EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kybersodankäynti

Kybersodankäynti on sodankäynnin muoto, jossa sotaa käyvät maat yrittävät vakoilla ja häiritä toistensa internetliikennettä, yleensä hakkeroiden vaikeuttaakseen viestintää, sabotoidakseen sotilaskalustoa ja vuotaakseen valtiosalaisuuksia. Onnistunut kyberhyökkäys voi vahinkojen lisäksi heikentää iskun kohteen taistelutahtoa ja kasvattaa henkistä painetta. Yhä useammalla valtioilla on nykyään kybersodankäynnin joukot, jotka ovat valmiudessa joko puolustamaan maataan kyberhyökkäykseltä tai hyökkäämään toiseen maahan kyberhyökkäyksellä. ==Katso myös== * Naton kyberpuolustuksen osaamiskeskus * Kyberturvallisuus * Kyberhyökkäys == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Tiedustelu Luokka:Vakoilu
Elli Karu

Elli Karu (o.s. Kylmänen, 24. marraskuuta 1886 - 16\. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kiertuenäyttelijä. Karu oli naimisissa elokuvaohjaaja Erkki Karun kanssa vuosina 1915–1935, ja he saivat kaksi lasta. ==Elokuvat== * Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma, 1920 * Ylioppilas Pöllövaaran kihlaus, 1920 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Pasquino

Pasquino eli Pasquin () on hellenistiseltä ajalta peräisin oleva patsas Roomassa lähellä Piazza Navonaa. Se esittää kreikkalaista sankarihahmoa Menelaosta. Nykyiselle paikalleen se sijoitettiin 1500-luvulla. Patsas on tunnetuin niin sanotuista puhuvista patsaista (statue parlanti): patsaan tuntumaan on kautta aikojen kiinnitetty pilkkarunoja, joilla on osoitettu tyytymättömyyttä vallanpitäjiä kohtaan. Patsaan nimestä tulee solvauskirjoitusta tarkoittava sana paskilli.Paskilli, Tietosanakirja, osa 7, palsta 288, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1915 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italian patsaat ja veistokset Luokka:Rooman rakennukset ja rakennelmat
Kostamovaara

Kostamovaara on suomalainen sukunimi, jota ovat käyttäneet muun muassa seuraavat henkilöt: * Juha Kostamovaara (s. 1955), suomalainen elektroniikan akatemiaprofessori * Pasi Kostamovaara (s. 1963), suomalainen kenraaliluutnantti ja Rajavartiolaitoksen päällikkö Muut merkitykset: * Kostamovaara, fiktiivinen poliisihahmo televisiosarjassa Kummeli esittää: Kontio & Parmas
Wirecard

Wirecard on saksalainen maksupalveluyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee AschheimissaWirecard, Investing.co, viitattu 22.7.2020. Se on listattu pörssiin. Yritystä pidettiin aiemmin yhtenä lupaavimmista saksalaisista rahoitusalan teknologiayhtiöistä. Se ajautui kriisiin, kun paljastui, että taseesta puuttui 1,9 miljardia euroa ja se on joutunut maksukyvyttömyysmenettelyyn. Oletettavasti varoja ei ollut koskaan ollutkaan, vaan kyseessä oli mutkikas huijausjärjestely. Wirecardin yhtiön johdosta on otettu kiinni kaksi hallituksen jäsentä ja entinen toimitusjohtaja Markus Braun. Yrityksen kakkosjohtajalla Jan Marsalekilla oli pääsy salaisiin tietoihin, joita hän on välittänyt väärille henkilöile. Kun Wirecard hakeutui maksukyvyttömyysmenettelyyn, hän katosi, ehkä Kiinaan mutta todennäköisesti Venäjälle. Tapauksessa on Saksan parlamentin tutkintakomitean kuultavana saksalaisia huippupoliitikkojakin, kuten Angela Merkel, joka lobbasi yritystä Kiinassa vaiheessa jolloin kohu oli jo herännyt. Toinen kuultava on valtiovarainministeri Olaf Scholz, joka on SPD:n kansleriehdokas syksyn 2021 vaaleissa. Kohun keskelle on joutunut Saksan finanssivalvonnasta vastaava viranomainen Bafin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset yritykset Luokka:Luottoyhtiöt
Olof Thunberg

Fritz-Olof Thunberg (21. toukokuuta 1925 Västerås – 24. helmikuuta 2020) oli ruotsalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja elokuvaohjaaja.Olof Thunberg Bonnier Audio Skådespelaren Olof Thunberg är död SVT NyheterGreta Thunberg's grandfather, veteran Swedish actor Olof Thunberg, dies Deutsche Welle Thunberg varttui Västeråsissa ja kiinnostui teatterista varhain. 15-vuotiaana hän perusti Lars Ekborgin kanssa Scenklubben-harrastajateatteriseuran. Vuosina 1950–1953 hän opiskeli Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa, ja opintojen jälkeen hän sai kiinnityksen Norrköpingin kaupunginteatteriin. 1950-luvun alussa hän tuli tunnetuksi radioesiintyjänä esimerkiksi ohjelmasta Mannen i svart. Thunberg eteni urallaan Tukholman kuuluisimpien teatterien lavoille ja toimi muiden muassa Bamsen sekä Shere Khanin (Viidakkokirja, Viidakkokirja 2) äänenä. Kansainvälisesti tunnetuksi hän tuli esiintymällä urkuri Fredrikin roolissa elokuvassa Talven valoa (1963). Myöhemmällä urallaan Thunberg ohjasi televisioelokuvia. Thunberg oli ilmastoaktivisti Greta Thunbergin isoisä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Ruotsalaiset ääninäyttelijät Luokka:Ruotsalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Väinämö Killinen

Väinämö Killinen (29. huhtikuuta 1888 Kuopio – 9. marraskuuta 1941 Tilkan sotilassairaala, Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja insinöörikapteeni.Geni.com : Väinämö Killinen Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1939-1945 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit Killisen vanhemmat olivat Kuopion kuuromykkäin koulun johtaja, kansanedustaja Kustaa Killinen ja Matilda Josefina "Tilda" Lagus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja suoritti diplomiarkkitehtitutkinnon 1915 sekä reservin insinööriupseeritutkinnon 1928. Hänet ylennettiin reservin insinööriluutnantiksi 1928 ja reservin insinöörikapteeniksi 1941. Kaatuneiden henkilöasiakirjat (kokoelma) > Kantakortit I > Killinen Väinämö, 29.04.1888 Killinen osallistui Suomen sisällissotaan suojeluskuntajoukoissa. Killisen Aseisiin-runo julkaistiin kuopiolaisessa aktivistien äänenkannattajassa Savon Jääkärissä 5. tammikuuta 1919 samaan aikaan kun vapaaehtoisia oltiin värväämässä Viron vapaussotaan.Uuden ajan kynnyksellä, Savon historia-blogi 31.8.2018 Jatkosodan aikana Killinen palveli merivoimien esikunnassa. Hän kuoli tapaturmaisesti Helsingissä marraskuussa 1941 ja hänet haudattiin Helsinkiin.Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneet Väinämö Killinen oli naimisissa Aino Ester Immosen kanssa. Heidän poikansa oli kommodori, STT:n toimitusjohtaja Kullervo Killinen. Killisen veljiä olivat Tullihallituksen pääjohtaja, ministeri Ilmari Killinen ja Kuopiossa ja Varkaudessa apteekkarina toiminut Kalervo Killinen (1879–1945). Killisen sisar oli oopperalaulaja ja suomentaja Tellervo Laurila. Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Kalervo KillinenVarkauden Vanhan Apteekin historiaaKuka kukin on 1978 : Kullervo Killinen == Suunnittelutöitä == * Ukkokoti, Niirala, Kuopio 1917 Satavuotiaan Ukkokodin hyvä kunto yllätti peruskorjaajat Kuopiossa – "Poikkeuksellisen hyvin tehty talo", Yle Uutiset 28.9.2017 * Haapajärven suojeluskuntatalo, Haapajärvi 1929 Pasi Jaakonaho : Haapajärven Suojeluskunta elokuvatoiminnan aloittajana, Kirjastovirma-sivusto * Suomen sodan aikaisen Toivalan taistelun muistomerkki, Toivala, Siilinjärvi 1933 Arkkitehti Väinämö Killisen suunnittelema, vuonna 1933 paljastettu Suomen sodan aikaisen Toivalan taistelun muistomerkki, Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma, Pekka Kyytisen kokoelma (Finna) * Otamon kappeli, Sysmä 1939 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Marcel Landowski

Marcel Landowski (18. helmikuuta 1915 Pont-l'Abbé – 24. joulukuuta 1999 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän pyrki luomaan avantgarden ja konservatiivisen ilmaisun välimaastoon sijoittuvaa musiikkia. Hänen tuotannossaan on Arthur Honeggerin ja Gian Carlo Menottin vaikutteita.Marcel Landowski AllMusic Landowski opiskeli Pariisin konservatoriossa vuosina 1935–1941.LANDOWSKI MARCEL (1915-1999) Centre de documentation de la musique contemporaine Siellä hän sai sävellysopetusta Henri Büsseriltä ja orkesterinjohdon opetusta Philippe Gaubertilta. Lisäksi hän sai ohjausta pianonsoitossa Marguerite Longilta ja orkesterinjohdossa Pierre Monteux'lta.Marcel Landowski The Kennedy Center Landowskista tuli merkittävä Ranskan musiikkihallinnon toimija. Hän esimerkiksi perusti Orchestre de Parisin vuonna 1967, kehitti maan konservatoriojärjestelmää vähemmän keskusjohtoiseksi ja toimi Théâtre du Châtelet'n puheenjohtajana 1979–1991. Vuonna 1991 Landowski perusti Musique nouvelle en liberté -seuran. Hänet valittiin vuonna 1975 Académie des Beaux-Artsin jäseneksi, ja vuodesta 1994 hän toimi Institut de Francen rehtorina. Tätä ennen hän oli toiminut vuodesta 1968 Institut de Francen pysyvänä sihteerinä. Vuonna 1987 hän sai Kunnialegioonan komentajan arvon. Landowski sävelsi paljon näyttämöteoksia, myös oopperoita, joiden teema on usein filosofinen. Näihin kuuluvat Le ventriloque (1955), Le fou (1955), Les adieux (1960), Montségur (1985) ja Galina (1996). Landowski hyödynsi elektroakustisia keinoja esimerkiksi teoksessa Le fantôme de l'opéra (1980). Landowskin merkittäviin teoksiin kuuluvat myös lyyrinen legenda Le Rive de Nils Halerius, ensimmäinen sinfonia (Jean de la peur) ja Un enfant appelle (konsertto sopraanolle, sellolle ja orkesterille, 1979). Landowski jatkoi säveltämistä 1990-luvulle saakka. Osa hänen tuotannostaan on elokuvamusiikkia. Landowskin isä oli kuvanveistäjä Paul Landowski.The Seven Sisters Series: Paul Landowski Lucinda Riley Muusikko Manon Landowski on hänen tyttärensä.Marcel Landowski Canal Académie == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Hiiri

Hiiriksi kutsutaan monia pieniä, etenkin pitkähäntäisiä jyrsijöitä. Vaikka pienikokoisia jyrsijöitä kutsutaan usein hiiriksi ja isoja rotiksi, ei selkeää rajanvetoa ole, eikä niiden jako perustu taksonomiaan. Kaikista jyrsijäheimosta kaksi, hiiret ja rotat (Muridae) sekä myyrät (Cricetidae), sisältävät kuitenkin ylivoimaisesti eniten hiirilajeja. Näistä Muridae on rajoittunut vanhaan ja Cricetidae uuteen maailmaan, ja muissa jyrsijäheimossa on hiiriä sekä uudesta että vanhasta maailmasta. Laboratoriohiiret ovat yleisiä koe-eläimiä. Villinä elävät hiiret hakeutuvat joskus talvisin sisätiloihin ja voivat aiheuttaa vahinkoa tuhotessaan rakennusta ja saastuttaessaan elintarvikkeita. Kesyhiirtä pidetään lemmikkieläimenä. Lemmikkihiiriksi kutsutaan myös harvinaisempia egyptin- ja niilinokahiiriä, seeprahiiriä ja natalhiiriä, jotka ovat rotan sukulaisia. == Lähteet == Luokka:Jyrsijät
Berndt Olof Johansson

Berndt Olof Johansson (9. elokuuta 1935 Helsinki – 20. huhtikuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän toimi Tullihallituksen pääjohtajana vuosina 1995–1998. Johansson kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1953 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1960. Hän työskenteli ulkoasianhallinnossa diplomaattina Washingtonissa ja Rio de Janeirossa. Palattuaan Suomeen vuonna 1967 Johansson osallistui kauppapoliittisiin hankkeisiin, muun muassa Nordek-neuvotteluihin. Vuonna 1970 Johansson siirtyi Teollisuuden keskusliiton kauppapoliittisen osaston johtajaksi ja vuonna 1987 Euroopan vapaakauppajärjestön apulaispääsihteeriksi Geneveen. Vuonna 1995 Johansson nimitettiin Tullihallituksen pääjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle virasta vuonna 1998. == Lähteet == Luokka:Tullivirkamiehet Luokka:Suomalaiset_juristit Luokka:Suomalaiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Myōkō

Myōkō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Niigatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Sekijoen varrella. Pohjoisessa kaupungin alue ulottuu Takadan tasangolle, etelä- ja länsiosat nousevat Kubikin massiiville ja siihen kuuluvalle Myōkōvuorelle, jolta kaupunki on saanut nimensä. Etelässä kaupunki rajautuu Naganon prefektuuriin. Myōkōssa on 31 590 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 445,63 neliökilometriä. Myōkōn entinen nimi on Arai: kaupunki vaihtoi nimensä vuonna 2005, kun siihen liitettiin Myōkōkōgenin maaseutukaupunki ja Myōkōn kyläkunta. Arai kehittyi Edo-kaudella Echigon ja Shinanon provinssit toisiinsa liittäneen Hokkoku-kaidō-tiereitin postiasemana. Araissa Hokkoku-kaidōsta erkani Iiyaman suuntaan johtanut tie. 1930-luvulta lähtien kaupungissa on toiminut kemianteollisuutta, nykyisin myös elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta sekä hiihtovälineiden valmistusta. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja tupakkaa. Myōkō on suosittu matkailukohde, jonne turisteja houkuttelevat kauniit luonnonalueet, loma- ja laskettelukeskukset sekä kuumat lähteet (onsen). Osa kaupungin alueesta kuuluu Myōkōn–Togakushi-renzanin kansallispuistoon. Kuumia lähteitä ovat esimerkiksi Akakura-onsen, Seki-onsen ja Tsubame-onsen. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Sekiyama-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan tulifestivaalistaan. Myōkōta palvelee Echigo Tokimeki -rautateiden Myōkō Haneuma Line. == Kuvia == Tiedosto:Niigata prefectural road 125.JPG|Arain kaupunkikuvaa Tiedosto:妙高パインバレーから妙高山 20130709 - panoramio.jpg|Näkymä Myōkōvuorelle Tiedosto:Naena Falls 1.jpg|Naenan vesiputous Tiedosto:Lotte-Arai-Resort1.JPG|Lotte Arai Resort Tiedosto:Myoukoukogen station.JPG|Myōkō-kōgenin rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Niigatan prefektuurin kaupungit
Arai

Arai voi tarkoittaa: == Maantiede == * Arai, nykyinen Myōkō, Japanin kaupunki Niigatan prefektuurissa * Arai, Japanin entinen maaseutukaupunki Shizuokan prefektuurissa == Henkilöt == * Arai Hakuseki (1657–1725), japanilainen kungfutselainen oppinut, virkamies ja kirjailija * Chizuru Arai (s. 1993), japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari * Hirooki Arai (s. 1988), japanilainen kilpakävelijä * Kōzō Arai (s. 1959), japanilainen jalkapalloilija * Ryōhei Arai (s. 1991), japanilainen keihäänheittäjä * Shigeo Arai (1906–1944), japanilainen uimari ja olympiavoittaja * Toshihiro Arai (s. 1966), japanilainen rallikuljettaja * Yoshiko Arai (s. 1949), japanilainen viulisti. == Yritykset == * Arai Helmet, japanilainen moottoriurheilukypärien valmistaja
Kaksi ruumista rannalla

Kaksi ruumista rannalla on suomalainen eri elokuvagenrejä läpikäyvä lyhytelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2019. Elokuva alkaa nordic noir -henkisesti kuolleella vaalealla naisella rannalla. Ruumis henkäisee ja herää eloon, ja alkaa puoli-alastomana etsimään syyllistä nykytilaansa. Elokuva sai Tampereen elokuvajuhlilla vuonna 2019 kunniamaininnan parhaan fiktion sarjassa. Elokuva voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon 2020. Elokuva on nähtävissä Yle Areenassa. == Näyttelijät == * Laura Birn, nuorempi nainen * Rea Mauranen, vanhempi nainen * Tommi Korpela, astronautti * Antti Holma, sotaelokuvan sotilas, baarimikko * Lauri Tilkanen, sotaelokuvan sotilas (Mäkkynen) * Jarkko Lahti, sotaelokuvan sotilas (Saarinen) * Lauri Maijala, sivullinen tarkkailijamies * Pekka Strang, scifibaarin asiakas * Kaarina Hazard, poliisipäällikkö == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset lyhytelokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat
Ojiya

Ojiya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Niigatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Shinanojoen varrella. Ojiyassa on 34 795 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 155,19 neliökilometriä. Ojiya kehittyi Edo-kaudella yhtenä Mikuni-kaidō-tiereitin postiasemista. Sieltä johti tie myös Takadan daimiokunnan hopeakaivoksille, ja se sijaitsi tärkeän Shinanojoen vesireitin varrella. Paikkakunta oli kuuluisa Ojiya-chijimi-kankaan kudonnasta, joka alkoi 1600-luvun loppupuolella. Muita perinteisiä elinkeinoja ovat kynttilöiden valmistus ja koikarppien kasvatus. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut myös elintarvike- ja koneteollisuutta sekä puolijohteiden tuotantoa. Kaupunkioikeudet Ojiya sai kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Ojiyan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Uonuma-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Jigen-jin buddhalainen temppeli, joka tunnetaan kytköksestään Boshin-sotaan. Funaokan puisto on suosittu kirsikankukkien katselupaikka. Kaupungissa on säilynyt paikallinen härkätaisteluperinne (ushi no tsunotsuki). Ojiyaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Jōetsu-linja ja Iiyama- linja. == Kuvia == Tiedosto:Ojiya city Teramachi Street ac.jpg|Ojiyan keskustaa Tiedosto:2006 Ojiya balloon festival night 006.jpg|Ojiyan kuumailmapallofestivaali Tiedosto:Ojiya city Chago River ac (1).jpg|Chagojoki Ojiyassa Tiedosto:Uonuma Shrine.JPG|Uonuma-jinja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Niigatan prefektuurin kaupungit
Philippe Gaubert

thumb|right|Philippe Gaubert Philippe Gaubert (5. heinäkuuta 1879 Cahors – 8. heinäkuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen huilisti, säveltäjä ja kapellimestari.Gaubert, Philippe Grove Music Online Gaubert aloitti lapsena huilunsoiton opiskelun yksityisesti Paul Taffanelin johdolla ja siirtyi Taffanelin mukana Pariisiin tämän saatua työpaikan Pariisin konservatoriosta vuonna 1893.Philippe Gaubert AllMusic Gaubert sai vuonna 1894 konservatorion ensipalkinnon huilunsoitossa. Hän pääsi jo teini-ikäisenä ensihuilistiksi Pariisin oopperaan ja Orchestre de la Société des concerts du Conservatoireen. Hän sai myös sävellysopetusta Raoul Pugnolta ja pääsi Orchestre de la Société des Concerts du Conservatoiren apulaiskapellimestariksi vuonna 1904. Vuonna 1905 hän sijoittui Prix de Rome -jaossa toiseksi. Gaubert palveli Ranskaa ensimmäisessä maailmansodassa, taisteli Verdunin taistelussa ja sai Croix de Guerren. Päästyään armeijasta kroonisen bronkiitin perusteella Gaubert palasi Pariisin konservatorioon, jossa aloitti työskentelyn huilunsoiton professorina. Hän teki ensimmäiset äänityksensä vuosina 1918–1919. Nämä ovat myös ainoat äänitteet, joilla Gaubert on soittanut huilusolistina. Kapellimestarina hän teki levytyksiä 1930-luvun loppuun saakka. Gaubert sai vuonna 1920 nimityksen Pariisin oopperan musiikilliseksi johtajaksi. Huilunsoiton opettajana konservatoriossa häntä seurasi Marcel Moyse. Vuonna 1930 hän sai Vincent d'Indylta vapaaksi jääneen paikan orkesterinjohtoluokan opettajana. Tässä tehtävässä hän toimi, kunnes häntä seurasi Charles Münch vuonna 1938. Gaubert työskenteli opettajana myös École normale de musique de Parisissa. Hän johti Pariisin oopperaa vielä kun se evakuoitiin kesäkuussa 1940 Cahorsiin, josta se palasi Pariisiin kesän lopussa. Gaubert kuoli aivoverenkiertohäiriöön tunteja ennen kuin hänen olisi ollut määrä johtaa oman balettinsa Le chevalier et la demoiselle kantaesitys. Hän sävelsi myös monia kappaleita huiluohjelmistoon, lauluja, oopperoita ja orkesterimusiikkia. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset huilistit Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Ranskalaiset kapellimestarit Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Mamá mechona

Mamá mechona on televisioyhtiö Canal 13:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Sigrid Alegría, Álvaro Espinoza ja Paulo Brunetti. == Aiheesta muualla == * IMDB Luokka:Chileläiset televisiosarjat Luokka:2010-luvun draamasarjat Luokka:Telenovelat
Corazón rebelde

Corazón rebelde on televisioyhtiö Canal 13:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Denise Rosenthal, Luciana Echeverría, Augusto Schuster ja Ignacio Garmendia. == Aiheesta muualla == * IMDB Luokka:Chileläiset televisiosarjat Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat Luokka:Draamasarjat Luokka:Telenovelat
Los ángeles de Estela

Los ángeles de Estela on televisioyhtiö TVNin esittämä chileläinen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Jorge Zabaleta, María Elena Swett, Francisco Pérez- Bannen ja Cristián Arriagada. == Aiheesta muualla == * IMDB Luokka:2000-vuosikymmenen draamakomediasarjat Luokka:2010-luvun draamakomediasarjat Luokka:Chileläiset televisiosarjat Luokka:Telenovelat
Seulpeun yeonga

Seulpeun yeonga (, ) on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Kwon Sang-woo, Kim Hee-sun ja Yeon Jung- hoon. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat Luokka:MBC:n televisiosarjat
Gaewa neukdaeui sigan

Gaewa neukdaeui sigan (, ) on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Joon-gi, Nam Sang-mi ja Jung Kyung-ho. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat Luokka:Eteläkorealaiset toimintasarjat Luokka:MBC:n televisiosarjat
Hwansang-ui couple

Hwansang-ui couple () on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Han Ye-seul ja Oh Ji-ho. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:2000-vuosikymmenen televisiosarjat Luokka:Eteläkorealaiset komediasarjat Luokka:MBC:n televisiosarjat
Gaksital

Gaksital (, ) on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Joo Won, Jin Se-yeon, Park Ki-woong, Han Chae-ah ja Shin Hyun-joon. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:Eteläkorealaiset toimintasarjat Luokka:KBS:n televisiosarjat
Dorawayo ajeossi

Dorawayo ajeossi (, ) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Rain, Oh Yeon-seo, Kim In-kwon, Kim Soo-ro, Lee Min-jung, Lee Ha-nui, Choi Won-young ja Yoon Park. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:Eteläkorealaiset komediasarjat Luokka:SBS:n televisiosarjat
Bogosipda

Bogosipda (, ) on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Yoon Eun-hye, Park Yoochun and Yoo Seung-ho. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:MBC:n televisiosarjat
Neoreul saranghan sigan

Neoreul saranghan sigan (, ) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Ha Ji-won ja Lee Jin-wook. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:Eteläkorealaiset komediasarjat Luokka:SBS:n televisiosarjat
Antti Wettervik

Antti Wettervik (8. kesäkuuta 1922 Somero – 4. helmikuuta 1997 Tampere) oli yritysjohtaja, joka sai Eino Rajamäen kanssa ensimmäisenä Suomessa yrittäjäneuvoksen arvonimen, vuonna 1990. Wettervik suoritti kauppaoppilaitoksen Tampereella ja toimi sen jälkeen Tampereen Meijeriliikkeen ja Leipurien Tukun palveluksessa, eläkkeelle hän jäi 1987. Jatkosotaan Wettervik, joka oli sotilasarvoltaan luutnantti, osallistui komppanian vääpelinä ja joukkueenjohtajana. Wettervik oli Pirkanmaan Yrittäjät -yhdistyksen puheenjohtaja 1967–1984 ja sen jälkeen yhdistyksen kunniajäsen. Yhdistys perusti hänen nimeään kantavan rahaston vuonna 1986, Tampereen palkinnon Wettervik sai vuonna 1988. Wettervik oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1984 ja hänellä oli myös useita muita alueellisia ja valtakunnallisia luottamustehtäviä.Kuolleita. Yrittäjäneuvos Antti Westervik. Pirkanmaan yrittäjien tulisieluinen puolestapuhuja. Helsingin Sanomat, 9.2.1997, s. 4. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset yritysjohtajat Luokka: Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Peltoinlahdentie

Peltoinlahdentie Savitaipaleella Etelä-Karjalassa on Savitaipaleen kirkonkylän halki kulkeva pääkatu. Sen varrella on kirkko, vieressään kunnantalo ja näiden vastapuolella kellotapuli. Peltoinlahdentie on noin kahden kilometrin pituinen ja alkaa Mikkelintieltä (vt 13), Savitaipaleen ABC-huoltoaseman kohdalta, ja kulkee Savitaipaleen keskustaan. Katu päättyy tällä nimellä Partakoskentien ja Käpykujan risteykseen, josta jatkuu eteenpäin Savitaipaleentienä. == Rakennuksia kadun varrella == thumb|250px|Savitaipaleen kirkko sijaitsee Peltoinlahdentien varrella. * Savitaipaleen ABC-asema * Savitaipaleen paloasema. Samassa rakennuksessa on myös Savitaipaleen kirjasto. * Savitaipaleen kirkko == Poikkikadut lännestä itään == * Mikkelintie (Valtatie 13) * Myllypiha (etelään) * Seuratie (pohjoiseen) * Myllymäki (kaakkoon) * Kiesiläntie (luoteeseen) * Maitolantie (pohjoiseen) ja Torikatu (etelään) * Kuolimontie (pohjoiseen) ja Kievarintie (etelään) * Nikkarintie (pohjoiseen) * Kaijanlahdentie (koilliseen) * Kirkkotie (lounaaseen) * Kivikk'harjuntie (lounaaseen) * Partakoskentie (Seututie 409) (pohjoiseen) ja Käpykuja (etelään). Samasta risteyksestä jatkuu eteenpäin Savitaipaleentie (Seututie 409), joka päättyy Mikkelintielle. == Lähteet == https://savitaipale.karttatiimi.fi/mobile ===Viitteet=== Luokka:Savitaipaleen liikenne
Lauri Itämies

Lauri Henrik Itämies, entinen Östman (31. heinäkuuta 1916 Rauma – 28. heinäkuuta 2002 Rauma)Find a Grave: Lauri Henrik Itämies (Viitattu 23.7.2020) oli virkamies, joka sai ensimmäisenä Suomessa ylikamreerin arvonimen, vuonna 1979. Rauman kaupunginkamreerina toiminut Itämies julkaisi sota-ajan muistelmansa vuonna 2000. ==Julkaisuja== * Hirvei jahtamass, 1992 (äänikasetti) * Summan vänrikki: res. vänr., sittemmin Jumalan ja ylipäällikön armosta res. luutn. (myöhemmin vielä jopa res. yliluutn) Lauri Henrik Itämies yh:ssa, sodassa ja hospitaalissa armon vuosina 1939–40: jäljestäpäin paperille pantua reissun varrelta, 2000 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Cava de’ Tirreni

Cava de' Tirreni on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 40 kilometriä Napolista kaakkoon. Merkittäviä elinkeinoja ovat matkailu ja teollisuus. == Maantiede ja ilmasto == Cava de' Tirreni sijaitsee lähellä Tyrrhenanmerta viitisen kilometriä Amalfin rannikolta sisämaahan. Cava de' Tirrenin ja meren välissä sijaitsee Vietri sul Maren kunta. Salerno on välittömästi kaakossa. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Vuorten ympäröimä Cava de' Tirreni on ilmastoltaan rannikkoa sateisempi. == Historia == Cava de' Tirrenin alueen ensimmäiset asukkaat olivat etruskeihin kuulunut tyrrheenien heimo. Rooman valtakunnan aikana roomalainen aatelisto suosi aluetta virkistyskohteena. Varhaiskeskiaikana, joka Italian historiassa käsittää ajanjakson Rooman luhistumisesta toisen vuosituhannen taitteeseen, Cavan alue oli langobardien hallitseman Salernon kaupungin alaisuudessa ja se kuului Beneventon ruhtinaskuntaan. Toisen vuosituhannen alussa Cavaan perustettiin apottiluostari Abbazia territoriale della Santissima Trinità di Cava de' Tirreni, josta kehittyi yksi eteläisen Italian hengellisen elämän keskuksista. Paavi Bonifatius IX kohotti Cavan kaupungiksi 7. elokuuta 1394. Kaupungin viralliseksi nimeksi annettiin Cava, ja se muutettiin nykyiseen muotoonsa 1860-luvulla. Myöhäiskeskiaikana Cavan kaupalliseksi keskustaksi alkoi muotoutua Borgo Scacciaventi. Matkailijat alkoivat suosia Cavaa noin vuodesta 1700 alkaen ja 1800-luvulla napolilaiset taidemaalarit innostuivat paikkakunnan vehreistä maisemista. Kaupungin maine matkailukohteena kasvoi vähitellen, ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen sitä kutsuttiin termillä "Stazione di Soggiorno e Turismo". Liittoutuneet miehittivät Salernon seudun syyskuussa 1943 Operaatio Avalanchen yhteydessä. Lokakuussa 1954 poikkeuksellisen voimakkaat sateet aiheuttivat tulvakatastrofin, jossa kuoli kymmeniä Cava de' Tirrenin asukkaita ja kaikkiaan 318 ihmistä Amalfin rannikkoseudulla. Irpinian maanjäristys marraskuussa 1980 vahingoitti myös Cava de' Tirreniä. Cava de' Tirrenin merkittävin kirkko on 1500-luvulla rakennettu Duomo di Cava de' Tirreni. Kaupungin historiallisessa ydinkeskustassa on mittava katettujen jalkakäytävien verkosto. 1400- ja 1700-luvun taloja on paljon, ja barokki on laajalti edustettuna. Aukioista mainittakoon Piazza San Francesco. == Talous ja liikenne == Cava de' Tirrenin keskeisiä elinkeinoja ovat matkailu, keraaminen teollisuus, tekstiiliteollisuus ja elintarviketeollisuus. Myös maatalous on edelleen tärkeä. Cava de' Tirrenin rautatieasema, Stazione di Cava dei Tirreni, on rataosuudella Napoli–Salerno 44,6 kilometriä Napolin päärautatieasemalta. Keskeinen moottoritieyhteys on Autostrada A 3 (Napoli–Salerno). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Cava de' Tirreni, Campania, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Salernon maakunnan kunnat
Kultalakkirilli

Kultalakkirilli (Sterrhoptilus dennistouni) eli aiemmalta nimeltään kruunutimali on rilleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta. == Koko ja ulkonäkö == Kultalakkirilli voi kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kultalakkirillin päälaki ja kurkku ovat väriltään keltaiset ja rinta sekä vatsa valkoiset. Linnun selkä ja siivet ovat harmahtavan vihreät. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Kultalakkirilli elää Luzonin saarella Filippiinit pohjoisosassa. Lajin elinympäristöä ovat alankojen ainavihannat metsät ja niiden reunamaiden heinikot. Kultalakkirilli rakentaa kuppimaisen pesän pensaaseen ja naaras munii kaksi munaa. Linnun pesimäkausi on huhtikuulta heinäkuulle. Kultalakkirilli luokitellaan silmälläpidettäväksi ja sen kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen maatalouden ja kaivostoiminnan vuoksi. == Lähteet == Luokka:Rillit
Battipaglia

Battipaglia on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa. Se sijaitsee noin 70 kilometriä Napolista kaakkoon. Battipaglian merkittävä elinkeino on elintarviketeollisuus. == Maantiede ja ilmasto == Battipaglia sijaitsee Selejoen tasangon (Piana del Sele) pohjoisosassa kymmenisen kilometriä Tyrrhenanmeren rannalta sisämaahan ja noin 20 kilometriä Salernosta kaakkoon. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Vaikka kesäsäät ovat tyypillisesti lämpötiloiltaan ja tuulioloiltaan stabiileja, iltapäivisin saattaa esiintyä ukkoskuuroja. Vuotuinen keskilämpötila on 15,9 °C. Tammikuun keskilämpötila on 9 °C ja elokuun 23,6 °C. Pakkaset ovat harvinaisia, matalimmat mitatut lämpötilat ovat −2...−3 °C ja korkeimmat noin 40 °C. == Historia == Ensimmäinen maininta paikannimestä Battipaglia on Robert Guiscardin asiakirjassa vuodelta 1080. Alueella oli kolme maalaiskylää ennen Battipaglian siirtokunnan perustamista 1858. Tuhoisa maanjäristys runteli Basilicataa ja Teggianoa Campanian kaakkoisosassa joulukuussa 1857, ja kyseisiltä alueilta muutti uudisasukkaita Battipagliaan. Syntyi maatalouteen perustunut siirtokunta. Battipaglia sai itsenäisen kunnan aseman 28. maaliskuuta 1929. Sen perustajaksi on mainittu Alfonso Menna. Kaupunki tuhottiin lähes täysin vuoden 1943 ilmapommituksissa. Jälleenrakennus oli ripeää, ja kaupunkiin muutti runsaasti ihmisiä työn perässä. Etenkin 1950-luvulla Battipaglia kasvoi ja teollistui nopeasti. Vuoteen 1960 mennessä se oli kehittynyt teollisuuden keskukseksi. Battipaglian historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa keskiaikainen linnoitus Castello di Battipaglia, jota kutsutaan myös nimellä Castelluccio. Hengellisistä rakennuksista mainittakoon Santuario di Santa Maria della Speranza vuodelta 1917 ja Cappella di Santa Lucia, josta on ensimmäinen maininta vuodelta 1140. Keskiaikainen on niin ikään Complesso monastico di San Mattia. == Talous ja liikenne == Battipaglian seutu on maatalouden kannalta ihanteellista. Mittavan alkutuotannon rinnalle on kasvanut merkittävää elintarviketeollisuutta. Battipagliassa tuotetaan muun muassa juustoa nimeltä Mozzarella di Bufala Campana. Elintarviketeollisuuden ohella Battipaglian keskeisiä teollisuudenaloja ovat elektroniikkateollisuus, muoviteollisuus ja pakkausteollisuus. Rataosuudet Battipaglia–Reggio Calabria (Ferrovia Tirrenica Meridionale) ja Battipaglia–Metaponto alkavat Battipaglian rautatieasemalta. Keskeinen moottoritieyhteys on Autostrada A 2 (Salerno–Reggio Calabria). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Battipaglia, Campania, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Salernon maakunnan kunnat
Neosudanilainen tyyli

Neosudanilainen (usein myös neosahelilainen) tyyli on Länsi-Sudanin perinteisestä saviarkkitehtuurista vaikutteita ottanut rakennustyyli, jota sovellettiin varsinkin Ranskan Länsi-Afrikassa maailmansotien välisenä aikana. Ranskan siirtomaavallan Afrikkaan pystyttämät rakennukset edustivat 1900-luvun vaihteeseen saakka eurooppalaisia tyylisuuntauksia. Pohjois-Afrikassa sovellettiin paikallisiin vaikutteisiin perustunutta uusmaurilaista tyyliä. Saharan eteläpuolista Afrikkaa varten syntyi 1900-luvun alussa neosudanilainen tyyli, jonka esikuvia olivat Länsi-Sudanin savirakennukset, varsinkin moskeijat ja varakkaiden kauppiaiden kaupunkitalot. Vaikutteista tärkein oli uudelleen pystytetty Djennén suurmoskeija. Tyylisuunnan ideologisen taustan muodosti ranskalaisen kolonialismin siirtyminen afrikkalaisten sulauttamispolitiikasta yhteistoiminnan periaatteeseen. Afrikkalainen kulttuuriperintö tunnustettiin, mutta siihen suhtauduttiin paternalistisen holhoavasti. Neosudanilainen tyyli oli eurooppalainen luomus. Sen kasvualustan muodostivat Ranskan siirtomaanäyttelyiden afrikkalaiset paviljongit. Arkkitehdeistä tärkein oli Tangerissa asunut ranskalainen François Cornilleau, jonka Ranskan Länsi-Afrikan hallinto kutsui palvelukseensa. Rakennuksissa käytettiin saven asemasta betonia ja metallirakenteita, mutta ne viimeisteltiin usein okralla luomaan vaikutelmaa savannin väreistä. Toisinaan varsin mielikuvitukselliset sudanilaiset piirteet rajoittuvat julkisivun muotoihin ja koristeluun, kun taas sisätilat suunniteltiin vastaamaan rakennuksen käyttötarkoitusta. Tyylisuuntaa sovellettiin varsinkin Ranskan Länsi-Afrikan kaupunkien julkisissa rakennuksissa ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana. Esimerkkejä alueen pääkaupungista Dakarista ovat Sandagan torihalli, Médinan poliklinikka, Dantecin sairaalan vanha synnytyslaitos, Malik Syn koulu, ”sudanilais-bysanttilainen” katedraali sekä alun perin hallituspalatsiksi pystytetty IFAN:in afrikkalaisen taiteen museo. Entisessä Ranskan Sudanissa tyylin edustajia ovat Bamakon kauppakamari, kaupungintalo ja keskustori Marché rose sekä Office du Nigerin hallintorakennukset Ségoussa. Burkina Fasossa neosudanilaista tyyliä edustaa Bobo-Dioulasson rautatieasema. Neosudanilainen tyyli jäi pois muodista toisen maailmansodan jälkeen, jolloin siirryttiin koristeista riisuttuun modernistiseen kansainväliseen tyyliin. Länsisudanilainen muotokieli ja värimaailma palasi arkkitehtuuriin postmodernismin myötä 1980-luvulla varsinkin ranskalaisten suunnittelemissa Dakarin ja Niameyn julkisissa rakennuksissa. Bamakossa savirakennuksista ovat saaneet innoituksensa Malin kansallismuseo ja Länsi-Afrikan valtioiden keskuspankin tornitalo. ==Lähteet== Luokka:Afrikkalainen kulttuuri Luokka:1900-luvun arkkitehtuurin suuntaukset
Sado

Sado voi tarkoittaa: == Maantiede == * Sado, Japanin saari Japaninmeressä Honshūn pohjoispuolella * Sado, Sadon saaren käsittävä Japanin kaupunki Niigatan prefektuurissa * Sadon provinssi, Japanin entinen provinssi * Sado, Portugalin joki == Henkilöt == * Sado (1735–1762), korealainen Joseon- dynastian kruununprinssi * Yutaka Sado (s. 1961), japanilainen kapellimestari == Muuta == * Sado, keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja * sadō eli Japanilainen teetaide
Sado (saari)

Sado ( tai Sadogashima) on Japanin saari Japaninmeressä Honshūn pohjoispuolella. Se sijaitsee noin 35 kilometrin päässä Honshūn rannikolta. Saaren pinta-ala on 854,30 neliökilometriä, ja se on vinoon kännetyn H-kirjaimen muotoinen: sen muodostaa kaksi vuorijonoa, joiden väliin jää viljava Kuninakan tasanko. Saaren korkein kohta on 1 172 metriin kohoava Kinpokuvuori. Hallinnollisesti saari muodostaa Sadon kaupungin, joka kuuluu Niigatan prefektuuriin. Saaren väkiluku on toisen maailmansodan jälkeen laskenut nopeasti noin 120 000 hengestä 65 000:een vuonna 2009. Sadon kultakaivokset on Uneascon maailmanperintökohde vuodesta 2024. == Kuvia == Tiedosto:Sadogashima Island Relief Map, SRTM-1.jpg|Sadon reliefikartta Tiedosto:Utagawa Kuniyoshi Nichiren in the snow.jpg|Nichiren lumessa Sadon saaren Tsukaharassa, Kuniyoshin puupiirros Tiedosto:Meoto-iwa (Sado) 20170416.jpg|Meoto-iwa == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Japanin saaret
Sado (Niigata)

Sado () on Japanin kaupunki, joka käsittää Sadon saaren Chūbun tai Hokurikun alueella Niigatan prefektuurissa. Sado sijaitsee Japaninmeressä Niigatan luoteispuolella. Saaren muodostavat Ōsado- ja Kosadovuoret, joiden välissä levittäytyy Kuninakan tasanko. Sadossa on 53 477 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 855,61 neliökilometriä. Sadon kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen kaikki Sadon saarella sijainneet kunnat: Ryōtsun kaupunki, Aikawan, Hamochin, Hatanon, Kanain, Manon, Ogin ja Sawatan maaseutukaupungit sekä Akadomarin ja Niibon kyläkunnat. Samalla Sadon piirikunta lakkautettiin. Historiallisesti Sado tunnettiin syrjäisen sijaintinsa vuoksi karkotuspaikkana, jonne lähetettiin maanpakoon muun muassa munkki Nichiren, keisari Juntoku ja näytelmäkirjailija Zeami Motokiyo. Edo- kaudella saarella toimi Sadon kultakaivos. Merkittäviä elinkeinoja ovat riisin, hedelmien, vihannesten ja siitakesienten viljely, kalastus ja osterien vesiviljely. Kaupungissa tuotetaan myös misoa. Matkailijoita Sadoon houkuttelevat esimerkiksi kauniit luonnonalueet ja saaren kulttuuriperintö, kuten nō-teatteri. Osa kaupungin alueesta kuuluu Sadon–Yahikon–Yoneyaman puolikansallispuistoon. Sado tunnetaan myös japaniniibiksen esiintymisalueena. Ryōtsun satamaan on Niigatasta säännöllinen lauttayhteys. == Kuvia == Tiedosto:矢島経島たらい舟 - panoramio.jpg|Taraibune-paljuvene Tiedosto:Sado bugyousyo.JPG|Sado bugyōsho Tiedosto:Seikuro house.jpg|Historiallinen Seikurōn talo Tiedosto:Tabi miyage dai nishū, Yuki no akebono (Sado Ogi minato) by Kawase Hasui.jpg|Ogin satama Kawase Hasuin puupiirroksessa Tabi miyage dai- nishū Tiedosto:善知鳥神社 相川祭り (132782263).jpeg|Uton pyhäkön festivaali == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Niigatan prefektuurin kaupungit
Paperitarinoita

Paperitarinoita () on Parovoz-studion vuonna 2015 luoma lasten animaatiosarja. Sarja kertoo Anselmi-hirven ja Kop-kop -tikan seikkailuista Paperimaassa. Kaikki animaatiosarjassa on tehty paperista ja jokaisessa jaksossa on askarteluohje, jonka avulla katsojat voivat tehdä sarjan hahmoja tarvikkeinaan vain paperia, pahvia, sakset ja liimaa. Sarjassa on 78 jaksoa. Paperitarinat on suunnattu 3-6-vuotiaille. == Äänirooleissa == Suomenkieliset äänet * Petri Hanttu - kertoja === Laulut === * Joonathan Kettunen Käännös: Fiable Oy Studio: Uptempo ==Aiheesta muualla== *https://www.amazon.com/Paper- Tales/dp/B071KMJDJX *https://parovoz.tv/en/crafts *https://yle.fi/aihe/artikkeli/2018/10/17/paperitarinoiden-paperisankarit- pulmien-parissa Luokka:Animaatiosarjat
Alphestes

Alphestes on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Atlantin valtamereltä ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat kolme lajia: * Alphestes afer (Bloch, 1793) – levämeriahven * Alphestes immaculatus Breder, 1936 * Alphestes multiguttatus (Günther, 1867) == Lähteet == * Taksonomian lähde tribusten sukuihin asti: * Alempien taksonien suomenkieliset nimet: === Viitteet === Luokka:Meriahvenet (alaheimo)
Dermatolepis

Dermatolepis on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Atlantin valtamereltä, Intian valtameren länsiosasta ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku. Sen tyyppilaji on nahkameriahven (Dermatolepis dermatolepis). Dermatolepis-sukuun luetaan seuraavat kolme lajia: * Dermatolepis dermatolepis (Boulenger, 1895) – nahkameriahven * Dermatolepis inermis (Valenciennes, 1833) – valkotäplämeriahven * Dermatolepis striolata (Playfair, 1867) – pippurimeriahven == Lähteet == * Taksonomian lähde tribusten sukuihin asti: * Alempien taksonien suomenkieliset nimet: === Viitteet === Luokka:Meriahvenet (alaheimo)
Tähtitytöt

Tähtitytöt () on vuonna 2019 valmistunut amerikkalainen komedia, jonka on ohjannut Zara Hayes. Elokuvan pääosissa ovat Diane Keaton, Jacki Weaver, Pam Grier, Celia Weston, Alisha Boe, Phyllis Somerville, Charlie Tahan, Bruce McGill ja Rhea Perlman. Elokuva seuraa eläkeyhteisössä elävää naisryhmää, joka perustaa yhdessä cheerleading-joukkueen. STX Entertainment julkaisi elokuvan Pohjois-Amerikassa 10. toukokuuta 2019. == Juoni == Syöpää sairastava nainen, Martha, päättää luopua syövän jatkohoidoista ja muuttaa New Yorkista eläkeläisyhteisöön nimeltä Sun Springs. Hän tutustuu yhteisöön kuuluvaan Sheryliin, jolle hän kertoo olleensa aikanaan cheerleader. Sheryl kannustaa Marthaa aloittamaan harrastuksen uudestaan ja hetken mietittyään asiaa, Martha päättääkin aloittaa cheerleadingin jälleen. Saadakseen joukkueen kasaan, hän värvää muita yhteisön jäseniä mukaan harrastukseensa. Yhdessä he alkavat treenata kohti cheerleading-kisoja ja lopulta he päätyvätkin esiintymään kisayleisölle. == Rooleissa == == Julkaisu == Marraskuussa 2018 STX Entertainment hankki elokuvan levitysoikeudet 8–9 miljoonalla dollarilla. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 10. toukokuuta 2019 ja Suomessa heinäkuussa 2019. ==Vastaanotto== Tv-maailma-lehdessä 2024 Arto Pajukallio harmitteli, miten kliseisiin ja pinnallisiin juonenkäänteisiin mainiot veteraaninäyttelijät on houkuteltu mukaan. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä. Helsingin Sanomien Pertti Avola taas näki Hayesin tavassa käsitellä aihettaan turhan sentimentaalisuuden välttämistä mutta silti suoraa käsittelyä vanhenemisen ja kuoleman teemoista. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Cheerleadingelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 2019 yhdysvaltalaiset elokuvat
Martineau

Martineau on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Harriet Martineau (1802–1876), englantilainen kirjailija ja filosofi, James Martineaun sisar * James Martineau (1805–1900), englantilainen teologi ja filosofi, Harriet Martineaun veli * John Ellis Martineau (1873–1937), yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko * Sydney Martineau (1863–1945), brittiläinen miekkailija.
James Martineau

James Martineau (1805 Norwich, Englanti – 1900 Lontoo, Englanti) oli englantilainen filosofi ja teologi. Hän kääntyi 1828 unitaariseksi papiksi ja vaikutti vuodesta 1840 sen ohessa filosofian ja kansantalouden professorina eräässä collegessa Manchesterissa ja sittemmin Lontoossa, missä hän kuoli. Martineau oli syväaatteinen ja lämminhenkinen uskonnonfilosofi. Hän on esittänyt mielipiteitään niiden kypsyneessä muodossa teoksissaan Types of ethical theory (1885), A study of reli-gion (1888) ja The seat of authority in religion (1890).Martineau 2. James M., Tietosanakirja, osa 6, palsta 110, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1914 Martineaun sisar oli kirjailija Harriet Martineau. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Englantilaiset filosofit Luokka:Englantilaiset teologit Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Vuonna 1805 syntyneet Luokka:Vuonna 1900 kuolleet
Punasuumeriahven

Punasuumeriahven (Aethaloperca rogaa) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Aethaloperca ainoa laji. Craig & Hastings (2007) sijoittivat lajin molekyylifylogeneettisen analyysin perusteella sukuun Cephalopholis. == Koko ja ulkonäkö == Punasuumeriahvenen pituus voi maksimissaan olla noin 60 senttimetriä. Sen ruumiin väritys voi vaihdella tummanruskeasta mustaan, ollen kuitenkin toisinaan oranssi, milloin sen suun sisäosat ovat punaoransseja. Pään yläpuoli on tumman punaruskea ja siinä on usein samanvärisiä raitoja tai laikkuja. Nuorilla yksilöillä on aikuisista poiketen vaaleansiniset reunat selkä- ja pyrstöevissä. Lajilla on selkäevässään 9 piikkiruotoa ja 17–18 pehmeää ruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 8–9 pehmeää ruotoa. == Levinneisyys ja elinympäristö == Punasuumeriahventa tavataan indopasifisella merialueella Punaiseltamereltä Etelä-Afrikkaan asti ja itään Gilbertsaarille asti. Sitä on tavattu myös Persianlahdesta. Laji oleilee yleensä 3–60 metrin syvyydessä. Sen elinympäristöjä ovat rannikkojen riutat ja laguunit, missä ne oleilevat usein silttisen vedenpohjan yläpuolella tai riutan luolissa ja onkaloissa. Punasuumeriahventa elää myös sellaisilla riutoilla, missä ei ole tiheää korallipeitettä. Lajin pyydystäminen on kielletty Palaussa huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana. Mikronesiassa osa osavaltioista on rajoittanut sen myyntiä. == Ravinto ja elintavat == Punasuumeriahvenen ravintoa ovat pienet kalat ja sirkkaäyriäiset. Nuoret, alle kuuden senttimetrin mittaiset yksilöt matkivat pieniä, riutalla eläviä ei-saalistavia kaloja saalistaessaan pikkukaloja. Punasuumeriahven saavuttaa sukukypsyyden noin 35 senttimetrin mittaisena. == Lähteet == * Taksonomian lähde tribusten sukuihin asti: * Taksonomian lähde sukujen lajeista alaspäin: === Viitteet === Luokka:Meriahvenet (alaheimo)
Lasaruslaji

Lasaruslaji on ennen hävinneeksi luullun lajin uusi löydös. Kadonneeksi luultuja lajeja, jotka kuitenkin ovat yhä hengissä löytyy kohtalaisen harvoin. Esimerkkejä lasaruslajeista ovat esimerkiksi yökaija (Pezoporus occidentalis), joka löydettiin Australian sisäosien autiomaasta 1845 ja sen viimeisen yksilön luultiin kuolleen metsästyksen seurauksena vuonna 1912, kunnes kuollut yksilö löytyi uudelleen 1990. Vuonna 2006 löytyi uusi kuollut yksilö jälleen länsi- Queenslandista.Found: world’s most mysterious bird, but why all the secrecy?Australian bushman claims to have footage of legendary night parrot Myös Suomesta on löytynyt lasaruslajeja, esimerkiksi vuonna 2019 Lapista löytyi vesikirppulaji Rhynchotalona latens, jonka luultiin olevan jo sukupuuttoon kuollut ja vain jääkauden jälkeisistä fossiilinäytteistä löytynyt laji.Sukupuuttoon kuolleeksi epäilty vesikirppulaji löydettiin uudelleen == Lähteet == Luokka:Biologia
Sanjō

Sanjō voi tarkoittaa: == Maantiede == * Sanjō, Japanin kaupunki Niigatan prefektuurissa * Sanjōn daimiokunta, Japanin entinen daimiokunta * Sanjō-dōri, katu Kioton kaupungissa Japanissa * Sanjō-dōri, katu Naran kaupungissa Japanissa == Henkilöt == * Sanjō (976–1017), Japanin 67. keisari * Sanjō Sanetomi (1837–1891), japanilainen aatelinen ja valtiomies == Muuta == * Sanjō, japanilainen aatelissuku
Ploughman's lunch

Ploughman's lunch eli "kyntömiehen lounas" on englantilainen kylmänä tarjoiltava ateria. Siihen kuuluu olennaisesti leipää, juustoa (esim. Cheddar, Stilton, Wensleydale) ja raakaa sipulia; näiden lisäksi yleensä mukana on voita ja etikkavihanneksia kuten piccalillia tai kurkkusalaattia. Juomana on olutta. Sitä pidetään tyypillisenä pubiruokana. ==Historia== Leipä, olut ja juusto ovat olleet tärkeä osa brittiläistä ruokakulttuuria antiikin ajoista lähtien. Leipä ja juusto olivat Englannin maalaisten ruokavalion kulmakiviä vuosisatojen ajan, ja muodostivat heidän tärkeimmän rasvan ja proteiinin lähteensä. Sipulia käytettiin mausteena, ja siitä saatiin myös C-vitamiinia. Juusto oli proteiininlähteenä erityisen tärkeää maan eteläosissa kuten Devonissa. Nimi "Ploughman's lunch" on kuitenkin peräisin vasta 1950-luvulta, jolloin kansallinen juuston markkinointiorganisaatio Cheese Bureau alkoi markkinointikampanjan lisätäkseen juuston menekkiä säännöstelyn loputtua. Nykyään annokseen kuuluu usein myös kylmää kinkkua, salaattia, kovaksikeitettyjä munia, sekä omena. == Lähteet == Luokka:Englantilainen keittiö