EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
My Generation

My Generation on brittiläisen The Who -yhtyeen vuonna 1965 julkaistu esikoisalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä The Who Sings My Generation. Albumin nauhoitus tapahtui hyvin pian sen jälkeen, kun yhtye oli saanut jonkin verran menestystä Britannian singlelistalla. Rockmusiikkia ja rhythm and bluesia yhdistänyt albumi sai sekin pikimmiten jalansijaa etenkin varsin menestyneiden singlejulkaisujen ansiosta: 5. marraskuuta singlenä julkaistu ”My Generation” nousi parhaimmillaan Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistan sijalle kaksi, ja ”A Legal Matter” sekä ”The Kids Are Alright” selviytyivät nekin samaisen listan 50 parhaan joukkoon. ”The Kids Are Alright” menestyi hyvin myös Pohjois-Euroopassa, etenkin Ruotsissa, jossa se nousi parhaimmillaan sijalle 8. Yhtye itse piti albumia jälkikäteen liian hätäisesti tehtynä. Siitäkin huolimatta albumi esiintyy muun muassa 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa,http://www.rocklistmusic.co.uk/steveparker/1001albums.htm ja albumin nimikkokappale ”My Generation” on eräs rockmusiikin historian tunnetuimpia kappaleita. Samaisen kappaleen on katsottu myös vaikuttaneen punkin ja hard rockin syntyyn suuresti. Tuolloin yhtyeen ainoa varsinainen lauluntekijä oli kitaristi Pete Townshend; ainoastaan albumin viimeisen kappaleen, instrumentaalin ”The Ox” säveltäjiksi on nimetty muitakin yhtyeen jäseniä Townshendin lisäksi (kyseisen kappaleen säveltäjäksi on merkitty myös studiomuusikko Nicky Hopkins). Albumi sisältää myös kaikkiaan kolme coveria. ==Kappaleet== Kappaleen säveltäjänä Pete Townshend, paitsi erikseen mainituissa kohdissa. ==Singlet== #”My Generation” #*Julkaistu: 5. marraskuuta 1965 #”A Legal Matter” #*Julkaistu: 7. maaliskuuta 1965 (UK), 12. elokuuta 1965 (USA) #”The Kids Are Alright” #*Julkaistu: 12. elokuuta 1966 (UK), heinäkuu 1966 (USA) #”La-La-La-Lies” #*Julkaistu: 11. marraskuuta 1966 (UK) ==Kokoonpano== ===The Who=== * John Entwistle – basso, laulu * Roger Daltrey – laulu, huuliharppu * Keith Moon – rummut, lyömäsoittimet * Pete Townshend – kappaleissa 6 ja 12 akustinen ja elektroninen kitara, laulu ===Vierailijat=== * Nicky Hopkins – piano (kaikissa kappaleissa paitsi kappaleessa ”I Can’t Explain”) * The Ivy League – taustalaulu kappaleissa ”I Can’t Explain” ja ”Bald Headed Woman” * Perry Ford – piano kappaleessa ”I Can’t Explain” * Jimmy Page – kitara kappaleessa ”Bald Headed Woman” ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1965 esikoisalbumit Luokka:The Whon albumit
Friedrich-Wilhelm Müller

Friedrich-Wilhelm Müller (29. elokuuta 1897 – 20. toukokuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraali toisessa maailmansodassa. Hänet tunnettiin saksalaisten valtaaman Kreetan pahamaineisimpana komentajana, lisänimenään ”Kreetan teurastaja”. Vuonna 1914 hän liittyi keisarillisen Saksan 2. jalkaväkirykmenttiin. 266. jalkaväkidivisioonan toinen luutnantti hänestä tuli ensimmäisen maailmansodan seuraavana vuonna 1915. Vuonna 1936 hänestä tuli Saksan armeijan majuri ja vuonna 1940 hän oli kenraaliluutnantti ja 105. jalkaväkidivisioonan komentaja. Hän sai ritariristin vuonna 1942 ja tammenlehvät 1942 operaatioistaan itärintamalla. Elokuussa 1942 kenraali Müller sai komentoonsa 22. Bremenin-Sevastopolin divisioonan, joka siirrettiin itärintamalta miehitetylle Kreetalle. Kreetalla Müller tunnettiin raakuuksistaan ja oli vastuussa monista veriteoista saarella. Elokuun 13. vuonna 1944 hän korvasi Bruno Bräuerin Kreetan saksalaisjoukkojen komentajana. Syksyllä 1943 hän johti saksalaisjoukot voittoon italialaisista ja briteistä Dodekanesian kampanjan aikana. Vuonna 1946 Müller joutui Kreikassa Ateenassa oikeuteen panttivankien murhaamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan 9. joulukuuta 1946 ja ammuttiin 20. toukokuuta 1947 yhdessä Bräuerin kanssa. Luokka:Saksalaiset kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Etelä-Afrikan Grand Prix 1983

Etelä-Afrikan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. lokakuuta 1983 Kyalamin radalla. Kilpailun voitti Riccardo Patrese. == Tulokset == Sija Nro Kuljettaja Talli Kierrokset Aika/Keskeytys Lähtöruutu Pisteet 1 6 Riccardo Patrese Brabham-BMW 77 1.33.25,708 3 9 2 22 Andrea de Cesaris Alfa Romeo 77 + 9,319 9 6 3 5 Nelson Piquet Brabham-BMW 77 + 21,969 2 4 4 35 Derek Warwick Toleman-Hart 76 + 1 krs. 13 3 5 1 Keke Rosberg Williams- Honda 76 + 1 krs. 6 2 6 16 Eddie Cheever Renault 76 + 1 krs. 14 1 7 4 Danny Sullivan Tyrrell-Ford 75 + 2 krs. 19 8 29 Marc Surer Arrows-Ford 75 + 2 krs. 22 9 30 Thierry Boutsen Arrows-Ford 74 + 3 krs. 20 10 25 Jean-Pierre Jarier Ligier-Ford 73 + 4 krs. 21 11 8 Niki Lauda McLaren-TAG 71 Sähköt 12 12 17 Kenny Acheson RAM-Ford 71 + 6 krs. 24 NC 12 Nigel Mansell Lotus- Renault 68 Ei sijoitusta 7 NC 26 Raul Boesel Ligier-Ford 66 Ei sijoitusta 23 Kesk. 3 Michele Alboreto Tyrrell-Ford 60 Moottori 18 Kesk. 27 Patrick Tambay Ferrari 56 Turbo 1 Kesk. 36 Bruno Giacomelli Toleman-Hart 56 Turbo 16 Kesk. 15 Alain Prost Renault 35 Turbo 5 Kesk. 31 Corrado Fabi Osella-Alfa Romeo 28 Moottori 25 Kesk. 11 Elio de Angelis Lotus-Renault 20 Moottori 11 DSQ 7 John Watson McLaren-TAG 18 Hylättiin 15 Kesk. 28 René Arnoux Ferrari 9 Moottori 4 Kesk. 23 Mauro Baldi Alfa Romeo 5 Moottori 17 Kesk. 9 Manfred Winkelhock ATS-BMW 1 Moottori 8 Kesk. 2 Jacques Laffite Williams-Honda 1 Ulosajo 10 Kesk. 32 Piercarlo Ghinzani Osella-Alfa Romeo 1 Moottori 26 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: * Kilpailu lähetettiin Suomessa yllätyslähetyksenä YLE TV2:ssa. Syynä kilpailun lähettämiseen oli jännittävä maailmanmestaruustaistelun ratkaiseva tilanne ja Kyalamin kilpailu päättyi Nelson Piquetin mestaruusjuhliin. ==Lähteet== Luokka:Formula 1 -kausi 1983 Luokka:Etelä-Afrikan Grand Prix
Mannerheimin patsas (Lahti)

Lahden Mannerheimin ratsastajapatsas on Lahden rautatieaseman viereisellä asematorilla sijaitseva patsas, joka esittää Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimia hevosen selässä. Patsaan on tehnyt lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen ja se paljastettiin 19. joulukuuta 1959,Tammenlehvän perinneliitto, Erikoisaiheet, Marsalkan muistomerkkejä. Viitattu 31.5.2020 noin puoli vuotta aikaisemmin kuin Helsingin ratsastajapatsas. Teos on ensimmäinen Suomessa paljastettu Mannerheimin ratsastajapatsas. Veikko Leppänen luonnosteli patsaan alun perin Helsingin ratsastajapatsashanketta varten. Helsingin veistoskilpailun voittajaksi valittiin kuitenkin kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen ehdotus, Leppäsen jäädessä kunniamaininnalle. Joukko arvovaltaisia lahtelaisia teki tällöin aloitteen ratsastajapatsaan saamiseksi Lahteen Leppäsen luonnoksen pohjalta. Perustettiin patsastoimikunta, joka järjesti keräyksen hankkeen onnistumiseksi. Patsaan paljastustilaisuudessa oli läsnä tuhansittain entisiä rintamamiehiä ja lottia. Paikalla oli myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka jo patsaan valmistumisvaiheessa oli käynyt Leppäsen ateljeessa. Leppäsen mallina toimi silloinen luutnantti Veikko Kustaa Simola, joka myöhemmin vuosina 1977–1985 toimi everstiluutnantiksi ylennettynä Lahden sotilaspiirin päällikkönä. Hän käytti kuvanveistäjän mallina ollessaan Mannerheimin kenttätakkia ja -lakkia, mutta omia saappaitaan. Simola ehdotti kuvanveistäjä Leppäselle, että tämä käyttäisi Mannerheimin saappaita valokuvasta mallinaan, mihin kuvanveistäjä ei suostunut. Hevosen mallina toimi Thelma-hevonen, jonka kavioita käytettiin mallina Hakkapeliittain kotiinpaluu -patsaassa. Patsasta valmistellessaan Leppänen halusi tehdä Mannerheimista erillisen kasvotutkielman ja veisti tätä esittävän rintakuvan. Tämä rintakuva paljastettiin vuonna 1994 pronssiin valettuna Turun Mannerheiminpuistossa. Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 1972 Mannerheim-ristin ritarit kiinnittivät Lahden sotaveteraanipiirin avustamana isokokoisen ritarimerkkinsä monumentin graniittijalustaan. Myöhemmin ratsastajapatsaan ympärille on istutettu muistopuut ja asennettu muistolaatat muille suomalaisille sota-ajan merkkihenkilöille, muun muassa kenraaliluutnantti A. F. Airolle, jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothille ja presidentti Risto Rytille. Lahden kaupunginvaltuutettu Tapani Ripatti vaati toukokuussa 2018, että Lahden Mannerheim-patsas olisi siirrettävä toiseen paikkaan. Aloite ei saavuttanut kannatusta. == Katso myös == *Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset == Lähteet == Patsas (Lahti) Luokka:Lahden patsaat ja veistokset Luokka:Muotokuvaveistokset Luokka:Ratsastajapatsaat Luokka:Keski- Lahti
Kiva

Kiva voi tarkoittaa seuraavia: * kiva, pueblointiaanien seremoniahuone * Kiva, yhdysvaltalainen mikrolainaorganisaatio * Kiekko-Vantaa (KiVa), vantaalainen jääkiekkoseura * Kiva Systems, automaattisia varastojärjestelmiä laativa yritys, joka on nykyään Amazon Robotics * KiVa Koulu, koulukiusaamisen vähentämiseen ja ennaltaehkäisyyn pyrkivä toimenpideohjelma * Kiva, sukunimenä: ** Ija Kiva (s. 1984), ukrainalainen runoilija ** Oleh Kiva (1947–2007), ukrainalainen säveltäjä.
Martin Fiebig

Martin Fiebig (7. toukokuuta 1891 – 24. lokakuuta 1947) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisessa maailmansodassa. Hän syntyi Rösnitzissä Ylä-Sleesiassa nykyisen Puolan alueella vuonna 1891. Ennen ensimmäistä maailmansotaa hän palveli 18. jalkaväkirykmentissä komppanianpäällikkönä. Vuonna 1915 hän oli saman rykmentin pataljoonanpäällikön adjutanttina. Vuodesta 1915 vuoteen 1918 hän palveli laivueenjohtajana ja lentäjänä 3. pommituslentueessa keisarillisen Saksan ilmavoimissa. Vuonna 1934 hän liittyi Luftwaffeen ollen muun muassa lentäjäkoulun opettajana. Heinäkuusta 1938 toukokuuhun 1940 hän toimi 253. ja sen jälkeen 4. pommituslaivue ‘General Weverin’ komentajana. Vuonna 1940 hänen koneensa ammuttiin alas Alankomaissa ja hän vietti vähän aikaa liittoutuneiden sotavankeudessa, kunnes Wehrmacht valtasi maan. Hän oli yhteistyössä Heinz Guderianin panssarijoukkojen kanssa ja koko eteläisen itärintaman Luftwaffen päällikkönä. Sodan jälkeen liittoutuneet luovuttivat Fiebigin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Belgradissa 24. lokakuuta 1947. == Lähteet == * Lexikon der Wehrmacht: Fiebig, Martin Luokka:Saksalaiset kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Akseli (osa)

thumb|300px|Polkupyörän akseli. Akseli on koneenelin, jonka tehtävänä on siirtää vääntömomenttia ja kannattaa pyöriviä tai heiluvia koneen osia sekä välittää niiden kiinnittyminen laakereihin ja runkoon.Jaakko Wuolijoki, Koneenelinoppi 1, Helsinki: Otava 1972 Kun siirretään vääntömomenttia, on silloin useimmiten kyseessä pyörivä akseli. Akseliksi sanotaan myös pyörimätöntä tankoa, jos pyörä tai muu osa voi pyöriä sen ympäri. Tällöin on kyseessä kannatinakseli, joka mitoitetaan kestämään taivutusmomenttia. Monissa tapauksissa akseliin kohdistuu sekä vääntöä että taivutusta. Akseleita voidaan jaotella seuraavasti: * Suorat akselit ** Jäykät akselit ** Taipuisat akselit * Kampiakselit Akseli voidaan tehdä umpimateriaalista tai se voi olla putkimainen. Putkimaisia akseleita voidaan sijoittaa sisäkkäin niin, että nämä akselit voivat pyöriä eri nopeuksilla ja eri suuntiin. Akseliin saattaa kohdistua väännön tai taivutuksen lisäksi myös akselin suuntaista puristusta tai vetoa. Jotta lämpölaajeneminen ei aiheuttaisi ongelmia, niin akselin suuntaiset voimat ja siirtymät otetaan vastaan vain yhdessä laakerissa. Voima akselista voidaan siirtää pyörään useilla tavoilla: * krymppiliitoksessa akselia jäähdytetään tai pyörää lämmitetään siten, että lämpötilaerojen tasaannuttua jää puristusvoima pyörän ja akselin väliin. * Kiilaliitoksessa sekä akseliin että pyörään jyrsitään kiilaura, johon liitettäessä lisätään kiila. * Laippaliitoksessa akseliin on tehty laippa, jossa on ruuveille vastaavat paikat kuin pyörässä. Akselintapiksi sanotaan akselin päätyosaa, jossa laakeri on kiinni. ==Ajoneuvojen akselit== Autotekniikassa akseleihin liittyvät seuraavat käsitteet: *Akseliväli on ajoneuvon etu- ja taka-akselin välinen etäisyys. Akseliväli vaikuttaa auton ajettavuuteen suuremmilla nopeuksilla ja kääntösäteeseen. *Akselileveys on samassa akselissa sijaitsevien pyörien keskikohdan välinen etäisyys. *Akselipaino on tienpitäjän asettama rajoitus suurimmalle sallitulle ajoneuvon akselipainolle. Liian suuri akselipaino voi vahingoittaa tietä. Tämän rajoitteen vuoksi kuorma-autoissa joko käytetään nostoakseleita etupyörien takana tai kaksiakselisen telin taaempi akseli on nostettavissa ylös. Kun kuorma-auto on vailla kuormaa, niin nostoakselit pidetään ylhäällä, jotta polttoaineen kulutus olisi mahdollisimman pieni. Kuormattuna nostoakselit lasketaan alas, ja kuorma jakautuu useammalle akselille. ==Katso myös== * Tiukka soviteliitos * Jäykkä taka-akseli * Kardaaniakseli * Kytkin (konetekniikka) * Nokka-akseli * Tasauspyörästö * Teli ==Lähteet== luokka:Voimansiirto Luokka:Koneenelimet
Jari Reponen

Jari Reponen (s. 11. toukokuuta 1976 Helsinki) on suomalainen taikuri, joka myös laulaa ja tanssii. Reponen pääsi 13-vuotiaana Linnanmäen Sirkuskoulun taikurikerhoon, ja oli mukana siinä viisi vuotta. Siellä hän tapasi Jani- nimisen henkilön, jonka kanssa hän perusti Jani & Jari -taikuriduon. Duo esiintyi televisiossa ja monissa tapahtumissa vuosina 1989–1999. Jani & Jari voittivat toisen palkinnon taikureiden pohjoismaisessa kilpailussa vuonna 1994 ja ensimmäisen palkinnon vuonna 1996. Taikuri Janin saatua opiskelupaikan Englannista Reponen ryhtyi suunnittelemaan esityksiä erityisesti lapsille. Esityksiin Reponen otti mukaan myös laulua, tanssia ja eläimiksi pukeutuneita viihdyttäjiä. Reponen on ottanut laulutunteja ja järjestänyt taikurikursseja vuodesta 1998 lähtien. Keväällä 2001 Reposelta ilmestyi lastenlevy "Taikamaa", jonka sävellyksistä ja sanoituksista vastaavat muun muassa Petri Laaksonen ja Sinikka Svärd. ==Palkinnot ja tunnustukset== *Taikureiden PM-kilpailut 2. sija 1994 *Taikureiden PM-kilpailut 1. sija 1996 ==Aiheesta muualla== * Jari Reposen Internet-sivut Luokka:Suomalaiset taikurit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Larry Storch

Lawrence Samuel "Larry" Storch (8. tammikuuta 1923 – 8. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1965–1967 pyörineestä televisiosarjasta F Troop ja teki myös lukuisia vierailevia esiintymisiä. Storch teki lisäksi työtä ääninäyttelijänä ja esiintynyt dokumentissa The Aristocrats (2005). Storch oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1967. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
James Karen

James Karen (28. marraskuuta 1923 – 23. lokakuuta 2018 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi venäjänjuutalaisille vanhemmille Pennsylvanian osavaltiossa. Karen esiintyi näyttämöllä, elokuvissa ja televisiossa. Tunnettuja rooleja oli muiden muassa sarjoissa As the World Turns, All My Children ja Eight Is Enough sekä kauhukomediassa The Return of the Living Dead (1985) ja sen vuoden 1988 jatko-osassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Kasvualusta

Kasvualusta on se materiaali, missä kasveja kasvatetaan. Kasveilla on sen suhteen erilaisia lajikohtaisia vaatimuksia esimerkiksi kasvualustan happamuudesta ja missä muodossa ravinteiden pitää siellä olla. Myös materiaalin laadulla on merkitystä, esimerkiksi hiekka- tai multapitoisuuden suhteen. Kasvualustamateriaaleja on sekä orgaanisia että epäorgaanisia. Kasvualustan hyviä ominaisuuksia:Pentti Alanko, Taina Koivunen, Elina Regårdh, Meeri Saario: Suomalainen piha ja puutarha. Gummerus 2006. s. 248-250 * ilmavuus * pidättää vettä * ravinteikkuus - ravinteita varastoivat parhaiten eloperäiset ainekset ja maalajit, joiden hiukkaskoko on pieni * sopivan hapan tai emäksinen * myrkytön - hyvässä maassa ei ole kasvitauteja tai esimerkiksi raskasmetalleja * sopivia aktiivisia pieneliöitä Eri maalajien ominaisuuksia kasvualustana: * moreenit eivät sisällä paljoa ravinteita * hiekalla on hyvä vedenläpäisykyky, joten se kuivuu helposti * savimaat ravinteikkaita ja vesitalous hyvä, mutta pääliosan kuivuminen estää maan ilmanvaihdon * hiesulla viljelyominaisuudet heikot: se liettyy sateella ja poutasäällä siihen tulee kuori * hieta on erittäin hyvää viljelymaata ja ne säilyttävät hyvin kosteutta, mutta ne routivat voimakkaasti * turve sisältää paljon vesi- ja ilmahuokosia, joten lämpenee hitaasti keväällä ja maatuessa ilmahuokoset vähenee Ulkokasveilla kasvualustan paksuus riippuu kasvista. Yleensä paksuus on 20–40 cm. Kaikilla kasveilla ei käytetä multaa kasvualustana. Kasvihuoneessa viljelykasveilla käytetään kasvualustana useimmiten turvetta, muita käytettyjä materiaaleja ovat kookoskuitu, kivivilla ja perliitti.Farmit.net Kotipuutarhaan turve ei sovi pelkästään kasvualustaksi muuten kuin astiassa kasvatukseen, jos sitä lannoitetaan ja kastellaan säännöllisesti. Orkideoilla ei nimenomaan saa käyttää kukkamultaa, koska kasvualustan pitää olla ilmavampi ja niille sitten sekoitetaan ruukkuun esimerkiksi sammalta ja kaarnaa.Suomen orkideayhdistys ==Katso myös== * Kantava kasvualusta ==Lähteet== Luokka:Puutarhanhoito Luokka:Kasvitalous
Tänään, tässä ja nyt

Tänään, tässä ja nyt (”TTN”) oli suomalainen uutismakasiiniohjelma, jota esitettiin Kolmoskanavan arkipäivien varhaisillassa (16.30 alkaen) vuosina 1987–1989. Sitä esitettiin kaikkiaan 312 lähetyksen verran. Ohjelman pääjuontajana toimi Timo T. A. Mikkonen ja muina toimittajina Eija Aatela, Kristiina Damström, Juha Veli Jokinen, Pirjo Kauppinen, Maria Lindell (nyk. Guzenina), Ahti Uusivuori ja Petri Lempiäinen. Ohjelmassa vieraili aina aikansa ajankohtaisia vieraita, joiden kanssa Mikkonen ja muut toimittajat keskustelivat, sekä kertoivat ja kävivät läpi viikon uutisia lyhyesti, jopa vain yhden virkkeen mittaisina. Tunnelmaa pyrittiin rentouttamaan esiintymällä ilman papereita, mutta ajoittain kameraan kytketty teleprompteri reistaili. Yleisradion ajankohtaisohjelmista poiketen vieraat ja puheenaiheet muistuttivat enemmän iltapäivälehtien antia. Puoli viiden aikaan alkanut ohjelma jakaantui kahteen osaan, joiden väliin oli sijoitettu puoli kuudelta alkanut lastenpiirretty tai nuortenohjelma, kuten DJ Black Miken vetämä Cocko- Looro. TTN jatkui taas klo 18.00–18.30. == Vastaanotto == Televisiokriitikot katsoivat ohjelmaa karsaasti. Helsingin Sanomien Jukka Kajavan mielestä ohjelmakonsepti oli suora kopio amerikkalaistelevisiosta: ollaan keskustelevinaan vieraiden kanssa mutta pidetään tarkkaa huolta, ettei kukaan sano mitään mistä ei ole tullut kulunutta fraasia jo vuosia aiemmin. Aamulehden Marja Sjöberg luonnehti ohjelman pohjautuvan turhaan toistoon, julkeaan omakehuun ja ulkomaisten uutistoimistojen loppumattomaan antiin. Filmihullu-elokuvalehti ilkkui etenkin TTN:n lyhyitä uutisia, jotka sen mukaan luettiin nuotilla, joka antoi ymmärtää että asian voi unohtaa saman tien. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjelmat Luokka:Makasiiniohjelmat Luokka:Timo T. A. Mikkonen Luokka:Kolmoskanavan televisio-ohjelmat Luokka:1980-luvun suomalaiset televisiosarjat
Adolf Hamann

Adolf Hamann (3. syyskuuta 1885 – 30. joulukuuta 1945) oli Saksan armeijan kenraali toisessa maailmansodassa. Vuonna 1944 kenraaliluutnantti Hamann oli Bobruiskin aluekomendanttina operaatio Bagrationin aikana. Operaatio päättyi puna-armeijan täydelliseen voittoon ja Saksan keskustan armeijaryhmä tuhottiin miltei kokonaan. Hamann joutui Neuvostoliittoon sotavankeuteen. Sodan jälkeen Hamannia syytettiin Brjanskin ja Orjolin siviilejä vastaan tehdyistä rikoksista hänen toimiessaan kaupunkien komendanttina. Neuvostoliittolainen sotaoikeus Brjanskissa totesi hänet syylliseksi sotarikoksiin ja tuomitsi hänet kuolemaan 26. joulukuuta 1945. Hamann hirtettiin vielä samana päivänä. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Juha Paananen

Juha Paananen (k. 4. marraskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen ääninäyttelijä ja äänittäjä. Hän toimi ääninäyttelijänä 1990-luvulta lähtien. Paananen kuoli marraskuussa 2024 keuhkosyövän uuvuttamana Terhokodissa Helsingissä. == Ääniroolit == ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Juha Paananen Voice Chasersissa Luokka:Suomalaiset ääninäyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Torsten Gutsche

Torsten Gutsche (s. 8. kesäkuuta 1968 Eisenhüttenstadt) on saksalainen meloja, joka kilpailee K-2 ja K-4 sarjassa. Gutsche voitti olympiakultaa Barcelonasta 1992 K-2 sarjasta sekä 500 että 1000 metrillä yhdessä Kay Bluhmin kanssa. Hän voitti kultaa Bluhmin kanssa K-2 sarjan 500 metriltä kultaa myös Atlantassa 1996 mutta jäi 1000 metrillä hopealle. Gutsche on voittanut myös peräti 11 maailmanmestaruutta, ensimmäinen tuli K-2 sarjan 1000 metriltä Plovdivissä 1989. ==Saavutukset== *Olympiakultaa K-2 sarjan 1000 metriltä 1992 *Olympiakultaa K-2 sarjan 500 metriltä 1992 *Olympiakultaa K-2 sarjan 500 metriltä 1996 *Olympiahopeaa K-2 sarjan 1000 metriltä 1996 *MM-kultaa K-2 sarjan 1000 metriltä 1989 *MM-kultaa K-2 sarjan 500 metriltä 1989 *MM-kultaa K-2 sarjan 1000 metriltä 1990 *MM-kultaa K-2 sarjan 1000 metriltä 1991 *MM- kultaa K-2 sarjan 500 metriltä 1993 *MM-kultaa K-2 sarjan 500 metriltä 1994 *MM-kultaa K-4 sarjan 1000 metriltä 1997 *MM-kultaa K-4 sarjan 1000 metriltä 1998 *MM-kultaa K-4 sarjan 500 metriltä 1998 *MM-kultaa K-4 sarjan 500 metriltä 1999 Luokka:Saksalaiset melojat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Josef Kramer

Josef Kramer (10. marraskuuta 1906 – 13. joulukuuta 1945) oli Bergen-Belsenin keskitysleirin komendantti. Hänet tunnettiin leirin asukkaiden mukaan Belsenin petona. Hän oli pahamaineinen sotarikollinen ja vastuussa tuhansien ihmisten kuolemasta kaasukammioissa. Sodan jälkeen hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja hirtettiin Hamelnin vankilassa. == Elämäkerta == Kramer oli syntynyt Münchenissä ja liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1931 ja SS:ään 1932. Hänen SS:n koulutuksensa vei hänet ensin vanginvartijaksi ja toisen maailmansodan sytyttyä keskitysleirivartijaksi. Vuonna 1934 hänestä tuli Dachaun vankilan johtaja. Hänet ylennettiin nopeasti, ja hän sai korkeampia virkoja edelleen Sachsenhausenin ja Mauthausenin keskitysleireillä. Kramerista tuli Auschwitzin komendantti Rudolf Hössin apulainen vuonna 1940 ja Natzweilerin keskitysleirin johtaja kesällä 1941. Kramer ylennettiin Hauptsturmführeriksi 1942 ja toukokuussa 1944 hänestä tuli Auschwitz-Birkenaun keskitysleirin kaasukammioista vastaava päällikkö. Joulukuussa 1944 Kramerista tuli Belsenin keskitysleirin komendantti. Sodan jälkeen Josef Kramer ja 44 muuta Belsenin keskitysleirin vartijaa, mukaan lukien 15 naista, joutuivat brittiläisen sotilastuomioistuimen eteen Lüneburgin lähellä. Kyseinen Belsen-oikeudenkäynti kesti syyskuusta marraskuuhun 1945. Kramer tuomittiin kuolemaan 17. marraskuuta 1945 ja hirtettiin 13. joulukuuta samana vuonna. == Aiheesta muualla == Luokka:Holokaustin toteuttamiseen osallistuneet Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:SS-sotilaat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
David Feiss

David Feiss (s. 16. huhtikuuta 1959 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan erityisesti luomastaan animaatiosarjasta Cow & Chicken. ==Ura== Feiss aloitti uransa animaattorina päästyään työskentelemään Hanna-Barbera -yhtiöön vuonna 1978. 1980-luvulla hän työskenteli muun muassa Jetsonien uusitussa animaatiosarjassa animaattorina ja oli mukana ohjaamassa Ren ja Stimpy animaatiosarjan ensimmäistä tuotantokautta. Vuonna 1995 joulukuussa Feissin luoma Cow & Chicken pilootti jakso esitettiin ensi kerran Cartoon Networkilla, jonka myötä Cartoon Network Studios tilasi sarjasta yhteensä 51 jaksoa. Samassa sarjassa esiintyneet hahmot Näätä ja Paviaani saivat suosionsa myös oman spin-off sarjansa I Am Weasel syyskuussa 1997. Feiss oli myös mukana tekemässä tarinaa elokuvaan Karvakamut vuonna 2006. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset animaattorit Luokka:Animaatio-ohjaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat Luokka:Cow & Chicken Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ørbæk

Ørbæk on taajama ja entinen kunta keskisessä Tanskassa Nyborgin kunnassa Fynin saarella. Samannimisiä paikkoja Tanskassa on neljä. Luokka:Tanskan entiset kunnat Luokka:Tanskan taajamat Luokka:Nyborgin kunta
Goris

Goris () on kaupunki Armeniassa Sjunik'in maakunnassa. Se sijaitsee noin 280 kilometriä maan pääkaupungista Jerevanista ja 70 kilometriä maakunnan pääkaupungista Kapanista. Kaupungin asukasluku (de jure) oli 20 591 vuonna 2011; vuosikymmen aiemmin se oli 23 261 vuonna 2001. == Lähteet== == Aiheesta muualla == *Matkaopas Luokka:Armenian kaupungit Luokka:Sjunik'
Dieter Wisliceny

Dieter Wisliceny (13. tammikuuta 1912 – 4. toukokuuta 1948) oli SS:n jäsen sekä holokaustin ja lopullisen ratkaisun päätoteuttajia. Wisliceny liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1933 ja SS:ään vuonna 1934. Wisliceny ylennettiin pian Hauptsturmführeriksi. Toisen maailmansodan aikana hänen tehtäviinsä kuului juutalaisten likvidointi ja siirtäminen gettoihin Kreikassa, Unkarissa ja Slovakiassa. Wisliceny myös järjesti hallinnoimillaan alueilla juutalaiset käyttämään keltaista daavidintähteä erotuksena ei-juutalaisista. Wisliceny oli tärkeä todistaja Nürnbergin oikeudenkäynneissä, ja hänen todistustaan käytettiin myös oikeudenkäynnissä Israelissa Adolf Eichmannia vastaan. Wisliceny siirrettiin lopulta Tšekkoslovakiaan, jossa häntä syytettiin sotarikoksista. Wisliceny hirtettiin vuonna 1948. Luokka:SS-sotilaat Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Holokaustin toteuttamiseen osallistuneet Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Tšadilaiset kielet

Tšadilaiset kielet ovat afroaasialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Tšadilaiset kielet muodostavat afroaasialaisen kielikunnan runsaslukuisimman osan; kieliä on pitkälti yli toista sataa. Tšadilaisten kielten pääpuhuma-alue on Tšad, Niger, Keski-Afrikan tasavalta, Pohjois-Nigeria ja Pohjois-Kamerun. Tšadilaiskielistä merkittävin on hausan kieli, jolla on yli 45 miljoonaa puhujaa ja jolla on merkittävä asema Nigerissä ja Nigeriassa. == Lähteet == * Jaakko Anhava: Maailman kielet ja kielikunnat == Aiheesta muualla == * Chadic Newsletter Online *
August Eigruber

August Eigruber (16. huhtikuuta 1907 – 28. joulukuuta 1947) oli itävaltalainen kansallissosialisti ja Oberdonaun (Itävallan) gauleiter. Eigruber syntyi Steyrissä Itävallassa. Marraskuussa 1922 hän liittyi Itävallan kansallissosialistisiin työläisnuoriin, jonka johtajaksi hänet nimitettiin 1925. Huhtikuussa 1928 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen jonka Steyrinmaan aluejohtajaksi hän kohosi lokakuussa 1930. Hän joutui useaksi kuukaudeksi vankilaan toiminnastaan Itävallassa kielletyssä kansallissosialistisessa puolueessa. Toukokuusta 1935 Eigruber oli edelleen kielletyn puolueen Gau-johtaja (Gaugeschäftsführer) Ylä-Itävallassa ja koko alueen johtomies hänestä tuli 1936. 10.huhtikuuta 1938 Eigruber toimi ministeriössä neuvonantajana. Samoihin aikoihin hän liittyi myös SA:han. 22\. toukokuuta hänestä tuli SS:n Standartenführer. Huhtikuun ensimmäisenä 1940 hänet nimitettiin Oberdonaun valtakunnankuvernööriksi (Reichstatthalter), ja marraskuussa 1942 valtakunnan puolustuskomissaariksi (Reichsverteidigungskommissar). Kesäkuussa 1943 Eigruber ylennettiin SS- Obergruppenführeriksi. Heti Saksan ehdottoman antautumisen jälkeen toisessa maailmansodassa 1945 Eigruber pidätettiin Salzkammergutissa ja hänet haastettiin todistajaksi Nürnbergin oikeudenkäynteihin. Mauthausen- oikeudenkäynnissä Eigruber tuomittiin maaliskuussa 1946 kuolemaan Mauthausenin keskitysleirillä tekemistään rikoksista. Eigruber teloitettiin Landsbergin vankilassa joulukuussa 1947. == Aiheesta muualla == Luokka:NSDAP:n aluejohtajat Luokka:Itävaltalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:SS-kenraalit Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Euroopan Grand Prix 1983

Euroopan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. syyskuuta 1983 Brands Hatchin radalla. Kilpailun voitti Nelson Piquet, jolle voitto oli uran kymmenes. == Tulokset == Sija Nro Kuljettaja Talli Kierrokset Aika/Keskeytys Lähtöruutu Pisteet 1 5 Nelson Piquet Brabham-BMW 76 1.36.45,865 4 9 2 15 Alain Prost Renault 76 + 6,571 8 6 3 12 Nigel Mansell Lotus-Renault 76 + 30,315 3 4 4 22 Andrea de Cesaris Alfa Romeo 76 + 34,396 14 3 5 35 Derek Warwick Toleman-Hart 76 + 44,915 11 2 6 36 Bruno Giacomelli Toleman-Hart 76 + 52,190 12 1 7 6 Riccardo Patrese Brabham-BMW 76 + 1.12,684 2 8 9 Manfred Winkelhock ATS-BMW 75 + 1 Kierr. 9 9 28 René Arnoux Ferrari 75 + 1 Kierr. 5 10 16 Eddie Cheever Renault 75 + 1 Kierr. 7 11 30 Thierry Boutsen Arrows- Ford 75 + 1 Kierr. 18 12 33 Roberto Guerrero Theodore-Ford 75 + 1 Kierr. 21 13 42 Jonathan Palmer Williams-Ford 74 + 2 Kierr. 25 14 40 Stefan Johansson Spirit-Honda 74 + 2 Kierr. 19 15 26 Raul Boesel Ligier-Ford 73 + 3 Kierr. 23 Kesk. 27 Patrick Tambay Ferrari 67 Ulosajo 6 Kesk. 3 Michele Alboreto Tyrrell-Ford 64 Moottori 26 Kesk. 32 Piercarlo Ghinzani Osella-Alfa Romeo 63 Kaasutin 24 Kesk. 29 Marc Surer Arrows-Ford 50 Moottori 17 Kesk. 1 Keke Rosberg Williams-Ford 43 Moottori 16 Kesk. 23 Mauro Baldi Alfa Romeo 39 Kytkin 15 Kesk. 7 John Watson McLaren-TAG 36 Ulosajo 10 Kesk. 4 Danny Sullivan Tyrrell-Ford 27 Tulipalo 20 Kesk. 8 Niki Lauda McLaren-TAG 25 Moottori 13 Kesk. 11 Elio de Angelis Lotus-Renault 12 Öljypumppu 1 Kesk. 25 Jean-Pierre Jarier Ligier-Ford 0 Kytkin 22 DNQ 17 Kenny Acheson RAM-Ford DNQ 31 Corrado Fabi Osella-Alfa Romeo DNQ 2 Jacques Laffite Williams-Ford == Muuta == * Kisa näytettiin koosteena Suomessa selostajana Matti Lammi TV2:ssa. == Lähteet == * http://koti.mbnet.fi/janir/1983/eur-gp.html F1-ruutu * Helsingin Sanomat 25.9.1983 Luokka:Formula 1 -kausi 1983 Luokka:Euroopan Grand Prix Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan moottoriurheilu Luokka:Kentin kreivikunta
Gabriel-Marie Legouvé

Gabriel Marie Jean Baptiste Legouvé eli Le Gouvé (23. kesäkuuta 1764 Pariisi – 30. elokuuta 1812 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. ==Tausta== Gabriel-Marie Legouvén isä oli arvotettu asianajaja Jean-Baptiste Legouvé, joka oli myös näytelmäkirjailija, mutta hänen näytelmäänsä Attilie(1759) ei kuitenkaan koskaan esitetty. Tämä sai isän kuitenkin innostamaan poikansa kaunokirjallisuuteen. Gabriel-Marie peri isänsä huomattavan omaisuuden tämän kuoltua vuonna 1782. Hän ei sittemmin yrittänytkään löytää muuta tehtävää kuin kirjallisuuden ala. Hänen ensimmäinen esseensä ”La Mort des fils de Brutus” julkaistiin yhdessä hänen ystävänsä Jean-Louis Layan kahden näytelmän kanssa otsikolla Essais de deux amis vuonna 1786. Vuonna 1792 hän saavutti suuren suosion kolminäytöksisellä tragediallaan La Mort d’Abel, joka oli mukaelma Salomon Gessnerin runoelmasta. Näytelmä oli julisteissa vuoteen 1820 saakka. Tragedia Épicharis et Néron (1793) saavutti myös suuren suosion, sillä ilmeisesti suuri yleisö halusi nähdä siinä alluusion aikakauden ihmisiin. Seuraavat tragediat eivät saavuttaneet samanlaista menestystä kuin kaksi edellistä. Quintus Fabius (1795) kuvasi rautaista kuria, jonka alaisuudessa Rooman keisarikunnan armeija oli. Laurence (1798) esitti juorut, joiden mukaan abbé de Châteauneuf oli rakastunut äitiinsä Ninon de Lenclos'iin. Étéocle et Polynice (1799) toi esille Jean Racinen näytelmän La Thébaïden teemat. La Mort d’Henri IV (1806) oli jälleen menestys, joskin sitä myös arvosteltiin, koska siinä tekijä historiallisen totuuden vastaisesti syyttää Maria de’ Mediciä kuningas Henrik IV:n murhasta. Legouvé otettiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1798. Hän julkaisi tänä aikana useita hienostuneita elegisiä runoja: La Sépulture (1798), Les Souvenirs (1799), La Mélancolie (1800) ja sitten vuonna 1801 runon, joka teki hänet jälleen kuuluisaksi, Le Mérite des femmes, josta julkaistiin neljä painosta. Legouvé toimi useita vuosia Jacques Delillen sijaisena tämän toimiessa Collège de Francen runouden professorina. Vuosina 1807–1810 hän toimitti Mercure de France]-sarjaa. Hän menetti vaimonsa 1810, sairastui henkisesti ja kuoli 1812 pariisilaisessa mielisairaalassa. Hän oli kirjailija Ernest Legouvén (1807–1903) isä, joka myös oli myös Ranskan akatemian jäsen. ==Aiheesta muualla== *Ranskan akatemian elämäkertatiedot Luokka:Ranskalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Ranskalaiset runoilijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1764 syntyneet Luokka:Vuonna 1812 kuolleet
Rat Pack

The Rat Pack on lempinimi ryhmälle suosittuja viihdetaiteilijoita, jotka olivat aktiivisimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla. Ryhmä teki yhdessä muun muassa elokuvia, musiikkialbumeja ja lavaesityksiä. Ryhmä tunnetaan etenkin kokoonpanona, jonka muodostivat Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Peter Lawford ja Joey Bishop. Vaikka Rat Pack oli maineeltaan maskuliininen ”äijäporukka”, oli siinä mukana myös naisia, kuten Marilyn Monroe. Rat Packin toimintaa kuvataan vuonna 1998 filmatussa samannimisessä televisioelokuvassa. Elokuva sai torjuvan vastaanoton Sinatran perheeltä. == Ryhmän historiaa == Rat Pack sai alkunsa Humphrey Bogartin ja Lauren Bacallin ylläpitämistä kokoontumisista kodissaan Los Angelesissa, joihin osallistui Frank Sinatran lisäksi useita näyttelijöitä, kuten Robert Mitchum, Ava Gardner, Elizabeth Taylor, Judy Garland ja Katharine Hepburn. Myöhemmin myös Dean Martin ja Sammy Davis Jr. liittyivät mukaan. Nimen Rat Pack alkuperästä ei ole varmuutta, mutta sen on kerrottu olleen Bacallin antama. Bogartin kuoltua vuonna 1957 Sinatra siirtyi Rat Packin johtohahmoksi, ja ryhmän ydinjäsenistö tuli koostuvaksi hänen lisäkseen erityisesti Martinista ja Davisista, mutta myös Joey Bishopista ja Peter Lawfordista. Tämä on se kokoonpano, josta Rat Pack yleisesti tunnetaan. Lisäksi ryhmään kuului jonkinlaisia liitännäisjäseniä, joita kutsuttiin sen ”maskoteiksi”. Heitä olivat esimerkiksi Marilyn Monroe, Shirley MacLaine ja Angie Dickinson. Rat Pack esiintyi usein Nevadassa ja oli mukana luomassa Las Vegasin mainetta viihdekeskuksena. Ryhmän jäsenet esiintyivät yhdessä myös elokuvissa, kuten vuoden 1960 ryöstöelokuvassa Kovat kaverit. Rat Pack oli ollut tekemisissä myös John F. Kennedyn kanssa, joka kuitenkin alkoi presidentiksi tultuaan etäännyttämään itseään ryhmästä Sinatran mafiakytkösten vuoksi. Tämä johti Sinatran ja Kennedyn langon Lawfordin välirikkoon ja Lawfordin erottamiseen ryhmästä. == Lähteet == Luokka:Huumoriryhmät Luokka:Yhdysvaltalaiset viihdetaiteilijat
Hermann Fegelein

Hans Georg Otto Hermann Fegelein (30. lokakuuta 1906 Ansbach, Baijeri – 28. huhtikuuta 1945 Berliini) oli Waffen-SS:n SS-Obergruppenführer natsi-Saksassa, Adolf Hitlerin sisäpiirin jäsen ja Hitlerin lanko. Hän oli naimisissa Eva Braunin siskon Gretlin kanssa. Fegelein syntyi Ansbachissa Baijerissa. Nuorena poikana hän työskenteli isänsä ratsastustalleilla Münchenissä. Fegelein työskenteli 1930-luvun alussa Christian Weberille, joka oli yksi kansallissosialistisen puolueen alkuperäisistä jäsenistä. Vuonna 1928 Fegelein liittyi Baijerin valtionpoliisiin Münchenissä. Hänestä tuli natsipuolueen ja SA:n jäsen (jäsennumerolla 1 200 158) vuonna 1930. Vuonna 1931 Fegelein siirtyi SS:ään Weberin avulla. Toisen maailmansodan aikana hän komensi saksalaista ratsuväendivisioona Florian Geyeriä itärintamalla ja toimi Reinhard Heydrichin alaisena. Hänen tiedetään ottaneen osaa sotarikoksiin, kuten 10 000 neuvostoliittolaisen joukkoteloitukseen sekä ryöstelyyn Varsovassa. Vuonna 1944 hän meni naimisiin Gretl Braunin kanssa ja varmisti näin pääsynsä Hitlerin sisäpiiriin. Hänet tunnettiinkin kiipijänä ja ”kultapoikana”. Vuonna 1945 hän toimi Heinrich Himmlerin SS-adjutanttina Führerbunkerissa. Himmlerin yritettyä kreivi Folke Bernadotten kautta saada yhteyden länsiliittoutuneisiin Hitler julisti Himmlerin petturiksi ja vaati eteensä Fegeleinin. SS-kenraaliluutnantti oli kuitenkin todennut sodan hävityksi ja päätti yrittää livahtaa Berliinistä. Hitlerin lähettämä Peter Höglin johtama SS-miesten partio onnistui pidättämään Fegeleinin asunnostaan. Häneltä löydettiin Sveitsin passi, ja hänen luonaan oli majaillut muuan naisvakooja. Fegelein pidätettiin, riisuttiin arvomerkeistään ja vietiin pidätettynä valtakunnankansliaan. Fegelein ammuttiin Hitlerin käskystä 28. huhtikuuta 1945 lähellä Berliinin valtakunnankansliaa. == Aiheesta muualla == Luokka:SS-kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Adolf Hitlerin sukulaiset Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Diapason d’Or

Diapason d’Or on ranskalaisen klassisen musiikin Diapason-lehden tunnustuspalkinto, joka jaetaan kuukausittain useissa eri arvosteluluokissa. Diapason d'Or -palkinto on klassisen musiikin tärkeimpiä eurooppalaisia palkintoja saksalaisen Schallplattenkritik- ja brittiläisen Gramophone Award -palkinnon ohella. == Aiheesta muualla == * Diapason Cd -kotisivu Luokka:Musiikkipalkinnot
Joey Bishop

thumb|Joey Bishop Talk Show'n mainoskuva vuodelta 1967. Vieraana Danny Thomas ja kuuluttajana Regis Philbin. Joey Bishop, oik. Joseph Abraham Gottlieb, (3. helmikuuta 1918 – 17. lokakuuta 2007) oli yhdysvaltalainen viihdetaiteilija ja koomikko. Hän kuului Rat Pack -jengiin yhdessä Frank Sinatran, Peter Lawfordin, Sammy Davis Jr:n ja Dean Martinin kanssa. Bishop teki merkittävän uran televisiossa ja koomikkona. Comedy Central on nimennyt hänet sadan suurimman stand up -koomikon joukkoon. Hän oli naimisissa Sylvia Ruzgan kanssa aina vuodesta 1941 Sylvian kuolemaan vuoteen 1999 asti. Hän kuoli 89-vuotiaana. ==Aiheesta muualla== * * Joey Bishop NNDB:ssä Luokka:Yhdysvaltalaiset koomikot Luokka:Yhdysvaltalaiset viihdetaiteilijat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet Luokka:Amerikanjuutalaiset
August Schmidthuber

August Schmidthuber (8. toukokuuta 1901 – 19. helmikuuta 1947) oli korkea- arvoinen kansallissosialisti ja SS-Brigadeführer. Schmidthuber oli 7. SS- vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenin komentaja aikana 20. tammikuuta 1944 – toukokuu 1945. Toisen maailmansodan lopussa hän oli Budapestissa. Raoul Wallenberg uhkasi häntä sotarikossyytteillä, mikäli hän jatkaisi juutalaisten toimittamista keskitysleireille kaupungista. Venäläiset vapauttivat idän keskitysleirit muutamia päiviä myöhemmin. Nürnbergin oikeudenkäynneissä hän antoi todistuksen, kuinka muuan SS-yksikkö oli sulkenut joukon Krivaya Reka -nimisen kaupungin asukkaita kirkkoon ja räjäyttänyt sen. Myöhemmin hänet luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Schmidthuber hirtettiin yhdessä neljän muun saksalaiskenraalin kanssa Belgradissa 27. helmikuuta 1947. Luokka:Holokaustin toteuttamiseen osallistuneet Luokka:SS- kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Bruno Bräuer

pienoiskuva|Bruno Bräuerin hautakivi Bruno Bräuer (4. helmikuuta 1893 Willmannsdorf – 20. toukokuuta 1947 Ateena) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisessa maailmansodassa. Hän syntyi Willmannsdorfissa Saksassa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän ansaitsi ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit palvellessaan Länsi-Preussin 7. jalkaväkirykmentissä. Sodan jälkeen hän jäi Reichswehriin, jossa hän toimi pataljoonankomentajana kenraali Hermann Göringin rykmentissä. Hänestä tuli lopulta ilmavoimien majuri ja ensimmäinen saksalainen laskuvarjosotilas, joka hyppäsi lentokoneesta laskuvarjolla. Vuonna 1938 hän komensi Saksan 1. laskuvarjojääkärirykmenttiä. Toisen maailmansodan aikana hän taisteli yksikkönsä mukana Puolassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Balkanilla. Myöhemmin hänestä tuli Kreetalle sijoitetun Saksan 9. laskuvarjodivisioonan kenraalimajuri ja koko Kreetan komendantti. Sodan jälkeen hänet luovutettiin Ateenaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Monien yllätykseksi hän sai kuolemantuomion Kreetalla tehdyistä veritöistä, joihin hänen osuutensa oli kyseenalainen. Hänet ammuttiin Ateenassa 20. toukokuuta 1947. Historioitsija Antony Beevor luonnehti häntä todella epäonniseksi mieheksi. Luokka:Saksalaiset kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Jan Kodeš

Jan Kodeš (s. 1. maaliskuuta 1946 Praha, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen tennispelaaja. Kodeš voitti uransa aikana kolme Grand Slam -turnausta: kahdesti Ranskan avoimen turnauksen (1970, 1971) ja kerran Wimbledonin (1973). Lisäksi hän selviytyi vuosina 1971 ja 1973 Yhdysvaltain avoimen turnauksen loppuotteluun, joissa hän hävisi Stan Smithille ja John Newcombelle. Newcombe oli vuoden 1971 turnauksessa ykkössijoitettu pelaaja, mutta Kodeš voitti hänet ensimmäisellä kierroksella. Kodeš valittiin Yhdysvalloissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen vuonna 1990. == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Erich Naumann

thumb|Erich Naumann Erich Naumann (29. huhtikuuta 1905 – 7. kesäkuuta 1951) oli SS-Brigadeführer, SD:n jäsen ja Einsatzgruppe B:n komentava upseeri. Naumann oli syntynyt Meissenissä, Saksissa. Hän jätti koulun kesken 16-vuotiaana, ja työskenteli kauppayrityksessä kotikaupungissaan. Hän liittyi natsipuolueeseen marraskuussa 1929 (nro. 170257). Vuonna 1933 Naumann liittyi SA:han ja hänestä tuli poliisiupseeri. Hän liittyi SD:hen 1935. Naumannista tuli Einsatzgruppe B:n päällikkö marraskuusta 1941 maaliskuuhun 1943. Pelkästään marraskuussa 1941 Adolf Eichmannille lähettämiensä raporttien mukaan hän oli vastuussa 17 256 kuolemasta Smolenskissa. Hänen Einsatzgruppensa käytti myös kolmea ihmisten tappamiseen tarkoitettua kaasuautoa. Vuonna 1945 Naumann otti osaa Berliinin taisteluun. Naumann toimi todistajana Nürnbergin oikeudenkäynneissä. Omassa oikeudenkäynnissään hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin, rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja kuulumisesta rikolliseksi julistettuihin SS:ään ja SD:hen. Naumann tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin vuonna 1951. Luokka:SS-kenraalit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Sotarikoksista teloitetut Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Joseph Stein

Joseph Stein (30. toukokuuta 1912 – 24. lokakuuta 2010Broadway.com 25.10.2010 ) oli yhdysvaltalainen libretisti. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen musikaalikäsikirjoituksillaan, joiden joukossa ovat Viulunsoittaja katolla (1964) ja Zorba (1968). Stein syntyi New Yorkissa juutalaiseen perheeseen. Bronxin kaupunginosassa varttunut Stein valmistui maisteriksi Columbian yliopistosta 1937 ja aloitti pitkän uransa Broadwaylla vuonna 1948. Hän voitti kaksi Tony-palkintoa ja oli lisäksi ehdolla kolmesti. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset libretistit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet Luokka:Amerikanjuutalaiset Luokka:Tony-palkinnon saajat
Mikko von Deringer

Mikko von Deringer (20. elokuuta 1904 Helsinki – 12. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Mikko von Deringer kuului Pietarin kautta Viipuriin muuttaneeseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa, jossa hän suoritti diplomin vuonna 1924. Hän jatkoi opintojaan Wienin musiikkiakatemiassa Friedrich Wührerin johdolla vuosina 1926–1929. Mikko von Deringer toimi vuosina 1929−1934 Viipurin Työväen Teatterin ja vuosina 1934−1940 Viipurin Kaupunginteatterin kapellimestarina ja sittemmin samassa tehtävässä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hän esiintyi uransa aikana myös pianistina. Sotien jälkeen von Deringer siirtyi Suomen Yleisradion palvelukseen kapellimestariksi, pianistiksi ja musiikkiohjelmien järjestäjäksi. Parhaiten Mikko von Deringer kuitenkin muistetaan kuoronjohtajana. Hänen aloitteestaan Yleisradioon perustettiin vuonna 1952 sekakuoro Peipposet, johon kuului noin 30 laulajaa. Kansanomaisen ohjelmistonsa ansiosta kuorosta tuli hyvin suosittu ja pitkäikäinen. Von Deringer toimi kuoron johtajana kuolemaansa saakka ja laajensi sen ohjelmistoa suurella määrällä ulkomaisia kansanlauluja. Hänen jälkeensä Peipposia johti kuoron toiminnan loppuajan, vuoteen 1986, kapellimestari ja harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen, jonka yhtye oli säestänyt kuoroa jo aiemmin. Mikko von Deringer sai 1970-luvulla valtion taiteilijaeläkkeen. Mikko von Deringerin tytär Peppina von Deringer oli 1950-luvulla tunnettu lapsilaulaja. Von Deringer on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. ==Lähteet== * Otavan iso musiikkitietosanakirja (1977). Helsinki. * Otavan musiikkitieto (toimittanut Keijo Virtamo). Helsinki: Otava, 1987 * Henttonen, Antti: Pilkkeitä − Koulu- ja lehtimiehen polulta. Porvoo: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14104-6. === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet Luokka:Baltiansaksalaiset
Silvio Gazzaniga

Silvio Gazzaniga (23. tammikuuta 1921 – 31. lokakuuta 2016 Milano) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän suunnitteli tunnetuimpana työnään FIFA World Cup -pokaalin, jonka komitea kelpuutti 5. huhtikuuta 1971 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittopokaaliksi. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Dave the Barbarian

Dave the Barbarian on Doug Langdalen luoma ja Walt Disney Television Animationin tuottama yhdysvaltalainen animaatiosarja. Dave the Barbarian -ohjelmassa on Dave-niminen poika, joka yrittää suojella Udrogoth-nimistä valtakuntaa. Daven isä ja äiti ovat Udrogothin kuningas ja kuningatar. Hänen vanhempansa lähtivät taisteluun suurta "pahuutta" vastaan, joten hänen siskostaan Candystä tuli väliaikainen kuningatar. Daven perheeseen kuuluu Candy, Fang ja Setä Oswidge. ==Päähenkilöt== *Dave on keskiaikainen poika, joka pitää kokkauksesta. Dave ei ole kovin rohkea. *Candy on väliaikainen kuningatar Udrogothin valtakunnassa ja Daven sisko. Candy pitää shoppailusta ja pehmoleluista. *Fang on nuorin Daven perheessä. Fang on luonteeltaan aggressiivinen. Monet ihmiset luulevat Fangia apinaksi. *Setä Oswidge on heidän setänsä. Setä Oswidge on velho, ja hän osaa taikoa melkein mitä vain, tosin väärällä tuloksella. *Lula on Daven taikamiekka. Lula on aika pitkästynyt, koska Dave ei uskalla käyttää sitä melkein koskaan. *Silly Piggy (Musta Lordi Hykerrys, Höpsö Possu) on Daven perheen vihollinen. Hän yrittää valloittaa Udrogothin, mutta ei näytä onnistuvan siinä. Luokka:2000-vuosikymmenen piirrossarjat Luokka:Disneyn piirrossarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat
The Residents

The Residents on yhdysvaltalainen avantgarde-yhtye. Yhtye perustettiin Shreveportissa, Louisianassa vuonna 1969. Yhtye on musiikin lisäksi julkaissut myös erilaisia kuvataide- ja multimediateoksia, muun muassa lyhytelokuva-, CD- ROM- ja DVD-muodossa. Yhtyeen jäsenten henkilöllisyydet ovat salaisia, ja yhtyeen puolesta haastatteluita antavat managerit ja muut yhtyeen palkkaamat henkilöt. Yhtyeen jäsenet esiintyvät aina naamioituneita, esimerkiksi frakeissa, silinterihatuissa ja päässään suuri silmämunanaamari. Yhtye esiintyi Suomessa Tavastia-klubilla 6. toukokuuta 2013. Mikael Mattila: Small talk: vieraana The Residents 2013-05-03 Viitattu 2013-05-07 == Valikoitu diskografia == * Meet The Residents, 1974 * The Third Reich 'N' Roll, 1976 * Fingerprince, 1977 * Not Available, 1978 * Duck Stab / Buster & Glen, 1978 * Eskimo, 1979 * The Commercial Album, 1980 * Mark of the Mole, 1981 * The Tunes of Two Cities, 1982 * Intermission, 1982 * George & James, 1984 * The Big Bubble, 1985 * Stars & Hank Forever, 1986 * God in 3 Persons, 1988 * The King & Eye, 1989 * Freak Show, 1991 * Our Finest Flowers, 1992 * The Gingerbread Man, 1994 * Wormwood, 1998 * Demons Dance Alone, 2002 * Animal Lover, 2005 * The River of Crime, 2006 * Tweedles, 2006 * The Voice of Midnight, 2007 * The Bunny Boy, 2008 ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset progressiivisen rockin yhtyeet
Buddy MacMaster

Hugh Alan ”Buddy” MacMaster CM, ONS (18. lokakuuta 1924 Timmins, Ontario – 20. elokuuta 2014 Cape Breton, Nova Scotia) oli kanadalainen viulisti. Hän saavutti kansainvälistä huomiota kansanmusiikin esittäjänä, ja vuodesta 2000 hän oli Order of Canadan jäsen. MacMaster oli kotoisin Cape Bretonin saarelta Nova Scotian provinssista. Hänelle myönnettiin vuonna 1995 St. Francis Xavier Universityn ja vuonna 2006 Cape Breton Universityn kunniatohtorin arvo. MacMaster meni naimisiin Marie Beatonin kanssa vuonna 1968. Hän oli kansanviulisti Natalie MacMasterin setä. ==Lähteet== Luokka:Kanadalaiset viulistit Luokka:Member of the Order of Canada Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet