EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Timo Kontio

Timo Antero Kontio (s. 28. maaliskuuta 1983 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja Nuorisoasuntoliiton 2. varapuheenjohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen ylioppilas ja sosionomi (AMK). Kontio on toiminut suomalaisessa opiskelija- ja nuorisopolitiikassa monella saralla. Poliittinen ura alkoi vuonna 2001 Sibelius-lukion oppilaskunnan puheenjohtajana. Vuosina 2005–2007 Kontio toimi Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta O'Diakon hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Nyttemmin hän on O'Diakon kunniajäsen. Vuonna 2008 Kontio toimi Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liitto SAMOKin varapuheenjohtajana. SAMOKista hän siirtyi Suomen ammattiin opiskelevien liitto – Sakki ry:n edunvalvontasihteeriksi ja helmikuussa 2010 SAKKIn vt. pääsihteeriksi. Kesäkuussa 2010 Kontio valittiin Sosialidemokraattisten nuorten puheenjohtajaksi. Puheenjohtajakautensa aikana hän oli useita kertoja mediassa muun muassa ottaessaan kantaa Mitro Repoon kohdistuneisiin väitteisiin seksuaalisesta häirinnästä. Norjan Utöyassa tapahtuneen joukkomurhan jälkeen Kontio järjesti laajan kynttilämielenosoituksen Norjan suurlähetystön edustalla ja oli muutenkin kommentoimassa tapausta suomalaisten nuorten näkökulmasta. Hänen kaudellaan Sosialidemokraattiset nuoret onnistuivat nostamaan Euroopan kattojärjestönsä ECOSYn johtoon suomalaisen Kaisa Pennyn. Kontio uudisti Sosialidemokraattisten nuorten poliittisen ohjelman, joka hyväksyttiin järjestön liittokokouksessa toukokuussa 2012. Samaan aikaan Kontio rakensi Eero Vainion kampanjaa, joka nosti tämän SDP:n varapuheenjohtajaksi. Kontion toimiessa puheenjohtajana Sosialidemokraattiset nuoret onnistuivat nostamaan puolueen johtoon nuorimmat henkilöt vuosikymmeniin. Kontio työskentelee asunto- ja viestintäministeri Pia Viitasen erityisavustaja Antton Rönnholmin sihteerinä. Kontio on ollut myös ehdolla eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä. Vuoden 2011 vaaleissa Kontio sai 510 ääntä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa Kontio sai 170 ääntä Helsingin vaalipiirissä jääden ilman valtuustopaikkaa. Hän toimii 2013–2014 Helsingin nuorisolautakunnan puheenjohtajana. Kontio on toiminut myös SDP:n Helsingin piirin varapuheenjohtajahttp://www.stadindemarit.fi/stadin- demarit/piirihallitus ja Iloiset veronmaksajat ry:n hallituksen jäsenenähttp://iloisetveronmaksajat.wordpress.com/about/. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Timo Kontion kotisivut Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Demarinuorten puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Telma Monteiro

Telma Alexandra Pinto Monteiro (s. 27. joulukuuta 1985 Lissabon) on portugalilainen judoka. Monteiro aloitti kansainvälisen uransa 52 kg:n painoluokassa. Hän sai pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Sarajevossa 2003. Seuraavana vuonna hän saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, pronssia Bukarestin EM-kilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Sofiassa ja saman ikäluokan MM-pronssia Budapestissä. Monteiro sai 2005 pronssia sekä Rotterdamin EM- että Kairon MM- kilpailuissa. Lisäksi hän sijoittui toiseksi alle 23-vuotiaiden EM- kilpailuissa Kiovassa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Tampereella 2006 kukistettuaan loppuottelussa romanialaisen Ioana Aluas-Dinean. Myöhemmin samana vuonna hän .voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Moskovassa. Vuonna 2007 hän voitti Euroopan-mestaruuden Belgradissa ja sai MM-hopeaa Rio de Janeirossa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi. Monteiro saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa 57 kg:n painoluokassa voittaessaan Euroopan-mestaruuden Tbilisissä 2009. Myöhemmin samana vuonna hän sai hopeaa Rotterdamin MM-kilpailuissa. Vuonna 2010 hän oli kolmas Wienin EM- kilpailuissa ja toinen Tokion MM-tatamilla. Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Tšeljabinskissa 2012. Hän sai EM-pronssia 57-kiloisissa Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014. Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 hän oli toinen. Hän voitti kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015. Astanan MM-kilpailuissa 2015 hän oli seitsemäs. Monteiro saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 57 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa romanialaisen Corina Căprioriun. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viidenneksi. Hän saavutti pronssia Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän saavutti 57-kiloisissa pronssia ja sekajoukkuekilpailussa hopeaa. Hän saavutti 57 kg:n sarjassa EM-hopeaa Prahassa 2020 ja voitti samassa sarjassa Euroopan- mestaruuden Lissabonissa 2021. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs, samoin Zagrebin EM-kilpailuissa 2024. Monteiro on saavuttanut maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kaksitoista turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Masters- /Grand Prix -/Grand Slam -kilpailuissa hän on saanut kahdeksan voittoa, kuusi kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Hän on voittanut viisi Portugalin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset judokat Luokka:Portugalilaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Denis Gremelmayr

Denis Gremelmayr (s. 16. elokuuta 1981 Heidelberg) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 59 toukokuussa 2008. Grand Slam -turnauksissa Gremelmayer on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2006. Huhtikuussa 2008 Gremelmayr selviytyi välieriin Estorilin ATP-turnauksessa oltuaan maailmanlistan sijalla 104. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla 25 olleen Jarkko Niemisen. Välierässä Gremelmayer hävisi kuitenkin maailmanlistan ykköselle, Roger Federerille, vaikka voittikin ensimmäisen erän 6–2. Seuraavassa turnauksessaan Barcelonassa Gremelmayer pääsi jälleen välieriin. Turnauksen toisella kierroksella hän voitti maailmanlistan sijalla kahdeksan olleen James Blaken. Välierässä Gremelmayer hävisi maailmanlistan kakkoselle, Rafael Nadalille. 6–1, 6–0. Loppukaudesta Gremelmayer selviytyi välieriin Los Angelesin turnauksessa, jossa hävisi Andy Roddickille. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Denis Gremelmayr profiili ATP:n kotisivuilla Luokka:Saksalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hanna Gibson

Hanna Gibson (s. Julin, s. 16. tammikuuta 1980) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja teatteripedagogi. Hän opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella vuosina 2002–2006 valmistuen teatteritaiteen maisteriksi. Opiskelun jälkeen Gibson on työskennellyt Vaasan kaupunginteatterissa vuosina 2006–2008, Tampereen teatterissa 2008–2011 ja sen jälkeen freelancerina teattereissa ja televisiossa. ==Lähteet== *Tampereen freelancer-näyttelijät ry *Hanna Gibson. Tampereen teatteri *Teatterin uusia kasvoja: Antti, Hanna ja Usva. Vaasan kaupunginteatterin tiedotuslehti 3/2006 ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joana Ramos

Joana Ramos (s. 16. tammikuuta 1982) on portugalilainen judoka. Ramos sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 52 kg:n sarjassa Ljubljanassa 2004. Hän sijoittui seitsemänneksi 57 kg:n painoluokassa Lissabonin EM-kilpailuissa 2008 ja samalle sijalle 52-kiloisissa Tokion MM-kilpailuissa 2010. Hän sai EM- hopeaa 52 kg:n painoluokassa Istanbulissa 2011 hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Pénélope Bonnalle. Pariisin MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa sarjassa viides ja Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 seitsemäs. Varsovan EM-kilpailuissa 2017 hän saavutti 52-kiloisissa pronssia. Hän saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän oli 52-kiloisissa viides. Ramos on saavuttanut maailmancup- ja Continental Open -kilpailuissa yhden voiton, viisi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kuusi Portugalin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset judokat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Erkki Hara

Erkki Jalmari Hara (vuoteen 1938 Hartzell. 27. huhtikuuta 1914 Helsinki – 1. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kokoomuslainen kansanedustaja. Hän oli arvoltaan varatuomari ja työskenteli edustajakautensa jälkeen kaupunginvoutina. Hara pääsi ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 ja sai varatuomarin arvon 1940. Hän suoritti kaupallisen tutkinnon 1932 Clark's Collegessa Lontoossa. Sotien jälkeen hän toimi Suomen tukkukauppiaiden liiton johtajana 1945–1957, Suomen Olympiakomitean pääsihteerinä 1947–1950, Helsingin kaupungin johtavana kaupunginvoutina 1972–1981. Vuosien mittaan hän oli toiminnanjohtajana ja asiamiehenä useissa talouselämän järjestöissä 1942–1962. Hara oli Helsingistä valittuna kansanedustajana 1958–1972 Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmässä. Presidentin valitsijamies hän oli kaksissa vaaleissa, 1962 ja 1968. Hän oli mukana myös kunnallispolitiikassa Helsingin kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa. Urheilussa Erkki Hara toimi Olympiakomitean pääsihteeriyden lisäksi St.Moritzin talvikisoissa ja Lontoon kesäkisoissa 1948 Suomen olympiajoukkueen yleisjohtoon. Hara oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen tyttärensä Marjatta Hara-Pietilä on vuoden 1968 olympiauimari ja arkkitehti. Hara kuoli 82-vuotiaana uudenvuodenpäivänä 1997 Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Helsingin vaalipiiri Luokka:Suomalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Ii Naomasa

Ii Naomasa (, 4. maaliskuuta 1561 – 24. maaliskuuta 1602) oli Tokugawa Ieyasun alaisuudessa palvellut kenraali ja daimio. Naomasan perhe toimi alun perin voimakkaan Imagawa-klaanin palvelijana, mutta joutui pakenemaan kaaokseen sortuneesta klaanista, kun sen johtaja Imagawa Yoshimoto menehtyi Okehazaman taistelussa vuonna 1560. Naomasa liittyi Tokugawa-klaanin riveihin 1570-luvulla, ja nousi nopeasti arvoasteikossa. Hän sai erityisesti huomiota osakseen Nagakuten taistelussa, jossa hän johti kolmen tuhannen musketöörin joukkoa. Vuonna 1600 Naomasa osallistui Sekigaharan taisteluun, missä hän aloitti hyökkäyksen Länsi-Japanin liittoumaa vastaan. Taistelun lopussa Naomasa kuitenkin haavoittui harhaluodista, kun hän yritti estää Shimazu Yoshihiron paon taistelukentältä. Naomasa ei koskaan täysin parantunut tästä haavasta, ja se myös esti häntä osallistumasta taistelun jälkeisiin kahakoihin. Sekigaharan taistelun jälkeen Naomasalle myönnettiin suuri läänitys Ōmin provinssista. Naomasan joukot erottuivat taistelukentällä erityisesti, koska he olivat pukeutuneen täysin verenpunaisiin haarniskoihin. Tämän psykologisen sodankäynnin keinon hän oli omaksunut Yamagata Masakagelta, Takeda Shingenin kenraalilta. Tästä syystä hänen joukkonsa sai lempinimen "punaiset paholaiset". Naomasa menehtyi ennenaikaisesti vuonna 1602, mistä on usein syytetty hänen Sekigaharasta saamaansa haavaa. Hänen poikansa Naotaka ja Naokatsu jatkoivat Tokugawan palveluksessa, ja saivat isänsä läänityksen. ==Lähteet== * Luokka:Daimiot Luokka:Vuonna 1561 syntyneet Luokka:Vuonna 1602 kuolleet
Ōmin provinssi

Ōmi () on Japanin entinen provinssi, joka vastasi alueiltaan nykyistä Shigan prefektuuria. Siitä käytettiin myös nimeä Gōshū (). Kamakura-shōgunaatin ensimmäinen shikken, Hōjō Tokimasa, nimitettiin Ōmin provinssin ensimmäiseksi daimioksi vuonna 1200. Sengoku-kaudella sen pohjoinen osa kuului Ishida Mitsunarin läänitykseen, mutta siirtyi Sekigaharan taistelun jälkeen Ii- klaanille. Klaani rakennutti provinssiin linnan ja Hikonen kaupungin. Provinssin alueella Hieivuoren huipulla sijaitsi merkittävä Enryaku-jin luostari. Provinssin eteläosassa puolestaan sijaitsi Kōkan kaupunki, josta on peräisin ninjutsun kōga-ryūn koulukunta. Luokka:Japanin provinssit
Eino Loikkanen

Eino Aleksander Loikkanen (4. joulukuuta 1920 Rääpyvä, Inkeri – 28. maaliskuuta 2003 Tampere) oli suomalainen sosialidemokraattinen kansanedustaja ja kunnallispoliitikko. Hän oli kansanedustajana 1970–1983 ja presidentin valitsijamies 1982. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuustossa 1956–1992 ja mukana sotaveteraanitoiminnassa. Loikkanen kävi kansakoulun ja opiskeli Työväen akatemiassa 1948 sekä suoritti opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän työskenteli Tampereella Valmetin hienomekaanikkona 1944–1950, Tampereen kaupungin henkilöstöasiain hoitajana 1950–1963, Tampereen kaupungin henkilöstöasiainpäällikkönä 1963–1984. Loikkanen oli naimisissa vuodesta 1943 ja hänellä oli kolme lasta. == Lähteet == * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Pirkanmaan vaalipiiri Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Gornergrat

Gornergrat on 3 135 metriä korkea vuorenselänne Valais'n Alpeilla, Sveitsissä. Sen eteläpuolella levittäytyy suurehko Gornergletscher-jäätikkö sivujäätiköineen. Gornergratissa, 3 089 metrin korkeudella, sijaitsee Kulm Hotel -hotelli. Hotellin päällä on kaksi tornia, jotka ovat tarjonneet puitteet kahdelle teleskoopille: KOSMA-radioteleskoopille (Kölner Observatorium für SubMillimeter Astronomie) ja TIRGO-infrapunateleskoopille (Telescopio InfraRosso del Gornergrat). Gornergrat on myös Gornergratbahn- rautatien pääteasema, jonne johtaa 9,3 kilometrin pituinen hammasrata Zermattista. Gornergrat Bahn AG:n kotisivut Gornergletscher panorama, 2010 July 4.JPG|Gornergratin lähellä sijaitseva Gornergletscher-jäätikkö (etualalla) sekä muita siihen liittyviä Monte Rosan sivujäätiköitä nähtynä Gornergratista heinäkuussa 2010. Gornergrat in Wallis, Switzerland, 2012 August.jpg|Rakennuksia Gornergratilla elokuussa 2012. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Valais’n vuoret Luokka:Alppien vuoret
Memphis Mansion

thumb|Graceland Randers Memphis Mansion (aikaisemmin Graceland Randers) on vuonna 2011 Tanskaan valmistunut kopio Elviksen Tennesseen Memphisissä sijaitsevasta Graceland-kartanosta. Randersin Gracelandissa on kauppa, ravintola ja museo. Hankkeen puuhamies on tanskalainen Henrik Knudsen. Kartanon hinnaksi tuli noin 2,5 miljoonaa euroa, ja sinne odotetaan vuosittain 125 000 vierasta. Graceland Randersin avasi Suzi Quatro. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Memphis Mansion Luokka:Graceland Luokka:Randers Luokka:Tanskan kartanot Luokka:Ravintolat Tanskassa
Kuuden miljoonan dollarin mies

Kuuden miljoonan dollarin mies (The Six Million Dollar Man) oli ABC-tv kanavan scifi-sarja, jossa onnettomuudessa pahoin vammautunut koelentäjä Steve Austin varustettiin biomekaanisilla implanteilla. Austinia näytteli Lee Majors. Sarjaa tehtiin vuosina 1974-1978. Sarjasta tehtiin myös spin-off -sarja Bioninen nainen, jota esitettiin vuosina 1976-78 ja jossa pääosaa esitti Lindsay Wagner. ==Aiheesta muualla== * Luokka:1970-luvun televisiosarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset scifi-sarjat Luokka:ABC:n televisio-ohjelmat
Ranskan politiikka

Ranska on semipresidentialistinen tasavalta, jossa valtionpäämiehenä on presidentti. Tasavallan presidentti valitaan viiden vuoden välein, ja hänellä on huomattavia valtaoikeuksia. Presidentti esimerkiksi nimittää pääministerin, johtaa hallitusta sekä on asevoimien ylipäällikkö. Lainsäädäntövaltaa käyttää parlamentti, joka koostuu alahuoneesta eli kansalliskokouksesta ja ylähuoneesta eli senaatista. Kansalliskokouksen jäsenet valitaan viiden vuoden välein. Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää tasavallan presidentti, mutta valtaa on kuitenkin osittain jaettu pääministerin johtaman valtioneuvoston kanssa. Pääministerin tulee nauttia alahuoneen luottamusta. Tilannetta jossa presidentti ja pääministeri ovat eri puolueista kutsutaan cohabitationiksi. == Puolueet ja voimasuhteet == Konservatiivinen UMP- puolue vaihtoi uudeksi nimekseen toukokuussa 2015 entisen presidentin Nicolas Sarkozyn aloitteesta Tasavaltalaiset (Republikaanit) eli Les Republicains. Äärioikeistolainen puolue Kansallinen rintama (Front national FN) muutti kesäkuussa 2018 nimekseen Kansallinen liittouma (Rassemblement national RN). Toukokuussa 2017 Ranskan uudeksi presidentiksi valitun Emmanuel Macronin puolue Tasavalta liikkeessä (La Republique En Marche!) sai yhdessä tukipuolueensa Demokraattisen liikkeen kanssa ehdottoman enemmistön eli 350 paikkaa maan 577-paikkaiseen parlamentin eli kansalliskokouksen alahuoneeseen kesäkuun 2017 vaaleissa. Oikeiston Tasavaltalaiset sai yhdessä vaaliliittonsa kanssa 137 paikkaa. Jean-Luc Melenchon johtama laitavasemmiston Alistumaton Ranska sai 17 paikkaa ja yhdessä kommunistien kanssa 27 paikkaa. Äärioikeiston Kansallinen rintama FN sai 8 paikkaa ja sen johtaja Marine Le Pen nousi myös itse parlamenttiin. Ryhmä muut sai 11 paikkaa. Vaalien suurin häviäjä oli aikaisempi valtapuolue Sosialistit PS, joka sai 29 paikkaa ja liittolaisineen 44 paikkaa. Sosialistit hävisivät yli 250 paikkaa. Vaalien suurin poliittinen mullistus olikin presidentti Macronin perustaman uuden poliittisen ryhmittymän voimakas nousu valtaan sekä Sosialistisen puolueen romahdus. Äänestysvilkkaus parlamenttivaaleissa oli alle 44%. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Jäinen valtakunta

Jäinen valtakunta () on Kai Meyerin romaani, joka julkaistiin suomeksi vuonna 2005. Teos voitti ilmestymisvuonnaan Corine-palkinnon parhaana lasten- ja nuortenkirjana. Kirja sijoittuu 1800-luvun Pietariin, jossa 12-vuotias poikatyttö Hiiri asuu. Hiiri on töissä Aurora-hotellissa, jossa hän työskentelee kenkienkiillottajana. Hiiri on myös taskuvaras ja saa itselleen vihollisen hotellin vartijasta. Pian, Hiiri joutuu omituisten tapahtumien keskipisteeseen: nuori velho varastaa jääpuikon Lumikuningattaren sydämestä ja Hiiri saa tehtäväkseen auttaa hotellin eri asukkaita ja joutuu lähtemään hotellin ulkopuolelle, missä ei ole koskaan ollut. == Lähteet == * Jäinen valtakunta Otavan kotisivuilla. == Aiheesta muualla == * Anni-Helena Leppälä: Jäädytetty sydän. Kansan uutiset 12.2.2010. * Sirpa Ylönen: Kylmä fantasia . Warkauden lehti 31.5.2010. * Maria Loikkanen: Jäinen valtakunta. Savon sanomat 25.8.2010. Luokka:Saksalaiset nuorten fantasiaromaanit Luokka:Vuoden 2005 kirjat
Jussi Förbom

Jussi Förbom (s. 24. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Förbom toimi Amnesty Internationalin Suomen osaston johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2015 Hän on myös ollut Sadankomitean ja Rauhanliiton jäsenlehti PAXin päätoimittaja. Vuonna 2009 Förbom veti YLE Radio 1:llä Oikeutta ihmisille! Suoraa puhetta tasavertaisuuden harhasta -keskusteluohjelmaa. == Teokset == * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset bloginpitäjät Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toulouse (täsmennyssivu)

Toulouse tarkoittaa muun muassa seuraavia: *Toulouse, kaupunki Ranskassa *Jeanine Toulouse (1923–2020), ranskalainen pikajuoksija *Toulouse FC, 1970 perustettu ranskalainen jalkapalloseura *Toulouse FC oli ranskalainen jalkapalloseura, joka toimi Toulousessa vuosina 1937–1967 *Henri de Toulouse- Lautrec (1864–1901), ranskalainen taidemaalari *Toulousen kreivi Raymond IV (1052–1105), ensimmäisen ristiretken johtajia *Toulousen kreivi Raimund VI (1156–1222), kuningas Ludvig VI:n tyttärenpoika
Aleksandr Kikinev

Aleksandr Kikinev (s. 9. huhtikuuta 1980 Žlobin, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Euroopan mestari. Kikinev saavutti 74-kiloisten painoluokassa MM-pronssia Herningissä 2009 ja Euroopan mestaruuden Bakussa 2010. Lisäksi hän on paininut kerran EM-hopealle ja -pronssille. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Kikinev oli sarjassa 74 kg 15:s ja Lontoossa 2012 viides. Viime vuosina hän on paininut sarjassa 85 kg. == Lähteet == * Profiili FILA:n sivustolla * Aleksandr Kikinyov Biography and Olympic Results Sports Reference LLC. * Profiili foldeak.com:in tietokannassa Luokka:Valkovenäläiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Niinilahti

Niinilahti on yksi Viitasaaren kaupungin kylistä. Niinilahti sijaitsee Keiteleen rannalla noin 84 kilometriä Jyväskylästä pohjoiseen ja noin 18 kilometriä Viitasaarelta etelään. Niinilahdessa on ollut asutusta jo varhaisista ajoista lähtien. Lappalaistenkin asumisesta mainitaan historian kirjoissa. Kylässä asuu nykyään noin kaksisataa asukasta. Niinilahdesta löydetystä muinaislöydöistä harvinaisimpana mainittakoon muinaisjousi, joka löytyi Niininiemestä. Jousi on peräisin 1300-luvulta. Ainakin vuoden 1562 asutuksen yleisluettelossa on jo mainittu asukkaita Niinilax-nimisessä kylässä. Niinilahdessa oli kyläkoulu, joka lakkautettiin vuoden 2011 keväällä. Oma koulu rakennettiin vuonna 1938. Opettajaksi valittiin tuolloin Eeva Raami. Entinen kyläkoulu siirtyi vuonna 2011 kyläyhdistykselle. Niinilahden kyläyhdistys ry omistaa tanssilavan Niinilahdessa, jonka se sai lahjoituksena Niinilahden Työväenyhdistykseltä. Lava on kesäisin aktiivisessa käytössä. Kylällä toimii myös vuonna 1962 perustettu Niinilahden metsästysseura. Niinilahti nimettiin vuonna 2017 Keski-Suomen vuoden kyläksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Viitasaaren kylät Luokka:Viitasaaren kylät
Mélonin Noumonvi

Mélonin Noumonvi (s. 10. lokakuuta 1982 Pariisi) on ranskalainen kreikkalais- roomalaisen tyylin painija. Noumonvi voitti maailmanmestaruuden 85 kg:n sarjassa Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Səman Təhmasibin. Hän saavutti MM-hopeaa 84 kg:n painoluokassa Herningissä 2009. Loppuottelussa hän hävisi turkkilaiselle Nazmi Avlucalle. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sai 98 kg:n sarjassa pronssia. Lisäksi Noumonvi on paininut neljä kertaa EM-pronssille. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Noumonvi oli 16:s, Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 viides. == Lähteet == * Profiili FILA:n sivustolla * Mélonin Noumonvi Biography and Olympic Results Sports Reference LLC. * Profiili foldeak.com:in tietokannassa Luokka:Ranskalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Versatile Fall

Versatile Fall on tamperelaisen rap-artisti Leijonamielen Ringo Ruffsoul -nimellä 27. huhtikuuta 2011 julkaistu EP. == Kappaleet == # Versatile Fall # Ultra Fly # A Flashback Of A Thing Called Love # Warm Night At 931 Luokka:Leijonamielen albumit Luokka:Vuoden 2011 EP:t
Kaura-aho

Kaura-aho on kaupunginosa Varkauden kaupungissa Pohjois-Savossa. Kaura-aho sijaitsee valtatien 5 länsipuolella. Siellä sijaitsee koulu ja kioski. Luokka:Varkauden kaupunginosat
Käpykangas

Käpykangas voi viitata seuraaviin maantieteellisiin kohteisiin: * Käpykangas, kaupunginosa Joensuussa * Käpykangas, kaupunginosa Varkaudessa
Nokivesinapsija

Nokivesinapsija (Serpophaga nigricans) on Etelä-Amerikassa veden äärellä elävä tyranneihin kuuluva varpuslintu. Se mustan ja harmaan värinen vilkas pikkulintu, joka saa ravintonsa hyönteisitä. == Koko ja ulkonäkö == Nokivesinapsija on pienikokoinen ja pieninokkainen varpuslintu. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nokivesinapsijan pituus on noin 12 senttiä, ja paino 9 grammaa. Selkäpuolen höyhenyksen väri vaihtelee harmaasta ruskeanharmaaseen. Vatsapuoli on vaaleamman harmaa, joskin siipien alapinnoilla on kaksi epäselvää harmaata juovaa, ja käsisulkien reunat ovat valkoiset. Pyrstö on musta. Leuka on valkeahko, ja päälaella on valkoinen laikku, joka kuitenkin on usein osittain näkymättömissä. Nokka ja jalat ovat mustat. == Levinneisyys ja elinympäristö == Nokivesinapsijaa tavataan Etelä-Amerikassa. Sen levinneisyys kattaa Bolivian eteläosissa sijaitsevan Tarijan departementin, Paraguayn itäosat sekä Pohjois- ja Keski-Argentiinan. Lajia tavataan myös Etelä- Brasiliassa Goiásin, Minas Geraisin ja Espírito Santon osavaltioiden alueella. Lajin levinneisyys käsittää noin 3 550 000 neliökilometriä. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen uskotaan olevan vakaa. Nokivesinapsua pidetään melko yleisenä. Nokivesinapsijoita esiintyy lähes yksinomaan veden läheisyydessä. Sitä tavataan sekä seisovan, että virtaavan veden varsilla, esimerkiksi kivisten purojen ja jokien luota sekä pensaikoissa. Se kelpuuttaa elinympäristökseen myös maatalousalueita, joten sitä voi tavata myös muun muassa kastelukanavien ja maatila-altaiden luota. Boliviassa lajia on tavattu 1000 metrin korkeudessa saakka. Nokivesinapsut ovat tavallisesti paikkalintuja, mutta levinneisyysalueen eteläosien linnut saattavat muuttaa pohjoiseen talvehtimaan. == Elintavat == Nokivesinapsut ovat vilkkaita ja rauhattomia, yleensä pareittain nähtäviä lintuja. Niitä näkee istuskelemassa vesirajan tuntumassa, kelluvien kasvien päällä, purojen keskellä olevilla kivillä, altaiden äärellä tai ruuanhaussa kuivalla maassa. Istuessaan nokivesinapsu kääntelee säännöllisesti pyrstöään edestakaisin ylös ja alas. Se lehahtelee oksalta toiselle ja pyrähtää ilmasta maahan tai vedenpinnalle nappaamaan ravintoaan eli hyönteisiä. Jokivesinapsupari pesii loka- joulukuussa. Tiiviisti kudottu pesä on kuppimaisen tai korimaisen muotoinen ja avoin. Pesänrakennukseen osallistuvat sekä naaras, että koiras. Jokivesinapsut käyttävät rakennusmateriaalina juuria ja heiniä. Vuorauksessa ne käyttävät höyheniä. Lintupari rakentaa pesänsä joko oksan, varvun tai juuren varaan. Naaras munii yleensä kolme munaa. Nokivesinapsujen pesissä loisii joskus hohtoturpiaalin poikasia. == Lähteet == Luokka:59.3 Linnut Luokka:Tyrannit
Jacko Gill

Jackson ”Jacko” Gill (s. 20. joulukuuta 1994 Takapuna) on uusiseelantilainen kuulantyöntäjä. ==Ura== Vuonna 2010 Gill voitti 15-vuotiaana alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden työnnettyään kuuden kilogramman kuulaa 20,76 m. Hän on nuorin miespuolinen voittaja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Ennen häntä nuorin miesvoittaja oli Usain Bolt. Myöhemmin samana kesänä nuorten kesäolympialaisissa hän sijoittui toiseksi työnnettyään viiden kilogramman kuulalla 22,60 m. 23\. huhtikuuta 2011 Gill työnsi 7,26 kilogramman painoista miesten kuulaa 20,01 metriä. Hän rikkoi 44 vuotta vanhan Les Millsin nimissä olleen Uuden-Seelannin ennätyksen. Gill on ainoa alle 17-vuotias, joka on työntänyt miesten kuulaa yli 20 metriä. Joulukuussa 2011 hän paransi Uuden-Seelannin ennätystään tulokseen 20,38 m. Ennätyksen rikkoi maaliskuussa 2014 Tomas Walsh. Vuoden 2011 alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Gill voitti maailmanmestaruuden tuloksella 24,35 m. Hän työnsi viiden kilogramman painoista kuulaa neljä metriä pidemmälle kuin toiseksi tullut ja olisi voittanut kilpailun jokaisella työnnöllään.Lille 2011 – Tulokset IAAF:n sivuilla. Viitattu 7.7.2011. Vuoden 2012 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Barcelonassa Gill voitti maailmanmestaruuden kilpailuennätyksellä 22,20 m. Hän työnsi jo karsinnassa kilpailuennätyksen 21,50 m. Loppukilpailussa ensimmäisellä kierroksella hän työnsi 21,74 m, mutta puolalainen Krzysztof Brzozowski ohitti hänet samalla kierroksella neljällä senttimetrillä. Toisella kierroksella hän työnsi 22,19 m ja voittotuloksensa hän työnsi viidennellä kierroksella. Hän ylitti 22 metriä neljästi. Gill voitti Oseanian-mestaruuden 2014. Glasgow’n kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sijoittui 11:nneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kahdeksanneksi. Rion olympialaisissa 2016 hän oli yhdeksäs tuloksella 20,50. Hän oli yhdeksäs myös Lontoon MM-kilpailuissa 2017 tuloksella 20,82. Hän voitti 2019 Oseanian- mestaruuden ja sijoittui Dohan MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdeksäs. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa ennätyksellään 21,90. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli kuudes tuloksella 21,76. Gillin managerina toimii Les Mills ja häntä valmentaa Kirsten Hellier. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet isänsä Walter Gill, Didier Poppe ja Courtney Ireland. Gillin ennätys viiden kilogramman kuulalla (24,45 m) on kaikkien aikojen paras alle 18-vuotiaan tekemä tulos. Hänen kuuden kilogramman kuulaennätyksensä 23,00 m on alle 20-vuotiaiden maailmanennätys. Hän työnsi tuloksen 18. elokuuta 2013 ja paransi David Storlin nimissä ollutta ennätystä 27 senttimetrillä. == Henkilökohtaiset ennätykset == :Lähde: WA * Kuulantyöntö (5 kg): 24,45 (2011) WYB * Kuulantyöntö (6 kg): 23,00 (2013) WJR * Kuulantyöntö (7,26 kg): 22,12 (2023) == Lähteet == Luokka:Uusiseelantilaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joki (täsmennyssivu)

Joki voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: * joki, luonnon muovaama maanuoma, jossa virtaa vettä * Joki (), Kreikassa 2014–2019 toiminut puolue * Joki, Jean Renoirin ohjaama elokuva vuodelta 1951 * Joki, suomalainen elokuva vuodelta 2001 * Joki, John McGregorin albumi vuodelta 2005 ; Sukunimenä * Alfred Joki (s. 1952), ruotsalainen ampumahiihtäjä * Aulis J. Joki (1913–1989), suomalainen professori ja kielitieteilijä * Heikki Joki (1882–1968), leipuri ja ammattiyhdistysjohtaja * Kaisu Puuska-Joki (o.s. Puuska, 1907–1996), suomalainen radiokuuluttaja ja näyttelijä * Leena Joki (oik. Elli Perkko, 1928–1990), suomalainen lastenkirjailija * Mika Joki (s. 1967), suomalainen kunnanjohtaja * Neea-Maria Joki (s. 2004), suomalainen lentopalloilija * Olli Joki (s. 1943), suomalainen taidemaalari * Oskari Joki (s. 1977), pesäpalloilija * Otto Joki (1899–1983), suomalainen jääkärimajuri * Teuvo Joki, suomalainen aikakauslehtitoimittaja. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Norio Ōga

Norio Ōga (), (29. tammikuuta 1930 Numazu, Shizuokan prefektuuri, Japani – 23. huhtikuuta 2011 Tokio, JapaniJapan Today) oli Sonyn toimitusjohtaja, joka tunnetaan 1982 myyntiin tulleen CD-levyn kehittämisestä kaupallisesti menestyväksi tuotteeksi. Ōga aloitti Sonyn palveluksessa vuonna 1953.CD-levyn "isä" kuoli, Yle.fi, viitattu 24.4.2011 Ōga oli Sonyn toimitusjohtaja vuosina 1982–1995. Hän kehitti Sonysta viihteen monialayrityksen. Vuonna 1989 hän liitti siihen Columbia Pictures -elokuvatuotantoyhtiön. CD-levyn lisäksi Ōgan ansiolistaan kuuluvat myös PlayStation-pelikonsolit. Sonyn logo on Ōgan suunnittelema. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Press release on his retirement, with career timeline * Sony chairman credited with developing CDs dies Luokka:Japanilaiset yritysjohtajat Luokka:Sonyn henkilöstö Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Fawn

Fawn on vaalea kellertävänruskea väri, joka on yleinen erilaisilla koiraroduilla. Yleensä eläinten fawn-väritykseen yhdistetään musta väri "kärjissä" eli jalkojen, kuonon ja korvien päissä. Jersey-nautarotu tunnetaan fawn-värisenä. ==Koirat== Koirilla fawniksi nimitetään yleensä punaista (keltaista) koiraa, jolla on musta maski. Nimitys ja määritelmä kuitenkin vaihtelevat roduittain. ;Nimet fawn-väritykselle * bokseri: "keltainen" * mopsi: "keltainen", rotumääritelmä mainitsee fawnin synonyyminä * tanskandoggi: "keltainen", yhteinen nimitys maskittomalle punaiselle ;Fawnin rotukohtainen merkitys * dobermanni: liila Luokka:Eläinten väritykset
Yhdysvaltain valtiovarainministeriö

Yhdysvaltain valtiovarainministeriö (, lyh. USDT) on Yhdysvaltain hallinnon varainkäytöstä ja talouskasvusta, rahoitusinfrastruktuurista, verojenkeräämisestä sekä valtionlainoista. USDT hallinnoi liittovaltion taloutta sekä valvoo talous- ja verolakien noudattamista. Valtiovarainministeriön johtajana toimii Yhdysvaltain valtiovarainministeri. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Valtiovarainministeriö Valtiovarainministeriö
Annalisa Ericson

Annalisa Ericson (14. syyskuuta 1913 Djurgården, Tukholma, Ruotsi – 21. huhtikuuta 2011 Tukholma, Ruotsi)Muistokirjoitus, Svenska Dagbladet oli ruotsalainen näyttelijä, joka teki tunnetuimman uransa ruotsalaisissa elokuvissa 1930-luvulta 1950-luvulle. Ericson näytteli vuosina 1930–1991 yhteensä 58 ruotsalaisessa elokuvassa. Keskeinen ura oli kuitenkin näyttelijänä useissa Tukholman teattereissa. Hän aloitti balettitanssijana 1919 ja esiintyi näyttämöllä ensi kerran Kuninkaallisessa oopperassa. Hän jätti balettiuran 1930 ja aloitti näyttelijänopinnot Oscarsteaternissa, jolle hän oli uskollinen lähes koko uransa ajan. Hän esiintyi useissa nimimerkin Kar de Mumma kirjoittamissa opereteissa ja revyissä. Läpimurto elokuvassa tapahtui Gustaf Edgrenin elokuvassa Värmlantilaiset 1932. Komedioiden ja revyiden esiintyjänä hän sai vähitellen nimeä. 1940-luvulla hän näytteli musikaaleissa näyttelijä Nils Poppen kanssa, ja pari tuli tunnetuksi akrobaattitansseistaan. 1950-luvulla Ericson keskittyi edelleen musikaaleihin ja revyihin. Lisäksi hän näytteli Arne Mattssonin ohjaamissa trillereissä. Hänen viimeinen roolinsa oli vuonna 2004 Lena Söderblomin ohjaamassa elokuvassa Annalisa och Sven. Ericson kuoli 97-vuotiaana 21. huhtikuuta 2011. ==Palkinnot== * Karl Gerhards Hederspris. * 2001 Hedersguldbagge * Svenska Dagbladets Poppepris 2006. ==Kirjallisuutta== * ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät
Summer Holiday EP

Summer Holiday EP on yhdysvaltalaisen blues rock -yhtyeen ZZ Topin EP vuodelta 1985. == Kappalelista == Kaikki kappaleet kirjoittaneet Billy Gibbons, Dusty Hill ja Frank Beard. A-puoli # # B-puoli # * # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1985 albumit Luokka:ZZ Topin albumit
BLS

BLS AG (BLS SA, BLS Ltd.) on sveitsiläinen liikennekonserni, joka toimii Keski-Sveitsissä, pääosin Bernin ja sen lähikantonien alueella. Vuonna 2011 BLS:n liikevaihto oli 911 milj. CHF. Liikennepalveluiden suorat tulot (lippu- ja rahtitulot) olivat noin 346 milj. CHF eli noin 38 % kaikista tuotoista. Suurin osa tuotoista oli liikenteenhoidon korvauksia valtiolta ja kantoneilta sekä erilaisia avustuksia. Vuosikertomus 2011: tunnusluvut, s. 4 Henkilöstön määrä oli 2 836.Vuosikertomus 2011, s. 33 BLS harjoittaa juna-, autojuna-, bussi- ja laivaliikennettä. Rautateiden henkilöliikenteen ja laivaliikenteen hoitaa emoyhtiö BLS AG. Tavaraliikennöitsijä on BLS Cargo AG. Bussiliikenneyhtiö on Busland AG. Lisäksi konserniin kuuluu matkatoimisto Emmental Tours AG. Lisäksi BLS AG omistaa 33,4 % rataverkon omistavasta BLS Netz AG:stä. BLS AG:n pääomistaja on Bernin kantoni (56 %). == Historiaa == Nykyinen BLS AG aloitti toimintansa vuonna 2006, kun BLS Lötschbergbahn AG:n ja Regionalverkehr Mittelland AG:n toiminnot yhdistettiin fuusiossa. == Rautatiet == BLS:n rataverkon omistaja on BLS Netz AG. Sen omistajia ovat BLS AG (33,4 %) sekä BLS:n pääomistajat eli Sveitsin valtio (50,1 %) ja Bernin kantoni (16,5 %). Vuosikertomus 2011, s. 24 BLS:n rautateiden laajuus on 436 km. Pääreitit ovat: * Bern - Thun - Spiez - Brig/Raron * Bern - Neuchâtel. Kotisivut - Infrastructure - Rail network BLS Netz omistaa alueensa rautatiet ja rataverkkoon liittyvän infran kuten asemat ja ohjausjärjestelmät. BLS:n operointivastuulla on oman rataverkkonsa lisäksi muun muassa Simplonin tunnelin yhteys Italiaan, yhteensä 520 km ratoja. Yhtiöesite 2012, s. 27 == Henkilöjunaliikenne == BLS:n päätoimiala on henkilöliikenne. Vuonna 2011 BLS kuljetti junillaan 52 milj. matkustajaa. Henkilöliikenteen suoritemäärä oli 865 milj. matkustajakilometriä. Autojunaliikenteessä BLS siirrettiin 1,3 milj. ajoneuvoa. Vuosikertomus 2011, tunnusluvut == Tavaraliikenne == BLS Cargo harjoittaa rautateiden tavaraliikennettä Sveitsissä ja sen lähialueilla. Yhtiöllä on tytäryhtiöt Saksassa (BLS Cargo Deutschland GmbH) ja Italiassa (BLS Cargo Italia S.r.l.). Vuosikertomus 2011, s. 45 BLS Cargon tavaraliikennesuorite oli vuonna 2011 3,8 mrd. nettotonnikilometriä. == Linja-autoliikenne == Busland AG harjoittaa paikallisliikennettä Bernin itäpuolella, Burgdorfin - Huttwilin - Langnau im Emmentalin alueella. Vuonna 2011 yhtiön linja-autoilla kulki 3 milj. matkustajaa. Liikenteen suoritemäärä oli 13 milj. matkustajakilometriä. == Laivaliikenne == BLS harjoittaa vuoro- ja tilauslaivaliikennettä Thunin- ja Brienzjärvellä, Bernin lounaispuolella. Laivat kulkevat Brienzistä Interlaken Ostiin ja Thunista Interlaken Westiin. Liikennekausi alkaa huhtikuun lopulla ja päättyy uutena vuotena. Vuonna 2011 BLS:n laivoilla kulki 0,9 milj. matkustajaa. == Katso myös == *Lötschbergin tunneli *Lötschbergin pohjatunneli == Lähteet == * * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Valais Luokka:Bernin kantoni Luokka:Sveitsiläiset rautatieyhtiöt
Miika Dietrich

Miika Christian Dietrich (s. 6. lokakuuta 1990 Turku) on suomalainen kilpameloja. Hän kilpailee pääasiassa 500 ja 1 000 metrin ratamelontamatkoilla luokissa K-1 ja K-2. Dietrich edustaa Saaristomeren Melojia ja häntä valmentaa Jussi Paatonen. == Ura == Vuonna 2008 Dietrich valittiin edustamaan Suomea Pekingin olympialaisten yhteydessä pidetyllä nuorisoleirillä. Vuonna 2010 hänet valittiin Varsinais-Suomen parhaaksi melojaksi. Kaudella 2011 Dietrichin harjoittelua haittasi mykoplasma. Vuonna 2012 Dietrich teki historiaa voittamalla SM-kisoissa kaikki ratamatkat. Kukaan muu ei ole pystynyt samaan Suomen melonnan historian aikana. Samana vuonna hän eteni Duisburgin maailmancup 2 -osakilpailussa 500 metrillä B-finaaliin ja sijoittui 7. sijalle. Hän lunasti siten paikan Kroatian EM-kisoihin, joissa eteni jälleen B-finaaliin ja sijoittui 9. sijalle. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Dietrich alisuoriutui 500 metrillä, mutta korjasi tilanteen pääsemällä 1000 metrin olympiamatkalla B-finaaliin ja sijoittuen toiseksi. Vuonna 2014 Dietrich meloi parhaaseen sijoitukseensa ratamelonnan MM-kisoissa ollen yksiköiden 500 metrin B-finaalin viides ja kokonaiskilpailun 14:s. Dietrich kuuluu Turun seudun urheiluakatemiaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dietrichin kotisivu miikadietrich.fi * Miika Dietrichin blogi * https://www.instagram.com/miikadietrich/?hl=fi Luokka:Suomalaiset melojat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Koiranpäivä

Koiranpäivä on Suomen Kennelliiton järjestämä valtakunnallinen teemapäivä, jota vietetään 24. huhtikuuta. Ensimmäisen kerran päivää juhlittiin vuonna 2007. Koiranpäivän viettämistä ehdotti Suomen Kennelliiton kunniajäsen Pertti Kuopila, minkä johdosta päivää alettiin viettää Pertin päivänä 24. huhtikuuta. Koiranpäivänä eri kennelpiirit järjestävät koiriin liittyviä tapahtumia. == Koiranpäivän teemoja == * 2007 ”Koira liikuttaa” * 2008 ”Koiraharrastus” * 2009 ”Miten lapsi lähestyy koiraa” * 2010 ”Terve koira yhteiskunnan jäsenenä” * 2011 ”Vapaaehtoistoiminta” * 2012 ”Vastuu koiran omistajana” * 2013 ”Vastuu koiran omistajana - vastuu ympäristöstä” * 2014 ”Hyvää elämää koiran kanssa”" * 2015 ”Hyvää elämää koiran kanssa - Vastuullista koirankasvatusta” * 2016 ”Lapsi ja koira” * 2017 ”Kotimaiset rodut” * 2018 ”Koiraharrastus yhdistää” * 2019 ”Koiran tarina” * 2020 ”Kaikki erilaisia, kaikki yhtä rakkaita.” * 2021 ”Tassua toisen eteen.” (Koiran aktivointi ja koiran kanssa harrastaminen.) * 2022 ”Kohtaamisia” * 2023 ”Koira kansalaisena” * 2024 ”Koirien terveys ja hyvinvointi” Lähde: == Lähteet == Luokka:Suomen tapahtumat Luokka:Koira
Pontiacin kapinassa vallatut linnakkeet

Pontiacin kapinassa vallatut linnakkeet, jotka joutuivat Suurten Järvien ja Ohion rajaseutujen intiaanien haltuun kesällä 1763, olivat valtaamisjärjestyksessä: *Fort Sandusky. Vallattu 16. toukokuuta. Purvis s. 321. Pieni linnake Ohion maaseudulla oli helppo kohde Pontiacin kapinallisille. Ottawat ja wyandotit surmasivat kaikki Sanduskyn 13 puolustajaa. *Fort St. Joseph. Vallattu 27. toukokuuta Michiganissa potawatomien piirityksen seurauksena. Purvis s. 321. *Fort Miami. Vallattu 27. toukokuuta Indianassa, valtaajina miamit ja kickapoot. Waldman s. 108. Valtauksessa sai surmansa 10 englantilaista. Muista hyökkääjista poiketen miamit välttelivät turhaa verenvuodatusta ja kohtelivat vankejaan ystävällisesti. Linnake rakennettiin uudelleen 1791 ja ristittiin Fort Wayneksi. *Fort Ouiatenon. Vallattu 1. kesäkuuta. Kickapoot, mascoutenit ja miamit hyökkäsivät Indianassa sijainneeseen linnakkeeseen, jonka miehistö antautui suosiolla. Miamien ansiosta vankeja ei surmattu. Myöhemmin linnake rakennettiin uudelleen, ja siitä tuli Fort Lafyette. Waldman s. 108. *Fort Machinas. Vallattu 4. kesäkuuta, valtaajina ojibwat Michiganissa. Purvis s. 321. Lacrossea linnakkeen edessä pelanneet ojibwat löivät pallon yli paaluvarustuksen. Kun portit avattiin palloa noutavalle pelaajalle, hyökkäsivät soturit sisään. Marley s. 297. Valtauksen yhteydessä suurin osa linnakkeen miehistöstä surmattiin. *Fort Venango. Vallattu 16. kesäkuuta, valtaajina Ohion maaseudulla senecat, mingat, wyandotit ja ottawit.. Linnake poltettiin maan tasalle ja varuskunnan asukkaat surmattiin. *Fort Bresqu Isle Vallattu 18. kesäkuuta. Delawaret, ottawat ja senecat hyökkäsivät päällikkö Guyasutan alaisuudessa lähellä Erie-järveä sijainneeseen linnakkeeseen ja tuhosivat sen.. *Fort Le Bouef. Vallattu 19. kesäkuuta, valtaajina senecat. Linnakkeen 12 puolustajaa pääsivät karkuun. Purvis s. 321. *Fort Edward Augustus. Vallattu 21. kesäkuuta. Kapinoitsijoita edustaneet ojibwat ja ottawat antoivat linnoituksen henkilöstölle luvan poistua paikalta. Purvis s. 321. Waldman s. 108. Pontiacin kapinalliset piirittivät myös Fort Detroitia, Fort Pittiä ja Fort Niagaraa, mutta eivät onnistuneet näiden valtauksessa. Waldman s. 108. ==Lähteet== *Marley, David, Wars of the Americas: a chronology of armed conflict in the New World, 1492 ... ABC-CLIO, 1988. *Purvis, Thomas A dictionary of American history, Wiley-Blackwell. 1997. ISBN 9781557180999 *Waldman, Carl: Atlas of the North American Indian, Fact On File Publications, 1985. ISBN 0-87196-850-9. ===Viitteet=== Luokka:Intiaanisodat
Frédéric Chopin (Pam Brownin kirja)

Frédéric Chopin on Pam Brownin tekemä elämäkertateos puolalaisesta säveltäjästä ja pianotaiteilijasta Frédéric Chopinistä. Englanninkielinen alkuteos Frederic Chopin on ilmestynyt vuonna 1994, ja sen on kustantanut Exley Publications Ltd, 16 Chalk Hill, Watford. Suomennoksen on tehnyt Sirkka Salonen, ja suomennos on ilmestynyt Werner Söderström Osakeyhtiön kustantamana vuonna 1996. Päällyksen typografian on suunnitellut Leena Mänttäri. Kirjassa on 64 sivua, ja se on runsaasti kuvitettu. Kuvatoimittajat ovat Alex Goldberg ja James Clift Image Select -yhtiöstä. Kansikuva on saatu Berliinissä toimivalta AKG-yhtiöltä. Muotokuvan Chopinista on tehnyt Eugène Delacroix vuonna 1838. Kirja kuuluu julkaisusarjaan, jota on toimittanut Helen Exley. Tämän teoksen toimittaja on Samantha Armstrong ja toimitusavustaja Helen Lanz. Musiikillisena avustajana on toiminut Jill Simms. == Lähteet == * Luokka:Elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Vuoden 1994 kirjat Luokka:Brittiläiset tietokirjat Luokka:Frédéric Chopin
Amago Haruhisa

Amago Haruhisa (, 8. maaliskuuta 1514 – 9. tammikuuta 1562) oli merkittävä daimio Chūgokun alueella Japanissa. Kun hänen isänsä Amago Masahisa, menehtyi varhain taistelussa, Haruhisasta tuli Amago-klaanin johtaja vuonna 1537. Hän aloitti sarjan valloituksia laajentaakseen valtapiiriään ja eteni Harimaan asti. Vuonna 1540 hän piiritti Mōri Motonarin hallussa ollutta Koriyaman linnan, mutta koki karvaan tappion. Seuraavana vuonna hänen isoisänsä Amago Tsunehisa menehtyi ja Ōuchi Yoshitaka aloitti hyökkäykset tuhotakseen Amago- klaanin lopullisesti. Haruhisa onnistui kuitenkin torjumaan hyökkäykset kerättyään lisää joukkoja. Tämän seurauksena Haruhisa hylkäsi suunnitelmansa laajentumisesta, ja aikoi varmistaa otteensa alueistaan. Kuitenkin vuonna 1552 Ōuchi Yoshitaka menehtyi Sue Harukatan kapinassa, ja Ashikaga-shōgunaatti tarjosi Haruhisalle kahdeksan alueen omistusta, joista neljää hän jo valmiiksi hallitsi. Myöhempinä vuosinaan Haruhisa päätti murhata enonsa Amago Kunihisan sekä Shingūn kaupungista kotoisin olleet palvelijat, minkä myötä hän menetti monta merkittävää johtajaa. Vaikka useat fiktiokirjailijat ovatkin esittäneet nämä murhat Mōri Motonarin työnä, nykyään uskotaan niiden olleen Haruhisan tapa saada Amago-klaani yksinomaan hänen haltuunsa. Kun Sue Harutaka menehtyi Motonaria vastaan Itsukushiman taistelussa, Haruhisa näki tämän mahdollisuutena vallata Iwami, ja liittoutua Ogasawara-klaanin kanssa. Hän hyökkäsi Ōmorin hopeakaivoksille, mutta kohtasikin taistelussa Motonarin. Kaksikko kävi useita taisteluita, kunnes Harahusa menehtyi Motonarin hyökkäyksessä Gassantodan linnaan vuonna 1560. Luokka:Daimiot Luokka:Vuonna 1514 syntyneet Luokka:Vuonna 1562 kuolleet
Max van der Stoel

Max van der Stoel (3. syyskuuta 1924 Voorschoten, Alankomaat – 23. huhtikuuta 2011 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen poliitikko ja diplomaatti, joka oli kahteen kertaan maansa ulkoministerinä. Hän toimi urallaan lisäksi Alankomaiden YK-suurlähettiläänä ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön vähemmistövaltuutettu. == Elämä == === Nousu Alankomaiden ulkoministeriksi === Lukion jälkeen Van der Stoel aloitti Leidenin yliopistossa oikeustieteelliset opinnot. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1953 ja kuului sen jälkeen vuodet 1953–1958 Wiardi Beckman -säätiöön. Opintojen jälkeen hän liittyi myös Alankomaiden Työväenpuolueeseen. Vuonna 1960 Van der Stoel valittiin Alankomaiden parlamentin ylähuoneeseen, senaattiin. Kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen. Heinäkuulta 1965 marraskuulle 1966 Van der Stoel oli Jo Calsin hallituksessa ulkoasioiden valtiosihteeri. Hän sai parlamentaarikkona mainetta ihmisoikeuksien puolestapuhujana, kun hän raportoi vuonna 1969 Euroopan neuvostolle Kreikan sotilasjuntan väkivaltaisuuksista. Van der Stoel valittiin vuonna 1973 ulkomisteriksi Joop den Uylin hallitukseen. Hän toimi ministerinä neljän vuoden ajan ja ajautui usein ristiriitoihin puolueensa radikaalien edustajien kanssa. Työväenpuolue joutui oppositioon vuonna 1977, mutta Van der Stoel kiisteli edelleen puolueensa vasemmistosiiven kanssa, erityisesti risteilyohjuksista. Hän pelasi ulkoministeriksi vuonna 1981 Dries van Agtin hallitukseen. Hän jätti paikkansa toukokuussa 1982. === Diplomaattiura === Van der Stoel oli Alankomaiden YK-suurlähettiläs vuodet 1983–1986. Hän oli kahdesti ehdolla YK:n pakolaisasian päävaltuutetuksi, mutta häntä ei valittu tehtävään. Vuonna 1991 Van der Stoelista tuli YK:n Irakin ihmisoikeustilanteen raportoija. Samana vuonna hänet nimettiin maansa valtioministeriksi. Vuodesta 1993 vuoteen 2001 Van der Stoel oli Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ensimmäinen vähemmistövaltuutettu. Tehtävä vei hänen keskittymisensä erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan tilanteeseen, ja hän oli myös jäsenenä komissiossa, joka käsitteli entisessä Jugoslaviassa kadonneita henkilöitä. Vuonna 1999 Alankomaiden hallitus ehdotti Van der Stoelia Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi. Alankomaiden ulkoasiainministeriö perusti vuonna 2001 Max van der Stoel -palkinnon, jonka arvo on 50 000 euroa. Se myönnetään joka toinen vuosi henkilölle, ryhmälle tai organisaatiolle, joka on edistänyt kansallisten vähemmistöjen oloja. Van der Stoel oli yksi niistä viidestä entisestä ulkoministeristä, joilta Alankomaiden hallitus pyysi vuonna 2009 asiantuntijaneuvoa maan osallistumisesta Irakin sotaan. Van der Stoel kuoli lyhyen sairauden jälkeen kotonaan Haagissa huhtikuussa 2011. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Alankomaiden ministerit Luokka:Alankomaalaiset diplomaatit Luokka:Valtiosihteerit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet