EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Posion seurakunta

Posion seurakunta on Posion kunnassa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis- luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Rovaniemi- Koillismaan rovastikuntaan. == Historia == Posion seurakunnan perustamisesta keskusteltiin ensimmäisen kerran julkisesti vuonna 1890 Kuusamon seurakunnan piispantarkastuksessa, jonka piti Kuopion piispa Gustaf Johansson. Silloin Posion kyläkokous esitti asiaa Kuopion hiippakunnan tuomiokapitulille. Kun anomus ei tuottanut tulosta, se uudistettiin täsmennettynä vuonna 1905. Senaatti antoi lopullisen mutta ehtoja sisältäneen päätöksen 1. huhtikuuta 1908. Kun Posiolla ei päästy yksimielisyyteen, kuinka ehdot täytetään, itsenäisen toiminnan aloitus siirtyi vuoden 1926 alkuun asti. == Toimipaikat == Vuosina 1926–1927 alun perin rukoushuoneeksi rakennettu Posion kirkko vihittiin kirkoksi 1953 peruskorjauksen jälkeen. Kirkossa on 300 istumapaikkaa sekä pyörätuolipaikkoja kirkkosalin pääkäytävällä ja reunoilla. Seurakuntatalo valmistui vuonna 1969. Se on Aarre Holttisen suunnittelema. Päärakennusta laajennettiin Jorma Varangan piirustusten mukaan vuonna 1989. Seurakuntasaliin mahtuu 260 henkeä. Salin yhteydessä on keittiö. Lasten ja nuorten kerhotilan lisäksi seurakuntatalossa on alakerrassa kirjasto, jota voidaan käyttää myös kokous- ja ryhmätilana. == Herätysliikkeet == Posion seurakunta kuuluu muun Lapin tavoin lestadiolaisuuden tukialueeseen. Posion alueen selvästi voimakkain suuntaus on vanhoillislestadiolaisuus ja alue kuuluu liikkeen vahvaan tukialueeseen. == Papisto == Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Posion seurakunnan kirkkoherroina: === Kirkkoherrat === * 1925–1939: Antti Emil Poukula * XXXX–XXXX: Sulo Isokoski * XXXX–XXXX: Erkki Koivurova * 1978: vt. Jaakko Arppe * 1978–2005: Pekka Tapaninen * 2005–2008: Timo Suutari * 2008–2011: Risto Tuominen * 2012→ Leena Pudas == Katso myös == * Uskonto Lapissa ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Seurakunnan kotisivut Luokka:Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat Seurakunta
Sallan seurakunta

Sallan seurakunta on Sallan kunnassa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis- luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Rovaniemi- Koillismaan rovastikuntaan. == Herätysliikkeet == Sallan seurakunta kuuluu muun Lapin tavoin lestadiolaisuuden tukialueeseen. Sallan alueen voimakkain suuntaus on vanhoillislestadiolaisuus. Sallan alue ei ole kuitenkaan liikkeen voimakkainta tukialuetta. == Papisto == Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Sallan seurakunnan kirkkoherroina: === Kirkkoherrat === * 1862–1867: Erik Johan Eriksson * 1869–1870: Johan Fredrik Thauvón * 1875–1888: Johan Gustaf Sipilä * 1889–1904: Viktor Johan Gabriel Krogerus * 1905-1921: Aukusti Hakkarainen * 1921–1928: Uuno Ilmari Hietalahti * 1928–1934: Lauri Arvi Matias Kivekäs * 1934–1972: Erkki Koivisto * 1972–2006: Tuomo Lankila * 2006–2020: Antti Kettunen * 2022→ Kimmo Kieksi == Katso myös == * Uskonto Lapissa ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Seurakunnan kotisivut Luokka:Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat Luokka:Salla
Kemijärven seurakunta

Kemijärven seurakunta on Kemijärven kaupungissa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Rovaniemi-Koillismaan rovastikuntaan. Vaikka vuosina 1957–1972 Kemijärven kauppala ja Kemijärven maalaiskunta olivat kunnallisesti erillään, silloinkin Kemijärven seurakunta käsitti niiden kummankin alueen – ei siis ollut olemassa seurakuntia nimeltä Kemijärven maaseurakunta ja Kemijärven kauppalaseurakunta. Vuoden 2024 lopussa Kemijärven seurakuntaan kuului 4 796 jäsentä, mikä vastasi noin 69 prosenttia Kemijärven väestöstä. Jäsenmäärä on laskenut 2000-luvulla selvästi: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 10 083, vuoden 2010 lopussa 6 991 ja vuoden 2020 lopussa 5 383. == Historia == Vakituinen seurakunnallinen toiminta alkoi vuonna 1648, jolloin Kemin seurakunnan kappalaisen asemapaikaksi tuli Kemijärvi. Viran ensimmäinen hoitaja oli Jakob Lapodius. Samoihin aikoihin valmistuu ensimmäinen kirkko Kuumaniemelle, jota on kuvailtu pieneksi, hirsiseksi saarnatuvaksi. Tuo kirkko purettiin, kun vuonna 1694 rakennettiin uusi, 12,5 metriä korkea kirkko. Vuonna 1774 ylikiiminkiläisen kirkonrakentaja Heikki Väänäsen rakentama kellotapuli on edelleen pystyssä. Kemijärvi itsenäistyi omaksi seurakunnaksi vuonna 1779. Seurakunnan väkiluku oli 1830-luvulla yli 1600, jonka takia tarvittiin suurempi kirkko. Entinen kirkko purettiin ja arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema puinen ristikirkko otettiin käyttöön vuonna 1832. Kemijärven seurakunnallinen elämä muuttui, kun 1860-luvulla paikkakunnalle saapui lestadiolainen herätysliike. Kirkkoherrana vuosina 1876–1893 toiminut Karl Heikel edusti vanhoillislestadiolaisuutta mutta hänen poikansa Matti Heikinheimon kirkkoherra-aikana 1895–1918 seurakunnan valtasuunnaksi vakiintui lestadiolainen uusheräys. Saksalaiset joukot sytyttivät lähtiessään kirkon tuleen vuonna lokakuussa 1944 Lapin sodan yhteydessä. Bertil Liljeqvistin suunnittelema uusi, 850 paikkainen kirkko rakennettiin sodan jälkeen Amerikan luterilaisten kirkkojen lahjoitusvaroilla vuosina 1949–1950 ja se vihittiin käyttöön juhannuksena 1951. == Herätysliikkeet == Kemijärven seurakunta kuuluu muun Lapin tavoin lestadiolaisuuden tukialueeseen. Liike ei ole kuitenkaan saanut juurikaan kannatusta saamelaisväestön keskuudessa. Kemijärven seurakunta kuuluu uudenheräyksen tukialueeseen, joka sijoittuu Kemijärven–Sodankylän tienoille. == Papisto == === Kirkkoherrat === * 1779–1812: Johan Wegelius * 1816–1823: Henrik Vegelius * 1827–1860: Johan Henrici Vegelius * 1862–1875: Johan Peter Bäckman * 1876–1893: Karl Robert Heikel * 1895–1918: Per Robert Matias (Matti) Heikinheimo e Heikel * 1921–1952: Lauri Johannes Lanjala e Laitinen * 1953–1974: Heikki Villiam Rosma e Roos * 1975–1981: Ilkka Sointu Juhani Perttula * 1982–2012: Lasse Pekka Olavi Marjokorpi * 2014→ : Pentti Tepsa == Lähteet == == Katso myös == * Uskonto Lapissa == Aiheesta muualla == *Seurakunnan kotisivut Luokka:Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat Luokka:Kemijärvi
Rovaniemen seurakunta

Rovaniemen seurakunta on Rovaniemen kaupungissa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Rovaniemi-Koillismaan rovastikuntaan. Vuoden 2024 toukokuussa seurakunnan jäsenmäärä oli 44 660, mikä vastasi 68,6 prosenttia Rovaniemen asukkaista. Seurakunnan jäsenmäärä on ollut laskussa 2010-luvun alusta saakka. == Papisto == Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Rovaniemen seurakunnan kirkkoherroina: === Kirkkoherrat === * 1785–1819: Esaias Fellman * 1822–1825: Kristian Castrén * 1828–1834: Johan Krank * 1838–1840: Abraham Montin * 1842–1862: Per Samuel Heikel * 1863–1866: Gustaf Fredrik Högman * 1870–1893: Karl Filip Tillman * 1895–1909: Elis Tillman * 1911–1923: Aatu Laitinen * 1925-1938: Jaakko Seppänen * 1939–1952: Veli Eeli Laitinen * 1953–1962: Pentti Seppänen * 1963–1978: Torsti Saraste * 1978–1995: Ilmo Pulkamo * 2001–2011: Vesa-Pekka Koivuranta * 2011–2016: Jouni Riipinen * 2016–2022: Kari Yliräisänen * 2022→ Ilari Kinnunen == Katso myös == * Uskonto Rovaniemellä * Uskonto Lapissa * Luettelo Rovaniemen hautausmaista ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Rovaniemen seurakunnan kotisivut *Tietoja Suomen seurakunnista -tietokanta: Rovaniemi Luokka:Oulun evankelis-luterilaisen hiippakunnan seurakunnat Luokka:Rovaniemen seurakunnat
Bleeding Through

Bleeding Through on kalifornialainen metalliyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1999 ja ovat julkaisset uransa aikana kahdeksan studioalbumia ja kaksi DVD- julkaisua. Yhtye hajosi vuonna 2014 mutta soittivat yhden hyväntekeväisyyskeikan vuonna 2016. Vuonna 2018 yhtye julkaisi paluun ja ilmoittivat kahdeksannen albuminsa Love Will Kill All. Yhtye on ottanut vaikutteita musiikissaan hardcore punkista, black metallista ja death metallista. Yhtyeen vokalisti Brandan Schieppati kuvailee yhtyeen olevan enemmän hardcore-bändi kuin metallibändi. Yhtye eroaa muista metalcore- bändeistä siitä että yhtyeessä on kosketinsoittaja, joka luo erilaista elementtiä yhtyeen musiikkiin. Yhtyeen musiikki sisältää voimakasta karjumista ja puhdasta laulua. Rumpujen soitto on hyvin blast beat-painotteista. == Jäsenet == * Brandan Schieppati – laulu (1999–2014, 2016, 2018–) * Derek Youngsma – rummut (2001–2014, 2016, 2018–) * Marta Peterson – kosketinsoitin (2003–2014, 2016, 2018–) * Brian Leppke – soolokitara (2018–), rytmikitara (2001–2014, 2016, 2018) * Ryan Wombacher – basso, taustalaulu (2002–2014, 2016, 2018–) === Entiset jäsenet === * Scott Danough – Soolokitara (1999–2007, 2013–2014, 2016), rytmikitara (2013–2014) * Javier Van Huss – rytmikitara (1999) * Marc Jackson – basso (1999–2000) * Chad Tafolla – rytmiktara (1999–2001), basso (1999) * Troy Born – rummut (1999–2001) * Vijay Kumar – basso (2000–2001) * Molly Street – kosketinsoitin (2000–2003) * Jona Weinhofen – soolokitara, taustalaulu (2007–2009, 2014) * Dave Nassie – soolokitara (2009–2014) == Diskografia == ===Studioalbumit=== * Dust to Ashes (2001) * Portrait of the Goddess (2002) * This is Love, This is Murderous (2003) * The Truth (2006), julkaistiin uudestaan vuonna 2008 nimellä "The Complete Truth" joka sisälti bonusbiisejä * Decloration (2008) * Bleeding Through (2010) * The Great Fire (2012) * Love Will Kill All (2018) ===DVD:t=== * This is Live, This is Murderous (2004) * Wolfes Among Sheep (2005) ==Yhtyeen esiintymiset Suomessa== * 8. joulukuuta 2008, Kaapelitehdas, Helsinki * 9. joulukuuta 2008, Pakkahuone, Tampere * 1. helmikuuta 2010, Helsingin jäähalli, Helsinki Luokka:Yhdysvaltalaiset metalcore-yhtyeet
Karhunvartijan tyhjiö

Karhunvartijan tyhjiö (tai Suuri tyhjiö)Ron Cowen, Galaxy map reveals the limits of cosmic structure. Science News 12.8.2000 on valtava, melko pallomainen alue avaruudessa, joka sisältää hyvin vähän galakseja. Se sijaitsee Karhunvartijan tähdistön lähellä, josta sen nimi juontuu. Sen keskuksen sijainti on rektaskensio ja deklinaatio . == Yleiskuva == Huikealla lähes 330 miljoonan valovuoden halkaisijallaan (joka on noin 0,27 prosenttia maailmankaikkeutemme halkaisijasta) ja lähes 236 000 Mpc3:n tilavuudellaan Karhunvartijan tyhjiö on yksi suurimmista tiedossa olevista tyhjiöistä universumissa, ja sitä kutsutaankin supertyhjiöksi (). Sen löydön raportoivat vuonna 1981 Robert Kirshner ja muut galaktisia punasiirtymiä koskevassa tutkimuksessa. Karhunvartijan tyhjiön keskusta on noin 700 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Muut tähtitieteilijät havaitsivat pian, että tyhjiö sisälsi muutamia galakseja. Vuonna 1987 J. Moody, Robert Kirshner, G. MacAlpine sekä S. Gregory julkaisivat löytönsä tyhjiön sisältämästä kahdeksasta galaksista. M. Strauss ja John Huchra ilmoittivat löytäneensä vielä kolme galaksia vuonna 1988, ja Greg Aldering, G. Bothun, Robert P. Kirshner, ja Ron Marzke ilmoittivat vuonna 1989 löytyneen 15 galaksia. Vuonna 1997 Karhunvartijan tyhjiön tiedettiin sisältävän 60 galaksia. Tähtitieteilijä Greg Alderingin mukaan tyhjiön mittakaava on sellainen, että "jos Linnunrata olisi Karhunvartijan tyhjiön keskellä, emme olisi saaneet tietää muiden galaksien olemassaolosta ennen 1960-lukua." Herkuleksen Superjoukko muodostaa osan tyhjiön reunaa. Toistaiseksi Karhunvartijan tyhjiössä on havaittu vasta 60 galaksia. Käyttämällä karkeaa arviota noin 1 galaksista jokaista 10 miljoonaa valovuotta kohti (joka on 4 kertaa kauempana kuin Andromedan Galaksi on maasta) Karhunvartijan tyhjiössä pitäisi olla noin 2 000 galaksia. == Alkuperä == Karhunvartijan tyhjiön ja kosmologisen evoluution Lambda-CDM- mallin yhteydessä ei ole mitään havaittuja epäjohdonmukaisuuksia ."Cosmic_Voids" 10.6.2013 On esitetty teoria, että Karhunvartijan tyhjiö muodostui pienempien tyhjiöiden sulautuessa yhteen, aivan kuten pienet saippuakuplat sulautuvat yhteen isommiksi kupliksi. Tämä voisi selittää tyhjiön läpi kulkevan pienestä galaksimäärästä muodostuvan putkimaisen alueen. == Lähteet == Luokka:Karhunvartijan tähdistö
Celebrity Skin

__NOTOC__ Celebrity Skin on Holen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. syyskuuta 1998. Celebrity Skin eroaa huomattavasti yhtyeen aikaisemmista grunge- ja punk-vaikutteisista albumeista. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 9. Celebrity Skin on yhtyeen ainut studio julkaisu, jossa soittaa basisti Melissa Auf der Maur. Toisin kuin aiemmilla albumeilla, Celebrity Skinin kappaleet ovat tehty yhdessä useiden muusikoiden kanssa. Muun muassa The Smashing Pumpkinsin keulakuva Billy Corgan oli mukana viiden kappaleen teossa. Yhtyeen keulakuva Courtney Love nimesi albumin ja sen nimikkokappaleen kirjoittamansa runon mukaan, johon hän oli ottanut paljon vaikutteita T. S. Eliotin ”The Wasteland”-runosta.Rumpali Patty Schemel soitti albumin demoversiot ja hänet korvattiin Deen Castronovolla albumin tuottajan, Michael Beinhornin ehdotuksesta. Tämä loi riidan Schemelin ja muun yhtyeen välillä, mikä johti siihen, että hän vetäytyi kiertueelta ja erosi yhtyeestä. Celebrity Skin oli Holen viimeinen albumi ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2002. Celebrity Skin oli Holen kaupallisesti menestynein albumi. Tähän mennessä se on myynyt yli 1 400 000 kappaletta Yhdysvalloissa, platinaa Australiassa ja Kanadassa sekä albumin nimikkokappale on päässyt listaykköseksi Modern Rock Tracks-listalle. Kriitikoiden palaute oli positiivista ja albumi nimettiin New Musical Express-lehden vuoden parhaimmaksi albumiksi ja se julkaistiin kirjassa 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * AllMusic: AllMusic review == Lähteet == Luokka:Vuoden 1998 albumit Luokka:Holen albumit
Samuli Karjula

Samuli Karjula (s. 3. joulukuuta 1986) on suomalainen tietokirjailija ja yrittäjä. Hän on kehittänyt sesonkiajattelua edistävän Satokausikalenterin . == Ura == Karjulan lapsuudenperheessä Pattijoella oli 12 lasta ja hänen äitinsä opetti lapset jo varhain tekemään ruokaa. Myös lapsista toiseksi vanhin Samuli teki ruokaa jo ala-asteikäisenä. Karjula toimi luutnanttina Santahaminan varuskunnassa, kun hän sai vuonna 2011 esimieheltään tehtävän kehittää komppanian fyysistä suorituskykyä. Hän ehdotti, että komppanian tulisi syödä päivässä puoli kiloa vihanneksia. Alettuaan syödä itsekin kasviksia säännöllisesti, hän huomasi, että esimerkiksi granaattiomena oli heinäkuussa kallista ja maistui pahalta, kun taas marraskuussa se oli halpaa ja maistui mehevältä ja makealta. Karjula oivalsi, että kasviksen oikea sesonki on silloin, kun sen hinta on edullisimmillaan ja alkoi tehdä havainnoistaan Excel-listaa, josta syntyi Karjulan Laura-vaimo ja Johannes- veljen avulla Satokausikalenteri. Syksyllä 2014 Karjula otti virkavapaata päivätyöstään ja keskittyi kalenteriin. Kesällä 2016 Yle Puheen ohjelmistossa oli viisiosainen sarja "Karjula & Tuomola – Kurkunleikkaajat". Ohjelmassa Samuli Karjula ja Antti Tuomola puhuivat vieraidensa kanssa suomalaisesta ruuasta. Vuosina 2016-2018 Karjula oli mukana munakasravintola Eggissä ja villiruokaravintola Wildissä. == Tunnustuksia == *Vuonna 2015 Karjula valittiin vuoden ruokavaikuttajaksi Helsingissä ja Iltalehden ruokasivuston toimitus valitsi Kultainen Pippuri -kilpailussaan hänet vuoden Pippuriksi, kriteerinään: "Henkilö, joka on tuonut ruoka-alalle jotain uutta, luonut keskustelua, ilmiön jne". *Vuonna 2017 Karjula sai Suomalaisen ruokakulttuurirahaston tunnustuspalkinnon. Palkinnon jakoi Helsingin Suomalaisen Klubin Säätiö, joka perusteli valintaansa sillä, että "Satokausikalenteri on hyvä esimerkki siitä, miten yksittäisten innovatiivisten toimijoiden aktiivisuus voi vaikuttaa merkittävästi kaupan tarjontaan ja ihmisten kulutustottumuksiin." == Julkaisut == Karjula on julkaissut Satokausikalenterin vuosina 2014, 2015 ja 2016 yrityksensä Sesonkia Oy:n kautta, vuonna 2017 sen julkaisi Otava. Otava on julkaissut myös kaksi Satokausikalenteri-brändin alla julkaistua kirjaa: *Satokauden ruokaa (2016) -teos on tehty yhdessä Suomi syö ja juo -hanketta vetäneen Susanna Haaviston kanssa. Kirja on tieto- ja keittokirjan yhdistelmä, jossa palataan nykyisten ruokatrendien juurille. Kirjan kuvituksessa käytettiin hankkeessa mukana olleiden kolmentoista museon historiallisia kuva-aineistoja. *Satokauden smoothiet, yhdessä Karim Khanjin ja Olli Haatajan kanssa (2017) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ruokatreffit: Satokausikalenterin Samuli Karjula syö hyvällä omallatunnolla myös tuontihedelmiä (Yle) * Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Thomas Roebuck

Thomas Roebuck (1781 - 8\. joulukuuta 1819) oli brittiläinen orientalisti ja kirjailija. Hän syntyi Linlithgowshiressä Skotlannissa ja kävi koulua Alloassa ja Edinburghissa. Hänen setänsä Benjamin Roebuck järjesti hänelle paikan Englannin Itä-Intian kauppakomppaniassa, ja hän matkasi Intiaan alkuvuonna 1801 astuakseen palvelukseen kadettina paikallisen jalkaväen 17. rykmentissä. Korkein hänen saavuttamansa sotilasarvo oli kapteeni vuonna 1815. Roebuck oppi nopeasti hindustanin kielen täydellisesti, mistä oli hänen yksikölleen hyötyä. Hänen terveytensä kuitenkin kärsi, minkä vuoksi hän vietti vuodet 1806-1809 Britanniassa. Tänä aikana hän avusti tohtori John Gilchristiä englanti–hindustan-sanakirjan laatimisessa. Palattuaan Intiaan hän valvoi Fort Williamissa Madrasissa hindustaninkielisen persialaisia tarinoita käsittelevän kirjan sekä hindustan–persia-sanakirjan julkaisua. Roebuck kuoli kuumeeseen Kalkutassa 8. joulukuuta 1819. Hänen hindustanin kieltä käsittelevistä julkaisemattomista materiaaleistaan tuli hänen kuollessaan valtion omaisuutta. == Teoksia == * * == Lähteet == Luokka:Brittiläiset tietokirjailijat Luokka:Brittiläiset sotilaat Luokka:Vuonna 1781 syntyneet Luokka:Vuonna 1819 kuolleet
Kristian Heinolainen

Kristian Heinolainen (s. 11. toukokuuta 1999, Tallinna, Viro) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Kakkosen Herculeksessa. Heinolainen on pelannut Veikkausliigassa PS Kemin riveissä yhteensä 24 ottelua. == Seurajoukkueet == Kristian Heinolaisen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kausina 2015–2016 Kakkosessa, kun hän pelasi PKKU:ssa ja Gnistanissa. Heinolainen siirtyi kaudeksi 2017 Veikkausliigassa pelanneen HIFK:n riveihin. Hän ei pelannut kuitenkaan HIFK:ssa yhtään liigaottelua loukkaantumisten vuoksi. Heinolainen siirtyi kaudeksi 2018 liigassa pelanneeseen PS Kemiin. Heinolainen debytoi Veikkausliigassa 7. huhtikuuta 2018 ottelussa SJK–PS Kemi. Hän pelasi kauden 2018 aikana yhteensä 24 liigaottelua. PS Kemi putosi kauden päätteeksi Ykköseen ja seura meni konkurssiin. Heinolainen siirtyi kaudeksi 2019 Ykkösessä pelanneen TPS:n riveihin. Hän pelasi TPS:n riveissä seitsemän ottelua kunnes siirtyi loppukaudeksi Kolmosessa pelanneeseen Kemi Cityyn. Heinolainen siirtyi kaudeksi 2020 Ykkösen AC Ouluun. Heinolainen pelasi kaudella 2020 yhteensä 14 ottelua, kun AC Oulu voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Heinolainen siirtyi kaudeksi 2021 Kakkosen Herculekseen. == Maajoukkue == Kristian Heinolainen debytoi ikäluokkansa (1999) maajoukkueessa 14-vuotiaana 19. lokakuuta 2013 Sveitsin Nyonissa pelatussa ottelussa Islanti–Suomi. Hän pelasi yhteensä 37 poikien maaottelua.Jalkapallokirjat 2014–2019 Heinolainen kuului Suomen joukkueeseen Vaasassa ja Seinäjoella pelatuissa vuoden 2018 alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kristian Heinolainen Palloliiton sivuilla * Kristian Heinolainen Veikkausliigan sivuilla * Kristian Heinolainen Soccerwayn sivuilla Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mini Coupé ja Roadster

Mini Coupé ja Roadster ovat BMW:n omistaman Minin vuosina 2011–2015 valmistamia pieniä kaksipaikkaisia henkilöautomalleja. Kovakattoinen Coupé esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011 ja kangaskattoinen Roadster seuraavan vuoden tammikuussa Detroitin autonäyttelyssä. Edullisimmassa Cooper-mallissa oli vapaasti hengittävä 1,6-litrainen (121 hv) bensiinimoottori. Cooper S- ja John Cooper Works -malleissa moottori oli turboahdettu, ja tehoa on ensin mainitussa 181 hevosvoimaa, jälkimmäisessä 208 hevosvoimaa. Lisäksi saatavana oli myös Cooper SD, jossa oli 2,0-litrainen (141 hv) dieselmoottori. vasen|pienoiskuva|Mini Roadster Cooper S == Lähteet == == Aiheesta muualla == Coupé ja Roadster Luokka:S-segmentin autot Luokka:2010-luvun autot
Martin Rowe

Martin Rowe (s. 24. kesäkuuta 1971 Plymouth, Devon, Englanti) on englantilainen uransa lopettanut ralliautoilija. Hän starttasi urallaan kaikkiaan 33 MM-osakilpailuun pääsemättä kuitenkaan kertaakaan MM-pisteille. Hän ajoi urallaan vuosina 1998 ja 1999 Renault Elf Dealer Rallying UK –tallissa etuvetoisella Renault Megane Maxi –ralliautolla kartanlukijanaan Derek Ringer. Hänen tallitoverinaan ajoi Tapio Laukkanen. Kaudella 2003 Rowe kilpaili David Sutton Cars Ltd:n Subaru Imprezalla PWRC sarjassa voittaen sarjan mestaruuden.http://www.ewrc-results.com/profile/1208-martin-rowe/1. Rowen uran parhaat saavutukset ovat Englannin avoimen rallisarjan mestaruus vuonna 2008, N-ryhmän tuotantoautojen PWRC cupin mestaruus vuonna 2003 ja Kiinan rallimestaruus vuonna 2006. Rowe voitti myös kahdesti Autosport National Rally Driver of the Year äänestyksen kotimaassaan vuosina 1998 ja 2003. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset ralliautoilijat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Drache-luokka

Drache-luokka oli Itävalta-Unkarin laivaston kahden ironcladin muodostama alusluokka. Alusten virallinen luokittelu oli kolmannen luokan panssarifregatti. == Alukset == Itävalta-Unkarin laivaston pääsuunnittelija Joseph von Romako suunnitteli alukset, joissa oli rautalevyin suojattu puurunko. Drache-luokan ironcladitGardiner 2002, s. 267 Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo SMS Drache Stabilimento Tecnico Triestino, Trieste helmikuu 1861 9. syyskuuta 1861 marraskuu 1862 romutettu 1883-1884 SMS Salamander STT helmikuu 1861 22. elokuuta 1861 toukokuu 1862 romutettu 1885-1886 Marraskuussa 1867 alukset aseistettiin kymmenellä seitsemän tuuman Armstrongin valmistamalla ML-tykillä ja kahdella pronssisella kahden tuuman MLR-tykillä. ==Lähteet== * === Viitteet === *
Sakari Westerlund

Sakari Adolf Westerlund (30. syyskuuta 1858 Tornio – 22. helmikuuta 1925 Oulu) oli suomalainen opettaja, rehtori, urheiluvaikuttaja ja valtiopäivämies. Sakari Westerlundin vanhemmat olivat postiljooni Zachris Westerlund ja Gustava Stark-Nordberg ja puoliso vuodesta 1883 Sofia Lindborg. Westerlund tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882. Hän oli latinan vt. lehtori Oulun ruotsalaisessa lyseossa 1882–1885 ja latinan ja suomen vt. kollega Oulun lyseossa 1866–1867 ja sitten vakinainen. Koulun vararehtorina hän toimi vuodesta 1890 ja rehtorina vuodesta 1892 vuoteen 1925. Oulun lyseon kreikan opettaja hän oli 1886–1890, Oulun suomalaisen valmistavan koulun osakas ja opettaja 1883–1909 ja Oulun käsityöläiskoulujen johtaja vuodesta 1887. Westerlundilla oli useita luottamustehtäviä koulutuksen, urheilun ja kunnalliselämän piirissä. Muun muassa Oulun kaupunginvaltuuston jäsen Westerlund oli parikymmentä vuotta ja Oulun hätäapukomitean jäsen noin 30 vuotta, samoin kuin Oulun Hiihtoseuran johtokunnan puheenjohtaja. Oulun VPK:n toiminnassa Westerlund oli mukana 35 vuotta. Hän työskenteli Oulun Lehden päätoimittajana 1883–1884 ja toimitti Oulun lyseon vuosikertomukset 1902–1919. Westerlund edusti Kuopion hiippakunnan opettajia valtiopäivillä 1897 ja 1899.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 4.11.2018) Diplomi- insinööri, opettaja ja oppikirjojen laatija Aarne S. Avela oli Sakari Westerlundin ja Sofia Lindborgin poika.Aikalaiskirja 1954, s. 59 (Viitattu 5.11.2018) ==Lähteet== Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset urheilujohtajat Luokka:Yhteiskunnalliset vaikuttajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Oulun kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1858 syntyneet Luokka:Vuonna 1925 kuolleet
Festival of Britain

thumb|right|100px|Tapahtuman opasvihkosen kansi Festival of Britain oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1951 järjestetty tapahtuma, joka juhlisti Britannian saavutuksia tieteessä, taiteissa ja teollisuudessa. Sen pääorganisoijana oli työväenpuolueen poliitikko ja ministeri Herbert Morrison. Kuningas Yrjö VI avasi Festival of Britainin Lontoossa 3. toukokuuta 1951. Tapahtuma ajoitettiin alkamaan Lontoon vuoden 1851 maailmannäyttelyn satavuotisjuhlavuonna, mutta se ei ollut esikuvansa tavoin kansainvälinen tapahtuma, vaan keskittyi puhtaasti Britanniaan. Tapahtuma ei rajoittunut pelkästään Lontooseen, vaan näyttelyitä ja esityksiä nähtiin myös muualla Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaiken kaikkiaan Festival of Britainin yli 2000 eri tapahtumapaikassa kävi yli 18 miljoonaa vierailijaa ennen tapahtuman loppua syyskuussa 1951. == Uusi tapahtuma 2022 == Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Theresa May ehdotti syyskuussa 2018 Festival of Britainin kaltaisen tapahtuman järjestämistä vuonna 2022. Ehdotus sai julkisuudessa ristiriitaisen vastaanoton, mutta Maytä pääministerinä seurannut Boris Johnson myönsi luvan tapahtuman järjestämiselle. Nimen Festival of Great Britain and Northern Ireland (ja pilkkanimen ”Festival of Brexit”) saaneen tapahtuman suunnittelua on jatkettu myös koronaviruspandemian jälkeen huolimatta siitä, että sen vaatimaa rahoitusta voitaisiin muun muassa käyttää pandemian haittaamien taiteiden tukemiseen. Tapahtuman johtajaksi on valittu Lontoon olympialaisten 2012 taiteellinen johtaja Martin Green. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:1951 Luokka:Lontoon historia Luokka:Lontoon tapahtumat
Jacob Esposito

Jacob Esposito (s. 13. toukokuuta 1995 Australia) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelannut Australiassa, Skotlannissa ja Suomessa. Esposito aloitti uransa Australian juniorisarjoissa ja siirtyi New South Walesin (NSW) pääsarjaan Sydney Unitedin ja Maccabi Hakoahin joukkueissa kausina 2014–2015. Syksyllä 2015 hän siirtyi Skotlantiin kausiksi 2015–2016 ja edusti Livingston FC:tä ja Airdrieonians FC:tä. Espositio siirtyi keväällä 2018 Suomeen Veikkausliigaseuraan PS Kemi, jossa hän pelasi 21 pääsarjaottelua. ==Lähteet== Luokka:Australialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matka pahuuteen

Matka pahuuteen (Felicia’s Journey) on Atom Egoyanin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläis-kanadalainen psykologinen trilleri, joka perustuu William Trevorin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Bob Hoskins ja Elaine Cassidy. ==Juoni== Raskaana oleva nuori irlantilainen maalaisstyttö (Cassidy) saapuu meren yli Englannin Birminghamiin etsimään tulevan lapsensa isää. Hän kohtaa avuliaan catering-kokin, keski-ikäisen herra Hilditchin, joka lupaa auttaa etsinnässä. Miehellä on kuitenkin omat salaisuutensa, ja viattomasti alkaneesta tarinasta kehittyy trilleri. ==Vastaanotto== Cannesissa Matka pahuuteen oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi, ja Kanadassa se sai Genie- elokuvapalkinnot parhaasta kuvauksesta (Paul Sarossy), musiikista (Mychael Danna), sovitetusta käsikirjoituksesta (Egoyan) ja parhaasta miespääosasta (Hoskins). Elokuva oli ehdolla kuudessa muussakin Genie-kategoriassa. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1999 kanadalaiset elokuvat Luokka:Brittiläiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1999 brittiläiset elokuvat Luokka:Atom Egoyanin ohjaamat elokuvat Luokka:Psykologiset jännityselokuvat
77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta

77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta on Tampereen paperikonttorin klassinen lasten korttipeli 1900-luvun puolivälistä, josta on otettu uusintapainos 2000-luvulla. Peli on kahdelle pelaajalle, eikä siinä ole voittajia. Toisella pelaajalla on pakallinen kysymyksiä ja toisella vastauksia. Pelin hauskuus syntyy siitä, että pakat on sekoitettu niin, ettei vastauksissa välttämättä ole mitään järkeä kysymyksiin nähden. Esimerkiksi kysymys "Missä tilanteessa tunnet olevasi kaikkein rohkein?" voi saada vastauksen "Välistä sängyn alla." Sekoittamalla pakat uudestaan syntyy korteista paljon eri yhdistelmiä ja peliä voi siksi pelata useita kertoja. Peli löytyy nykyisin myös virtuaalisena versiona netistä. Pelistä on myös toinen Tampereen paperikonttorin julkaisema versio 52 hauskaa kuvallista kysymystä ja vekkulia vastausta. Tässä versiossa kysymys- ja vastauskortit ovat kuvallisia. Vastaavanlaisia kysymys-vastauspelejä on monia muitakin, kuten esimerkiksi 2000-luvulla tehty Höpön löpön. == Aiheesta muualla == *77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta Board Game Geekissä *Pelin virtuaaliversio Luokka:Lasten korttipelit Luokka:Suomalaiset korttipelit Luokka:Erikoiskorttipakkaa käyttävät korttipelit‎
Harry Llewellyn

Henry Morton ”Harry” Llewellyn (18. heinäkuuta 1911 Aberdare, Wales – 15. marraskuuta 1999 Abergavenny, Wales) oli brittiläinen esteratsastaja ja olympiavoittaja. Llewellyn osallistui toiseen maailmansotaan muun muassa Italiassa ja Normandiassa. Esteratsastajana hän voitti Foxhunter-hevosellaan joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiapronssia Lontoossa 1948. Yksilökilpailussa hän sijoittui Lontoossa seitsemänneksi ja Helsingissä 15:nneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa.Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == * Harry Llewellyn Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Brittiläiset esteratsastajat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Douglas Stewart

Douglas Norman ”Duggie” Stewart (24. kesäkuuta 1913 Doonholm, Skotlanti – 25. heinäkuuta 1991 Midlem, Skotlanti) oli brittiläinen esteratsastaja, kenttäratsastaja ja olympiavoittaja. Stewart voitti esteratsastuksessa joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952. Yksilökilpailussa hän sijoittui 12:nneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa. Stewart kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kenttäratsastuksessa. Hänen velipuolensa Alec Scott oli myös ratsastuksen olympiamitalisti.Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == * Duggie Stewart Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Brittiläiset esteratsastajat Luokka:Brittiläiset kenttäratsastajat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Temppeli A (Selinus)

Temppeli A on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Letolle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli A rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 490–480 eaa. Se sijaitsi Selinuksen akropoliin eli yläkaupungin eteläosassa heti niin kutsutun Temppelin O pohjoispuolella. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 6,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko on noin 16,2 × 40,2 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, jossa oli myös adyton, sekä opisthodomos. Naos oli askelman verran korkeammalla kuin pronaos, ja adyton puolestaan korkeammalla kuin naos. Pronaoksen ja naoksen välissä kummallakin sivulla oli ylempiin osiin johtaneet kierreportaat, jotka ovat lajissaan vanhimmat tunnetut. Temppelin itäpuolella sijaitsi sen alttari sekä noin 5,6 × 13,1 metriä kooltaan ollut propylon-porttirakennus. Temppeli uudelleenkäytettiin kaupungin karthagolaisvallan ajalla pyhäkkönä tai asutuksena, sillä sen lattiaan on tehty tuolla ajalla mosaiikki, joka esittää Tanit-jumalatarta. Keskiajalla rakennuksen jäänteet muodostivat osan linnoitusta Temppelin O raunioiden ohella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli B (Selinus)

Temppeli B on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli B oli rakennettu hellenistisellä kaudella. Nykyisin se ajoitetaan noin vuosiin 300–275 eaa. Näin se on Selinuksen akropoliin eli yläkaupungin temppeleistä nuorin ja ainoa, joka kertoo kaupungin uudesta elämästä sen jälkeen, kun karthagolaiset tuhosivat kaupungin vuonna 409 eaa. Aiemmin temppelin katsottiin olleen heroon ja omistettu akragaslaiselle filosofi Empedokleelle, joka Diogenes Laertioksen mukaan kuivatti Selinuksen suot.Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit 8.70. Temppelin myöhäisen ajoituksen perusteella sitä on kuitenkin arveltu ennemmin jonkin hellenisoituneen karthagolaisen kultin temppeliksi (esim. Asklepios-Eshmun). Temppeli B on pieni temppelirakennus, joka edusti doorilaista tyyliä. Se sijaitsi heti akropoliin temppeleistä suurimman eli niin kutsutun Temppelin C kaakkoispuolella. Rakennuksen pohjan koko on noin 4,6 × 8,4 metriä. Temppelin julkisivussa oli todennäköisesti kaksi pylvästä (distylos in antis), vaikkakin aiemmin sitä on pidetty prostylos-temppelinä, jonka julkisivussa olisi ollut neljä pylvästä (tetrastylos). Sisällä temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Sisäänkäynti oli idästä, jolta puolelta johti pronaokselle yhdeksänaskelmaiset portaat. Temppeli oli koristeltu monivärimaalatulla rappauksella. Temppelin rauniot löydettiin vuonna 1823. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli C (Selinus)

Temppeli C on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Apollonille. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. == Historia == Temppeli C oli rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Se oli oletettavasti omistettu Apollonille, mutta sitä on ehdotetu myös Herakleen temppeliksi. Temppeli ilmeisesti tuhoutui lopullisesti maanjäristyksessä 400-luvulla jaa., vaikka karthagolaiset olivatkin tuhonneet kaupungin jo vuosina 409 eaa. ja 250 eaa. Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Pohjoisenpuolisen pitkän sivun pylväistä 14 kunnostettiin vuosina 1925–1926. Rauniot kärsivät vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1968. == Rakennus == Temppeli C sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella. Se oli akropoliin temppeleistä suurin ja sijaitsi kukkulan korkeimmalla kohdalla. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Pylväiden halkaisija niiden alaosassa oli noin kaksi metriä. Kulmapylväät olivat vielä paksumpia. Temppelin stylobaatin koko on noin 24 × 63,7 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, pitkä ja kapea naos eli cella sekä adyton. Temppelin arkaaisuus näkyy erityisesti sen pitkänomaisessa muodossa. Temppelin friisi oli koristeltu triglyfeillä ja kaiverretuilla metoopeilla. Sen päällä oli korniisi, joka oli päällystetty monivärisesti maalatuilla terrakotasta tehdyillä levyillä. Päätykolmiot oli koristeltu muun muassa gorgoilla, jotka olivat myös maalattua terrakottaa. Temppeliin liittyi kaksi alttaria, vanhempi sen kaakkoispuolella ja uudempi itäpuolella. Temppelin koristeosia ja niiden rekonstruktioita on Palermon arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Antonio Salinas). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli D (Selinus)

Temppeli D on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Afroditelle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli D rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 540 eaa. Temppeli sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella ja oli sen temppeleistä pohjoisin. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä, joiden korkeus oli noin 7,5 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 24 × 56 metriä. Temppelissä oli julkisivussa prostyyli portiikki ja sisällä pronaos, pitkänomainen naos eli cella ja adyton. Temppelin alttari, joka oli itse temppeliä vanhempi, sijaitsi heti sen kaakkoiskulmassa. Siitä voidaan päätellä, että temppeli oli rakennettu varhaisemman temppelin paikalle, ja alttari oli peräisin vanhemmasta temppelistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli E (Selinus)

Temppeli E on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Heralle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli on Selinuksen rakennuksista parhaiten säilynyt. == Historia == Temppeli E rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 480–460 eaa. Sen oletetaan yleensä olleen omistettu Heralle perustuen eräässä votiivistelessä olevaan piirtokirjoitukseen.IG XIV 271. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet sitä Afroditen temppeliksi rakenteellisten yhtäläisyyksien vuoksi. Samalla paikalla on ilmeisesti ollut kaksi varhaisempaa temppeliä, joista edellinen oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 510 eaa. Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Rakennuksen raunioita on kunnostettu huomattavasti vuosina 1956–1959, ja siksi se on nykyisin Selinuksen temppeleistä näyttävin. == Rakennus == Temppeli E sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on eteläisin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli F ja Temppeli G. Se sijaitsi omalla muurin ympäröimällä temenos-alueellaan. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 15 pylvästä, joiden korkeus oli noin 10,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 25,3 × 67,8 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, adyton ja opisthodomos. Temppelissä oli useita porrastuksia. Itäpäässä kymmenen porrasta johti ensin pronaokselle, pronaoksesta kuusi porrasta sisään naokseen ja naoksen perältä jälleen kuusi porrasta sisään adytoniin. Naoksessa oli temppelin jumaluuden, oletettavasti siis Heran, kulttikuva, jonka jalusta on löydetty. Pronaoksen friisi oli koristeltu metoopeilla, jotka oli tehty paikallisesta kalkkikivestä sekä marmorista. Neljä metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät Heraklesta surmaamassa amatsoni Antiopen, Zeuksen ja Heran häitä, Artemiin koirien raatelemaksi joutunutta Aktaionia sekä Athenea, joka surmaa gigantti Enkeladoksen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli F (Selinus)

Temppeli F oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Selinuksen kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Athenelle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. == Historia == pienoiskuva|vasen|upright=0.92|Temppeli F:n raunioita, taustalla Temppeli G:n rauniot. Temppeli F rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Yleensä oletetaan, että se oli omistettu Athenelle, mutta sitä on ehdotettu myös Dionysoksen temppeliksi. Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivauksista vastasivat britit arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. == Rakennus == Temppeli sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on keskimmäinen, varhaisin ja pienin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli E ja Temppeli G. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja muistutti monin tavoin kaupungin akropoliilla ollutta niin kutsuttua Temppeliä C. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä, joiden korkeus oli noin 9,1 metriä. Sen stylobaatin koko oli noin 24,4 × 61,8 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, jonka etupuolella oli neljän pylvään portiikki ja naos eli cella ja adyton mutta ei opisthodomosta. Pylväiden välit oli suljettu seinämillä, joiden korkeus oli noin 4,7 metriä eli noin puolet pylväiden korkeudesta. Niihin oli maalattu valeovia. Tarkoitus saattoi olla suojata temppelissä säilytettyjä votiiviesineitä varkailta tai pylväikössä harjoitettuja mysteerimenoja ulkopuolisten katseilta. Temppeli oli koristeltu metoopeilla. Kaksi metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät kaksi kohtausta gigantomakhiasta, Athenen ja Dionysoksen surmaamassa yhden gigantin kumpikin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli O (Selinus)

Temppeli O on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Artemiille. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli O rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 490–480 eaa. Se sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella ja oli sen temppeleistä eteläisin. Temppeli on lähes samanlainen kuin heti sen pohjoispuolella sijaitseva niin kutsuttu Temppeli A. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 6,2 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, jossa oli myös adyton, sekä opisthodomos. Keskiajalla temppelirakennuksen jäänteet olivat osana paikalle rakennettua linnoitusta Temppelin A raunioiden ohella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Selinuksen rakennukset ja rakennelmat
Temppeli A

Temppeli A voi viitata seuraaviin: * Temppeli A, perinteisesti ”Herakleen temppeli”, Akragas * Temppeli A, mahdollisesti Leton temppeli, Selinus * Apollonin temppeli, tutkimuksessa myös Temppeli A, Metapontion
Temppeli B

Temppeli B voi viitata seuraaviin: * Temppeli B eli Olympoksen Zeuksen temppeli, Akragas * Temppeli B, Metapontion * Temppeli B, Selinus
Temppeli D

Temppeli D voi viitata seuraaviin: * Temppeli D, perinteisesti ”Hera Lakinian temppeli”, Akragas * Temppeli D, Metapontion * Temppeli D, mahdollisesti Afroditen temppeli, Selinus
Temppeli F

Temppeli F voi viitata seuraaviin: * Temppeli F, perinteisesti ”Concordian temppeli”, Akragas * Temppeli F, mahdollisesti Athenen temppeli, Selinus
Voiton temppeli (Himera)

Voiton temppeli oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Himerassa Sisiliassa Italiassa. Se oli omistettu Athene-jumalattarelle ja rakennettiin noin vuonna 480 eaa. Temppelin rauniot sijaitsevat Buonfornellon kylässä Termini Imeresen kunnassa. == Historia == Voiton temppelinä tunnettu temppeli rakennettiin Karthagosta vuoden 480 eaa. Himeran taistelussa saadun voiton kunniaksi. Rakentaminen aloitettiin oletettavasti pian taistelun jälkeen tai viimeistään kun Theron otti vallan kaupungissa vuonna 476 eaa. Rakentamiseen käytettiin todennäköisesti karthagolaisia orjia, jotka oli saatu taistelussa sotavangeiksi. Myös Syrakusaan rakennettiin saman taistelun kunniaksi Athenen temppeli. Temppelit muistuttivat arkkitehtuuriltaan toisiaan monissa suhteissa, ja niitä on kutsuttu arkkitehtonisiksi kaksosiksi. Voiton temppeli tuhoutui toisessa Himeran taistelussa vuonna 409 eaa., jossa karthagolaiset tuhosivat koko kaupungin. == Rakennus == Temppeli sijaitsi rannikkotasangolla heti Himeran akropoliin eli yläkaupungin pohjoispuolella Himera-joen eli nykyisen Fiume Granden länsirannalla, lähellä saaren pohjoisrantaa. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Temppelin pohjan koko oli 55,9 × 22,4 metriä, ja se oli rakennettu neliportaiselle perustukselle. Temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis). Naoksen sisäänkäynnin kummallakin puolella oli ylempiin osiin johtaneet portaat. Temppelin päätykolmiot oli koristeltu veistoksin, mikä oli Sisilian kreikkalaisille temppeleille harvinaisempaa. Veistoksiin kuuluivat suurikokoisempi naishahmo, mahdollisesti Athene, sekä mieshahmoja ja leijona, mikä esitti mahdollisesti yhtä Herakleen urotöistä. Vaihtoehtoisiksi aiheiksi on ehdotettu myös gigantomakhiaa ja Troijan tuhoa. Katon reunassa oli leijonanpäisiä gargoileja, joita on säilynyt hyvin. Ne ovat nykyisin Palermon arkeologisessa museossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Palermon metropolikaupunki
Wilfred White

Wilfred Harry ”Wilf” White (30. maaliskuuta 1904 Bickerton, Englanti – 21. marraskuuta 1995 Mansaari) oli brittiläinen esteratsastaja ja olympiavoittaja. White voitti joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiapronssia Tukholmassa 1956. Yksilökilpailussa hän sijoittui Tukholmassa neljänneksi ja Helsingissä viidenneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa.Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == * Wilf White Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Brittiläiset esteratsastajat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Voiton temppeli

Voiton temppeli voi viitata seuraaviin: * Athene Niken temppeli, Ateena * Victorian temppeli, Palatium, Rooma * Voiton temppeli, Himera, Sisilia
Nankai-rautatiet

Nankai-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Osakan metropolialueella ja Wakayaman prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden (ōte-shitetsu) joukkoon. Nankain rautatielinjojen yhteispituus on 154,8 kilometriä ja vuodessa yhtiö kuljettaa noin 236 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2017). Asemia sillä on käytössään 100 kappaletta. Se on osa Nankai Group -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita yrityksiä muun muassa liikenteen, kiinteistökehityksen ja vähittäiskaupan aloilta. Yhtiöllä on 2 647 työntekijää (vuonna 2018). Sen pääkonttori sijaitsee Osakan kaupungin Naniwan suuralueella. == Historia == Nankai- rautateiden edeltäjä oli vuoden 1884 kesäkuussa perustettu Osakan-Sakain rautatieyhtiö, Japanin vanhin yksityisin varoin perustettu rautatieyritys. Se aloitti 27. joulukuuta 1885 liikennöinnin Osakan ja Yamatojoen välillä nimellä Hankai-rautatiet (). Sakaihin linjaa jatkettiin kolme vuotta myöhemmin. Erillinen yritys Nankai-rautatiet syntyi vuonna 1895 kahden aiemman yrityksen fuusion myötä ja otti haltuunsa Hankai-rautateiden toiminnan vuonna 1898. Osakan ja Wakayaman välisen rautatien se sai valmiiksi vuonna 1903. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1944 Nankai yhdistettiin Kansai kyūkō -rautateihin, ja uusi yritys otti nimekseen Kinki Nippon -rautatiet. Liitos kuitenkin purettiin sodan päätyttyä vuonna 1947. == Linjat == Nankai- rautateiden verkosto palvelee Osakan prefektuurin eteläosia ja Wakayaman prefektuurin pohjoisosia. Osakassa merkittävimpänä terminaalina toimii Nanban rautatieasema, jolta lähtevä päälinja liittää kaupungin Wakayamaan. Siitä haarautuvat sivulinjat vievät muun muassa Kansain kansainväliselle lentoasemalle. Toinen linja liittää Osakan Kōyavuoreen ja sen pyhiinvaelluskohteisiin. Symboli Linja Japaniksi Reitti Pituus (km) Nankai- päälinja 南海本線 Nanba–Wakayamashi 64,2 Takashinohama-linja 南海高師浜線 Hagoromo–Takashinohama 1,5 Tanagawa-linja 南海多奈川線 Misaki-kōen–Tanagawa 2,6 Kada-linja 南海加太線 Kinokawa–Kada 9,6 Wakayamakō-linja 南海和歌山港線 Wakayamashi–Wakayamakō 2,8 Lentoasemalinja 南海空港線 Izumisano–Kansain lentoasema 8,8 Kōya-linja 南海高野線 Shiomibashi–Gokurakubashi 64,5 Nankain funikulaari 南海鋼索線 Gokurakubashi–Kōyasan 0,8 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Yhtiön internetsivut Luokka:Japanilaiset rautatieyhtiöt