EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Aaroninsauvasammakko

Aaroninsauvasammakko eli aaroninsammakko (Hyperolius horstockii) on ruokosammakoiden heimoon kuuluva sammakkolaji. Se elää kotoperäisenä Etelä- Afrikan etelärannikolla Länsi-Kapin ja Itä-Kapin provinsseissa. pienoiskuva|vasen|Aaroninsauvasammakko valkohuonevehkan kukassa Päiväaikaan aaroninsauvasammakkoa tavataan usein valkohuonevehkan, ”aaroninsauvan”, (Zantedeschia aethiopica) valkoisten kukkien sisällä, joista se syö kukan tuoksun sinne houkuttelemia lentäviä hyönteisiä. Vehkan kukinta-aikaan sammakoilla on norsunluunvärinen suojaväri, mutta kukintojen kuihduttua ne muuttuvat tummanruskeiksi. Aaroninsauvasammakot parittelevat syyskuusta tammikuuhun, mikä Etelä-Afrikassa merkitsee kevättä ja kesää. Koiraan matala kurnutus ”kee, kee, kee” houkuttelee naaraita. Kutuaika on loka- ja marraskuussa. Naaras laskee veteen 10–30 munan rykelmiä, jotka kiinnittyvät vesikasvien juuriin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *UniProt: Taxonomy - Hyperolius horstockii *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Hyperolius horstockii Luokka:Sammakkoeläimet
Oma tie

__NOTOC__ Oma tie on suomalaislaulaja Taiskan neljäs studioalbumi vuodelta 1982. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # == Kokoonpano == === Muusikot kappaleessa ”Ei voittajaa” (5) === * Taiska – laulu * Pave Maijanen – taustalaulu * Irina Milan – taustalaulu * Pepe Willberg – taustalaulu * Kari Kuusamo – kosketinsoittimet * Jori Sivonen – kosketinsoittimet ==== Jousisoittimet ==== * Yrjö Lasonpalo – viulut * Marjukka Nenonen – viulut * Jussi Pesonen – viulut * Mikko Pesonen – viulut * Seppo Rautasuo – viulut * Jorma Ylönen – viulut * Timo Lipponen – alttoviulut * Heikki Vehmanen – alttoviulut * Veli-Pekka Bister – sellot * Kari Lindstedt – sellot === Tuotanto === * Juha Laakso – äänitys (ainakin 5; Takomo-studiot, 1982) * MTV-studiot – äänitys * Erik Uddström – valokuvat * Birgit Pulkkinen – kansi * Jori Sivonen – tuottaja LP-levyn (FL 5102) takakannen tiedot. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Oma tie discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1982 albumit Luokka:Taiskan albumit
Kirjallisuusvuosi 1974

Kirjallisuusvuosi 1974 käsittelee vuoden 1974 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Maailmanlaajuinen kohu nousi Aleksandr Solženitsynin teoksesta Gulag: Vankileirien saaristo. Teos kuvaa Neuvostoliiton gulag-vankileirijärjestelmää ja se perustuu Solženitsynin omiin 1950-luvun kokemuksiin, 227 vangin todistuksiin ja Solženitsynin omiin tutkimuksiin rankaisujärjestelmän historiasta. Solženitsyn kirjoitti teoksen jo 1960-luvun alkuvuosina, mutta salasi sen, koska arvasi, että siitä nousisi valtava kohu. Aikaisemmasta tuotannostaan Solženitsynille myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto 1970, mutta hän ei halunnut tällöin poistua maasta. Teos julkaistiin venäjäksi Pariisissa joulun 1973 jälkeen, ja Solženitsyn karkotettiin 13. helmikuuta 1974 Neuvostoliitosta ja hän menetti kansalaisuutensa. Suomessa Solženitsynin kirjoja aikaisemmin julkaissut kustantamo Tammi torjui teoksen julkaisemisen ulkopoliittisista syistä, ja se julkaistiin vuonna 1974 suomeksi ruotsalaisen Wahlström & Widstrandin kustantamana. == Julkaisuja == * Robert Arthur - Kolme etsivää ja kiljuva kello * Heinrich Böll - Katharina Blumin menetetty maine * John le Carré - Tinker, Tailor, Soldier, Spy (suom. Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja) * Jörn Donner - Ny måste du (Nyt sinun täytyy) * Dario Fo - Ei makseta, Ei makseta (ital. Non si paga, non si paga!) * Joe Haldeman - Loputon sota * Ursula K. Le Guin - Osattomien planeetta * Reima Kampman - Et ole yksin: Tutkimuksia ihmisen sivupersoonista * Stephen King - Carrie * Patricia A. McKillip - The Forgotten Beasts of Eld * Veijo Meri - Kuviteltu kuolema * Elsa Morante - Storia * Michael Moorcock - Leviatan maan päällä * Pablo Neruda - Confieso que he vivido. Memorias (Tunnustan eläneeni, 1974) * Samuli Paronen - Maailma on sana * Anthony Price - The Labyrinth Makers * Kalle Päätalo - Täysi tuntiraha * Pentti Saarikoski - Ovat muistojemme lehdet kuolleet * Aleksandr Solženitsyn - Gulag: Vankileirien saaristo ( 1973) == Palkintoja == ; Aleksis Kiven palkinto * Pentti Saarikoski ; Hugo-palkinto * Arthur C. Clarke ; Kalevi Jäntin palkinto * Heikki Turunen ; Mikael Agricola -palkinto * Hannu Launonen ; Nobelin kirjallisuuspalkinto * Harry Martinson * Eyvind Johnson ; Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto * Villy Sørensen ; Pulitzerin kirjallisuuspalkinto * ei myönnetty == Lähteet == 1974
Kirjallisuusvuosi 1973

Kirjallisuusvuosi 1973 käsittelee vuoden 1973 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * WSOY aloitti Legenda jo eläessään -kirjasarjan, jossa luotiin henkilökuvia eri alojen suomalaisista legendoista. Sarjaa jatkettiin vuoteen 1979 asti. * Neuvostoliittolainen kirjailija Aleksandr Solženitsyn ilmoitti, että turvallisuuspoliisi KGB oli takavarikoinut Leningradissa hänen julkaisemattoman Vankileirien saaristo -teoksensa käsikirjoituksen. * Kansainvälinen öljykriisi aiheutti laajoja toimenpiteitä energian säästämiseksi ja talouden tasapainottamiseksi. * Eteläafrikkalaisen André Brinkin romaani Katson pimeään kiellettiin kotimaassaan. Se oli ensimmäinen Etelä-Afrikan kieltämä kirja. * Insinööriuutisten päätoimittaja Heikki Ranssi kirjoitti Neuvostoliiton ihmisoikeusoloja arvostelleen pääkirjoituksen. Lehden kustantaja määräsi Ranssin pysäyttämään ja tuhoamaan jo matkaan lähteneen painoksen yhteistyössä Postin kanssa. Ranssi oli niin perusteellinen, ettei yhtään kappaletta tallentunut lehden arkistoon eikä Kansalliskirjastoon. Ranssi sai potkut tehtävästään. == Julkaisuja == * André Brink - Kennis van die aand (suom. Katson pimeään, 1976) * Heikki Brotherus - Eljas Erkko, legenda jo eläessään * Arthur C. Clarke - Uhka avaruudesta * Allen Ginsberg - The Fall of America: Poems of These States, 1965–1971 * Paavo Haavikko - Runoja matkalta salmen ylitse * Veikko Huovinen - Rasvamaksa (novellikokoelma) * Elina Karjalainen - Arkkipiispa Paavali, legenda jo eläessään * Aarne Kinnunen - Tuli, aurinko ja seitsemän veljestä: Tutkimus Aleksis Kiven romaanista * Björn Landström - Faraon laivat (ruots. Egyptiska skepp 4000–600 f.Kr., 1970) * Astrid Lindgren - Veljeni, Leijonamieli * Jean Raspail - Le Camp des saints (dystopia, suom. Pyhien leiri, 2021) * Martta Salmela-Järvinen - Miina Sillanpää, legenda jo eläessään * Mary Shelley - Frankenstein. Uusi Prometheus (engl. Frankenstein; or, the Modern Prometheus (1818)) * Aleksandr Solženitsyn - Gulag: Vankileirien saaristo (suom. 1974) * Heikki Turunen - Simpauttaja * Patrick White - The Eye of the Storm (suom. Myrskyn silmä, 1973) == Palkintoja == ; Hugo-palkinto * Isaac Asimov ; Kalevi Jäntin palkinto * Kristiina Pelto- Timperi * Merja Huttunen ; Mikael Agricola -palkinto * Elvi Sinervo ; Nobelin kirjallisuuspalkinto * Patrick White ; Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto * Veijo Meri ; Pulitzerin kirjallisuuspalkinto * Eudora Welty == Lähteet == 1973
Paris (Supertrampin albumi)

__NOTOC__ Paris on brittiläisen pop rock -yhtye Supertrampin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Taltiointi on nauhoitettu Pariisissa, Ranskassa marraskuussa 1979. Albumi debytoi Britanniassa sijalla 7 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 8. Albumi sisältää liveversiot monista yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, mutta esimerkiksi hittisinglet "Goodbye Stranger" ja "Give a Little Bit" puuttuvat, vaikka yhtye soitti kappaleita kiertueella. Muita kiertueella soitettuja kappaleita, jotka eivät kuitenkaan esiinny livealbumilla, ovat mm. "Even in the Quietest Moments", "Child of Vision", "Downstream" ja "Another Man's Woman". Kuitenkin kaikki puuttuvat kappaleet julkaistiin myöhemmin DVD:llä Live in Paris '79, ja samannimisellä 4 LP:tä kattavalla soundtrack-albumilla. == Kappaleet == === LP 1 === ==== A-puoli ==== # (Hodgson) # (Davies) # (Hodgson) # (Davies) ==== B-puoli ==== # * (Hodgson) # (Davies) # (Hodgson) # (Davies) === LP 2 === ==== A-puoli ==== # (Hodgson) # (Davies) # (Hodgson) # (Davies) ==== B-puoli ==== # * (Hodgson) # (Hodgson) # (Hodgson) # (Davies) == Kokoonpano == * Rick Davies - pää- ja taustalaulu, akustinen piano (1, 2, 7, 8, 10, 12, 14, 16), Wurlitzer-sähköpiano (1, 4, 6), syntetisaattorit (3, 5, 11, 13, 14), Hammond-urut (3, 5, 7, 9, 13, 14), klavinetti (3, 13), huuliharppu (1, 7, 13) * Roger Hodgson - pää- ja taustalaulu, akustinen piano (5, 11, 13, 14), Wurlitzer-sähköpiano (3, 7, 9), syntetisaattorit (8, 10, 14, 16), sähkökitara (1, 2, 4, 6, 8, 10, 12, 16), akustinen kitara (15) * John A. Helliwell - saksofonit (1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10, 12, 14, 16), klarinetti (5, 10, 13, 14), syntetisaattorit (3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16), Hammond-urut (2, 8), melodika (8), taustalaulu * Dougie Thomson - bassokitara, Hammond-urut (1), taustalaulu (15) * Bob Siebenberg - rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu (15) == Arvostelut == * Allmusic: == Lähteet == Luokka:Vuoden 1980 konserttitallenteet Luokka:Supertrampin albumit
Kirjallisuusvuosi 1972

Kirjallisuusvuosi 1972 käsittelee vuoden 1972 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Ensimmäiset läänintaiteilijat aloittivat työskentelyn. Vuosien mittaan työtehtävä kohdistettiin yhä selvemmin taiteen edistämiseen eikä niinkään omaan taiteelliseen työskentelyyn. == Julkaisuja == * Richard Adams - Ruohometsän kansa * Isaac Asimov - Itse jumalat * Mihail Bulgakov - Valkokaarti (ven. Belaja gvardija, 1925) * Ariel Dorfman & Armand Mattelart - Kuinka Aku Ankkaa luetaan * James Herriot - Kaikenkarvaiset ystäväni * J. Allen Hynek - Ufot – toden rajamailla * Tove Jansson - Kesäkirja (suom. 1973) * Markku Lahtela - Katso ihmistä: Johdatus tieteelliseen ihmiskäsitykseen ja politiikkaan * Hal Lindsey - Saatana elää ja voi hyvin Maa-planeetalla * Marja-Leena Mikkola - Lääkärin rouva * Jukka Nevakivi - Apu jota ei pyydetty : Liittoutuneet ja Suomen talvisota 1939–1940 * Pablo Neruda - Andien mainingit * Uolevi Nojonen - Askeetti ei saa komplekseja * Arto Paasilinna - Operaatio Finlandia * Samuli Paronen - Laiva * Kalle Päätalo - Tammettu virta * Hannu Salama - Siinä näkijä missä tekijä * Uusi testamentti nykysuomeksi * Roger Zelazny - Avalonin luodit == Palkintoja == ; Aleksis Kiven palkinto * Veijo Meri ; Hugo-palkinto * Philip José Farmer ; Mikael Agricola -palkinto * Mirjam Polkunen ; Nobelin kirjallisuuspalkinto * Heinrich Böll ; Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto * Karl Vennberg ; Pulitzerin kirjallisuuspalkinto * Wallace Stegner == Lähteet == 1972
Kirjallisuusvuosi 1971

Kirjallisuusvuosi 1971 käsittelee vuoden 1971 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Vasemmistoradikaalia linjaa edustanut Jouko Turkka erotettiin Joensuun kaupunginteatterin johtajan paikalta. Seuraavana päivänä teatterin 13 näyttelijää aloitti lakon saadakseen Turkan takaisin. Vastatoimena yhdeksän Turkkaa tukenutta näyttelijää erotettiin. Asia ratkaistiin nimittämällä Turkan rinnalle toinen johtaja. * Gonzo-journalismin katsotaan alkaneen, kun Hunter S. Thompsonin kirja Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa ilmestyi. * Yhdysvaltalainen kirjailija Michael S. Hart perusti Gutenberg-projektin, joka tarjoaa kaikille lukijoille tuhansia teoksia ilmaiseksi verkossa. Se on vanhin digitaalikirjasto. == Julkaisuja == * Helena Anhava - Murheellisen kuullen on puhuttava hiljaa (esikoisrunokokoelma) * William Peter Blatty - Manaaja (The Exorcist) * Charles Bukowski - Postitoimisto (esikoisromaani) * Agatha Christie - Neiti Marple koston jumalattarena (viimeinen neiti Marple -romaani) * George Cockroft - Noppamies * Roald Dahl - Jali ja suklaatehdas, suom. Aili Nissinen (alkup. engl. 1964) * E. L. Doctorow - Danielin kirja (Rosenbergien tapausta käsittelevä romaani, josta tehtiin elokuva vuonna 1983) * Philip José Farmer - Elämän ja kuoleman virta * Frederick Forsyth - The Day of the Jackal (suom. Shakaali) * Eeva Joenpelto - Vesissä toinen silmä * Yrjö Kallinen - Elämmekö unessa * Jarkko Laine - Niin se käy * Aila Meriluoto - Peter-Peter : Erään rakkauden asiapaperit * Marja-Leena Mikkola - Raskas puuvilla : Raportti puuvillatehtaan naistyöntekijöistä * Michael Moorcock - Ilmojen sotaherra * Pentti Saarikoski - Onnen aika * Tayeb Salih - Mawsim al-Hijra ila al-Shamal == Palkintoja == ; Hugo-palkinto * Larry Niven ; Kalevi Jäntin palkinto * Lassi Sinkkonen ; Mikael Agricola -palkinto * Eila Pennanen ; Nobelin kirjallisuuspalkinto * Pablo Neruda ; Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto * Thorkild Hansen ; Pulitzerin kirjallisuuspalkinto * ei myönnetty == Lähteet == 1971
Wall End

Wall End eli Wallend on asuinalue Lontoon Newhamissa, East Hamin ja Barkingin välissä. Alueen väkiluku on 14 846 (2011), pinta-ala 1,38 km² ja väestötiheys 10 763 as./km². Wall End sijaitsee Rodingjoen vieressä. Se rajoittuu pohjoisessa Hammersmith & City Line sekä District Line -metrolinjojen rataan, idässä A406-kehätiehen, etelässä Flanders Road -katuun sekä lännessä Wellington Road, Altmore Avenue ja Keppel Road -katuihin. Suur-Lontoon poliisitoimella on Wall Endissa turvallisen naapuruston ryhmä (Safer Neighbourhood Team, SNT). Elokuussa 2017 alueella tapahtui 4 rikosta 1 000 asukasta kohden, siinä missä koko Newhamissa niitä tapahtui 9 ja koko Lontoossa 8 jokaista 1 000 asukasta kohden. Wall Endissä sijaitsevat East Hamin rautatievarikko, academy-tyypin Langdon Academy -koulu ja St Paulin kirkko. Rodingjoen varrella on kevyttä teollisuutta. == Historia == Wall End tunnetaan keskiajalta pienenä, erillisenä kylänä East Hamin laidalla tai liepeillä Barkingiin vievän tien varrella. Kylä sai nimensä siitä, että se oli East Hamin lopussa (end) ja sen kohdalla oli Rodingjoen tulvien leviämistä estävä patopenger (wall). 1800-luvun alusta tunnetaan alueen ensimmäinen Duke’s Head -pubi Barking Roadin ja St Olave’s Roadin risteyksestä. 1800-luvun puolessavälissä Wall Endissä oli noin 20 taloa. Suurin osa nykyisistä rakennuksista valmistui 1880–1910. Suuren kasvun aikana Duke’s Head rakennettiin uudelleen laajennettuna vuonna 1900. Pubi suljettiin vuonna 2010; alueen kulttuuriin ei enää kuulunut pubissa käynti. == Väestö == Wall Endissä asuu Lontoon alueista eniten srilankalaisia. Alueen etninen jakauma on (2011): 10 % valkoisia brittejä, 8 % muita valkoisia, 21 % intialaisia, 14 % pakistanilaisia, 10 % bangladeshilaisia, 19 % muita aasialaisia, 11 % mustia, 3 % kuuluu useaan etniseen ryhmään ja 4 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia. Asukkaista 43 prosenttia kokee itsensä britiksi, 53 % ei, 15 % taas kokee itsensä englantilaiseksi ja 82 % ei. Wall Endin asukkaista 47 % puhuu äidinkielenään englantia, 12 % tamilia, 6 % bengalia, 6 % urdua, 3 % pandžabia, 2 % malajalamia ja 2 % gudžaratia. 34 % on muslimeja, 29 % kristittyjä, 23 % hinduja, 4 % sikhejä ja 4 % uskonnottomia. Alueen aikuisväestön työttömyysaste on 28 prosenttia. == Lähteet == Luokka:Lontoon kaupunginosat Luokka:Newham
Catherine Gaskin

Catherine (Kathleen) Majella Sinclair Gaskin (Cornberg) (2. huhtikuuta 1929 Louthin kreivikunta, Irlanti – 6. syyskuuta 2009 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän kirjoitti pääasiassa romanttisia romaaneja. Hän asui vuosina 1947–1999 ensin Yhdysvalloissa ja myöhemmin muun muassa Britanniassa Mansaarella ja palasi sitten Australiaan. Gaskin muutti Irlannista Australiaan kolmen kuukauden ikäisenä. Hän kävi koulua Sydneyssä. Hänen esikoisteoksensa This Other Eden ilmestyi 1946, jolloin hän oli seitsemäntoistavuotias. Gaskin julkaisi yli 20 romaania, jotka olivat menestyksiä. Kaikkein suosituin on ollut Sara Dane (1954), joka perustuu Mary Reibeyn elämään. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 1982 Australiassa televisiosarja. Gaskinin sisar on kirjailija Moira Gaskin. ==Suomennetut teokset== * Sara Dane (Sara Dane), suom. Risto Kalliomaa. Hämeenlinna: Nide, 1956 * Sukuperintö (The Tilsit inheritance), suom. P. Lehtonen. Otava, 1965. – 2. p. 1985 ISBN 951-1-08288-4 (Lukurengas 2,7); lisäp. 1986, 1988 (Top Books) * Suuryhtiön rouvat (Corporation wife), suom. Marja Salmia. Otava, 1966 (Lukurengas 4,3) * Irlantilainen tarina (Edge of glass), Suom. Heidi Järvenpää. Otava, 1968 * Ruusu heittää varjon tielle (I know my love), Suom. Sylvi Stipa. Otava, 1968 – 1986 ISBN 951-1-08782-7 (Top Books); us. p. 1987 ISBN 951-1-09654-0-7 * Fiona (Fiona), Suom. Helvi Vasara. Otava, 1970. – Otava 1983 Salamanteri ISBN 951-1-07282-X; Us. p. 1987 ISBN 951-1-09654-0 (Top Books) * Muuttohaukka (A falcon for a queen), suom. Tutteli Lindberg. Otava, 1973 ISBN 951-1-00958-3 (Kolibri-kirjasto) * Perintökalleus (The property of a gentleman), suom. Heidi Järvenpää. Otava, 1976 ISBN 951-1-04145-2 * Lynmara (The Lynmara legacy), suom. Tutteli Lindberg. Otava, 1977 ISBN 951-1-04502-4 * Espanjalaisnaisen kesä (The summer of the Spanish woman), suom. Anja Haglund. Otava, 1979 ISBN 951-1-05446-5 * Brandonin suku (Family affairs), suom. Anja Lehtola. Otava, 1982 ISBN 951-1-06917-9 – us. lisäp. 1982, 1983 (SSKK) * Minkä elämä lupasi (Promises), suom. Kaarina Ripatti. Otava, 1983 ISBN 951-1-07534-9 – lisäp. 1983 * Suurlähettilään naiset (The ambassador's women), suom. Arja Neva. Otava, 1986 ISBN 951-1-08798-3 * Paratiisin perilliset (The charmed circle), suom. Satu Leveelahti. Otava, 1989 ISBN 951-1-10266-4 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * The Girl with the Golden Pen, Muistokirjoitus Sunday Morning Herald 18.9.2009 * Catherine Gaskin, Fantastic Fiction Luokka:Australialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Kirjallisuusvuosi 1970

Kirjallisuusvuosi 1970 käsittelee vuoden 1970 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia. == Tapahtumia == * Kirjailija ja kriitikko Tuomas Anhava, elokuvaohjaaja Risto Jarva ja keramiikkataiteilija Kyllikki Salmenhaara nimitettiin Suomen ensimmäisiksi taiteilijaprofessoreiksi. * Suomen Elokuvasäätiö aloitti toimintansa. * Aku Ankan taskukirja alkoi ilmestyä * Paul McCartney ilmoitti The Beatlesin hajoamisesta, rockyhtye Led Zeppelin konsertoi Helsingin Kulttuuritalolla ja Black Sabbathin ensimmäinen albumi Black Sabbath julkaistiin. == Julkaisuja == * Tšingiz Aitmatov - Белый пароход (suom. Valkoinen laiva, 1972) * Poul Anderson - Tau nolla * Desmond Bagley - Running Blind (suom. Islannin peli)' * Christy Brown - Down All the Days (suom. Jonnekin päivästä pois) * Dee Brown - Haudatkaa sydämeni Wounded Kneehen * Henri Charrière - Vanki nimeltä Papillon * Paulo Freire - Pedagogia do oprimido (suom. Sorrettujen pedagogiikka, 2005) * Germaine Greer - The female eunuch (suom. Haluan olla nainen, 1972) * Veikko Huovinen - Lampaansyöjät * Annikki Kariniemi - Matkalla maan ääreen * Salem Kirban - 666 (romaani Bartholomew-nimisestä Antikristus-hahmosta) * Leena Krohn - Vihreä vallankumous * Jaan Kross - Uppiniskaisuuden kronikka * Hal Lindsey - Maa, entinen suuri planeetta * Timo K. Mukka - Lumen pelko * Larry Niven - Rengasmaailma * M. A. Numminen - Kauneimmat runot * Tytti Parras - Rakkaat * Kalle Päätalo - Mustan lumen talvi * Lassi Sinkkonen - Solveigin laulu * Märta Tikkanen - Ny imorron. Esikoisromaani. * Alvin Toffler - Future Shock (suo. Hätkähdyttävä tulevaisuus, 1972) * Kurt Vonnegut - Teurastamo 5 == Palkintoja == ; Aleksis Kiven palkinto * Veikko Huovinen ; Hugo-palkinto * Ursula K. Le Guin ; Mikael Agricola -palkinto * Esa Adrian ; Nobelin kirjallisuuspalkinto * Aleksandr Solženitsyn ; Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto * Klaus Rifbjerg ; Pulitzerin kirjallisuuspalkinto * Jean Stafford == Lähteet == 1970
Miniä (televisiosarja)

Miniä on suomalainen kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1973. MTV-teatterin tuottama mustavalkoinen minisarja perustuu Aino-Inkeri Kumaran romaaniin Vuosikymmen vuodelta 1965. Sarjan on dramatisoinut ja ohjannut Veikko Uusimäki (Vain tilaajille.). ==Juoni== 1950-luvun Etelä-Pohjanmaalla Karhian taloon tulee nuori miniä Anja, pankkitoimihenkilö ja Karhiaa pienemmän talon tytär. Nuori aviomies Erkki on hyväntahtoinen, mutta äitinsä tavoin huono näkemään todellisuutta maatilan menneen loiston varjossa. Sisarosuuksien maksu on aiheuttanut tilalle paljon velkaa, mutta isäntä ja anoppi haluavat vain ostella uusia maatalouskoneita ja autonkin. Heitä realistisempi miniä ahdistuu tilanteessa. ==Rooleissa== ==Lähteet== Luokka:1970-luvun televisiosarjat Luokka:Suomalaiset draamasarjat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Prometeismi

Prometeismi (engl. Prometheism tai Prometheanism) on puolalaisen Józef Piłsudskin luoma poliittinen käsite. Prometeismin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja sen seuraajan Neuvostoliiton sisäistä eheyttä tukemalla nationalistisia liikkeitä Venäjän rajojen sisäpuolella. Kyse oli siitä, että Itämeren, Mustanmeren ja Kaspianmeren alueilla olevat kansat irtautuisivat Venäjästä ja muodostaisivat itsenäisten valtioiden puskurivyöhykkeen Venäjää vastaan. Prometeismi liittyy läheisesti Piłsudskin toiseen ideaan, Intermariumiin. Prometeismi perustui ajatukselle siitä, että jos Puolan tuki Venäjän alistamille kansoille pystyy heikentämään Venäjää, se on Puolan valtion etu. Prometeismin nimi on peräisin kreikkalaisen mytologian Prometheuksesta, joka antoi tulen ihmiskunnalle. Itä-Euroopan, Kaukasuksen ja Keski-Aasian suhteiden ja kulttuurien tutkimusta varten on perustettu julkaisu Nowy Prometeusz, jota julkaistaan puolaksi, englanniksi ja venäjäksi. == Prometeismi Suomen politiikassa == Tarton rauhan neuvotteluissa Suomen tavoitteena oli saada laaja autonomia Itä-Karjalalle. Itä-Karjalan kysymys ratkesi Kansainliitossa kuitenkin Neuvostoliiton hyväksi. Vuonna 1922 perustetun Akateemisen Karjala-Seuran tavoitteena oli edistää heimoyhteyttä ja kansallistunnetta muun muassa Neuvostoliiton alueella. Suomi sitoutui reunavaltiopolitiikkaan allekirjoittamalla Varsovan sopimuksen vuonna 1922. Sopimuksessa valtiot sitoutuivat hyväntahtoisuuteen, jos jokin sopimusvaltioista joutuisi hyökkäyksen kohteeksi. Sopimukseen lukeutuivat Suomi, Viro, Latvia ja Puola, mutta Suomen osalta sopimus kariutui, kun Vennolan II hallitus joutui eroamaan == Separatistisia hahmoja ja liikkeitä Venäjällä == * Artjom Loskutov - Siperian itsemääräämisoikeuden puolestapuhuja * Kaukasian emiraatti - Separatistinen liike Pohjois-Kaukasuksella. == Lähteet == == Katso myös == * Intermarium * Kolmen meren aloite Luokka:Politiikan käsitteet Luokka:Ulkopolitiikka
Pienin toimiva tuote

Pienin toimiva tuote (engl. Minimum Viable Product, MVP) on uusi, markkinoille vasta yrittävä tuote tai palvelu, jossa on vain sellaiset ominaisuudet, jotka tyydyttävät varhaisten asiakkaiden tarpeet. Pienimmän toimivan tuotteen tarkoitus on kerätä palautetta tuotekehitykseen.https://www.techopedia.com/definition/27809/minimum-viable- product-mvp Joidenkin asiantuntijoiden mukaan olennaista on luoda tuote, jota voidaan jo myydä, vaikka se ei täyttäisi läheskään suunnittelijoiden visiota lopullisesta tuotteesta. Yritykselle palautteen kerääminen pienimmästä toimivasta tuotteesta on usein edullisempaa kuin enemmän ominaisuuksia sisältävän tuotteen sisäinen tuotekehitys. Enemmän ominaisuuksia ja toiminnallisuuksia sisältävän tuotteen kehittäminen lisää kustannuksia ja riskejä, koska suunnittelijoiden oletukset asiakkaiden tarpeista ja käyttäytymisestä usein osoittautuvat virheellisiksi. Käsitteen keksi ja määritteli vuonna 2001 Frank Robinson. Myöhemmin käsitteen ovat popularisoineet Steve Blank ja Eric Ries.W. S. Junk, "The Dynamic Balance Between Cost, Schedule, Features, and Quality in Software Development Projects ", Computer Science Dept., University of Idaho, SEPM-001, April 2000.Eric Ries, March 23, 2009, Venture Hacks interview: "What is the minimum viable product?", Lessons LearnedPerfection By Subtraction – The Minimum Feature SetHoliday, Ryan The single worst marketing decision you can make The Next Web. 1 April 2015 == Lähteet == Luokka:Suunnittelu ja innovaatio
MSG (albumi)

MSG on hard rock -yhtye Michael Schenker Groupin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Albumin tuotti Ron Nevison. Albumista julkaistiin vuonna 2009 painos, jossa on seitsemän lisäkappaletta. == Sisältö == ===A-puoli=== # # # # ===B-puoli=== # * # # # ===Vuoden 2009 painoksen lisäkappaleet=== # * # # # # # # == Kokoonpano == * Gary Barden – laulu * Michael Schenker – kitara * Paul Raymond – kosketinsoittimet, kitara * Chris Glen – bassokitara * Cozy Powell – rummut == Lähteet == Luokka:Vuoden 1981 albumit Luokka:Michael Schenker Groupin albumit
Mark Charnock

Mark Charnock (s. 28. elokuuta 1968 Bolton, Lancashire) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Marlon Dinglen roolista televisiosarjassa Emmerdale (1996–). Hän esiintyy televisiosarjassa Cadfael veli Oswinin roolissa. Hän tekee esiintymisen myös Coronation Street televisiosarjassa. Hän on järjestänyt zombiefestivaalit. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Intermarium

Intermarium (), myös Baltian-Mustanmeren liitto, oli puolalaisen valtiomiehen Józef Piłsudskin poliittinen idea liittovaltiosta, johon kuuluisivat Itä- ja Keski-Euroopan maat. Intermariumin tarkoituksena oli heikentää Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton valtaa pilkkomalla se pienempiin osiin. Intermariumiin olisi kutsuttu Viro, Latvia, Liettua, Puola, Valko-Venäjä, Ukraina, Unkari, Romania, Jugoslavia, Moldova ja Tšekkoslovakia.Oleksandr Koval, Jaryna Turchyn: National Interests of Ukraine in Implementing the Baltic-Black Sea Union Project International Youth Science Forum “Litteris et artibus” 23.–25.11.2017 Intermarium olisi toiminut Piłsudskin mukaan vastapainona venäläiselle ja saksalaiselle imperialismille. Intermarium tuki Piłsudskin ideaa prometeismista. Nykyisin Itä- ja Keski-Euroopan maiden yhteistyötä edistää yhteistyöfoorumi Kolmen meren aloite, jonka ensimmäinen huippukokous pidettiin vuonna 2016 Kroatiassa. Intermariumia käsittelevä kansainvälinen ja akateeminen konferenssi järjestettiin heinäkuussa 2017 Varsovassa Lazarskin yliopistolla. == Katso myös == * Reunavaltiopolitiikka * Visegrád-ryhmä == Lähteet == Luokka:Poliittinen maantiede Luokka:Puolan historia
Destruction Derby

Destruction Derby on Reflections Interactiven kehittämä ja Psygnosisin julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin vuonna 1995 PlayStationille, MS-DOSille, Sega Saturn:lle ja Nintendo 64:lle.. Pelisarjaan kuuluu myös Destruction Derby 2 (1996), Destruction Derby Raw (2000) ja Destruction Derby Arenas (2004). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Ajopelit Luokka:PlayStation-pelit Luokka:Nintendo 64 -pelit Luokka:Sega Saturn -pelit Luokka:MS-DOS-pelit Luokka:Vuoden 1995 videopelit Luokka:Psygnosisin videopelit
Intianpiikkisika

Intianpiikkisika eli aasianpiikkisika (Hystrix indica) on piikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan koko Etelä-Aasiasta ja Lähi- idästä. Se on hyvin sopeutuvainen erilaisiin elinympäristöihin, kuten vuoriin, trooppisiin ja lauhkeisiin pensasaroihin, ruohomaihin ja metsiin. Intianpiikkisian pituus on 70–90 senttimetriä ja paino 11–18 kiloa. Sen ruumista peittävät piikit, joista pidempiä, onttoja ja kalisevia käytetään petoeläinten pelästyttämiseen. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”keski-idänpiikikäs”. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Piikkisiat
Samuli Ripatti

Samuli Olli Ripatti (s. ) on tilastotieteilijä sekä Helsingin yliopiston biometrian professori Suomen molekyylilääketieteen instituutissa (FIMM) . Vuodesta 2023 alkaen Ripatti on lisäksi toiminut FIMMin johtajana. Ripatti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1988 Hämeenlinnan lukiosta. Hän opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi pääaineenaan tilastotiede (1995). Hän jatkoi opintojaan Helsingissä Rolf Nevalinna -instituutissa ja Ruotsissa Tukholman yliopiston Matematiikan laitoksella, josta valmistui filosofian tohtoriksi (matemaattinen tilastotiede) vuonna 2002. Hänen väitöskirjansa (2001) oli otsikoitu Latent variable models for multivariate survival and count data. Se oli neljään artikkeliin pohjautuva artikkeliväitöskirja. Helsingin yliopiston tilastotieteen dosentti hän on ollut vuodesta 2007. Hän on työtoveriensa kanssa kirjoittanut useita arvostetuimpien tiedelehtien (kuten Nature, Plos Genetics) alkuperäisartikkeleita 2000-luvun lopussa ja 2010-luvulla. Vuonna 2016 professori Ripatti luettiin maailman eniten viitattujen tutkijoiden joukkoon alallaan (osa-alue molekyylibiologia ja genetiikka) ja oli yksi alle 20:stä Suomessa työskentelevästä tutkijasta tällä noin 3 100 tieteilijää maailmanlaajuisesti sisältävällä Highly Cited Researchers -listalla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Samuli Ripatti, HY (30.10.2013) Mitä biometrian professori tutkii? (video, kesto 3 min 17 s) (youtube.com) *Suomalaiset outo kansa eurooppalaisten joukossa (16.3.2010) (yle.fi) *Heidi Lämsä (14.5.2015) Nykyihmisen geenit paljastavat, kuinka paljon samanlaista väestöä oli 20 000 vuotta sitten (artikkeliin rajattu käyttöoikeus) (hs.fi) Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset tilastotieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Viitatuimmat tutkijat Clarivaten mukaan
Marinus Anton Donk

Marinus Anton Donk (14. elokuuta 1908 Situbondo, Jaava – 2. syyskuuta 1972 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen sienitieteilijä. Hän kävi koulunsa Haagissa ja kiinnostui jo silloin sienistä, liittyi Hollannin sienitieteelliseen seuraan 1925 ja opiskeli Utrechtin yliopistossa. Hänestä tuli ranskalaisen mykologin Hubert Bourdot'n oppilas. Vuosina 1934–1940 hän toimi opettajana Alankomaiden Itä-Intiassa. Sen jälkeen hän siirtyi Buitenzorgin kasvitieteelliseen puutarhaan nykyisen Bogorin alueella Indonesiassa, ja hän toimi sen johtajana 1947–1955. Hän oli kuitenkin toisen maailmansodan aikana japanilaisten internoimana, ja sillä aikaa hänen julkaisemattomat mykologian käsikirjoituksensa katosivat, minkä seurauksena hän aikoi jättää siinä vaiheessa sienitieteen sikseen ja aikoi ryhtyä pteridologiksi. Vuonna 1952 hänet nimitettiin Bandungin yliopiston professoriksi. Hän palasi Hollantiin 1956 ja tuli Rijksherbariumin mykologisen osaston johtajaksi. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian täysjäseneksi oltuaan sitä ennen kirjenvaihtajajäsenenä. Hän kävi vierailevana professorina Yhdysvalloissa 1970-luvun taitteessa. Varsinaisesti Marinus Donkin kiinnostuksen kohteena olivat laajat kokonaisuudet, ei niinkään lajisto. Siitä huolimatta häntä konsultoitiin nimistökysymyksissä, ja yhtä lailla hänen läsnäoloaan eri kansainvälisten mykologisten organisaatioiden johdossa vaadittiin hänen tietomääränsä takia. Hän oli muun muassa ensimmäisen Heterobasidiomycetes-symposiumin puheenjohtajana Exeterissä 1971. Hän julkaisi myös paljon. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset biologit Luokka:Sienitieteilijät Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Panu Väinämö

Panu Väinämö (s. 1958 Kuopio) on suomalainen uransa lopettanut Suomenmestaruustason vesipalloilija, joka on vuodesta 2006 toiminut Kia- automerkin Euroopan-markkinoinnin johtajana Saksan Frankfurt am Mainissa. Väinämö edusti vesipallourallaan Kuopion Uimaseuraa. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ennen Kiaa hän toimi viitisentoista vuotta Ford Motor Companyn tehtävissä Keski-Euroopassa. (Vain tilaajille.) (Vain tilaajille.) Väinämön johdolla Kia on ainoana autovalmistajana kasvattanut myyntiään yhdeksän vuotta peräkkäin EU- ja Efta- maissa. Tärkeänä syynä tähän pidetään Väinämön aloitteesta käyttöön otettua seitsemän vuoden takuuta uusille Kia-autoille. Suomessa Kia on noussut maahantuonnin aloitusvuodesta 2004 vuoden 2016 kahdeksanneksi myydyimmäksi henkilöautomerkiksi. (Vain tilaajille.) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset vesipalloilijat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Randy Brown

Randy Brown (s. 22. toukokuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti pelaajaurallaan Chicago Bullsissa kolme NBA:n mestaruutta. == Ura == Brown pelasi Houstonin yliopistossa vuodet 1986–1988 ja New Mexico Statessa vuodet 1989–1991. Sacramento Kings varasi hänet NBA:han vuoden 1991 varaustilaisuudessa 31. vuorolla. Brown pelasi NBA:ssa yhteensä 12 kautta, aluksi neljä kautta Kingsissä, seuraavaksi viisi kautta Chicago Bullsissa ja lopuksi Boston Celticsissä ja Phoenix Sunsissa. Bulls-aikanaan Brown voitti kolme peräkkäistä NBA:n mestaruutta vuosina 1996–1998.Basketball-Reference.com Pelaajauransa jälkeen Brown on työskennellyt muun muassa Chicago Bullsin organisaatiossa.http://www.nba.com/bulls/news/bulls-announce-basketball- operations-staff-promotions.html Hän erosi Bullsin apuvalmentajan pestistään joulukuussa 2018 päävalmentaja Fred Hoibergin irtisanomisen jälkeen oltuaan tyytymätön saamaansa muutokseen tehtävänkuvaansa valmennusryhmässähttps://chicago.suntimes.com/sports/chicago-bulls-coaching- staff-changes-news-2018/. == Lähteet == * Pelaajaprofiili, NBA Basketball- Reference.com * Valmentajaprofiili, NBA Basketball-Reference.com * Randy Brown College Stats College Basketball at Basketball-Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Profiili history.bulls.com * Valmentajaprofiili NBA Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset koripallovalmentajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anja Marvia

Anja Marjatta Marvia (o.s. Rantala; 10. huhtikuuta 1926 Helsinki – 18. syyskuuta 2017 HelsinkiKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 22.10.2017, s. C 15.) oli suomalainen laulaja (sopraano) ja musiikkitoimittaja.Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4, s. 196. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9 Anja Marvia opiskeli laulua ensin yksityisesti 1940-luvulla muun muassa Aune Antin johdolla, sitten Sibelius-Akatemiassa ja suoritti musiikinopettajantutkinnon vuonna 1950 sekä lauludiplomin vuonna 1951. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1947 ja esiintyi konsertti- ja solistitehtävissä sekä levytti laulumusiikkia. Marvia suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1953, ja vuodesta 1955 hän toimi Yleisradiossa musiikkitoimittajana aina vuoteen 1980 saakka. Anja Marvia oli vuosina 1956–1980 avioliitossa säveltäjä Einari Marvian kanssa. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet Luokka:Suomalaiset sopraanot Luokka:Ylen toimittajat
Inari Uusimäki

Inari Uusimäki on suomalainen toimittaja, joka teki 38 vuoden uran Yleisradion radio- ja televisio-ohjelmissa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alusta 2016. Inari Uusimäki aloitti Yle-uransa Simo Pasasen johdolla Turussa ja siirtyi sitten Helsinkiin toimittamaan Ylen Aikaista. Televisiossa Uusimäki on ollut mukana tekemässä muun muassa 1980-luvun Viikonlopputelevisiota, Lauantaivekkaria sekä kulttuuriohjelmia K-rappu ja Strada. Toimittajan tehtävien lisäksi hän on toiminut ohjelmien käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hänen viimeinen tehtävänsä oli toimia Yle Radio 1:n iltapäivien kulttuuriohjelman Kultakuumeen tuottajana. Inari Uusimäen isä oli teatterineuvos Veikko Uusimäki. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Uusimäki, Inari (id 31677) Radio- ja tv-arkiston Ritva- tietokannassa *Uusimäki, Inari (id 23765, Tenho-id 1488500) Radio- ja tv- arkiston Ritva-tietokannassa * Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Loimukoivu

Loimukoivu on koivussa ilmenevä ominaisuus tai ”vika”, joka saa puun syyt muodostamaan erityisen aaltoilevan tai loimuavan kuvion. Loimuaminen on yleisintä koivulle, mutta samaa ilmiötä esiintyy myös muissa havu- ja lehtipuissa. Loimupuussa puun solukkorakenne on normaali, mutta syiden suunta vaihtelee aaltomaisesti säteen ja/tai tangentin suunnassa puuaineessa. Loimuominaisuus on tavallisesti rauduskoivun muunnos, samaan tapaan kuin visakoivu on muunnos, ei oma puulajinsa. Loimukoivu on melko harvinaista. Sitä syntyy vanhoissa sekametsissä, ja sen tunnistaa rauduskoivun aaltoilevasta ja vahvasta kaarnasta rungon tyvessä. Koska puulajia on vaikea saada, ja sille olisi kysyntää ulkomailla saakka, on loimukoivua myös kloonattu ja tuotettu uusia taimia Taimityllilän taimitarhalla vuonna 2016. Taimia on sitten istutettu esimerkiksi hämeenlinnalaisen Harvialan kartanon puutarhaan. == Käyttö == Loimuakoivua käytetään muun muassa huonekaluissa ja kitaroiden rungossa. Vielä 1920-luvulla loimukoivu oli suosittu huonekalupuu. Uudet tuulet eli funktionalismin tulo muutti tilannetta. Kuitenkin esimerkiksi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon huonekaluista suuressa osassa on käytetty loimukoivua, tummaksi käsiteltynä. Huonekaluista useat ovat sisustusarkkitehti Birger Hahlin suunnittelemia. Loimukoivu tummana on tunnusomaista myös 1978 valmistuneen Eduskunnan kirjaston sisustuksessa, ja sitä on käytetty vaalena uusimmassa, vuonna 2004 valmistuneessa eduskunnan kiinteistössä eli Pikkuparlamentissa. Eduskuntatalon vuonna 2017 valmistuneen peruskorjauksen yhteydessä kunnostettiin ja entisöitiin tuhansia huonekaluja sekä suuri määrä ovia. Lukuisissa ovissa kiiltävä, tummaksi käsitelty loimukoivuinen elävä pinta on saatu näkyviin lukuisten lakkakerrosten alta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Flambjörk, #flambjörk medias – (www.pictame.com) , , Luokka: Puu
Vasemmistoradikalismi

Sanalla vasemmistoradikalismi voidaan tarkoittaa seuraavia poliittisen kirjon osia: * Radikaali vasemmisto * Äärivasemmisto * Uusvasemmisto Luokka:Äärivasemmisto
Varsovan sopimus (1922)

Varsovan sopimus (myös reunavaltiosopimus) oli 17. maaliskuuta 1922 solmittu yhteistyösopimus, jonka allekirjoittivat Suomen, Viron, Latvian ja Puolan ulkoministerit. Kyse oli Puolan ajamasta pyrkimyksestä luoda taloudellinen ja poliittinen vastavoima Saksalle ja Neuvosto-Venäjälle. Sopimus kariutui, koska Suomen eduskunta ei vahvistanut sopimusta, jota ulkoministeri Rudolf Holsti ajoi. Vennolan II hallitus kaatui epäluottamuslauseeseen. ==== Sopimuksen keskeinen sisältö ==== * Artikla 2: Valtiot eivät saa solmia sopimuksia, jotka olisivat jonkun toisen valtion haitaksi. * Artikla 3: Valtioiden on tiedotettava tekemistään sopimuksista muille valtioille. * Artikla 6: Valtioiden on ratkottava erimielisyydet rauhanomaisesti. * Artikla 7: Päättävät välittömästi seurauksista, jos jokin valtio joutuu hyökkäyksen kohteeksi. == Katso myös == * Intermarium * Prometeismi * Reunavaltiopolitiikka Luokka:1900-luvun kansainväliset sopimukset Luokka:1922 Luokka:Latvian politiikka Luokka:Puolan politiikka Luokka:Saksan politiikka Luokka:Suomen ulkopolitiikka Luokka:Varsovan historia Luokka:Viron politiikka
Myzus

Myzus on kirvojen heimoon kuuluva suku. == Sukuun kuuluvia lajeja == * Persikkakirva (Myzus persicae) * Sipulikirva (Myzus ascalonicus) * Orvokkikirva (Myzus ornatus) * Kirsikkakirva (Myzus cerasi) * Myzus alectorolophi * Myzus borealis * Myzus lythri * Myzus padellus * Myzus langei * Myzus certus * Myzus myosotidis * Myzus nicotianae == Lähteet == == Aiheesta muualla == *ITIS: Myzus *UniProt: Taxonomy - Myzus *Influentialpoints: Genus Myzus, Myzus aphids Luokka:Kirvat Luokka:Kasvien tuhohyönteiset
Live at River Plate (albumi)

__NOTOC__ Live at River Plate on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kolmas livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2012. Albumi sai Britannian albumilistalla sijan 14 ja Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla sijan 66. Australiassa albumi ylsi sijalle 11. Taltiointi nauhoitettiin vuonna 2009 Estadio Monumental -stadionilla Buenos Airesissa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Allmusic: * Soundi: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2012 konserttitallenteet Luokka:AC/DC:n konserttitallenteet
Konstantin Aladin (nuorempi)

Konstantin Aladin nuorempi (5. maaliskuuta 1868 Hamina – 14. marraskuuta 1938 Hamina) oli suomenvenäläinen Haminassa vaikuttanut kauppias, teollisuudenharjoittaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Kauppaneuvos K. Aladin 70-vuotias, Helsingin Sanomat, 05.03.1938, nro 62, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKauppaneuvos Konstantin Aladin kuollut, Helsingin Sanomat, 16.11.1938, nro 310, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Aladinin vanhemmat olivat kauppaneuvos Konstantin Aladin vanhempi (1833–1896) ja Anna Pimenow. Aladinin isä oli muuttanut Haminaan Venäjältä vuonna 1848 ja saanut porvarioikeudet 1868. Aladin pääsi ylioppilaaksi Haminan yksityislyseosta 1888, meni isänsä Haminassa toimineen puutavaraliikkeen palvelukseen ja otti isänsä jälkeen tämän liikkeen haltuunsa 1896. Aladin sai kauppaneuvoksen arvon 1904 ja hän toimi myös Espanjan, Portugalin ja Norjan varakonsulina Haminassa. Hän oli Haminan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi muissakin kunnallisissa luottamustehtävissä. Aladin oli Suomen Yhdyspankin ja sittemmin Pohjoismaiden Yhdyspankin Haminan konttorin valvojana vuodesta 1891 alkaen. Hän toimi useita vuosikymmeniä Haminan ortodoksisen kirkon isännöitsijänä sekä kuului Haminan ortodoksisen seurakunnan kirkkoneuvostoon. Aladin. teki useita lahjoituksia hyväntekeväisyystarkoituksiin. Aladin omisti Haminassa Poitsilan kartanon, useita kaupunkikiinteistöjä ja kaksiraamisen Tervasaaren sahan, jonka hän myi vuonna 1928 Ristiniemi Oy:lle.‎Etelä-Poitsilan Asukasyhdistys ry‎ : Poltsilan historiaa Aladin oli vuonna 1920 Suomeen paenneen venäläisen emigranttivaikuttajan kenraali Severin Dobrovolskin tuttava ja hän rahoitti Dobrovolskin vuonna 1933 perustamaa Viipurissa julkaistua Klitš (”Huuto”) -sanomalehteä.Aleksi Mainio : Terroristien pesä. Suomi ja taistelu Venäjästä 1918–1939. Siltala 2015, Aladinista s. 59 ja 225 Aladin oli naimisissa vuodesta 1893 Alexandra Pletschikoffin kanssa ja avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1921 Stella von Vergenskijin kanssa. Heidän tyttärensä oli tunnettu lasitaiteilija Tamara Aladin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Konstantin Aladin nuoremman elämäkerta SKS Biografiakeskuksen Talouselämän vaikuttajat-verkkojulkaisussa Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Haminan kaupunginvaltuutetut Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Konstantin Aladin (vanhempi)

Konstantin Aladin vanhempi (1833 – 26. marraskuuta 1896 Tšernigov, Venäjä) oli suomenvenäläinen Haminassa vaikuttanut kauppias, teollisuudenharjoittaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.‎Etelä-Poitsilan Asukasyhdistys ry‎ : Poltsilan historiaa Jaroslavlin kuvernementistä Volgan yläjuoksun varrelta kotoisin ollut Aladin muutti Haminaan Venäjältä 14-vuotiaana vuonna 1848 ryhtyen kauppias Vasiljevin apulaiseksi. Hän aloitti itsenäiset liiketoimet 19-vuotiaana ja hänellä oli aluksi kauppa Haminan raatihuoneen alakerrassa. Hän osti sitten Raatihuoneen torin varrelta oman talon ja pian Aladin oli Haminan alueen johtava tukkukauppias. Aladin sai porvarioikeudet vuonna 1868. Aladin omisti Haminan seudulla myös Tervasaaren sahan ja Metsäkylän sahan sekä Meltin viinatehtaan ja oluttehtaan. Hänellä oli myös purjelaivoja omistuksessaan. Aladin omisti lisäksi metsää ja maatiloja muun muassa Harjun, Marlebäckin ja Poitsilan kartanot. Vuonna 1889 hän rakennutti Haminaan asuintalokseen nykyisin Tanelinkulman nimellä tunnetun uusrenessanssityylisen puutalon. Kauppaneuvoksen arvon Aladin sai vuonna 1894. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ollessaan matkalla Etelä-Venäjälle. Aladin oli naimisissa Anna Pimenowin kanssa. Heidän poikansa oli kauppaneuvos Konstantin Aladin nuorempi joka jatkoi isänsä liikettä Haminassa. Aladin on haudattu Haminan ortodoksisen seurakunnan hautausmaalla Pampyölissä sijaitsevaan Aladin-suvun hautakappeliin. Vuonna 1898 valmistuneen kappelin suunnitteli arkkitehti K. A. Wrede ja se on Suomen suurin yksityinen ortodoksinen hautakappeli.Kymenlaakson kirkot : Haminan hautausmaakirkko Museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Hamina :Hietakylän hautausmaa ja Haminan ortodoksinen hautausmaa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Konstantin Aladin vanhemman elämäkerta SKS Biografiakeskuksen Talouselämän vaikuttajat-verkkojulkaisussa Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Vuonna 1833 syntyneet Luokka:Vuonna 1896 kuolleet
Maailman viisi mestaritaloa

Maailman viisi mestaritaloa on suomalaisen elokuvaohjaajan ja kirjailijan Rax Rinnekankaan (myös: Reijo Rinnekangas) viiden arkkitehtuurielokuvan sarja. Maailman viisi mestaritaloa sai ensiesityksensä Suomen Rakennustaiteen museossa vuonna 2011. Sarjan pääosassa ovat 1900-luvun merkittävien arkkitehtien yksityistalot. Rinnekangas on käsikirjoittanut, kuvannut ja ohjannut sarjan. Viisi elokuvaa ovat: * Melnikovin talo (2007), joka kertoo Konstantin Melnikovin utooppisesta talosta Moskovassa. * Villa Mairea (2009), joka kertoo Alvar Aallon Harry ja Maire Gullichsenin edustusasunnoksi suunnittelemasta Villa Mairea -nimisestä talosta. * Koshino-talo (2009), jonka on suunnitellut japanilainen arkkitehti Tadao Andō. * Le Cabanon (2010), jonka on suunnitellut sveitsiläinen arkkitehti Le Corbusier. * Luis Barragánin kotistudio (2010), joka oli arkkitehti Barragánin koti Meksikossa. Luokka:Elokuvasarjat Luokka:Rax Rinnekankaan ohjaamat elokuvat
Albrekt Karhu

thumb|Piirros Albrekt Karhun sinetistä. Albrekt I Karhu (; noin 1100 – 18. marraskuuta 1170) oli Brandenburgin rajakreivikunnan perustaja ja ensimmäinen rajakreivi. Yhtenä keskeisistä henkilöistä hän johti 1100-luvulla saksalaisen asutuksen levittämistä itään (ostsiedlung).Albert I Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 22.10.2017. Albrekt Karhun isä oli Askania- sukuinen Ballenstedtin kreivi Otto Rikas, jonka maat Harzvuorten ja Elbejoen välissä hän peri vuonna 1123. Albrekt tuki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Lothar III:ta tämän sotaretkellä Italiassa vuonna 1132. Kiitoksena tästä keisari antoi hänelle vuonna 1134 Elben itäpuolella sijainneen Nordmarkin rajakreivikunnan. Albrekt laajensi uutta valtakuntaansa osallistumalla useisiin sotaretkiin slaavilaisia vendiheimoja vastaan. Hän teki Havellandin aluetta hallinneen hevellien ruhtinas Pribislavin kanssa sopimuksen, jonka nojalla hän peri Pribislavin valtakunnan tämän kuoltua vuonna 1150. Albrekt alkoi tämän jälkeen käyttää arvonimeä Brandenburgin rajakreivi. Hän jatkoi valloitussotaa vendejä vastaan ja levitti samalla saksalaista asutusta itään houkuttelemalla alueelle uudisasukkaita Friisinmaalta ja Saksista. Myös premonstratenssit ja sisterssiläiset osallistuivat uudismaiden raivaukseen. Albrekt perusti Havelbergin ja Brandenburgin hiippakunnat edistääkseen vendien käännyttämistä kristinuskoon. Keisari Konrad III antoi vuonna 1138 Albrekt Karhulle Henrik Ylpeältä riistämänsä Saksin herttuakunnan, mutta Albrekt onnistui pitämään sitä hallussaan vain hetken ennen kuin Henrik valloitti pääosan siitä takaisin. Albrekt luopui vaateestaan Saksin herttuakuntaan vuonna 1142, jolloin se annettiin Henrik Ylpeän pojalle Henrik Leijonalle.Nordisk familjebok (1904), s. 495 Runeberg.org. Viitattu 22.10.2017. Äitinsä Eilikan kuoltua samana vuonna Albrekt peri hänen kauttaan osan Billung-suvun maista Saksissa, mutta ei saanut herttuan arvoa. Albrekt oli tämän jälkeen yksi Henrik Leijonan päävastustajista, joskin liittoutui hetkellisesti tämän kanssa slaaviheimojen vastaisilla sotaretkillä. Albrekt Karhun vanhin poika Otto I peri isänsä kuoltua Brandenburgin rajakreivin arvon. Nuorempi poika Bernhard sai myöhemmin Henrik Leijonalta riistetyn Saksin herttuan arvon.Erich von Guttenberg: Albrecht der Bär Neue Deutsche Biographie (1953) Deutsche Biographie. Viitattu 22.10.2017. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hallitsijat Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1170 kuolleet