EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Badoo

Badoo.com on sosiaalisen median palvelu ja kansainvälinen nettideittailusivusto.Badoo Crunchbase, viitattu 27.1.2023 Sen perusti 1. lokakuuta 2006 Andrei Andrejev, ja se toimi aiemmin Andrejevin perustaman lontoolaisen holdingyhtiö MagicLabin alaisuudessa. Sen alaisuudessa oli myös Bumble. Badoo sai kuitenkin osakseen syytöksiä naisvihamielisyydestä, joten Andrejev erosi tehtävistään ja myi omistusosuutensa Bumblesta marraskuussa 2019. Vuonna 2020 ilmoitettiin, että MagicLab-yhtiön nimi muuttuisi muotoon Bumble Inc., jonka alaisuudessa Badoo jatkossa toimisi Bumblen sisarsovelluksena.Nicole Laporte, Bumble hits 100 million users—and has new plans to take over the dating world Fast Company 15.7.2020, viitattu 27.1.2023 Badoo saavutti nopeimman kasvunsa 25–35-vuotiaiden ikäryhmässä. Kasvuun kuitenkin vaikutti Badoon tekemä luvaton Facebook-profiilien kerääminen sen levittyä Facebookissa sovelluksen kautta. Käyttäjän annettua sovellukselle lupansa hänen käyttäjätietonsa siirtyivät myös Badoohon.Nettideittisovellus varastaa identiteettisi MTV Uutiset 25.1.2011, viitattu 27.1.2023 Badoo on freemium-palvelu eli tarjoaa valikoiman maksuttomia palveluita, mutta veloittaa lisäpalveluista. Badoo toimii sijaintitietoihin perustuvalta pelilliseltä pohjalta, jossa selataan käyttäjiä ja saadaan osumia kahden käyttäjän osoitettua tykkäyksensä toistensa profiileille. == Lähteet == Luokka:Yhteisöpalvelut
Wenche Frogn Sellæg

Wenche Frogn Sellæg (s. 12. elokuuta 1937 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1985–1993 ja toimi Norjan ympäristöministerinä 1981–1983, oikeusministerinä 1985–1986 sekä sosiaalministerinä 1989–1990. Vuosina 1988–1990 hän oli puolueensa varapuheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan lääkäri. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Wenche Frogn Sellæg Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan oikeusministerit Luokka:Norjan ympäristöministerit Luokka:Norjalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Per Ditlev-Simonsen

Per Ditlev-Simonsen (s. 12. kesäkuuta 1932 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko ja laivanvarustaja. Hän toimi Oslon pormestarina 1995–2007. Sitä ennen hän istui suurkäräjillä 1981–1985 ja oli Norjan puolustusministeri 1989–1990. ==Kunniamerkit== * – Islannin Haukan ritarikunta (1997) * – Pyhän Halvardin mitali (2013) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Per Ditlev-Simonsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan puolustusministerit Luokka:Oslon pormestarit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Munkbron

Munkbron on Tukholman vanhankaupungin länsiosassa Riddarhustorgetin ja Munkbroledenin välissä sijaitseva aukio. Se on saanut nimensä paikalta aikoinaan Gråmunkeholmenille (nykyinen Riddarholmen) johtaneesta sillasta. Sijainti Riddarholmenia vastapäätä suojassa tuulelta teki Munkbronista hyvän satama- ja markkinapaikan, mutta metron ja Centralbron-moottoritiesillan rakentaminen 1950-luvulla hiljensivät sen. ==Kuvia== Petersenska huset i Gamla stan Stockholm. Arkitekt Christian Julius Döteber 1645-1659..jpg|Petersenin talo rakennettiin 1640-luvulla. Piperska palatset 2010.jpg|Piperin palatsi on alun perin Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelema, mutta rakennettu uudelleen 1760-luvulla. Ryningska palatset.Munktorget.jpg|Simon de la Valléen suunnittelema Ryningin palatsi. Riddarholmsbroarna 2015.jpg|Riddarholmenille johtaneiden siltojen muistomerkki. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman aukiot Luokka:Tukholman vanhakaupunki
José Luis Campana

José Luis Campana (s. 24. elokuuta 1949 Buenos Aires) on argentiinalaissyntyinen säveltäjä, joka asettui pysyvästi Ranskaan vuonna 1979.Jose-Luis Campana Éditions Billaudot, viitattu 27.1.2023Composer José Luis Campana Sphinx Organization, viitattu 27.1.2023Campana José Luis (1949) Centre de documentation de la musique contemporaine 2011, viitattu 27.1.2023 Campana opiskeli sävellystä Jacobo Ficherin johdolla vuosina 1968–1975. Hän opiskeli lisäksi psykologiaa, jonka diplomilla Buenos Airesin yliopistosta vuonna 1974. Campana sai vuonna 1979 Ranskan hallinnolta stipendin, jonka turvin hän saattoi sävellysopintonsa loppuun Pariisissa Ivo Malecin johdolla. Hän sai Pariisissa myös opetusta analyysissä Betsy Jolasilta sekä elektronisissa tekniikoissa Guy Reibeliltä ja Pierre Schaefferilta. Campana osallistui muiden muassa Pierre Boulez'n, Brian Ferneyhoughin, Klaus Huberin, Karlheinz Stockhausenin ja Iannis Xenakiksen pitämille mestarikursseille. Campana itse opetti vuosina 1980–1990-lukujen vaihteessa analyysiä ja nykymusiikin tulkintaa Pariisin konservatoriossa. Hän oli mukana perustamassa 1990-luvun alkupuolella Université Paris-Sudissa Atelier de recherche, de création et d'enseignement de la musique actuellea (ARCEMA), jonka taiteellisena johtajana hän toimi vuoteen 2008. Lisäksi Campana opetti Pariisin konservatoriossa työskentelemisen jälkeen Baskimaan musiikkikorkeakoulu Musikenessa. Hän on pitänyt mestarikursseja ja sävellysseminaareja sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa. Campana on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin nykymusiikin festivaaleihin ja saanut teoksiaan säännöllisesti esitetyiksi konserteissa sekä radiossa eri maissa. Hän on saanut säveltäjänä monia palkintoja, kuten huhtikuussa 1990 Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musiquen (SACEM) myöntämän George Enescu -palkinnon tuotannostaan. Campanan tuotantoon kuuluu musiikkia soolosoittimille, kamarimusiikkikokoonpanoille, orkesterille ja nauhalle. Osa hänen teoksistaan on elektroakustisia. Teosten kustantajia ovat olleet Éditions Henri Lemoine, Salabert ja Éditions Gérard Billaudot. == Teoksia == * Vox Faucibus Haesit (1984) * Imago (1985) * Jousikvartetto nro 2 (1987) * Involtura Sonora (1989, sellolle ja fagotille) * Trajectoires 1 (1990, alttoviululle ja pianolle) * Trajectoires 2 (1992, alttoviululle ja pianolle) * Tangata in tre (1993–1994, sellolle) * Tangata IV (1994, sellolle ja pianolle) * Feelings / Once (1997) * Asì (2000) * Babel (2007) == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Solukuolema

Solukuolema on biologinen tapahtuma jossa solu lakkaa suorittamasta tehtäviään. Tämä voi johtua luonnollisesta prosessista jossa vanhoja soluja kuolee ja uusia syntyy tilalle, kuten apoptoosissa. Luonnollinen solukuolema voi johtua myös sairaudesta tai paikallisesta vammasta, sekä myöskin organismin kuolemasta johon solut kuuluvat. Apoptoosi tai tyypin 1 solukuolema ja autofagia tai tyypin 2 solukuolema ovat ohjelmoituja solukuolemia. Tästä eroava solukuolema on nekroosi, joka ei ole fysiologinen ja tapahtuu infektion tai loukkaantumisen takia. == Lähteet == Luokka:Solubiologia
Sergio Parotti

Sergio Parotti (s. 12. lokakuuta 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä.Sergio Parotti Universal Edition, viitattu 27.1.2023 Parotti opiskeli Juan José Castro -maakuntakonservatoriossa ja Buenos Airesin kaupungin Manuel de Falla -konservatoriossa. Hänen sävellysopettajanaan oli Enrique Cipolla. Sävellyksen lisäksi hän sai opetusta alttoviulun-, viulun-, pianon- ja käyrätorvensoitossa. Parottista tuli Argentiinan säveltäjäliiton jäsen vuonna 1995. Hänen teoksiaan ovat kustantaneet Universal Edition, Éditions Gérard Billaudot (Pariisi), Periferia Music (Barcelona) ja Da Vinci Publishing (Osaka). Parotti on sävellystyönsä ohessa toiminut Kansallisen polyfonisen Carlos Roberto Larrimbe -sokeainkuoron jäsenenä, koordinoinut painetun musiikin transkriptioiden laatimista Braille-nuotinnukselle (pistekirjoitusmusiikki) ja soittanut alttoviulistua Lanúsin kunnallisen kamariorkesterin jäsenenä. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Sokeat henkilöt Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gabriel Antonio Pereira

Gabriel Antonio Pereira (1794–1861) oli uruguaylainen upseeri, joka toimi Uruguayn virkaatekevänä presidenttinä vuosina 1838 ja uudelleen 1839, ja vaaleilla valittuna presidenttinä 1856–1860. Pereira taisteli José Gervasio Artigasin joukoissa Uruguayn itsenäisyyden puolesta. Presidenttikaudellaan hän kukisti konservatiivien kapinan. == Lähteet == Luokka:Uruguayn presidentit Luokka:Vuonna 1794 syntyneet Luokka:Vuonna 1861 kuolleet
Riitta Hjerppe

Riitta Tuulikki Hjerppe (s. 3. lokakuuta 1944 Joensuu) on suomalainen taloushistorioitsija. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1979.Suurimmat yritykset Suomen teollisuudessa 1844-1975, Finna, viitattu 28.1.2023. Hän toimi taloushistorian professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 1994–1998 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1998–2007.Nälkämaasta hyvinvointivaltioksi, Gaudeamus, viitattu 28.1.2023. Hän johti Helsingissä vuonna 2006 pidetyn taloushistorian maailmankongressin järjestelyjä.Helsingissä koolla 1 400 taloushistorioitsijaa, MTV Uutiset, 21.8.2006, viitattu 28.1.2023. Vuosina 2006–2009 hän toimi International Economic History Associationin (IEHA) puheenjohtajana.Riitta Hjerppe maailman taloushistorioitsijoiden puheenjohtajaksi, Taloussanomat, 31.8.2006, viitattu 28.1.2023. Hjerppe kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002. Tiedeakatemia myönsi Hjerppelle Eino Jutikkalan historiapalkinnon vuonna 2010. == Julkaisuja == * Teollinen käsityö Suomessa vuosina 1920–1948. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1969. * Suomen teollisuuden toimipaikkojen suuruusrakenne 1888–1952. (lisensiaatintutkielma). Helsinki: Helsingin yliopisto, 1972. * Riitta Hjerppe & Per Schybergson: Kvinnoarbetare i Finlands industri ca. 1850-1913: rapport till Nordiska historikermötet i Trondheim, juli 1977. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1977. * Suurimmat yritykset Suomen teollisuudessa 1844-1975 (väitöskirja). Helsinki: Suomen Tiedeseura, 1979. * Juhani Hirvonen & Riitta Hjerppe: Taloudellinen kasvu Suomessa 1880–1980. Helsinki: Suomen Pankin tutkimusosasto, 1983. * Sakari Heikkinen & Riitta Hjerppe: Suomen teollisuus ja teollinen käsityö 1860–1913. Helsinki: Suomen Pankki, 1986. * Suomen talous 1860–1985: kasvu ja rakennemuutos. Helsinki: Suomen Pankki, 1988. * Kasvun vuosisata. Helsinki: VAPK-kustannus, 1990. * Riitta Hjerppe & Reino Hjerppe: Eurooppa yhdentyy. Helsinki: VAPK-kustannus, 1992. * Jaakko Autio & Riitta Hjerppe: Raha ja rahakriisit. Jyväskylä: Atena, 1996. * Finland's historical national accounts 1860-1994: calculation methods and statistical tables. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 1996. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Isotalus, Päivi: "Lukuhullu" innostui talouskasvusta – Riitta Hjerppen henkilökuva Helsingin Sanomissa * Hurri, Jan: Onko talouden pakko kasvaa? – Riitta Hjerppen haastattelu Taloussanomissa luokka:Jyväskylän yliopiston professorit luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit luokka:Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Les Luthiers

Les Luthiers on argentiinalainen yhtye, joka on tehnyt humoristista musiikkia sekä teatterituotantoja. Se on tullut tunnetuksi itse tehdyistä erikoisista soittimistaan.Les Luthiers prepare to bid farewell after 55 years treading the boards Buenos Aires Times 11.1.2023, viitattu 28.1.2023 Les Luthiersin perusti vuonna 1967 Gerardo Masana, joka kuitenkin kuoli jo 36-vuotiaana marraskuussa 1973 sairastuttuaan leukemiaan.Gerardo Masana, el fundador y alma de Les Luthiers que falleció demasiado pronto Notimérica 23.11.2017, viitattu 28.1.2023 Yli puolen vuosisadan aikana Les Luthiers saavutti huomattavan suosion Latinalaisessa Amerikassa ja kiersi useasti Euroopassa, erityisesti Espanjassa. Kokoonpano esiintyi myös Yhdysvalloissa ja piti vuonna 1980 Lincoln Center for the Performing Artsin Avery Fisher Hallissa New Yorkissa merkittävän show'n, joka käännettiin suoraan englannin kielelle. Les Luthiers loi yli kolmekymmentä uniikkia soitinta ja teki 170 laulua. Les Luthiers ilmoitti pitävänsä jäähyväiskiertueensa vuonna 2023. Sen ainoat jäljellä olleet alkuperäiset jäsenet olivat tuolloin 77-vuotias Carlos López Puccio ja 75-vuotias Jore Maronna. Aiemmista jäsenistä Daniel Rabinovich oli kuollut vuonna 2015 ja Marcos Mundstock vuonna 2020, mutta heidän tilalleen tuli uusia muusikoita. Les Luthiers ilmoitti kantaesittävänsä jäähyväiskiertueellaan uuden show'n, Más tropiezos para Mastropieron, joka olisi ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt ei-antologinen työ kokoonpanolta viiteentoista vuoteen. Teoksessa "haastatellaan" Johann Sebastian Mastropieroa, joka on yhtyeen työssään käyttämä fiktiivinen päähenkilö. Les Luthiersin jäsenet saivat elokuussa 2007 Espanjan hallitukselta Isabella Katolilaisen ritarikunnan numeroidun komentajan arvot seremoniassa, jota johti silloinen varapääministeriNew Spanish Deputy Prime Minister Maria Teresa Fernandez de la Vega... Alamy, viitattu 28.1.2023 María Teresa Fernández de la Vega. Vuonna 2011 Les Luthiersille myönnettiin Latin Grammy -palkinto ja vuonna 2017 Asturian ruhtinattaren palkinto. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset yhtyeet Luokka:Huumoriyhtyeet
Pilagán kieli

Pilagá on Argentiinassa puhuttu guaycurukieliin kuuluva kieli. Vuonna 2016 sillä oli noin 6000 puhujaa. Puhujia on kaikissa ikäluokissa ja joissakin kouluissa käytetään pilagáa puhuvia koulunkäyntiavustajia, vaikka itse kieltä ei käytetäkään opetuskielenä. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jakautuu kahteen päämurteeseen. Pilagán lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. abipón ja mocoví. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty pilagáksi vuonna 1993. == Fonologia == === Konsonantit === Bilabiaali Alveolaari Alveo-palataali Palataali Velaari Uvulaari Faryngaali Glottaali Nasaali m n ɲ Klusiili p d g q ʔ Affrikaatta t͡ʃ Frikatiivi s h Lateraali l ʎ Puolivokaali j w ʕ Lähde: === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen Suppea i Puolisuppea e o Avoin a Lähde: == Lähteet == Luokka:Argentiinan kielet Luokka:Guaycurukielet
Esteban Benzecry

Esteban Benzecry (s. 13. huhtikuuta 1970 Lissabon, Portugali) on argentiinalainen säveltäjä.Composer Esteban Benzecry Sphinx Organization, viitattu 28.1.2023Esteban Benzecry Fundación Konex, viitattu 28.1.2023 Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1997. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 2011.Esteban Benzecry Compositores & Intérpretes, viitattu 28.1.2023 Benzecry syntyi Lissabonissa, mutta muutti neljä vuotta myöhemmin Argentiinaan. Hän opiskeli kuvataidetta Escuela Nacional de Bellas Artes Prilidiano Pueyrredónissa ja sai maalaustaiteen opettajan diplomin. Sävellysopintoja hän suoritti Argentiinassa Haydée Gerardin ja Sergio Hualpan johdolla.Esteban Benzecry Philadelphia Chamber Music Society, viitattu 28.1.2023Esteban Benzecry Filarmonika Music Publishing, viitattu 28.1.2023 Benzecry muutti vuonna 1997 Pariisiin ja jatkoi sävellysopintojaan Pariisin konservatoriossa opettajinaan Jacques Charpentier ja Paul Méfano. Lisäksi hän sai siellä elektroakustisen musiikin opetusta Luis Naónilta ja Laurent Cuniot'lta. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin tuomariston yksimielisellä päätöksellä Pariisin konservatorion ensimmäinen palkinto sävellyksessä. Benzecry on kapellimestari Mario Benzecryn poika.Symphony No. 1 “El compendio de la vida” (Life’s abridgement) Esteban Benzecry, viitattu 28.1.2023 Benzecry sai Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton tunnustuksen "nuorena löytönä" vuonna 1992. Vuonna 1994 sama liitto myönsi hänen ensimmäisestä sinfoniastaan (El compendio de la vida, 1993) parhaan kaudella kantaesitetyn argentiinalaisen teoksen palkinnon. Teoksen innoituksen lähteinä olivat säveltäjän neljä itse tekemää maalausta. Benzecry oli vuonna 1995 Kansainvälisen Menuhin-musiikkiakatemian ja vuosina 2004–2006 Casa de Velázquezin (Madrid) residenssisäveltäjä. Hän sai vuosina 1999, 2002 ja 2006 Académie des Beaux-Arts'n palkinnot. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin jälleen myös Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton palkinto parhaasta kantaesitetystä teoksesta, joka tällä kertaa oli sellolle ja selloyhtyeelle laadittu La lumière de Pacha Caman. Vuonna 2008 Benzecrylle myönnettiin sävellyksen Guggenheim Fellowship. Vuonna 2019 hän sai säveltäjänä klassisen musiikin kategoriassa platinaisen Konex-palkinnon. Lukuisat merkittävät orkesterit ja musiikin instituutiot eri puolilta maailmaa ovat tilanneet ja kantaesittäneet Benzecryn teoksia. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Gustavo Dudamel, Sol Gabetta, Nemanja Radulović, Alberto Lysy, Sergio Tiempo, Gautier Capuçon, Miguel Harth-Bedoya, Laurent Petitgirard, Alain Altinoglu, Daniel Kawka, Wolfgang Doerner, Alain Pâris, Horacio Lavandera ja Jesús Castro-Balbi. Benzecryn tuotantoon kuuluu kolme sinfoniaa sekä lukuisia muita teoksia orkesterille, jousiorkesterille, kamarimusiikin kokoonpanoille ja soolosoittimille. Osassa teoksistaan Benzecry on yhdistellyt Latinalaisen Amerikan rytmejä ja Euroopan modernin taidemusiikin vaikutteita. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sylvia Syms

Sylvia May Laura Syms (6. tammikuuta 1934 – 27. tammikuuta 2023 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän loi pitkän uran elokuvissa ja televisiossa 1950-luvulta alkaen. Hän näytteli urallaan muun muassa Margaret Thatcheria ohjelmassa Thatcher: The Final Days ja Kuningataräiti Elisabetia Helen Mirrenin tähdittämässä elokuvassa The Queen. Hänet palkittiin pitkästä urastaan vuonna 2007 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin kunniamerkillä (Officer of the Order of the British Empire, OBE). == Valikoitu filmografia == * Nainen aamutakissa (Woman in a Dressing Gown, 1957) * Miekan sankari (The Moonraker, 1958) * Paluu helvetistä (Ice Cold in Alex, 1958) * Vallaton yliopisto (Bachelor of Hearts, 1958) * Puuton katu (No Trees in the Street, 1959) * Café Expresso Bongo (Expresso Bongo, 1959) * Sinetöidyt huulet (Conspiracy of Hearts, 1960) * Suzie Wongin maailma (The World of Suzie Wong, 1960) * Hurjat barbaarit (Le vergini di Roma, 1961) * Tulinen katu (Flame in the Streets, 1961) * Uhattu (Victim, 1961) * Sudanista itään (East of Sudan, 1964) * Operaatio Jousi (Operation Crossbow, 1965) * Tappava isku (Danger Route, 1967) * Pyhimys ja kuolemansäteet (The Fiction-Makers, 1968) * Vapaana ja villinä (Run Wild, Run Free, 1969) * Vihamielinen todistaja (Hostile Witness, 1969) * Verisen kammion salaisuus (Asylum, 1972) * Romantiikan siemen (The Tamarind Seed, 1974) * Panttivangit (Give Us Tomorrow, 1978) * Hullut häät (There Goes the Bride, 1980) * The Queen (The Queen, 2006) == Lähteet == Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Loes Adegeest

Loes Adegeest (s. 7. elokuuta 1996 Wageningen, Gelderland) on alankomaalainen maantiepyöräilijä ja pikaluistelija. Hän aloitti pyöräilyn ammattilaisuransa Parkhotel Valkenburg -tallissa vuonna 2019, palasi ammattilaistasolle IBCT- joukkueessa 2022 ja on edustanut FDJ-Suez-tallia vuodesta 2023 lähtien. Adegeest voitti UCI Women's World Tour -sarjaan kuuluneen Cadel Evans Great Ocean Road Racen 2023 kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Amanda Sprattin. Hän voitti e-urheilun MM-kilpailuissa naisten maantieajon maailmanmestaruuden 2022. Adegaast voitti pikaluistelussa joukkuetakaa-ajon nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2016. Viime vuosina hän on osallistunut jonkin verran maratonluistelukilpailuihin. == Saavutuksia == Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives ;2022 :Lotto Belgium Tour, mäkikirikilpailun voitto :Tour cycliste féminin international de l'Ardèche, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto ;2023 :Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto :La Vuelta Femenina, 6. etapilla kolmas :Tour de Romandie Féminin, mäkikirikilpailun voitto == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Alankomaalaiset pikaluistelijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Esko Horsmasalo

Esko Juha Jalmari Horsmasalo, vuoteen 1936 Salo (15. joulukuuta 1913 Tampere – 1. huhtikuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Viitattu 28.1.2023. Horsmasalon vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori, lääkintäeversti Toivo Salo ja Katri Langinkoski.Kuka kukin on 1954, s. 754. Viitattu 28.1.2023. Hänen puolisonsa 1942–1993 oli Aino Inkeri Jussila. Horsmasalo tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1939. Hän oli Jokioisten kartanoiden tilanhoitajan apulainen ja peltoviljelysosaston johtaja 1939–1947 ja sitten Tiirinkosken tilan isäntä Vanajassa, vuodesta 1967 Hämeenlinnassa. Hämeenlinnan Osuusmeijerin johtokuntaan Horsmasalo kuului 1950–1978 ja oli sen puheenjohtaja 1960–1978, Turengin Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvostoon 1952–1980 ja oli sen puheenjohtaja 1964–1980, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon vuodesta 1955 sekä useiden eri liikeyritysten hallituksiin ja johtokuntiin. Hän oli lisäksi muun muassa Uudenmaan-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton hallituksen jäsen vuodesta 1952, Hämeenlinnan ympäristön metsänhoitoyhdistyksen hallituksen jäsen 1954–1978 ja puheenjohtaja 1955–1978 sekä Uudenmaan-Hämeen metsänhoitolautakunnan jäsen vuodesta 1960. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Horsmasalo sai 1978. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Kost Burevi

Kost Burevi (myös Burovi; , oik. Kostjantyn Stepanovytš Sopljakov, ; muita salanimiä Edvard Strih’a, , Kost Sokolskyi/Sokolovskyi, , Varvara Žukova, , Neh’tenborenh, ; 2. kesäkuuta 1888 Velikaja Meženka, Voronežin kuvernementti – 15. joulukuuta 1934 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen poliittinen aktivisti, kirjailija ja kriitikko. Burevi osallistui vallankumoukselliseen toimintaan jo nuorena. Hänellä ei ollut varsinaista muodollista koulutusta, vaan hän oli opiskellut itsenäisesti. Hän oli 1903–1922 mukana Venäjän sosialistivallankumouksellisessa puolueessa ja oli joulukuusta 1917 sen keskuskomitean jäsen. Ennen vuotta 1917 hänet oli pidätetty ja karkotettu useita kertoja. Hän osallistui vuodesta 1923 Ukrainan kansalliseen herätykseen ja kuului ukrainalaisen klubin perustajiin Moskovassa, jossa hän asui. Klubin jäsenet tukivat ukrainalaista teatteria ja ukrainalaista kustannusyhtiötä Selo i Mistoa. Hän osallistui vuonna 1926 silloiseen kirjalliseen keskusteluun lehtisessä Jevropa tšy Rosija? ('Eurooppa vai Venäjä?'). Hän asui vuodesta 1929 Harkovassa ja osallistui siellä kirjalliseen ja yhteiskunnalliseen elämään. Burevi kirjoitti aluksi venäjäksi, ja myöhemmin hän kirjoitti ukrainaksi romaanin H’amy ('Moukat'), josta julkaistiin 1925 otteita aikakauslehdessä Tšervonyi šljah’. Hän kirjoitti ukrainaksi aikansa parhaita kirjallisia parodioita nimellä Edvard Strih’a. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joita esitettiin Berezil-teatterissa. Hänen historiallinen näytelmänsä Pavlo Polubotok ilmestyi vasta 1955 ulkomailla. Häneen alkoi kohdistua virallista arvoselua 1929, ja vuonna 1934 hän joutui pakenemaan Moskovaan. Joulukuun 1934 alussa Burevi oli siinä ukrainalaisten kulttuurivaikuttajien joukossa, joka pidätettiin ja ammuttiin Kiovassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Mikko Moilanen (kirjailija)

Mikko Moilanen (s. 1952Mikko Moilanen. Hakutulos Finna-hakupalvelusta) on suomalainen tietokirjailija, jonka teoksissa käsitellään Suomen historiallista pyövelin ammattia ja mestauslavalle joutuneita.Kun viina maistui ja vietti vei, riitti pyö­ve­lil­le töitä – mu­hos­lai­sen tie­to­kir­jai­li­jan Mikko Moi­la­sen tuore teos kertoo heistä, joiden koh­ta­lo­na oli päättää päi­vän­sä pää pöl­kyl­lä. Kaleva.fi 5.4.2021 (käyttäjätunnuksella). Viitattu 28.1.2023. Pyöveleistä hän kiinnostui selvitettyään omaan sukuunsa liittyvää 1700-luvun kuolemantuomiota. Pyöveleiden historian lisäksi hän on löytänyt noin 200 suomalaisen mestauspaikan sijainnin. Moilanen on työskennellyt tutkijana Metsäntutkimuslaitoksessa. Moilanen Mikko. Kirjailijaesittely. Docendo.fi. Viitattu 28.1.2023. Hän on julkaissut teoksia myös metsänparannuksesta. ==Teoksia== * * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Claudio Williman

Claudio Wílliman (1861–1934) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1907–1911. Hän oli edeltäjänsä José Batlle y Ordóñezin valitsema ehdokas, ja Batllen kannattajat olivat vaikutusvaltaisia myös hänen kaudellaan. Williman oli jossain suhteissa konservatiivisempi kuin Batlle. Hän uudisti vaalilakeja niin, että pienemmät puolueet saivat hiukan enemmän valtaa, ja edisti rauhaa solmimalla rajasopimuksen pohjoisen naapurimaan Brasilian kanssa. == Lähteet == Luokka:Uruguayn presidentit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Feliciano Viera

Feliciano Viera (8. marraskuuta 1872– 13. marraskuuta 1927) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1915–1919. Hän oli edeltääjänsä José Batlle y Ordóñezia konservatiivisempi. Kun Colorado-puolue hävisi vuoden 1916 parlamenttivaalit, Viera tulkitsi sen kritiikiksi Battlen tekemiä uudistuksia vastaan, ja perui niitä tai hidasti niiden toteuttamista. Vuonna 1919 Viera perusti emopuolueesta erkaantuvan osaston, jota kutsuttiin vieristeiksi. Vieristien merkitys kuitenkin hiipui Vieran itsensä kuolemaan mennessä. == Lähteet == Luokka:Uruguayn presidentit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1927 kuolleet
Nikolai Ustrjalov

Nikolai Ustrjalov (1890–1937) oli venäläinen juristi, poliittinen ajattelija ja emigrantti, joka oli paennut Kiinan Harbiniin Venäjän vallankumouksen seurauksena. Hän palasi kuitenkin Neuvostoliittoon, missä hänet teloitettiin vuonna 1937 syytettynä vakoilusta, vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja neuvostovastaisesta propagandasta. Ustrjalov kääntyi Harbinissa kannattamaan kansallisbolševikkien ajatuksia. Hän piti bolševismia ainoana poliittisena voimana, joka pystyisi palauttamaan vahvan Venäjän valtakunnan. Ustrjalov piti bolševikkeja venäläisinä yhtenäisen valtakunnan rakentajina, minkä vuoksi vallankumous jälkivaikutuksineen tuli hyväksyä. Kansallisbolševikkien ideologia julkaistiin Prahassa vuonna 1921 antologiassa Smena veh (suom. Uudet tiemerkit). Ustrjalov kuului antologian toimituksen avustajiin. == Lähteet == Luokka:Kansallisbolševismi
Suzanne Courtal

Suzanne Courtal (oikealta nimeltään Suzanne Couteau 30\. maaliskuuta 1896 Pariisi – 27. lokakuuta 1978 Sancerre) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvasta Kielletyt leikit (1952), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. == Filmografia == * Le Dernier sou (ou La Merveille blanche), 1946 * Les Amoureux sont seuls au monde, 1948 * Retour à la vie, 1949 * Kielletyt leikit Jeux interdits, rouva Dollé, 1952 * Elle et moi, 1952 * Le Chevalier de la nuit, 1953 * Les Aristocrates, 1955 * La Mort de Belle, 1961 * Les Hommes veulent vivre, 1961 * Les Arnaud, 1967 Lähde: == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
William Sippola

Juho William Sippola (21. marraskuuta 1874 Kauhava – 27. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja sekä kirjapainon ja koulutarvikeosaston johtaja. Hän toimi myös raittiusliikkeessä.Opettaja William Sippola kuollut, Aamulehti, 29.01.1938, nro 27, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 29.01.1938, nro 27, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotOpettaja William Sippola kuollut, Helsingin Sanomat, 29.01.1938, nro 27, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot William Sippolan vanhemmat olivat nuorisoseuraliikkeen perustaja, metallinkaivertaja ja maanviljelijä Matti Sippola ja Maria Josefina Silfverberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Selma Allénin kanssa. William Sippolan veljiä olivat rakennusmestari ja itsenäisyysaktivisti Ahto Sippola (1885–1941), Suomen sisällissodan aikainen suojeluskuntapäällikkö ja rakennusmestari Veikko Sippola (1887–1955), jääkärikapteeni Vilkas Sippola (1889–1937), jääkärivänrikki Siro Aarne Sippola (1896–1919) ja jääkärivänrikki Urho Sippola (1899–1918).Matti Sippolan lapset vuonna 1918, Jarmo Haapamäen sukusivutWilliam Sippolan ja Selma Allénin kihlajaiskuva vuodelta 1900, Jarmo Haapamäen sukusivut Sippola valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1897. Hän oli opettajana ensin Evijärvellä 1897–1899, Sippolassa 1899–1900 ja Jaakkimassa 1901–1902. Sippola toimi sitten opettajana Helsingissä 1902–1923 ja 1930–1938. Hän toimi samalla myös valtioneuvoston julkaisuvaraston johtajana 1916–1923 sekä valtioneuvoston kirjapainon ja sitomon johtajana 1921–1923. Maalaiskuntain Liiton koulutarvikeosaston johtajana Sippola oli 1921–1929. Hän toimi lisäksi vuonna 1919 sosiaaliministeriön raittiusosaston alkoholiliikkeen apulaisjohtajana ja eduskunnan sivistysvaliokunnan sihteerinä. Kylväjä-lehden toimittajana Sippola oli 1900–1904. Sippola oli Raittiuden Ystävien keskushallituksen jäsenenä 25 vuoden ajan. Hän oli mukana perustamassa Valistus-kustannusyhtiötä ja Kansakouluväen erorahastoa ja kuului useiden yhdistysten ja seurojen, muun muassa Suomen Kirjastoseuran, johtokuntiin. 63-vuotiaana kuollut William Sippola on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.Hautahaku.fi : Sippola Juho William == Julkaisuja == * Yleiset kirjastot ennen ja nyt: 53-kuvainen sivistyshistoriallinen kuvasarja. Kansanvalistusseura, Helsinki 1910 * Uno Cygnaeus ja kuvia Suomen seminareista. Kansanvalistusseura, Helsinki 1912, 1916 * Ensimäinen seminaarien kirjastonhoitajien kokous Helsingissä 9-14 p:nä tammikuuta 1911. Suomen senaatti, Helsinki 1913 * Kemialliset kokoelmat kansakouluja varten ynnä opas kemiallisten kokeiden tekemiseen; kirj. W. Bonsdorff ja W:m Sippola. Koulutarpeiden keskusliike-oy, Helsinki 1914, 2. painos 1920 * Förteckning över de på statsverkets bekostnad utkomma publikationer, som allmänheten kan mot postförskott rekvirera från Finlands senats bibliotek. Helsingfors 1917 == Suomennoksia == * Andr. Sch. Steenberg : Koulu ja kirjat ; tekijän luvalla suomeksi sovitti Wm Sippola. Kansanvalistusseura, Helsinki 1908 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
L'Échelle

L'Échelle on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen. pienoiskuva|vasen|Château de l'Echelle Kunnan nähtävyys on vuonna 1360 rakennettu linna Château de l'Echelle. Linnaan rakennettiin 1500-luvulla pyöreät tornit. 1600-luvulla linnaa uusittiin, ja se puolustautui menestyksellisesti kolmikymmenvuotisen sodan taisteluissa. Taisteluiden muistoksi yhtä torneista kutsutaan nimellä "verilöylytorni". Linna on nimetty historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1926. Se on kunnan omistuksessa ja toimii kunnantalona, kouluna ja kirjastona. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Balduin V

Balduin V (engl. Balwin V "Leper King" , ransk. Bauduin V); (joulukuu 1177 / tammikuu 1178 Jerusalem – touko-syyskuu 1186 Akko, Jerusalemin kuningaskunta) oli Jerusalemin kuningas vuosina 1185–1186. == Suku == Hän oli Jaffan ja Askalonin kreivi Guglielmo Spadalunga "Pitkämiekka" di Montferrat'n (1140-luvun alku – kesäkuu 1177) ja Jerusalemin kuningatar Sibyllan ainoa poika. Hänen isänsä kuoli ennen hänen syntymäänsä == Kuningas == Balduin nousi 8-vuotiaana valtaistuimelle 24-vuotiaan enonsa Balduin IV:n kuoltua lapsettomana lepraan maaliskuussa 1185. Hän oli nimellinen kuningas ja Tripolin kreivi Raymond III toimi alaikäisen kuninkaan sijaishallitsijana. Vuonna 1185 Raymond onnistui solmimaan Egyptin sulttaani Saladinin kanssa nelivuotisen aselevon, joka antoi Jerusalemin kuningaskunnalle kipeästi kaivatun hengähdystauon muslimien hyökkäyksiä vastaan. Balduin kuoli noin 13-vuotiaana touko-syyskuussa 1186 Akkossa, ja kuninkaaksi nousi isäpuoli Guy de Lusignan sekä tämän puoliso kuningatar Sibylla. Hänen kuolinsyynsä ja tarkka kuolinpäivänsä on tuntematon. Aikalaiskronikoitsija, englantilainen William of Newburgh (1136–1198) kirjoitti, että sijaishallitsija kreivi Raymond III myrkytti hänet. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, koska hän oli isosetänsä Joscelin III de Courtnayn hoivissa kuolemansa aikaan. Hän oli seitsemäs ja viimeinen latinalainen kuningas, joka haudattiin Pyhän haudan kirkkoon Jerusalemiin.Hamilton, Bernard: The Leper King and His Heirs: Baldwin IV and the Crusader Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 2000. ISBN 978-0-521-64187-6. S. 216 == Lähteet == Luokka:Jerusalemin kuningaskunnan kuninkaat Luokka:Vuonna 1177 syntyneet Luokka:Vuonna 1186 kuolleet
Stephanie Hsu

Stephanie Hsu (s. 25. marraskuuta 1990 Torrance, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt uransa aikana teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hän on esiintynyt muun muassa Broadwayllä sekä televisiosarjassa The Marvelous Mrs. Maisel ja elokuvassa Everything Everywhere All at Once, josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. == Nuoruus ja opiskelu == Stephanie Hsu syntyi Kalifornian Torrancessa Taiwanista Yhdysvaltoihin muuttaneelle yksihuoltajaäidille. Stephanie kiinnostui näyttelemisestä high schoolissa, kun hänen luokkakaverinsa järjesti hänet koe-esiintymään draaman opettajalle. Kokemus herätti innostuksen alaan, ja Hsu hakeutui opiskelemaan New Yorkin yliopisto Tisch School of the Artsiin. Hsu opiskeli myös Atlantic Theater Companyssä ja Experimental Theater Wingissä. == Ura == Hsu teki valmistuttuaan muun muassa kokeellisen War Lesbian -elokuvan, ja vuonna 2013 hän näytteli MTV:n Girl Code -sarjassa. Lyhyen aikaa esitetyssä näytelmässä Be More Chill Hsu esiintyi vuonna 2015. Siitä tuli internetilmiö, ja se oli vuonna 2017 Tumblrin toiseksi keskustelluin musikaali. Sen soundtrackia kuunneltiin yli 70 miljoonaa kertaa Spotifyssä. Näytelmä tuotiinkin vuonna 2018 Broadwaylle. Hsu oli Broadway- debyyttinsä tehnyt jo vuonna 2017 musikaalissa SpongeBob SquarePants, jossa hän oli näytellyt ilkeää supertietokonetta Karenia. Hsu oli vuoden 2018 lopulla mukana independent-elokuvassa Asking for It, ja sen jälkeen hän sai roolin televisiosarjan The Marvelous Mrs. Maisel kolmannelta tuotantokaudelta. Mei Linin roolia pidetään Hsun läpimurtoroolina. The Marvelous Mrs. Maiselin näyttelijät jakoivat 2019 parhaan komediasarjan näyttelijäkokoonpanon SAG- palkinnon. Hsu oli mukana yhdessä Awkwafina Is Nora From Queens -televisiosarjan jaksossa, jonka ohjaajina toimi Daniels-duo. Heidän välillään synkkasi, ja Hsu sai roolin Danielsin elokuvassa Everything Everywhere All at Once (2022). Multiversumeilla leikittelevässä tieteiselokuvassa Hsu näyttelee Joytä, Michelle Yeoh’n näyttelemän päähenkilön tytärtä, ja Jobu Tupaki -nimistä superrikollista. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Baltasar Brum

Baltasar Brum (18. kesäkuuta 1883 – 31. maaliskuuta 1933) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1919–1923 ja sitä ennen ministerineuvoston puheenjohtajana, opetusministerinä ja ulkoministerinä. Colorado-puolue oli hajoamassa erilaisiin siipiin. Brum kuului José Batlle y Ordóñezin kannattajiin eli "battlisteihin". Hänen jälkeensä valtaan tuli konservatiivisemman siiven edustajia. Seuraava battlisti-siiven presidentti oli vuonna 1931 valittu Gabriel Terra. Kun tämä otti diktaattorin valtuudet 1933, Brum protestoi tekemällä julkisesti itsemurhan. == Lähteet == Luokka:Uruguayn presidentit Luokka:Pääministerit Luokka:Ulkoministerit Luokka:Opetusministerit Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1933 kuolleet
Lars Gunnar Lie

Lars Gunnar Lie (s. 18. syyskuuta 1938 Fjell) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1985–2001 ja toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1989–1990. Vuosina 1982–1983 hän oli Førden pormestari. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lars Gunnar Lie Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan liikenneministerit Luokka:Norjan pormestarit Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Inari Tilli

Inari Tilli (o.s. Nuutero, s. 1972) on suomalainen musiikkitoimittaja, joka on työssään erikoistunut kuoromusiikkiin. Hänen toimittamiaan ohjelmia voi kuulla Yle Radio 1:ssä ja nähdä Yle Teemalla. Ohjelmien joukossa ovat muun muassa kuorofestivaalien ja konsertti-iltojen radioinnit, Sävel on vapaa, Lauantain toivotut levyt, Faunin iltapäivä, Näistä levyistä en luovu sekä oopperalähetykset. Tilli tunnetaan suomalaisissa kuoropiireissä myös Kuorokuiskaajana, joka seuraa sosiaalisessa mediassa kuoromusiikin tapahtumia niin Suomessa kuin kansainvälisesti. Inari Tilli on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Hän on työskennellyt Yleisradiossa musiikkitoimittajana vuodesta 2004 lähtien. Tätä ennen hän on toiminut Jouluradion ensimmäisenä musiikkipäällikkönä vuonna 2003 sekä vuosina 1998–2003 juontajana ja toimittajana Classic FM:ssä. Toimittajantyön ohella Tilli on laulanut monissa kuoroissa. Vuodesta 2013 hän on turkulaisen kamarikuoro Key Ensemblen jäsen. Hän toimii myös Yleisradion henkilökuntakuoro Ylennyksen taiteellisena johtajana sekä dokumenttien selostajaäänenä. Tilli on naimisissa Johann Tillin kanssa. Vuonna 2018 Inari Tilli asettui asumaan Rantasalmen Kolkontaipaleelle. Puolisonsa Johann Tillin kanssa he ovat perustaneet taiteilijaresidenssin Villa Ilokiven Kolkontaipaleen vanhaan kyläkouluun. Vuonna 2023 Inari Tilli perusti puolisonsa kanssa Ilokivi kaekuu - taijevestivualin. Festivaali tarjoaa yleisölle helposti lähestyttävää klassista musiikkia. == Palkinnot ja tunnustukset == * Konekirjoituksen lääninmestari 1988 * Äänekkäimmän ämpäri 2007 * Ylioppilaskunnan Laulajien impressaarimerkki 2008 * Kuoroteko-palkinto 2008 * Venla-palkintoehdokas tositelevisiosarjassa, toimittajana Yle Teeman ohjelmasarjassa Kuoroon! 2009 * Suomen Mieskuoroliiton ansiomerkki 2013 * Suomen Mieskuoroliiton mestarimerkki 2015 == Lähteet == * Villa Ilokivi -kotisivut * Ilokivi kaekuu-taijevestivuali -kotisivut * Kuorokuiskaaja Facebook-sivut ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Musiikkitoimittajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ylen toimittajat
MAVIR

MAVIR Zrt. (koko nimeltään Magyar Villamosenergia-ipari Atviteli Rendszeriranyito Zrt.) on Unkarin kansallinen kantaverkkoyhtiö ja sähkönsiirron systeemioperaattori (TSO). Se on Unkarin valtiollisen energiakonserni MVM:n tytäryhtiö. Yhtiön palveluksessa on noin 670 ihmistä. MAVIR on Euroopan kantaverkkoyhtiöiden yhteistyöjärjestö ENTSO-E:n jäsenyritys. Sähkönsiirto naapurimaiden välillä on tärkeä Unkarin energiaturvallisuudelle. Vuonna 2022 sähköntuonnin osuus Unkarin kulutuksesta oli 26,55 prosenttia (2022). Ennen Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainaan (2022–) sähkön nettotuonti Unkariin oli 11,7 TWh (2020). Tuonti tapahtui lähinnä Slovakiasta (SEPS), Ukrainasta (Ukrenerho) ja Itävallasta. A Tisza II hőerőmű Tiszaszederkény felöl nézve, háttérben pedig a Tiszapalkonyai hőerőmű négy kéménye.jpg|Suurjännitelinja lähtee Tisza II -lämpövoimalaitokselta. Power lines over Route 8417, 2017 Lébény.jpg|Vasemmalta oikealle: 120 kV:n, 400 kV:n ja 220 kV:n siirtolinjat. Delta pylon near Nyalka HU 2016.jpg|400 kV:n suurjännitelinja Nyalkan lähellä. 750meetsM3inApril2016a.JPG|750 kV:n suurjännitelinja M3-valtatien äärellä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Unkarin sähköntuonti/-vienti naapurimaihin, tilannekuva (mavir.hu) * ENTSO-E Transmission System Map (Euroopan ja lähialueiden kantaverkkojen kartta) (entsoe.eu) Luokka:Unkarilaiset energiayhtiöt Luokka:Unkarilaiset valtionyhtiöt Luokka:Sähkönsiirto
Arne Skauge

Arne Skauge (s. 27. tammikuuta 1948 Bergen) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan ulkomaankauppaministerinä 1981–1983 ja valtiovarainministerinä keväällä 1986 sekä vuosina 1989–1990. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Arne Skauge Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan valtiovarainministerit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mihail Bestužev-Rjumin (diplomaatti)

Mihail Petrovitš Bestužev-Rjumin (; 1688–1760) oli venäläinen diplomaatti. Bestužev-Rjumin tuli Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1721 Venäjän lähettilääksi Tukholmaan, missä hän osallistui poliittisiin juonitteluihin ja oli läheisissä suhteissa holsteinilaiseen puolueeseen. Myöhemmin hän riitaantui puolueen johtajien kanssa, ja hänet kutsuttiin 1725 takaisin. Hän oli 1732–1741 toistamiseen lähettiläänä Tukholmassa, myöhemmin Preussissa, Puolassa, Itävallassa ja seitsenvuotisen sodan alkuaikoina Ranskassa. Bestužev-Rjuminin veli oli valtakunnankansleri Aleksei Bestužev-Rjumin.Bestužev-Rjumin, Aleksei Tietosanakirja. Osa 1, palsta 1016. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäläiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1688 syntyneet Luokka:Vuonna 1760 kuolleet
Vasagatan

Vasagatan on Tukholman Norrmalmilla sijaitseva katu, joka johtaa Tegelbackenilta Norra Bantorgetille. Sen varrella sijaitsee muun muassa Tukholman keskusrautatieasema sekä useita hotelleja. ==Kuvia== Vasagatan in Stockholm 1962 (6095724931).jpg|Liikennettä Vasagatanilla vuonna 1962. Stockholm centralstation 2018-2.jpg|Tukholman keskusrautatieasema. Centralposthuset 2012d.JPG|Oikealla Tukholman pääpostitalo, ja taustalla häämöttaa LO:n toimitalo. Molemmat ovat Ferdinand Bobergin suunnittelemia. Oscarsteatern-Kungsbropalatset 2012b.JPG|Vasagatanin ja Kungsgatanin kulmassa sijaitsee Kungsbropalatset, jossa toimii Oscarsteatern. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman kadut Luokka:Norrmalm
USS District of Columbia (SSBN-826)

USS District of Columbia (runkonumero SSBN-826) on rakenteilla oleva Yhdysvaltain laivaston Columbia-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene, joka on laivaston ensimmäinen District of Columbiaksi nimetty alus. == Valmistus == Alus tilattiin General Dynamicsin Electric Boatin Newport News Shipbuildingilta, missä köli laskettiin 4. kesäkuuta 2020. Uuden aluksen nimeksi on ilmoitettu USS District of Columbia runkonumerolla SSBN-826. Sen on määrä aloittaa partiointinsa lokakuussa 2030.https://news.usni.org/2019/05/08/navy-uss-columbia-will-have-most- completed-design-ever-at-official-construction-start https://seapowermagazine.org/dc-congresswoman-pushes-dc-statehood-at-keel- laying-for-navy-submarine/ Aluksen nimeksi ilmoitettiin aluksi USS Columbia, mutta jo olemassa olevan sukellusveneen, USS Columbia (SSN-771):n, takia nimi muutettiin muotoon USS District of Columbia. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain laivaston sukellusveneet
Esclerosis Múltiple Argentina

Esclerosis Múltiple Argentina (EMA) on voittoa tavoittelematon argentiinalainen kansalaisjärjestö, joka perustettiin joulukuussa 1986. Se on MS-tautia sairastavien solidaarisuusverkosto, joka tuottaa myös palveluja jäsenilleen. Järjestö on kansainvälisen International Multiple Sclerosis Federationin (MSIF) jäsen. == Tavoite == Yhdistyksen tavoitteena on parantaa argentiinalaisten MS-tautia sairastavien ihmisten elämänlaatua sekä heidän perheidensä ja sosiaalisen ympäristönsä elämänlaatua. == Toiminta == Yhdistys levittää tietoa MS-tautiin liittyvistä ongelmista ja kouluttaa MS-taudin diagnosointiin ja hoitoon omistautuneita ammattilaisia. Yhdistys tarjoaa ohjausta ja kattavaa neuvontaa MS-tautiin sairastuneille iästä, taloudellisesta, perhe- tai sosiaalisesta tilanteesta tai vammaisuudesta riippumatta. Tietoa annetaan hoito- ja neurokuntoutuskeskuksista sekä oikeudellisista ja mielenterveyteen liittyvistä asioista. Ryhmäterapeuttisia työpajoja järjestetään myös ihmisille, joilla on äskettäin diagnosoitu ja pidempi diagnoosiaika, ja tukiryhmiä sekä MS-potilaille että heidän perheilleen. Kaikki palvelut ovat maksuttomia. Yhdistys järjestää tiedotuspäiviä eri puolilla maata sekä MS-potilaille ja heidän perheilleen että terveydenhuollon ammattilaisille. == Rahoitus == Yhdistys rahoittaa toimintansa jäsenmaksuilla sekä yksityisten ja yritysten antamilla lahjoituksilla. Se järjestää myös varainkeruutapahtumia. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == * Kansainvälinen MS-järjestö, Multiple Sclerosis International Federation Luokka:Argentiinalaiset järjestöt Luokka:Kansalaisjärjestöt
3-kareeni

3-kareeni (C10H16) on monoterpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajusteissa ja orgaanisen kemian synteeseissä. 3-kareenia esiintyy monissa kasveissa. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa 3-kareeni on väritöntä nestettä, jolla on havupuita muistuttava tuoksu. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin. Aine on kiraalista ja sillä on (+)-(1S,6R)- ja (-)-(1R,6S)-enantiomeerit. (+)-Enantiomeerin ominaiskiertokyky on +17,6°. 3-kareenia esiintyy erityisesti männyissä ja sen pitoisuus mäntytärpäteissä vaihtelee 10-60 % välillä. Yhdistettä on myös esimerkiksi basilikassa, fenkolissa ja sitruksissa. Luonnossa tavataan niin kumpaakin enantiomeeria puhtaana kuin raseemisena seoksenakin.Charles S. Sell: Terpenoids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2006.Manfred Eggersdorfer: Terpenes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. 3-kareenia eristetään tislaamalla mäntytärpättejä. Ainetta käytetään hajusteissa ja lisäksi siitä valmistetaan muita tuoksuaineita, hyönteismyrkkyjä ja symeeniä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * CarlRoth: Käyttöturvallisuustiedote δ-3-Carene (pdf) * PubChem: 3-Carene * PubChem: (+)-3-Carene * Human Metabolome Database (HMDB): alpha-Carene * Food Component Database (FooDB): alpha-Carene * Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (-)-3-Carene * Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: 3-Carene Luokka:Terpeenit
Buryn

Buryn () on kaupunki Ukrainan pohjoisosissa Sumyn alueen Konotopin piirissä. Kaupunki sijaitsee Dneprin valuma-alueeseen kuuluvan Seimjoen sivuhaaran Tšašan (Чаша) varrella, maanteitse 100 kilometriä aluekeskus Sumystä luoteeseen. Venäjän rajalle on linnuntietä noin 29 kilometriä. Kaupungissa on Sumy–Vorožba–Konotop -ratayhteyden rautatieasema. Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +19,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 525 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 197 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 11 678 asukasta, jotka olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia (95,6 %). Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 12 893 asukasta. Buryn mainitaan historiallisessa asiakirjassa ensimmäisen kerran 1387. Sittemmin se on ollut elintarviketeollisuuden keskus. Se oli Burynin piirin hallintokeskus vuoteen 2020 asti, jolloin piiri yhdistettiin Konotopin piiriin. Buryn oli keväällä 2022 Venäjän miehittämä.Russian troops no longer hold any settlements in Ukraine's Sumy region, says governor, National Post 4.4.2022. Viitattu 28.1.2023 Burynin kaupunginjohtajan Viktor Laduh’an sekä apulaiskaupunginjohtajan ja yhden valtuustonjäsenen on epäilty olleen miehityksen aikana yhteistyössä venäläisten kanssa.Over 5000 cases of treason and collaboration with the enemy opened HRWF 17.5.2022. Viitattu 28.1.2023 Aerial photo of Buryn.jpg|Ilmakuva kaupungista. Станція Путивль.jpg|Putuvlin rautatieasema Burynissä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla== Luokka:Sumyn alueen kaupungit Luokka:Konotopin piiri