EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Posadnikovskoje

Posadnikovskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novorževin piirissä. == Maantietoa == Järvi on 3,5 kilometriä pitkä, 2,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,76 neliökilometriä eli 376 hehtaaria. Jokilaakson pääuoma Sorot ohittaa järven eteläpuolelta. Sen rannoilla sijaitsee neljä kylää: Posadnikovo (Посадниково), joka on suurin, Taraskino (Тараскино), Vzgljady (Взгляды) ja Pluškino (Плушкино). Ne sijaitsevat rannan tuntumassa ja jäävät järveä ympäröivien mäkien alapuolelle. Korkein mäki sijaitsee järven lounaispuolella ja kohoaa 135 metrin korkeuteen mpy. == Luontoarvoja == Järven pohja on hiekkaa ja silttiä ja sen rannat ovat hiekkaa, soraa ja kivikkoa. Itäpäässä on suorantoja. Järven lähiympäristössä on asutusta ja siihen liittyviä pelto- ja niittymaita. Järvessä on runsaasti eri kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, kiiski, pasuri, sorva, suutari, made, säyne, törö, mutakala, rantanuoliainen, nieriä, simppu ja karppi, sekä joitakin Rutilus- ja Carassius-sukujen kalalajeja. == Vesistösuhteita == Posadnikovskoje sijaitsee Sorotin valuma-alueella. Sorot on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Sen laskuoja on Šeršnja (Шершня), joka yhtyy Sorotiin kaksi kilometriä itään ja hieman yläjuoksulle päin. Järven valuma- alueen kooksi ilmoitetaan lähteestä riippuen joko 13,5 tai 9,8 neliökilometriä. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Sorotin valuma-alue Luokka:Novorževin piiri
Oranssikääpä

Oranssikääpä (Erastia aurantiaca) on koko Suomessa harvinaisena tavattava kääpälaji. Se viihtyy vanhoissa luonnon- ja talousmetsissä ja etenkin avoimilla, valoisilla alueilla kuten rämeillä tai metsäpaloaukeilta. Oranssikäävän yleisin isäntäpuu on mänty, joskus sitä tavataan myös kuusista. Kääpä elää vielä melko kovissa, ei pitkälle lahonneissa maapuissa. Punaisen kirjan verkkopalvelu Oranssikäävän yksivuotinen itiöemä on resupinaattinen ja voi kasvattaa kyhmymäisiä, porrasmaisia pseudopileuksia. Itiöemä voi olla kämmenalaa isompi ja sen kokonaispaksuus on 3–6 mm. Tuore itiöemä on helposti lohkeava ja sen väri vaihtelee okrankeltaisesta oranssiin, varsinkin nuorena se on keltaisempi. Reunoilla voi olla purppuranpunaisia laikkuja. Kuivana oranssikääpä muuttuu huopamaiseksi ja väriltään hailakan tai tumman purppuraiseksi, josta kolhiintuneet kohdat erottuvat mustanpunaisina. Reunus on kalju, pillipintaa vaaleampi ja vaihtelevan levyinen. Pillit ovat pyöreitä tai kulmikkaita ja isoja, 1–3 millimetrillä. Pohjamallon ja pillien välillä ei ole juurikaan värieroa. Oranssikääpä tuoksuu hieman käynneiltä omenoilta. Vertaa lohikääpään, jonka värit on kylmemmän sävyiset, ja krappikääpään, joka on punaisempi ja sen pillit pienempiä. Myös resupinaattinen rusokääpä voi muistuttaa oranssikääpää, mutta on tuoreena pehmeä ja kuivana hauras. == Katso myös == *Käävät metsien suojeluarvon indikaattoreina == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Oranssikääpä (Erastia aurantiaca) Luokka:Polyporaceae Luokka:Valkolahosienet
Oranssikäävät

Oranssikäävät (Erastia) on kääpäsuku, joka tunnettiin aiemmin nimellä lohikäävät. Alun perin lohikääpien suvun nimikkolajina oli lohikääpä, joka nyttemmin on todettu kuuluvan sahramikääpiin (eli ent. Erastia salmonicolor on nyk. Aurantiporus pricus). Suvulle jouduttiin näin miettimään uusi nimi ja nimikkolaji, jolloin päädyttiin nimeämään suku oranssikääviksi ja nimikkolajiksi tuli oranssikääpä.Toinen Suomessa esiintyvä sukuun kuuluva laji on krappikääpä. Oranssikäävät ovat havupuiden valkolahottajia ja niiden itiöemät kasvavat resupinaattisina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Lohikäävät (Erastia) Luokka:Polyporaceae Luokka:Valkolahosienet
Ten Years Afterin diskografia

Ten Years After on Nottinghamista Englannista kotoisin oleva blues rock -yhtye. == Studioalbumit == * Ten Years After (1967) * Undead (1968) * Stonedhenge (1968) * Ssssh (1969) * Cricklewood Green (1970) * Watt (1970) * A Space In Time (1971) * Alvin Lee And Company (1972) * Rock & Roll Music To The World (1972) * Recorded Live (1973) * Positive Vibrations (1974) * About Time (1989) * Now (2004) * Evolution (2008) * A Sting in the Tale (2017) == Livealbumit == * Undead (1968) * BBC Sessions (1968) * Recorded Live (1973) * The Friday Rock Show Sessions – Live at Reading 1983 (1990) * Live 1990 (1993) * Live at the Fillmore East 1970 (2001) * One Night Jammed (2003) * Roadworks (2005) * The Name Remains the Same (2014) * Naturally Live (2019) == Kokoelmat == * Double Deluxe (1970) * Ten Years After (1971) * Alvin Lee and Company (1972) * Goin' Home! (Deram, 1975) * Classic Performances of Ten Years After (1976) * London Collectors Edition – Greatest Hits (1977) * Profile (1979) * Ten Years After (1980) * Hear Me Calling (1980) * Time Warps (1983) * The Collection (1985) * At Their Peak (1987) * Universal (1987) * Portfolio: A History (1988) * The Essential Ten Years After Collection (1991) * Pure Blues (1995) * I'm Going Home (1996) * Premium Gold Collection (1998) * The Best of Ten Years After (2000) * The Very Best 'Ten Years After' Album Ever (2001) * Ten Years After Anthology (2002) * Best: Love Like a Man (2003) * The Essential (2004) * Think About the Times: The Chrysalis Years 1969-1972 (2010) * Ten Years After 1967-1974 (2017) * Cap Ferrat Sessions (archive) (2019) == Singlet == * Love Like a Man (1970) * I'm Coming on (1971) * I'd Love to Change the World * Baby Won't You Let Me Rock 'N' Roll You (1972) * Choo Choo Mama (1972) Luokka:Diskografiat
Väinö Liljeroos

Väinö Henrik Liljeroos (23. elokuuta 1880 Tampere – 8. maaliskuuta 1946 Tampere)Kuolinilmoitus, Direktören Väinö Henrik Liljeroos, Hufvudstadsbladet, 1946, No 69, sivu 1, julkaistu 12.3.1946Dödsfall, Den 8 dennes avled direktör Väinö Henrik Liljeroos, Tammerfors Aftonblad, 1946, No 51, sivu 3, julkaistu 13.3.1946 oli H. Liljeroos Oy:n toimitusjohtaja. Hän oli kunnallisneuvos Johan Henrik Liljeroosin ja Julia Maria Högströmin poika. Hänen puolisonsa oli Anna Elisabeth Rosenmayer. Liljeroos valmistui vuonna 1903 John Lenningin kutomakoulusta Norrköpingistä, vuonna 1904 Vaalsin ylemmästä teknillisestä kutomateollisuusopistosta ja vuonna 1906 Raahen Porvari- ja kauppakoulusta. Hän toimi Tampereen Verkatehdas Oy:n värjäämön johtajana vuoteen 1915, jolloin hän siirtyi H. Liljeroos Oy:n palvelukseen, ensin tehtaan teknilliseksi johtajaksi ja vuonna 1928 sen toimitusjohtajaksi. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Historia, H. Liljeroos Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Talk Talkin diskografia

Talk Talk oli vuosina 1981–1991 toiminnassa ollut brittiläinen yhtye. ==Albumit== * The Party’s Over (1982) * It’s My Life (1984) * The Colour of Spring (1986) * Spirit of Eden (1988) * Laughing Stock (1991) ==Livealbumit== * London 1986 (live Hammersmith Odeon 1998) ==Kokoelmat== * Natural Histoery: The Very Best of Talk Talk (1990) * The Very Best of Talk Talk (1997) * The Collection (2000) * Introducing … Talk Talk (2003) * Essential (2011) ==Singlet== * Mirror Man (1982) * Talk Talk (1982) * Today (1982) * Another Word (1983) * My Foolish Friend (1983, ei julkaistu millään studioalbumilla) * It’s My Life (1984) * Such a Shame (1984) * Dum Dum Girl (1984) * Tomorrow Started (live, 1984) * Life’s What You Make It (1986) * Living in Another World (1986) * Give It Up (1986) * I Don’t Believe in You (1986) * I Believe in You (1988) * After the Flood (1991) * New Grass (1991) * Ascension Day (1991) * It's My Life (2003) ==DVD== * Live at Montreux 1986 (2008) * Live in Spain 1986 (2012) Luokka:Diskografiat
Harsukääpä

Harsukääpä (Anomoporia kamtschatica) on koko Suomessa harvalukuisena tavattava kääpälaji. Se viihtyy kangasmetsissä ja elää männyllä, harvoin kuusella. Luontainen elinalusta on hiiltyneessä ja/tai pitkälle lahonneessa kelopuussa tai juurakoissa, mutta harsukääpää esiintyy myös rakennuksissa ja purkujätteillä. Punaisen kirjan verkkopalvelu Harsukäävän itiöemä on yksivuotinen ja resupinaattinen. Tuoreena se on pehmeä ja kuivana murenevan hauras ja helposti alustastaan irtoava. Itiöemän alla lahopuussa voi olla seitinohuita rihmastojänteitä. Reunus on varsinkin nuorella itiöemällä untuvaisen pehmeä, pillit voivat yltää reunaan asti. Väriltään harsukääpä on nuorena valkoinen, vanhemmiten väri kellastuu kermanvalkoiseksi. Pillit ovat huomattavan sokkeloisia ja hampaisia jo nuorella itiöemällä, pillejä on 2-3 millimetrillä ja vanhemmat pillit ovat tätä suurempia ja pitkulaisia. Kokonaispaksuus 1-3 mm. Harsukääpää muistuttavia kääpälajeja on paljon ja määritys varmistuu usein vasta mikroskopoimalla. Vertaa ainakin: kurokat (Sistotrema), harsukat (Trechispora), verkkokerikääpä (Ceriporia reticulata) ja karikekääpä (Byssoporia mollicula). == Katso myös == *Käävät metsien suojeluarvon indikaattoreina == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Harsukääpä (Anomoporia kamtschatica) Luokka:Käävät Luokka:Ruskolahosienet Luokka:Amylocorticiales
Los Angelesin raitiovaunut

Vuosien 1874-1963 välillä liikennöi Los Angelesissa raitiovaunuja. == Hevosvetoiset raitiovaunut 1874-1897 == Hevosvetoiset kärryt alkoivat liikennöimään Springin ja Sixth Streetin raiteilla vuonna 1874. Viimeiset hevosvetoiset raitiovaunut muutettiin sähköisiksi vuonna 1897. == Funikulaarit 1885- == Funikulaarien toiminta alkoi Angels Flightin myötä vuonna 1885. Se kulki Broadwaylta Bunker Hillille, ja sitä seurasi myös muita funikulaareja. == Sähköiset raitiovaunut 1887-1963 == Sähköisiä raitiovaunujärjestelmiä oli lukuisia alkaen Los Angelesin sähkörautatieyhtiöstä vuonna 1887, mutta ne yhdistettiin kahteen suureen verkkoon: * Vuonna 1901 Henry Huntington osti useita raitiovaunuyrityksiä, joista tuli Los Angeles Railway, ja jotka toimivat pääosin Los Angelesin kaupungissa "keltaisilla raitiovaunuillaan". * Vuonna 1902 Huntington ja pankkiiri Isaias W. Hellman perustivat Pacific Electric Railway -rautatieyhtiön, joka osti muita rautateitä tarjoamalla raitiovaunuyhteyttä Los Angelesin metropolialueen kaupunkeihin. Viimeiset sähköiset raitiovaunut poistettiin käytöstä vuonna 1963. == Nykytilanne == Los Angelesin metron Sininen-, Vihreä-, Kulta- ja Expo-linjoja liikennöivät kevytjunat, jotka ovat välimuoto junan ja raitiovaunun väliltä. Angels Flight -funikulaari liikennöi edelleen Los Angelesin keskustassa. == Aiheesta muualla == Luokka:Los Angelesin liikenne Luokka:Yhdysvaltain raitioliikenne Luokka:Raideliikenteen historia
Angels Flight

Angels Flight on Los Angelesin keskustassa toimiva funikulaari, jonka ala- asema on South Hill Streetillä ja yläasema California Plazalla South Grand Avenuella. Funikulaari aloitti toimintansa ensimmäisen kerran vuonna 1901. ==Musiikki== * Los Angelesin kaupunki tilasi kapellimestari David Woodardin säveltämään ja esittämään kappaleen ”An Elegy for Two Angels” Angels Flightin kunniaksi. Sen ensi-ilta oli 15. maaliskuuta 2001.Reich, K., "Family to Sue City, Firms Over Angels Flight Death", Los Angeles Times, 16. maaliskuuta 2001.Dawson, J., Los Angeles' Angels Flight (Mount Pleasant, SC: Arcadia Publishing, 2008), s. 125. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Los Angelesin liikenne Luokka:Funikulaarit
Aethelfrith

Aethelfrith, Æthelfrith tai Ethelfrith (k. 616) oli Bernician ja Deiran kuningaskuntien kuningas noin 592–616. Nämä kuningaskunnat yhdistyivät Northumbrian kuningaskunnaksi. Aethelfrith oli Aethelricin poika ja Bernician kuninkaan Idan pojanpoika. Aethelfrith meni naimisiin Deiran kuninkaan Aellen tyttären Achan kanssa, ja hänen valtaannousunsa merkitsi yhdistyneen Northumbrian syntyä ja jossain mielessä myös yhdistyneen Englannin alkua. Vuonna 604 Aethelfrith torjui Degsastanissa Dalriadan kuninkaan Aidanin hyökkäyksen. Aethelfrithin edeltäjän poika Hering oli liitossa hyökkääjien kanssa, mikä viittaisi siihen, että Bernician kuningashuoneella oli pahoja sisäisiä erimielisyyksiä. Aethelfrith voitti myöhemmin walesilaiset Chesterissä käydyssä suuressa taistelussa ja tappoi Bangor-on-Deen munkit, jotka oli kutsuttu auttamaan walesilaisia rukouksin. Noin vuonna 616 Aethelfrith sai surmansa Idle-joella, kun Itä-Anglian kuningas Raedwald löi Aethelfrithin taistelussa. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat Luokka:500-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 616 kuolleet
Batkovskoje

Batkovskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novorževin piirissä. == Maantietoa == Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 0,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 80 hehtaaria. Sen ympärillä on asutusta kahdessa pikkukylässä Batkovo (Батково) ja Lukino (Лукино). == Luontoarvoja == Järven on vesikasvillisuuden perusteella rehevöitynyt järvi. == Vesistösuhteita == Batkovskoje sijaitsee Sorotin valuma-alueella. Sorot on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Batkovskoje sijaitsee 3,5 kilometriä Sorotisia, jonne se laskee suoraan. Järven yläjuoksulla on kuusi järveä tai lampea, jotka on yhdistettu kaivetuilla ojilla tänne Batkovskojeen. Suurin niistä on Vehno. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Sorotin valuma-alue Luokka:Novorževin piiri
Bernicia

Bernicia oli Englannin pohjoisosissa sijainnut anglosaksinen kuningaskunta, joka yhdistyi 600-luvun lopulla naapurikuningaskunnan Deiran kanssa Northumbrian kuningaskunnaksi. Bernician etelärajat ulottuivat Tees-joelle saakka. Kuninkaanlinna sijaitsi rannikolla Bamburghissa ja toinen hallintopaikka oli sisämaassa Yeaveringissa, Bernician ensimmäinen tunnettu kuningas oli Ida, joka nousi valtaistuimelle vuonna 547 tai 558. Hänen pojanpoikansa Aethelfrith, joka oli kuninkaana 593–616, yhdisti Bernician ja Deiran yhden kuninkaan alaiseksi. Hänen seuraajansa Edwinkin hallitsi kumpaakin kuningaskuntaa. Edwiniä seurasi Aethelfrithin poika Oswald, joka myös oli sekä Bernician että Deiran kuningas. Oswaldin kuoltua vuonna 641 kuningaskunta kuitenkin jakaantui jälleen kahtia, ja Oswaldin veli Oswiu hallitsi vain Berniciassa, kun taas Deirassa oli omat itsenäiset kuninkaat vuoteen 678 saakka. == Lähteet == Luokka:Anglosaksien kuningaskunnat
Proton Iriz

Proton Iriz on Protonin vuodesta 2014 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Proton Savvyn. Se jakaa suuren osan tekniikastaan Proton Personan kanssa. Iriz esiteltiin syksyllä 2014. Moottorivalikoiman muodostavat nelisylinteriset 1,3- (95 hv) ja 1,6-litraiset (109 hv) bensiinimoottorit. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaattivaihteisto. Keväällä 2019 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Iriz. Suurimmat ulkonäölliset uudistukset kohdistuivat keulan ilmeeseen, lisäksi takaluukun kanteen tuli kiiltävä musta lista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Iriz Luokka:B-segmentin autot Luokka:2010-luvun autot Luokka:2020-luvun autot
Presnel Kimpembe

Presnel Kimpembe (s. 13. elokuuta 1995 Beaumont-sur-Oise, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia ja on pelannut Ranskan maajoukkueessa vuodesta 2018. Kimpembe pelasi Paris Saint-Germainin junioreissa ja pääsi ensimmäisen kerran edustusjoukkueessa kentälle lokakuussa 2014 liigaottelussa Lensiä vastaan. Hän pelasi kuusi liigaottelua seuraavalla kaudella, 19 liigaottelua kaudella 2016–2017 ja seuraavina kausina 28, 24, 16 ja 28 liigaottelua. Hän teki Ranskan cupissa ensimmäisen maalinsa tammikuussa 2022 Vannesia vastaan. Saman vuoden helmikuussa hän teki ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan liigamaalinsa Lilleä vastaan. Hän pelasi tuolla kaudella 30 ja seuraavalla kaudella 11 liigaottelua. Hän kärsi reisivammoista syksyllä 2022, ja helmikuussa 2023 tullut akillesjänteen repeämä on pitänyt hänet pitkään poissa kentiltä. Kimpembe on voittanut Ranskan-mestaruuden vuosina 2015, 2016, 2018–2020 ja 2022–2023, Ranskan cupin 2016–2018 ja 2020–2021, Ranskan liigacupin 2016–2018 ja 2020 sekä supercupin 2016 ja 2020–2022. Mestarien liigassa hän pelasi ensimmäisen kerran helmikuussa 2017 PSG:n maalein 4–0 voittamassa neljännesvälieräottelussa FC Barcelonaa vastaan. Hän teki Mestarien liigassa maalin helmikuussa 2019 neljännesvälieräottelussa Manchester Unitedia vastaan. Hän pelasi täyden ajan tappiollisessa loppuottelussa Bayern Müncheniä vastaan kaudella 2019–2020. Hän on pelannut Mestarien liigassa kaikkiaan 43 ottelua. Kimpembe pelasi vuonna 2014 junioritasolla yhden maaottelun Kongon demokraattisen tasavallan joukkueessa mutta siirtyi sitten Ranskan maajoukkueisiin. Ranskan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 Venäjää vastaan. Ranskan maailmanmestaruuteen päättyneissä vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän pelasi täyden ajan Ranskan viimeisessä alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. Hän on pelannut kaikkiaan 28 A-maaottelua, joista 24 ottelua avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seletskijenjärvi

Seletskijenjärvi () tai myös Tailovskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Novorževin piirin ja Bežanitsyn piirin välisellä rajalla. == Maantietoa == Järvi on 3,1 kilometriä pitkä, 2,4 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 383 hehtaaria. Pinta-ala ilman saaria on 213,2 hehtaatia. Järven keskisyvyys on noin 2 metriä, ja suurin syvyys on 6 metriä. Se on Sorotjoen läpivirtausjärvi, mutta matalanveden aikana se on pikemminkin kosteikko, jossa on runsaasti lampareita. Järven toinen nimi on Tailovskoje, joka kuitenkin on myös järvialueen lounaispään lampi. Muita lampia ovat kaakossa Tšornoje eli Mustalampi (Чёрное), lännessä Priperno (Приперно), keskellä Iso Zadravnoje (Большое Здравное), idässä Dubnovskoje (Дубновское) ja pohjoisessa Jermolkino (Ермолкино). Lampia on yhdistetty toisiinsa ojilla, jotka kanavoidaan Sorotin uomaan johto-ojalla Luka. Järven rannat ovat suomaata, mutta sen lähellä sijaitsee kuitenkin kaksi kylää, Seletskoje (Селецкое) ja Tailovo (Тайлово). == Luontoarvoja == Järven rannat ovat matalia ja soistuneita, järven pohja on keskeltä mutaa, mutta rannoilla on paikoin hiekkaa ja silttiä. Kohdissa, joissa Sorot virtaa järven läpi, näkyy pohjassa hiekkaa ja soraa tai kiviä. Järvessä on voimakas vesikasvillisuus, ja järvi uhkaa kasvaa umpeen. Järvessä on runsaasti kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, pasuri, karppi, suutari, säyne, turpa, allikkosalakka, törö, rantanuoliainen, mutakala ja nieriä, sekä joitakin Rutilus- ja Carassius-suvun kalalajeja. == Vesistösuhteita == Seletskijenjärven läpvirtaa Sorot, jonka valuma-alueella järvi siten sijaitsee. Sorot on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Sorotin valuma-alue Luokka:Novorževin piiri Luokka:Bežanitsyn piiri
Csángót

Csángót (; , yks. csángó ; ; , yks. Tschango, tai Tschangonen) ovat unkarilaisten alaryhmä tai joukko erillisiä unkarilaisten alaryhmiä eli heimoja. Karpaattien itäpuolisia seutuja asuttavat csángót ovat Euroopan ainoita unkarilaisia, jotka ovat vuosisatojen ajan eläneet laajoina maalaisyhteisöinä muualla kuin Karpaattien altaan alueella. == Tärkeimmät csángó-ryhmät == Csángó-heimosta puhuttaessa sillä tarkoitetaan yleensä Romanian Länsi-Moldovan perinteistä unkarinkielistä vähemmistöä (unk. moldvai csángók ). Heistä pääosa asuu Bacăun (unk. Bákó) piirikunnassa. Csángó- unkarilaisiksi on lisäksi kutsuttu eräitä muitakin Karpaattien itäpuolella ja Transilvaniassa asuvia ryhmiä, jotka puhuvat unkaria tai polveutuvat sitä puhuneista henkilöistä. Näistä tunnetuimmat ryhmät ovat * Gyimesin csángót (unk. gyimesi csángók ), joitten perinteinen asuma-alue sijaitsee Transilvanian ja Moldovan historiallisten alueitten rajalla, Trotuș-joen (unk. Tatros) laaksossa * Barcaságin csángót (unk. barcasági csángók ), joitten perinteinen asuma-alue sijaitsee kaakkoisen Transilvanian Barcaságissa (rom. Țara Bârsei, saks. Burzenland), nykyisessä Brașovin piirikunnassa. == Nimityksestä == Moldaviassa csángó on ollut endonyymi eli kansanryhmän itsestään käyttämä nimitys. Transilvaniassa sen sijaan ainakin osassa tapauksista tilanne on ollut se, että csángót käyttävät itse itsestään nimitystä magyar (’unkarilainen’), mutta heidän naapureinaan asuva suurempi székely-unkarilaisten yhteisö on käyttänyt heistä nimitystä csángó. Tällä on korostettu sitä, että he kulttuuriltaan ja varsinkin puheenparreltaan poikkeavat székelyeistä. Csángó-unkarilaisten varhaisesta historiasta on niukasti jos lainkaan asiakirjatietoa, ja tutkijat ovat kiistelleet heidän alkuperästään. Kuitenkin jo murteita tutkimalla voidaan päätellä, että yllä mainitut kolme ryhmää ovat eläneet pitkään erillään sekä székely- unkarilaisista että toisistaan. Nimityksen csángó alkuperästä ja merkityksestä on useita kilpailevia teorioita. Nämä eivät ole pelkästään akateemisen keskustelun aiheita, sillä ainakin osa csángó-unkarilaisista identifioituu sen kautta, merkitseekö nimitys ’erilleen vaeltanutta’, ’vaeltelijaa’, ’kellonsoittajaa’, ’ässävikaista’ vai kenties jotakin muuta. Merkitykset ’erilleen vaeltanut’ ja ’kellonsoittaja (kelloja soittava rajaseudun vartija)’ ovat kansan keskuudessa suosittuja. == Identiteetistä == Vuosisatojen ajan erityisesti Moldovan csángó-unkarilaisia ovat erottaneet ympäröivien kylien romanialaisista sekä katolinen uskonto että äidinkieli. Yhä useampien sukujen kohdalla identiteetti on kuitenkin jäänyt kyläyhteisön yhteenkuuluvuuden ja perheen suullisen perinteen varaan, kun äidinkieli on vähitellen vaihtunut romaniaan ja toisaalta katolisen uskonnon harjoittaminen on yleistynyt Moldovan romanialaisten keskuudessa. == Katso myös == * Romanian väestö Luokka:Romanian etniset ryhmät Luokka:Unkarilaiset Luokka:Unkarilaisten diaspora
Ruskea skapulaari

Ruskea skapulaari on katolisessa uskossa tunnustettu sakramentaali ja tunnetuin skapulaari. Se on peräisin pyhältä Simon Stockilta, joka oli englantilainen karmeliitta. Ruskeaa skapulaaria on pidetty 1600-luvulta asti yleispätevänä katolisena hartausasuna ja siihen pukeutumista ruusukon kanssa tyypillisenä mariaanisena hartauskäytäntönä. Neitsyt Marian kerrotaan sanoneen pyhälle Simon Stockille 16. heinäkuuta 1251: “Kuka kuoleekaan tässä vaatteessa ei tule kärsimään ikuista tulta.” Ennen skapulaariin pukeminen oli rajattu karmeliittasääntökunnalle, mutta nykyään siihen voi pukeutua kuka tahansa pappi, jolla on toimivalta hiippakunnassaan. Skapulaarin suosio on peräisin 1500- ja 1600-luvun paaveilta. Nykyinen skapulaarin pukemiskaava on peräisiin paavi Leo XIII:lta vuodelta 1888. ==Galleria== Tiedosto:Virgen del Carmen.JPG Tiedosto:LadyOfMtCarmelWithSufferingSouls.jpg Tiedosto:Scapulaire nd mont carmel.jpg ==Katso myös== * Vihreä skapulaari * Ihmeitätekevä mitali == Lähteet == ==Kirjallisuutta== *McCaffrey, Eugene - Nukarinen-Callus, Arja: Karmel-vuoren Neitsyt Marian ruskea skapulaari. Suomen karmeliittojen pienjulkaisusarja, 2004 ISBN 9529941609 == Aiheesta muualla == * Karmel-vuoren Neitsyt Marian skapulaarin siunaaminen ja antaminen, usealle saajalle * Karmel-vuoren Neitsyt Marian skapulaarin siunaaminen ja antaminen (PDF) - The Catholic Students’ Club * Short Treatise on the Scapular * The Scapular Devotion * The Scapular Medal EWTN * Miracles Through The Brown Scapular, Catholic Audiobook YouTube.com Luokka:Neitsyt Marian kunnioittaminen katolisessa kirkossa Luokka:Karmeliitat
Aileu

Aileu on kaupunki Itä-Timorissa Aileun alueella. Kaupungissa oli noin 2 790 asukasta vuoden 2015 väestönlaskennassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Itä-Timorin kaupungit
Baucau

Baucau on kaupunki Itä-Timorissa Baucaun alueella. Kaupungissa oli noin 17 500 asukasta vuoden 2015 väestönlaskennassa. == Lähteet == Luokka:Itä-Timorin kaupungit
Pallokerho-35 (naiset)

Pallokerho-35:n naisten edustusjoukkue eli PK-35 on osa helsinkiläistä jalkapalloseuraa Pallokerho-35:tä. Se pelaa kaudella 2021 Suomen korkeimmalla sarjatasolla Kansallisessa liigassa, jonne se nousi kauden 2019 päätteeksi voitettuaan nousukarsinnassa IK Myranin. PK-35 pääsi nousukarsintaan jo edeltäneellä kaudella 2018 mutta hävisi silloin ONS:lle. Joukkueen päävalmentaja on Rami Rantanen. == Historia == PK-35:n naisjalkapalloilu alkoi vuonna 1978, ja joukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa Pihlajamäen kentällä 12. kesäkuuta 1978. Piirisarjoihin PK-35 osallistui ensimmäisen kerran kaudella 1982. Joukkue ylsi 1. divisioonan karsintaan kaudella 1992 ja nousi 1. divisioonaan lopulta kaudeksi 1999. 2000-luvulla PK-35 pelasi Naisten Kakkosta, kunnes kauden 2007 päätteeksi nousi Mitri Pakkasen valmentamana takaisin Naisten Ykköseen. Kauden 2008 päätteeksi PK-35:n miesten ja naisten edustusjoukkueet siirrettiin parempien resurssien toivossa Vantaalle, jolloin syntyi uusi seura PK-35 Vantaa. Edustustoimintaa jäi kuitenkin myös Helsinkiin, jolloin PK-35:n naisten joukkue jatkoi Naisten Kolmosessa. PK-35 nousi Naisten Ykköseen kaudeksi 2018, kun se sai sarjapaikastaan luopuneen Malmin Palloseuran paikan. Päävalmentajaksi tuli aiemmat vuodet seuran B-tyttöjä valmentanut Rami Rantanen. PK-35 sijoittui sarjassa toiseksi ja pääsi karsimaan paikasta Naisten Liigaan. Oulu Nice Soccer kuitenkin voitti kaksiosaisen otteluparin yhteismaalein 6–1. Nousu pääsarjaan tapahtui lopulta seuraavan kauden 2019 päätteeksi, kun PK-35 voitti nousukarsinnassa IK Myranin. Yhteismaalit olivat tasan 2–2, mutta PK-35 voitti toisen osaottelun päätteeksi pelatun rangaistuspotkukilpailun 4–2. == Pelaajat ja valmentajat == === Joukkue kaudella 2021 === Päivitetty 9. huhtikuuta 2021 === Valmennus ja taustat === Päivitetty 9. huhtikuuta 2021 * Valmentaja: Rami Rantanen * Valmentaja: Anne-Maria Weckström * Valmentaja: Krista Dahlberg * Valmentaja: Sixten Boström * Maalivahtivalmentaja: Henrik Salmelainen * Lääkäri: Jan- Patrik Wiksten * Huoltaja ja hieroja: Pasi Nurmela == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Naisten edustusjoukkue PK-35:n sivustolla Luokka:Suomalaiset naisten jalkapalloseurat Luokka:Helsinkiläiset urheiluseurat
Bobonaro

Bobonaro on kaupunki Itä-Timorissa Bobonaron alueella. Kaupungissa oli noin 12 200 asukasta vuoden 2015 väestönlaskennassa. == Lähteet == Luokka:Itä-Timorin kaupungit
Pekka Sirén

Pekka Olavi Sirén (3. heinäkuuta 1946 Mänttä – 17. lokakuuta 2019 KeravaKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 2.11.2019, s. C 24.) oli suomalainen säveltäjä ja äänisuunnittelija. Sirén opiskeli Tampereen yliopistossa ja työskenteli Yleisradiossa äänitarkkailijana vuodet 1964–1973. Hän oli mukana perustamassa Yleisradion kokeilustudiota, ja hän työskenteli siellä vuodesta 1973 aina 1990-luvun puoleenväliin saakka. Lisäksi hän opetti äänitaidetta Taideteollisessa korkeakoulussa sekä Yleisradion Radio- ja TV-instituutissa. Sirén on luonut nauhamusiikkia, jossa hän on kokeillut ihmisäänen muokkausta ja kvadrofoniaa. Lisäksi hän on säveltänyt elokuva- ja näyttämömusiikkia sekä tehnyt äänitaidetöitä paitsi Yleisradiolle myös ulkomaalaisille radioyhtiöille. Pekka Sirénin puoliso oli puolalaissyntyinen äänitaiteilija Agnieszka Waligórska. ==Teoksia== * Grigia (1970) * Huhana (1972) * Vieraissa käynyt uni (1975) * Kazanin synty (1980) * Työn kantaatti (1982) * Four Nightmares (1984) * Akaklaklak (1990) * Pohjoiset äänet: Mytologisia tarinoita rakkaudesta (1993) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Suomalaiset äänisuunnittelijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Simeon Toribio

Simeon Galvez Toribio (3. syyskuuta 1905 Lobve – 5. kesäkuuta 1969) oli filippiiniläinen korkeushyppääjä. viitattu 2.10.2020 Hän oli maansa ensimmäinen yleisurheilun olympiamitalisti. Toribio kilpaili kolmissa olympialaisissa. Amsterdamissa 1928 hän sijoittui korkeushypyssä neljänneksi tuloksella 191 cm. Los Angelesissa 1932 hän saavutti pronssia tuloksella 197 cm. Berliinissä 1936 hän oli kisojen avajaisissa Filippiinien joukkueen lipunkantaja ja sijoittui korkeushypyn loppukilpailussa 12:nneksi tuloksella 185 cm. Toribion korkeushyppyennätys on 200 cm. Hän ylitti kahden metrin rajan ensimmäisenä ei-amerikkalaisena korkeushyppääjänä Tokiossa vuonna 1930. Tulos säilyi Filippiinien ennätyksenä 32 vuoden ajan. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset korkeushyppääjät Luokka:Filippiiniläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Orrenmaa

Orrenmaa on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Juhani Orrenmaa (1939–2023), opettaja, kansanedustaja (LKP) ja pika-aitajuoksija *Olli Orrenmaa, laulaja, säveltäjä ja sanoittaja *Tuppu Orrenmaa (1960–2019), jazzkitaristi ja jazzmusiikin säveltäjä *Tuulikki Orrenmaa (s. 1939), kuoronjohtaja ja opettaja.
Miguel White

Miguel Solano White (9. lokakuuta 1909 Legazpi – 30. elokuuta 1942) oli filippiiniläinen 400 metrin aitajuoksija. viitattu 2.10.2020 Hän oli maansa toinen yleisurheilun olympiamitalisti. White saavutti 400 metrin aitajuoksussa pronssia Berliinin olympialaisissa 1936. Hän juoksi sekä alku- että välierissä ajan 53,4 s ja loppukilpailussa ennätyksensä 52,8 s. White kuoli toisessa maailmansodassa vuonna 1942 japanilaisten hyökättyä Filippiineille. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Filippiiniläiset olympiamitalistit Luokka:Toisessa maailmansodassa kaatuneet Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Salmén

Salmén on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Antti Salmén (1946–2009), oopperalaulaja *Jan Salmén (s. 1952), ahvenanmaalainen poliitikko ja maanviljelijä *Leif Salmén (1952–2019), toimittaja ja kirjailija *Olof Salmén (1927–2011), ahvenanmaalainen poliitikko *Tiina Salmén (s. 1984), jalkapalloilija ja jalkapallon Suomen mestari.
Arvo Ahti (näyttelijä)

Arvo Brynolf Ahti (3. heinäkuuta 1891 Helsinki – 17. lokakuuta 1939) oli suomalainen näyttelijä.Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 19.10.1939, nro 282, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 19.10.2024 == Ura == Arvo Ahdin vanhemmat olivat rappari Johan Viktor Ahti ja Brita Korva. Ennen näyttelijän uraansa Ahti työskenteli konttorialalla. Hän suoritti Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulukurssin 1910–1912, minkä jälkeen hän toimi kaksi vuotta Kansallisteatterissa harjoittelijana. Ammattimaisen näyttelijän uransa Ahti aloitti Kansan Näyttämöllä 1914– 1915; sen jälkeen hän näytteli Tampereen Teatterissa 1915–1918 ja Turun Teatterissa 1918–1922. Vuosina 1922–1924 Ahti toimi turkulaisen Raittiusyhdistys Taimen Näyttämön johtajana. Vuodesta 1927 alkaen hän työskenteli Turun Teatterin näyttelijänä.Kuolleita, Helsingin Sanomat, 19.10.1939, nro 282, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 19.10.2024 Ahdin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Nummisuutareiden Iivari, Seitsemän veljeksen Timo ja Anna Liisan Mikko. Laulunäytelmässä Tukkijoella Ahti näytteli Pölhö-Kustaan roolin. Uransa alussa Ahti oli näytellyt Suomen Kansallisteatterissa sivurooleja laidasta laitaan; Ilona-tietokannan mukaan hänen debyyttinsä oli hoviherran rooli espanjalaisnäytelmässä Elämä on unelma keväällä 1908. Teatterin ohella Arvo Ahti näytteli pieniä sivurooleja kolmessa elokuvassa: Sano se suomeksi (1931), Laivan kannella (1938) ja Takki ja liivit pois! (1939). == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Sun Dialin diskografia

Sun Dial on psykeedelistä rockia soittava brittiläinen yhtye. == Albumit == *Other Way Out (1990) *Reflecter (1992) *Libertine (1993) *Return Journey (1993) *Acid Yantra (1995) *Live Drug (1996) *Zen For Sale (2003) *Libertine - Deprogrammed (2007) *Processed For DNA (The 20th Anniversary Anthology) (2010) *Sun Dial (2010) *Return Journey - The Lost Second Album Session 1991 (2010) *Reflector (2010) *Pumpkinhead (2011) *Mind Control (2012) *Made in the Machine (2016) *Science Fiction (2018) == Singlet == * Exploding in your Mind (1990) * Visitation (1991) * Exploding in your Mind (1991) * Fireball (1991) * Reflecter (1992) * Fazer (1992) * Fazer remix (1992) * Bad Drug (1995) * Apollo (1995) * Ghost Machine (1997) * Out of Space Out of Time (2002) * Free Sitar (2002) == EP: == * Overspill (1991) * Fazer (1992) * Going Down (1993) * Pumpkinhead (2008) * Pumpkinhead 2 (2008) * Pumpkinhead 3 (2008) * Salem (2009) * Afterlife (2009) * Equinox (2009) * Dead at Dawn (2010) == Kokoelmat == * Shards Of God (2007) * Exploding in your Mind (Acme 2010) * Live - A 13 Disc Box Set of Live tracks from 1991-93 (2010) == Videot == * Fireball (1991) * Going Down (1994) * Bad Drug (1995) Luokka:Diskografiat
I Was Made to Love Her (albumi)

I Was Made to Love Her on Stevie Wonderin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. elokuuta 1967 yhdysvaltalaisen levy-yhtiö Motownin Tamla- levymerkillä. Levyltä julkaistiin singlenä ”I Was Made to Love Her”, joka on yksi Wonderin menestyskappaleista. Single julkaistiin 18. toukokuuta 1967, ja siitä on tehty useita cover-versioita.The Complete Motown Singles. Vol. 7: 1967. Sivut 53–54. Motown Records 2007 == Kappaleet == Ykköspuoli # ”I Was Made to Love Her” (Stevie Wonder, Henry Cosby, Sylvia Moy, Lula Mae Hardaway) – 2:36 # ”Send Me Some Lovin'” (Lloyd Price, John Marascalco) – 2:29 # ”I'd Cry” (Wonder, Moy) – 2:33 # ”Everybody Needs Somebody (I Need You)” (Wonder, Clarence Paul) – 2:36 # ”Respect” (Otis Redding) – 2:21 # ”My Girl” (Smokey Robinson, Ronald White) – 2:55 Kakkospuoli # ”Baby Don't You Do It” (Brian Holland, Lamont Dozier, Eddie Holland) – 2:11 # ”A Fool for You” (Ray Charles) – 3:16 # ”Can I Get a Witness” (Holland–Dozier–Holland) – 2:42 # ”I Pity the Fool” (Deadric Malone) – 3:04 # ”Please, Please, Please” (James Brown, John Terry) – 2:40 # ”Every Time I See You I Go Wild” (Wonder, Cosby, Moy) – 2:52 == Kokoonpano == * Stevie Wonder – laulu, huuliharppu, kosketinsoittimet * James Jamerson – bassokitara * Benny Benjamin – rummut * Eddie Willis – elektroninen sitar: "I Was Made to Love Her" * Kaikki muut instrumentit: The Funk Brothers == Lähteet == Luokka:Stevie Wonderin albumit Luokka:Vuoden 1967 albumit Luokka:Cover-albumit
Joseph Mara

Joseph Mara (1935–1997) oli malilainen sotilas ja poliitikko. Mara valmistui Katin sotakoulusta vuonna 1965. Hän osallistui vuoden 1968 vallankaappaukseen ja toimi maata johtaneen sotilaskomitean jäsenenä. Mara nimitettiin Katin kaupunginjohtajaksi vuonna 1969 ja hän työskenteli Malin oikeusministerinä vuosina 1970–1975. Vuonna 1975 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Vuonna 1978 Mara nimitettiin tutkimaan pidätettyjen sotilaskomitean jäsenten talousrikoksia, mutta tammikuussa 1979 hän joutui itse pidätetyksi korruption takia. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Mara vapautettiin Taoudenin vankilasta vuonna 1983, jolloin hän muutti Nigeriaan. Hän palasi Maliin Moussa Traoren hallinnon kaaduttua vuonna 1991. Malin entinen pääministeri Moussa Mara on Joseph Maran poika. ==Lähteet== Luokka:Malilaiset poliitikot Luokka:Malilaiset sotilaat Luokka:Oikeusministerit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Lumilinna (Tampere)

Lumilinna eli Kansallis-Osake-Pankin talo on vuonna 1957 valmistunut liike- ja asuinrakennus Tampereen keskustassa, osoitteessa Hämeenkatu 3. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Keijo Ström ja Olavi Tuomisto. Talossa toimi aikoinaan Kansallis-Osake-Pankin konttori. Lumilinna-kutsumanimi perustuu rakennuksen valkoiseen julkisivuun, joka on tehty lasista.Wacklin & Hirvikallio 2010, s. 178. Talo on alun perin ollut Hämeenkadun puolella seitsenkerroksinen ja Tuomiokirkonkadun puolella kuusikerroksinen. Vuosina 2019–2020 talon päälle rakennettiin kaksikerroksinen korotusosa, joka on Aihio Arkkitehtien suunnittelema. Korotusosaan tehtiin asuntoja. Lumilinnaa ei ole suojeltu asemakaavalla, mutta Pirkanmaan maakuntamuseon mukaan se on erinomainen esimerkki oman aikakautensa rakentamisesta. Lisäksi se on arvokas osa Hämeenkatua, joka muodostaa valtakunnallisesti merkittävän rakennuskokonaisuuden yhdessä Hämeensillan ja Keskustorin kanssa. ==Lähteet== Luokka:Tampereen liikerakennukset Luokka:Tampereen asuinrakennukset Luokka:Kyttälä
Senni Kivi

Senni Kivi (26. elokuuta 1871 Hyvinkää – 18. huhtikuuta 1926 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. == Ura == Senni Kivi näytteli Tampereen Teatterissa. Hänen roolityyppinsä olivat usein emäntiä ja akkoja, kuten Nummisuutareiden Martta ja Seitsemän veljeksen Männistön muori. Täti Cramerin testamentissa Kivellä oli nimiosa. Hän näytteli myös Maijan roolin laulunäytelmässä Tukkijoella. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Senni Kivi 25 vuotta näyttämöllä t.k. 22 p:nä, Suomen Kuvalehti, 23.10.1920, nro 42, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1926 kuolleet
Leopoldo Serantes

Leopoldo Serantes (15. maaliskuuta 1962 – 1. syyskuuta 2021https://www.rappler.com/sports/boxing/olympic-boxing-medalist-leopoldo- serantes-dieshttps://tiebreakertimes.com.ph/tbt/seoul-games-bronze-medalist- serantes-59-passes-away/218181) oli filippiiniläinen nyrkkeilijä. Hän saavutti olympiapronssia nyrkkeilyn alle 48 kilogramman sarjassa Soulin kesäolympialaisissa 1988. Hän voitti olympiaturnauksessa kolme ottelua, joista kaksi ennen täyttä aikaa. Välierissä hän hävisi kultaa lopulta voittaneelle Bulgarian Ivailo Hristoville. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset olympiamitalistit Luokka:Filippiiniläiset nyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Basilika-stoa

Basilika-stoa on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta basilikasta Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. == Historia == Basilika rakennettiin Rooman varhaisella keisarikaudella vuonna 11 jaa. Sen rakennuttivat rakennuksessa olleen kreikan- ja latinankielisen piirtokirjoituksen mukaan C. Sextilius Pollio ja hänen vaimonsa Offilia Bassa. Basilika oli omistettu Efesoksen Artemiille ja demokselle eli Efesoksen kansalle sekä keisari Augustukselle ja Tiberiukselle. Rakennus on valmistuessaan todennäköisesti ollut yksi Efesoksen näyttävimmistä. Sen paikalla oli aiemmin hellenistisellä kaudella ollut stoa eli pylväshalli. pienoiskuva|vasen|Basilika-stoan raunioita. Basilikaa käytettiin kaupallisiin tarkoituksiin. Lisäksi siellä järjestettiin oikeuden istuntoja. Se ilmeisesti säilyi olemassa varhaiselle kristilliselle kaudelle saakka, mikä on päätelty siitä, että Artemiin nimi oli poistettu omistuspiirtokirjoituksesta. == Rakennus == Basilika-stoa sijaitsi Efesoksen niin kutsutun Hallinnollisen agoran pohjoislaidalla. Sen pituus oli sama kuin agoran, noin 160 metriä, ja leveys 20 metriä. Se oli kaksikerroksinen, ja sen julkisivussa oli 67 pylvästä, jotka edustivat joonialaista tyyliä. Basilikalle noustiin agoralta neliaskelmaista portaikkoa pitkin. Sisältä rakennus oli kolmilaivainen. Keskimmäisen laivan leveys oli noin 6,9 metriä ja kummankin sivummaisen laivan leveys noin 4,7 metriä. Sisäosan pylväiden päät oli koristeltu häränpäillä. Jossakin vaiheessa kattoa vahvistettiin ilmeisesti maanjäristysten vuoksi lisäämällä korinttilaista tyyliä edustaneita pylväitä. Basilikan länsipuolella sijaitsi sen laajennos, jota kutsutaan latinankielisellä nimellä Chalcidicum siksi, että se vastaa Vitruviuksen kuvausta vastaavista basilikojen laajennoksista. Se lisättiin keisari Neron aikana, ja pidensi basilikaa noin 15,9 metriä. Sen länsisivulla oli kolme ovea.Vitruvius: De architectura 5.1.4. Myös basilikan itäpäässä oli chalcidicum. Se tunnetaan kuitenkin vain bysanttilaisaikaisessa muodossaan, jolloin se oli peristyylipiha, jota reunustivat korinttilaiset puolipylväät. Itäpään chalcidicumissa oli istuvaa Augustusta ja Liviaa esittäneet patsaat. Basilikan pohjoispuolella sijaitsivat muun muassa Buleuterion ja Prytaneion sekä niin kutsuttu Rhodoslainen peristyyli. Basilikan paikalla aiemmin ollut stoa oli yksilaivainen, ja sen leveys oli noin 8,6 metriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Basilikat (arkkitehtuuri) Luokka:Efesoksen rakennukset ja rakennelmat
Buleuterion (Efesos)

Buleuterion tai Odeion on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen oletetaan olleen buleuterion eli neuvoston (bule) kokoontumispaikka ja todennäköisesti myös odeion. Rakennuksen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. pienoiskuva|vasen|Buleuterionin rauniot. Buleuterion rakennettiin nykyisin tunnettuun muotoonsa Rooman keisarikaudella 100-luvun jaa. puolivälissä. Ainakin osan siitä kustansivat efesoslaiset Publius Vedius Antonius ja hänen vaimonsa Flavia Paiana. Rakennus sijaitsee Efesoksen Hallinnollisen agoran pohjoislaidalla. Se muistuttaa arkkitehtuuriltaan odeionia tai pientä roomalaista teatteria. Se on tulkittu tutkimuksen historiassa vaihtelevasti sekä buleuterioniksi että odeioniksi. Nykyisin pidetään todennäköisenä, että se toimi aikanaan kummassakin käyttötarkoituksessa. Katsomo oli puolikaarenmuotoinen, ja siinä oli tilaa arviolta – hengelle. Poikittaissuuntainen käytävä jakoi katsomon ala- ja yläosaan, ja pystysuuntaiset porraskäytävät sektoreihin. Keskellä oli puolikaarenmuotoinen orkhestra sekä puhujan-/esiintymiskoroke (pulpitum). Taustan näyttämörakennus oli kaksikerroksinen. Rakennus oli katettu puisella katolla. Rakennuksen kaivaukset suoritettiin vuonna 1908. Sitä on kunnostettu 1970- ja 1990-luvuilla. Suuri osa nykyisin näkyvillä olevista ”jäänteistä” on kunnostuksen lopputulosta ja nykyaikaista rakentamista. Muun muassa katsomon kaikki ylemmät penkkirivit on tehty betonista. Buleuterionin eteläpuolella sijaitsi niin kutsuttu Basilika-stoa ja sen takana Hallinnollinen agora. Länsipuolella sijaitsi puolestaan Rhodoslaiseksi peristyyliksi kutsuttu temenos ja sen länsipuolella Prytaneion. Efesoksen buleuterion-odeionia ei tule sekoittaa suurempaan Efesoksen teatteriin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Buleuterionit Luokka:Efesoksen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Odeionit
Domitianuksen temppeli (Efesos)

Domitianuksen temppeli eli Sebastosten temppeli oli antiikin aikainen keisarikulteille omistettu temppeli Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Temppeli rakennettiin roomalaisella kaudella keisari Domitianuksen aikana 81–96 jaa., mistä se on saanut nimensä. Domitianus antoi efesoslaisille arvostetun neokoros-oikeuden eli oikeuden rakentaa keisarikultille omistettu temppeli. Domitianuksen murhan ja damnatio memoriaen jälkeen tämän nimi poistettiin omistuspiirtokirjoituksista, mutta neokoros-oikeuden säilyttääkseen kaupunkilaiset omistivat temppelin uudelleen Domitianuksen isälle Vespasianukselle. Temppeli oli rakennettu jonkin vanhemman rakennuksen paikalle. Temppelin kuusiportaisten perustusten koko oli noin 24 × 34 metriä. Temppeli oli pseudodipteraali, ja sen peristasiksessa oli kahdeksan pylvästä lyhyillä ja 13 pylvästä pitkillä sivuilla. Julkisivu oli kaksikerroksinen. Alaosan pylväät olivat puolipylväitä, jotka muistuttivat doorilaisia pylväitä, kun taas yläosan pylväisiin oli kaiverrettu ihmishahmoja. Temppelin sisällä oli pronaos ja naos eli cella, jonka edessä oli neljä lisäpylvästä. Temppeli oli rakennettu korkealle, noin 50 × 100 metrin kokoiselle pengerrykselle. Perustukset oli holvattu, ja ne ovat paikoin kaksikerroksiset. Temppelin itäpuolella oli U-kirjaimen muotoinen alttari, joka oli rakennettu podiumille. Se oli koristeltu reliefein, jotka esittivät muun muassa uhritoimituksia. Temppelin raunioista on löydetty Titusta esittäneen veistoksen pää. Osa temppelin julkisivusta pystytettiin uudelleen vuonna 1975. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan temppelit Luokka:Efesoksen rakennukset ja rakennelmat
Kiatisuk Senamuang

Kiatisuk Senamuang (s. 11. elokuuta 1973 Udon Thani) on thaimaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on eniten maaotteluita pelannut ja eniten maaottelumaaleja tehnyt thaimaalainen pelaaja. Senamuang pelasi Thaimaan maajoukkueessa 134 maaottelua, ensimmäisen huhtikuussa 1993 ja viimeisen lokakuussa 2007. Hän teki 71 maaottelumaalia. Hän pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Singaporessa, Malesiassa ja Vietnamissa ja kuului kaudella 1999–2000 englantilaisseura Huddersfield Townin miehistöön. Pelaajauransa jälkeen Senamuang on toiminut valmentajana Thaimaassa ja Vietnamissa. Vuosina 2013–2017 hän toimi Thaimaan maajoukkueen päävalmentajana. == Lähteet == Luokka:Thaimaalaiset jalkapalloilijat Luokka:Thaimaalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rumba Tres

Rumba Tres on espanjalainen yhtye, jonka jäsenet ovat Pere Capdevila, Juan Capdevila ja José Sardaña. El Periódico. Viitattu 26.11.2019 Yhtye esiintyi nimellä Los Espontáneos vuosina 1963–1970. Tunnettuja kappaleita ovat ”No sé, no sé”, ”Tengo lo que quiero”, ”Acuerdate que te quiero”, ”Y no te quedan lágrimas” ja Rosa Morenan alun perin esittämä ”Perdido amor”. El País. Viitattu 26.11.2019 Lähes kaikki yhtyeen ohjelmistosta oli ennen julkaisematonta, suureksi osaksi omia sävellyksiä. Rumba Tres esiintyi Intervision laulukilpailussa Sopotissa vuonna 1978 ja kiersi esiintymässä Suomessa 1988–1989. Vuonna 1988 julkaistu Rumbamania oli suosittu muun muassa Suomessa, Hollannissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Ruotsissa, Sveitsissä, Ecuadorissa, Venezuelassa ja Panamassa. Albumi sijoittui hyvin Billboardin Latin Pop Albums -listalla. Toisin kuin monet katalonialaisen rumban esittäjät, yhtyeen jäsenet eivät ole romaneja. Kitaristi Juan Capdevilan pojan Joan Capdevilan ja David Casademuntin ohjaama dokumentti Rumba Tres – de ida y vuelta ilmestyi vuonna 2015. ==Diskografia (valikoima)== * Rumba Tres (1972) * Perdido amor (1973) * ¡Bravo, Rumba Tres! (1974) * No sé, no sé (1974) * No vuelvas a soñar (1974) * Quiero ser feliz (1975) * Rumba Tres (1975) * A Belén (1976) * El tiburón (1976) * Y no te quedan lágrimas (1979) * Rumbamania (1988) * Amazonia (1990) * Loco corazón (1995) ==Lähteet== *Discogs *Facebook === Viitteet === Luokka:Espanjalaiset yhtyeet
Totchtawan Sripan

pienoiskuva|upright|Totchtawan Sripan vuonna 2009. Totchtawan Sripan (s. 13. joulukuuta 1971 Saraburi) on thaimaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Thaimaan maajoukkueessa toiseksi eniten maaotteluita. Sripan pelasi Thaimaan maajoukkueessa 110 maaottelua, ensimmäisen helmikuussa 1993 ja viimeisen maaliskuussa 2009, ja teki niissä 19 maaottelumaalia. Hän pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Singaporessa ja Vietnamissa. Pelaajauransa jälkeen Sripan on toiminut kotimaassaan valmentajana. == Lähteet == Luokka:Thaimaalaiset jalkapalloilijat Luokka:Thaimaalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alba Flores

Alba González Villa, taiteilijanimeltään Alba Flores, (s. 27. lokakuuta 1986 Madrid) on espanjalainen näyttelijä. Flores on opiskellut näyttelemistä Estudio Corazzassa Madridissa. Hän on esiintynyt musikaaleissa, laulanut elokuvien soundtrack-kappaleita ja näytellyt elokuvissa, televisiosarjoissa ja teatterissa. Flores sai tunnustusta rooleistaan televisiosarjoissa Vis a vis ja Rahapaja. Floresin isä on muusikko Antonio Flores ja äiti teatterituottaja Ana Villa. Flores on isänsä puolelta romani. Hän on vegaani. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva Rooli Ohjaaja 2005 El calentito Amaya Chus Gutiérrez 2006 Los mánagers Chica Casting Fernando Guillén Cuervo 2015 The Memory of Water Carmen Matías Bize === Televisiosarjat === Vuosi Sarja Suomenkielinen nimi Rooli Muuta 2006 El comisario Sohara Jakso: "Y dime tonta" 2008 El síndrome de Ulises Arabia Salazar Jakso: "Volver" 2013 Vicente Ferrer Shamira TV elokuva El tiempo entre costuras Ommelten välinen aika Jamila 5 jaksoa 2014 Cuéntame cómo pasó Francon jälkeen Alcantaran perhe Chelo Jakso: "En la boca del lobo" 2015–2019 Vis a vis Lukkojen takana Saray Vargas de Jesús Päärooli; 40 jaksoa 2017– nykyhetki La casa de papel Rahapaja Ágata Jiménez "Nairobi" Päärooli; 24 jaksoa == Lähteet == Luokka:Espanjan romanit Luokka:Espanjalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt