupunkityyppinen taajama) Товарково 14 494 Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,5 % on venäläisiä, 2,2 % ukrainalaisia ja 0,6 % valkovenäläisiä. == Hallinto == Kalugan alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Kaluga. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma. Kuvernöörinä on vuodesta 2002 lähtien toiminut Anatoli Artamonov. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 24 piiriin ja 2 kaupunkipiirikuntaan. == Talous == Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, puusepän-, rakennusaine- ja kevytteollisuus. Maatalous tuottaa perunoita, vihanneksia, viljaa ja pellavaa. Lisäksi on karjataloutta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Kalugan alueen piirijako dynaamisella kartalla (admoblkaluga.ru)
Kamtšatkan alue

Kamtšatkan alue () on Venäjän federaation entinen osa (subjekti) Venäjän kaukoidässä Koillis-Aasiassa. Alue käsitti Kamtšatkan niemimaan eteläosan sekä Kuriilien saaret ja Kommodorinsaaret. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, vaikka se federaation hallinnossa olikin tasavertainen Kamtšatkan alueen kanssa. Kamtšatkan alue rajoittui pohjoisessa Tšukotkaan, idässä Beringinmereen, kaakossa Tyyneen valtamereen, lännessä Ohotanmereen ja Magadanin alueeseen. Varsinainen Kamtšatkan alue (kun Korjakian autonomista piirikuntaa ei lasketa mukaan) rajoittui pohjoisessa Korjakian autonomiseen piirikuntaan, koillisessa Beringinmereen, idässä Tyyneen valtamereen ja lännessä Ohotanmereen. == Maantiede == Kamtšatkan aluetta halkovat tuliperäiset Sredinnyivuoret, joiden korkein huippu on Kljutševskaja sopkan tulivuori (4 750 m). Alueella on kaikkiaan 120 tulivuorta, joista 22 on toimivia. Alueen keskikorkeus on 655 m mpy. Merkittävämmät joet ovat Kamtšatka ja Avatša. Alueella on ankara ilmasto ja vuoden keskilämpötila on Kamtšatkan niemimaan eteläkärjessä 0 °C. Vuorien rinteillä on suuria metsiä. Alueen eläimistä mainittakoon muun muassa jääkarhu, peura, hylkeet, soopeli ja vuorilammas. == Historia == Kamtšatkan alue kuului 1926–1953 Kaukaisen idän maakuntaan. Omaksi hallintoalueeksi se erotettiin 1956. Venäjä ja Japani kiistelevät eteläisten Kuriilien omistuksesta. Kamtšatkan alue ja Korjakian autonominen piirikunta yhdistettiin Kamtšatkan aluepiiriksi 1. heinäkuuta 2007. Yhdistyminen hyväksyttiin kansanäänestyksessä 23. lokakuuta 2005. == Väestö == Kamtšatkan alueen asukasluku on laskussa, vuonna 1999 alueen asukasluku oli 396 000, mutta vuonna 2002 se oli laskenut 358 801 (Korjakia mukaan luettuna). Alueen väestötiheys on 0,8 as./km². Suurimmat kaupungit ovat Petropavlovsk-Kamtšatski (199 700 as.) ja Ust-Kamtšatsk. Suurin osa väestöstä on nykyisin venäläisiä. Vuonna 2002 väestöstä oli venäläisiä 290 108, ukrainalaisia 20 870 ja alkuperäisväestöön kuuluvia korjakkeja 7 328 (joista Korjakiassa noin 6 700). Lisäksi alueella asuu itelmejä, evenkejä ja ainuja sekä kiinalaisia ja korealaisia. == Hallinto == Kamtšatkan alue oli yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) vuoteen 2007 asti ja sen pääkaupunki on Petropavlovsk-Kamtšatski (1822–1924 nimenä Petropavlovskij port). Alue jakaantui hallinnollisesti 11 piiriin ja 4 kaupunkiin. Alueeseen kuului myös Korjakian autonominen piirikunta, joka oli kuitenkin myös suoraan yksi Venäjän federaation subjekti. == Talous == Tärkein elinkeino on kalastus. Alueen teollisuus on keskittynyt metsä-, puusepän-, kaivos- ja elintarviketeollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä, rautaa, kultaa ja kuparia. Lisäksi harjoitetaan ravunpyyntiä, nauta- ja siipikarjanhoitoa ja porotaloutta sekä turkistarhausta ja –metsästystä. Alueella on myös öljyesiintymiä. Vähäinen maanviljely tuottaa perunoita, viljaa ja vihanneksia. == Aiheesta muualla == Luokka:Kamtšatkan aluepiiri Luokka:Venäjän federaation entiset subjektit
Kirovin alue

Kirovin alue () on hallintoalue Venäjällä Koillis-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Arkangelin alueeseen ja Komiin, idässä Permin aluepiiriin ja Udmurtiaan, etelässä Tatarstaniin ja Mari Eliin sekä lännessä Nižni Novgorodin, Kostroman ja Vologdan alueisiin. == Maantiede == Kirovin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon itäosassa. Alueen itäosa kuuluu Kaman ylänköön. Alueen merkittävimmät joet ovat Volgaan sivuhaara Kama (joen yläjuoksua) sekä Kamaan alajuoksulla liittyvä Vjatka. Kirovin alueen luonnonsuojelualueista keskeisimpiin lukeutuu Vjatkan varrelle joen meanderoituessa muodostuneeseen kosteikkoon perustettu Nurgušin luonnonpuisto. == Historia == Kirovin alue on vanhaa udmurttien ja muiden suomalais- ugrilaisten kansojen asuma-aluetta. Novgorodilaiset kauppiaat perustivat udmurttien asuinalueelle Hlynovin kaupungin vuonna 1174. Kaupungin ympärille muodostui itsenäinen Vjatkan tasavalta, joka liitettiin Venäjään 1489. Venäjän keisarikuntaan kuuluessaan alue kuului Vjatkan kuvermenttiin. == Väestö == Kirovin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 341 312. Kaupunkilaisten osuus oli 74,0 prosenttia (993 176 henkeä) ja maaseutuväestön 26,0 prosenttia. Alueen suurin kaupunki on Kirov, jossa asui tuolloin 473 695 asukasta. Keskikokoisia kaupunkeja ovat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kirovo-Tšepetsk (Кирово-Чепецк, 80 921 as.), Vjatskije Poljany (35 162 as.) ja Slobodskoi (33 981 as.). Pienempiä kaupunkeja ovat Kotelnitš (24 979 as.), Omutninsk (Омутнинск, 23 615 as.), Jaransk (17 253 as.), Sovetsk (16 598 as.), Sosnovka (Сосновка, 11 960 as.), Luza (11 260 as.), Belaja Holunitsa (11 232 as.), Zujevka (11 198 as.), Kirs (10 420 as.) ja Uržum (10 213 as.). Lisäksi kaupunkiväestöä asuu alueen alle 10 tuhannen asukkaan pikkukaupungeissa ja kaupunkimaisissa taajamissa. Ehdoton enemmistö asukkaista on viimeisimmän väestönlaskennan mukaan (2010) venäläisiä (91,9 %), mutta alueella asuu myös tataareja (2,8 %), mareja (2,3 %), udmurtteja (1,0%) ja ukrainalaisia (0,6 %). == Hallinto == Kirovin alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Kirov (nimenä 1174–1781 Hlynov ja 1782–1932 Vjatka). Alue on jaettu hallinnollisesti 39 piiriin ja 19 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat kuvernööri ja alueduuma. Alueen kuvernööriksi nimitettiin 14. joulukuuta 2008 Nikita Belyh, Nikolai Šakleinin kauden loputtua. Belyh erotettiin heinäkuussa 2016 kun hän oli pidätettynä lahjusten otosta. Alueen väliaikaiseksi kuvernööriksi tuli Igor Vladimirovitš Vasilev, jonka asema vakinaistettiin syyskuussa 2017. == Talous == Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli-, kemian-, metsä-, puunjalostus-, elintarvike- ja kevytteollisuutta. Lisäksi fosfaattien tuotantoa. Alueen maatalous on keskittynyt karjanhoitoon sekä viljan, pellavan ja vihannesten viljelyyn. Kirov on alueen rautatieverkon keskus ja siellä on myös tärkeä lentokenttä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirovin alueen Nurgušin luonnonpuisto (nurgush.org)
Merkonomi

Merkonomi (lyhenne merkon.), liiketoiminnan perustutkinto (ent. liiketalouden perustutkinto), (120 ov 1.8.2015 saakka; 180 osp 1.8.2015 alkaen) on toisen asteen kaupan ja hallinnon alan perustutkinto. Koulutusta järjestetään seuraavissa koulutusohjelmissa/osaamisaloissa: * Asiakaspalvelun ja myynnin ko./oa. * Informaatio- ja kirjastopalvelujen ko./oa. * Talous- ja toimistopalvelujen ko./oa. Alan tutkinnon suorittaneet henkilöt työskentelevät kaikilla elinkeinoelämän aloilla liiketaloudellista ja kaupallista osaamista vaativissa tehtävissä. Niitä ovat esimerkiksi eri alojen asiakaspalvelu, myynti- ja markkinointitehtävät (myös ulkomaankaupan alalla), taloushallinto, kirjasto- ja informaatiopalvelut, rahoitus ja vakuutusalan tehtävät. Liiketoiminnan perustutkinnon suorittaneella henkilöllä on yleinen jatko- opintokelpoisuus. Sen mukaan hän voi pyrkiä ammattikorkeakouluihin tai yliopistoon. Luontevia jatkokoulutusmahdollisuuksia ovat liiketalouden ammattikorkeakoulututkinto, tradenomi tai kauppatieteiden kandidaatin (alempi korkeakoulututkinto) sekä kauppatieteiden maisterin (ylempi korkeakoulututkinto) tutkinnot. Aiemmin merkonomi oli opistotasoinen tutkinto, johon kuitenkin pääsi peruskoulupohjalta ja ennen peruskoulun tuloa joko keskikoulu- tai kauppakoulupohjalta. Ylioppilaspohjaiselta linjalta valmistuneita kutsuttiin epävirallisesti yo-merkonomeiksi. Joissakin kaupan alan kouluissa on mahdollisuus myös kaksoistutkintoon, jossa voi suorittaa samanaikaisesti sekä merkonomitutkinnon että ylioppilastutkinnon. Tämän pystyy suorittamaan kolmessa vuodessa. Nykyisin tosin on todennäköistä, että kaksoistutkinto suoritetaan 4 vuodessa. Liiketoiminnan perustutkinnon voi suorittaa myös näyttötutkintona, joita toteutetaan aikuiskoulutusta järjestävissä oppilaitoksissa. Uudet liiketoiminnan perustutkinnon perusteet astuivat voimaan 1.8.2009. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Liiketoiminnan perustutkinto, merkonomi (Rastor-instituutti ent. Markkinointi- instituutti) Luokka:Toisen asteen tutkinnot Luokka:Kaupallisen alan tutkinnot
Kostroman alue

Kostroman alue () on hallinnollinen alue Venäjällä Moskovasta koilliseen. == Maantiede == Kostroman alue rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Kirovin alueeseen, kaakossa Nižni Novgorodin alueeseen, etelässä Ivanovon alueeseen ja lännessä Jaroslavlin alueeseen. Kostroman alue sijaitsee Itä- Euroopan tasangolla. Volga virtaa alueen lounaisosan kautta. Muista joista merkittävimmät ovat Volgaan laskevat Kostroma ja Vetluga. == Hallinto == Kostroman alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Kostroma. Toimeenpanovallan johtaja eli kuvernööri oli Viktor Šeršunov vuodesta 1997 kuolemaansa saakka. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 20. syyskuuta 2007. Hänen seuraajansa oli Igor Sljunjajev Konstroma oblast Mapnall.com, viitattu 30.5.2022 hänen seuraajakseen tuli Sergei Sitnikov. Alueellinen lainsäädäntöelin on alueduuma, jonka puheenjohtajana toimii Andrei Bytškov. Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 24 piiriin ja 6 kaupunkipiirikuntaan. == Talous == Alueen merkittävimmät teollisuudenalat ovat puunjalostus-, koneenrakennus-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Alueen maatalous tuottaa viljaa, pellavaa ja vihanneksia. Lisäksi on karjataloutta. == Väestö == Alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 667 562\. Kaupunkiväestön osuus on 69,9 %. Suurin kaupunki on Kostroma (268 742 as.). Kostroman alueen muissa kaupungeissa asuu alle 30 tuhatta henkeä; näistä suurimmat ovat Bui (25 763 as.), Šarja (23 681 as.), Nerehta (22 828 as.), Manturovo (17 479 as.), Galitš (17 346 as.) ja Volgoretšensk (17 104 as.). Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,6 % on venäläisiä ja 1,1 % ukrainalaisia. ==Katso myös== * Kostroman kuvernementti ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kostroman aluehallinnon sivusto *
Kurganin alue

Kurganin alue () on Venäjän federaation Uralin federaatiopiiriin sijoittuva hallinnollinen alue Länsi-Siperiassa Aasiassa. == Maantiede == Kurganin alue sijaitsee Länsi-Siperian alangon eteläosassa. Alue rajoittuu pohjoisessa Sverdlovskin alueeseen, koillisessa Tjumenin alueeseen, kaakossa ja etelässä Kazakstaniin sekä lännessä Tšeljabinskin alueeseen. Alueen läpi virtaavat Obin vesistöön kuuluvat Tobol ja Iset. Kurganin rauhoitusalue on luonnonsuojelualueista merkittävimpiä. == Väestö == Kurganin alueen asukasluku on useimpien muiden alueiden tapaan pienentynyt merkittävästi 1990- ja 2000-luvulla. Alueen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 910 807. Väestöstä 60,26 prosenttia oli kaupunkilaisia; tähän kuuluvat kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa asuvat. Alueen suurimmat kaupungit olivat vuonna 2010 Kurgan (333 606 as.) ja Šadrinsk (77 756 as.). Pienempiä kaupunkeja ovat Šumiha (17 819 as.), Kurtamyš (17 099 as.), Kataisk (14 003 as.), Dalmatovo (13 911 as.), Petuhovo (11 292 as.), Štšutšje (10 973 as.) ja Makušino (8 338 as.). == Hallinto == Kurganin alue on yksi Venäjän federaation aluista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Kurgan. Alue on jaettu hallinnollisesti 23 piiriin ja 9 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat aluehallinnon päämies ja alueduuma. == Talous == Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maatalous on keskittynyt viljan viljelyyn ja karjanhoitoon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kurgan Region (kommersant.com)
Kurskin alue

Kurskin alue () on hallintoalue Venäjän Keskisessä federaatiopiirissä Ukrainan koillispuolella Itä-Euroopassa. == Maantiede == Se rajoittuu pohjoisessa Orjolin alueeseen, koillisessa Lipetskin alueeseen, idässä Voronežin alueeseen, etelässä Belgorodin alueeseen, lounaassa Ukrainan Sumyn alueeseen ja luoteessa Brjanskin alueeseen. Kurskin alue sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Alueen merkittävin joki on Dneprin sivujoki Desnan sivuhaara Seim. == Historia == Toisen maailmansodan aikana Kurskin alue oli Saksan miehittämä 1941–1943. Vuonna 1943 alueella käytiin suuri Kurskin taistelu. Ukrainan armeija ylitti Venäjän rajan Kurskin alueella 6. elokuuta 2024 osana Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. == Väestö == Kurskin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 127 081. Suurin kaupunki on Kursk, jossa asui 415 159 asukasta. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Železnogorsk (95 049 as.), Kurtšatov (42 706 as.), Lgov (21 453 as.) ja Štšigry (17 040 as.). Lisäksi alueella on useita pienempiä kaupunkeja ja lukuisia kaupunkityyppisiä taajamia. == Hallinto == Kurskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen hallintokeskus on Kursk. Alue on jaettu hallinnollisesti viiteen aluehallinnon alaiseen kaupunkipiiriin ja 28 piiriin. Alueella on yhteensä 10 kaupunkia. === Kaupunkipiirit === Numero kartalla Kaupunkipiiri Väkiluku (VL2010) Pinta-ala (km²) Asukastiheys (as./km²) 1\. Kursk 189 3\. Kurtšatov 55 4\. Lgov 38 2\. Železnogorsk 112 5\. Štšigry 21 === Piirit === Numero kartalla (tarkistettava!) Piiri Väkiluku (VL2010) Pinta-ala (km²) Asukas- tiheys (as./km²) Hallintokeskus 6 Belajan piiri 950 Belaja 7 Bolšoje Soldatskojen piiri 780 Bolšoje Soldatskoje 10 Dmitrijevin piiri 1270 Dmitrijev-Lgovski 30 Fatežin piiri 1300 Fatež 8 Gluškovon piiri 860 Gluškovo 9 Goršetšnojen piiri 1400 Goršetšnoje 31 Homutovkan piiri 1150 Homutovka 13 Kastornojen piiri 1230 Kastornoje 14 Konyšjovkan piiri 1070 Konyšjovka 15 Korenevon piiri 850 Korenevo 16 Kurskin piiri 1620 Kursk** 17 Kurtšatovin piiri 700 Kurtšatov 18 Lgovin piiri 1080 Lgov** 19 Manturovon piiri 1010 Manturovo 20 Medvenkan piiri 1090 Medvenka 21 Obojanin piiri 1090 Obojan 22 Oktjabrskin piiri 620 Prjamizyno 23 Ponyrin piiri 690 Ponyri 24 Pristenin piiri 1010 Pristen 25 Rylskin piiri 1550 Rylsk 27 Solntsevon piiri 1090 Solntsevo 26 Sovetskin piiri 1150 Kšenski 33 Štšigryn piiri 1220 Štšigry** 28 Sudžan piiri 1010 Sudža** 29 Timin piiri 850 Tim 32 Tšeremisinovon piiri 840 Tšeremisinovo 31 Železnogorskin piiri 991 Železnogorsk** 12 Zolotuhinon piiri 1150 Zolotuhino ** hallintokeskus ei ole osa piiriä, vaan muodostaa oman kaupunkipiirinsä == Talous == Alueen merkittävimmät teollisuudenalat ovat rauta-, koneenrakennus-, sähkötekniikka-, kemian-, elintarvike-, rakennusaine- ja kevytteollisuutta. Lisäksi alueella louhitaan rautamalmia. Maatalous tuottaa viljaa ja sokerijuurikasta. Lisäksi on karjataloutta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Lipetskin alue

Lipetskin alue () on hallinnollinen alue Venäjällä Itä-Euroopassa. == Maantiede == Se rajoittuu pohjoisessa Rjazanin alueeseen, idässä Tambovin alueeseen, etelässä Voronežin alueeseen, lounaassa Kurskin alueeseen, lännessä Orjolin alueeseen ja luoteessa Tulan alueeseen. Lipetskin alueen länsiosa kuuluu Keski-Venäjän ylänköön ja itäosa Itä-Euroopan tasankoon. Alueen merkittävimmät joet ovat Don ja siihen laskeva Voronež. == Historia == Toisessa maailmansodassa alue oli Saksan miehittämä 1941–43. Lipetskin alue perustettiin 6. tammikuuta 1954. == Väestö == Lipetskin alueen suurimmat kaupungit ovat Lipetsk (508 887 as.), Jelets (108 404 as.) ja Grjazi (46 807 as.). Alueella on 1 173 513 asukasta (vuonna 2010). == Hallinto == Lipetskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Lipetsk. Alue on jaettu hallinnollisesti 18 piiriin ja 8 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja edustajaneuvosto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *