EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Latok

Latok () on jyrkästi kohoavista kallionhuipuista koostuva vuorirypäs, joka sijaitsee Panmah Muztaghin osassa Keski-Karakorumissa, Pakistanissa. Latokin länsipuolella sijaitsee Ogren huipuista koostuva ryhmä, jonka korkein huippu Baintha Brakk tunnetaan myös nimellä The Ogre. Latokista suoraan etelään sijaitsee Baintha Lukparin jäätikkö, mikä johtaa pitkälle Biafon jäävirralle, yhdelle Karakorumin pääjäätiköistä. Latokin pohjoispuolella sijaitsee Choktoin jäävirta. Ryhmä käsittää neljä päähuippua, jotka on lueteltu tähän niiden suhteellisen aseman mukaan. Nimien perään on ilmoitettu korkeus merenpinnan tasosta sekä vuosiluku, jolloin huipulle on ensimmäisen kerran noustu: *Latok I, pohjoinen (keskellä), 7 145 m, kiivetty 1979 *Latok II, länsi, 7 108 m, kiivetty 1977 *Latok III, itä, 6 949 m, kiivetty 1979 *Latok IV, kaakko, 6 456 m, kiivetty 1980 == Vuorikiipeily == Jokainen huipuista on teknisesti äärimmäisen vaikea kiivettävä. === Latok I === Latok I:n huipulle kiipesi ensimmäisen kerran 1979 Naoki Takadan johtama japanilainen retkikunta. Tähän ensimmäiseen huipulla käyneeseen ryhmään kuuluivat myös Sin'e Matsumi, Tsuneo Shigehiro ja Yu Watanabe, sekä heitä seuranneet Hideo Muto, Jun'ichi Oku ja Kota Endo, jotka saavuttivat huipun kolme päivää myöhemmin. He aloittivat kulkunsa Baintha Lukparin jäätiköltä, kiipesivät vuoren tukipilaria ja saavuttivat itäisen harjanteen. Latok I:n jyrkän pohjoisharjanteen (2 500 m) reitti on yhä kiipeämättä. Yhdysvaltalaisten kiipeilijöiden, Jim Doninin, Michael Kennedyn, George Lowen ja Jeff Lowen ensimmäinen yritys oli vähällä onnistua. Puutteista huolimatta kevyen kuorman pitäminen tässä kiipeämisessä oli tärkeää. Tämän jälkeen seurasi monia epäonnistuneita kiipeämisyrityksiä.Andy Fanshawe ja Stephen Venables, Himalaya Alpine-Style, Hodder and Stoughton, (1995), ISBN 0-340-64931-3 === Latok II === Latok II:lle noustiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977, kun Arturo Bergameschin johtama italialainen ryhmä onnistuivat kiipeämään vuoren huipulle kaakkoisrinnettä pitkin. E. Alimonta, T. Mase sekä R. Valentini onnistuivat pääsemään huipulle. Vuonna 1997 tapahtui myös maininnan arvoinen nousu Latok II:lle, kun Alexander Huberin, Thomas Huberin, Toni Gutschin, ja Conrad Ankerin joukkue kiipesi huipun jyrkkää länsirinnettä. He kuvailivat tätä samanlaiseksi kuin asettaisi "El Capitanin Mount McKinleyn päälle": 1 000-metrinen pystysuora kallioseinämä, jonka perusta on 6 100 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Kaiken kaikkiaan kiipeämistä ylöspäin oli yhteensä 2 200 metriä.American Alpine Journal (1998), sivut 34-43 === Latok III === Ensimmäinen nousu Latok III:lle tapahtui vuonna 1979, kun Yoji Teranishin johtama japanilainen joukkue kiipesi huipulle lounaisen harjanteen reittiä. Huipulle olivat nousseet Teranishi, Kazushige Takami sekä Sakae Mori. Samaa reittiä nousi 1988 italialainen ryhmä. Se oli ensimmäinen onnistunut uudelleennousu millekään Latok-ryhmän huipuista. ==Lähteet== Luokka:Pakistanin vuoret Luokka:Gilgit- Baltistan
Tuomas Vänttinen

Tuomas Vänttinen (s. 29. heinäkuuta 1983 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan EC Bad Tölzissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Vänttinen laukoo oikealta. == Ura == Vänttinen aloitti ammattilaisuransa Savonlinnan Pallokerhossa kaudella 2000–2001. Savonlinnasta Vänttinen siirtyi Saimaan Palloon kaudeksi , jossa pelasi kolme kautta. Kaudella Vänttinen pelasi SaiPassa. Kauden aikana hän oli lainalla Mestiksessä KooKoossa. Seuraavalla kaudella hän oli lainalla Mestiksessä Haukoissa pelaten siellä kolme ottelua. SaiPassa hän pelasi kauden kauden loppuun. Kaudella Vänttinen siirtyi JYPiin, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella ja SM-pronssia kaudella . Kauden 2009–2010 jälkeen hän siirtyi Tampereen Tapparaan. Keväällä 2012 Vänttinen teki vuoden sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa ja pelasi seurassa kolme vuotta. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Vaasan Sportiin. Sportissa hän on saanut enemmän vastuuta mm. erikoistilanteissa ja on ollut syksyllä 2015 joukkueen tehokkain pelaaja. Kaudeksi 2017-2018 Vänttinen siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan EC Bad Tölzin riveihin. == Tilastot == 2002–03 Saimaan Pallo SM-liiga 15 0 0 0 0 – – – – – 2003–04 SaiPa SM-liiga 30 1 4 5 8 – – – – – KooKoo Mestis 14 7 5 12 6 9 0 4 4 2 2004–05 SaiPa SM-liiga 52 9 15 24 20 – – – – – Haukat Mestis 3 1 2 3 2 – – – – – 2005–06 SaiPa SM-liiga 53 8 16 24 41 8 3 6 9 4 2006–07 JYP SM-liiga 54 10 15 25 46 – – – – – 2007–08 JYP SM-liiga 51 5 8 13 38 6 0 1 1 2 2008–09 JYP SM- liiga 38 3 0 3 51 13 1 4 5 31 D Team Mestis 5 1 2 3 6 – – – – – 2009–10 JYP SM-liiga 48 7 15 22 8 14 1 4 5 6 2010–11 Tappara SM-liiga 52 10 10 20 26 – – – – – 2011–12 Tappara SM-liiga 21 4 1 5 14 – – – – – LeKi Mestis – – – – – 1 1 1 2 0 2012–2013 HPK SM-liiga 48 10 8 18 34 5 1 2 3 6 2013–2014 HPK SM-liiga 38 7 12 19 16 6 0 3 3 2 2014–2015 HPK SM-liiga 56 8 17 25 26 – – – – – 2015–2016 Sport SM-liiga 57 18 16 34 18 2 0 0 0 0 2016–2017 Sport SM-liiga 59 6 11 17 18 – – – – – 2017–2018 EC Bad Tölz DEL2 0 0 0 0 0 – – – – – 2018–2019 SG Cortina AlpsHL 32 11 16 27 6 – – – – – Fehérvár AV19 EBEL 7 2 0 2 2 6 2 1 3 2 15 kautta YHTEENSÄ SM-liiga 672 106 148 254 364 54 6 20 26 51 4 kautta YHTEENSÄ Mestis 22 9 9 18 14 10 1 5 6 2 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lauri Kutilainen

Lauri Laurinpoika Kutilainen (21. toukokuuta 1895 Kaukola – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Kutilainen ja Anna livonen. Tämä kansakoulun ja sen jatkokurssin käynyt Kaukolalainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui hyökätessään sairaalan luona olevilta hiekkakuopilta kohti Tampereen rautatieasemaa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kaukolassa. Hänet on haudattu Kaukolan sankarihautaan. == Lähteet == * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Spero Tanner

Spero Toivo Tanner (23. helmikuuta 1894 Helsinki - 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemi) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat lääketieteen-lisensiaatti Anders Ferdinand Tanner ja Vendla Gustava Vesterlund.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Opinnot== Tanner kävi kahdeksan luokkaa Helsingin suomalaista reaalilyseota. ==Jääkärikausi== Tanner liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Tanner saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan jääkäriyliluutnantti Gunnar von Hertzenin hiihto-osastoon ja otti osaa taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla ja Suodenniemellä, missä hän kaatui taistelussa niskaan osuneeseen vihollisen luotiin 16. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä seurakunnassa. Hänet haudattiin Helsingin uuteen hautausmaahan. ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Oskari Pajala

Oskari Pajala () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärijoukkueen johtajana, missä tehtävässä lopulta kaatui Sotavallan kartanossa.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhe ja koulutus== Pajalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kirkonisännöitsijä Jaakko Pajala ja Hanna Uusitupa. Pajala oli käynyt kansakoulun. ==Jääkärikausi== Pajala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Pajala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekiväärijoukkueen johtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vapaussodan taisteluihin Vuohiniemellä ja Kelhossa Lempäälässä, jossa hän kaatui 8. huhtikuuta 1918 Sotavallan kartanossa. Seuraavassa tarkempi kuvaus hänen viime hetkistään: Aamulla 8. huhtikuuta 1918 punakaarti kohdisti tykkitulen Sotavaltaan ja sai pihapiirin eteläpäässä mäenharjanteella sijainneen maisteri Hugo Branderin huvilan palamaan. Huvilassa oli torni, johon oli sijoitettu konekivääri. Joukkueen miehet olivat huvilassa sisällä sen saadessa osuman ja he kaikki haavoittuivat. Muut onnistuivat pääsemään ulos, paitsi joukkueen päällikkö jääkärialiupseeri Oskari Pajala, joka jäi vaikeasti haavoittuneena sisälle ja paloi huvilan mukana. Pajala oli edellisenä päivänä ollut mukana Kukon taistelussa. Pajala oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vimpelissä. Hänet on haudattu Vimpelin sankarihautaan. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Matti Perälä

Matti Nikolai Perälä () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Perälä ja Liisa Vähäpassi. Perälä kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan helmikuussa 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Perälä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 ja kuoli haavoihinsa 4. huhtikuuta 1918 Tampereen kunnallissairaalassa.Suomen sotasurmat 1914–1922 Hän oli kuollessaan naimaton ja hänet haudattiin Kauhavan hautausmaalle valkoisten sankarihautaan. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Egyptinkilpikonna

Egyptinkilpikonna (Testudo kleinmanni) on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji. Siitä arvioidaan olevan jäljellä alle kahdeksantuhatta yksilöä, jotka asuvat Libyassa kahdessa eristäytyneessä populaatiossa. Egyptistä on löydetty viime vuosina enää silloin tällöin muutamia yksilöitä, mutta niitä ei ole niin paljoa että niistä muodostuisi lisääntymiskykyinen kanta.ARKive Egyptinkilpikonna elää aavikolla tai puoliaavikolla. Sen vaaleanruskea väritys on hyvä naamioväri hiekkaisessa ympäristössä, ja pitää eläimen myös viileänä, kun se heijastaa auringon valoa pois. Se on pienikokoinen laji: kuoren pituus on alle viisitoista senttimetriä. Pariutumisaikana egyptinkilpikonnakoiras kujertaa kuin kyyhkynen, äänellä, joka on hämmästyttävän voimakas kilpikonnan ääneksi. Egyptinkilpikonnia salakuljetettiin aikaisemmin lemmikeiksi, mikä oli osaltaan syynä lajin nopeaan harvinaistumiseen. Kanta on pienentynyt kolmen sukupolven kuluessa 85 %. == Lähteet == Luokka:Kilpikonnat Luokka:Uhanalaiset matelijat Luokka:Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Vandrock

Vandrock on saari Turunmaan saaristossa Saaristomeressä. Se on osa Paraisten kuntaa ja sijaitsee entisen Nauvon kunnan alueella linnuntietä 9,9 kilometrin päässä Nauvon keskustasta luoteeseen. Rahtialus M/S Global Freighter sai pohjakosketuksen 21. syyskuuta 2004 Nauvon pohjoispuolella, jonka jälkeen päällikkö ajoi aluksen rantaan Vandrockin ja naapurisaari Lövskärin väliin. == Lähteet == Luokka:Nauvo Luokka:Paraisten saaret
HDB3-koodaus

HDB3-koodaus, High Density Bipolar 3-zeroes, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus perustuu AMI-koodaukseen, mutta siinä on korjattu kellojen synkronointiongelma joka esiintyy useamman peräkkäisen 0-bitin kohdalla. Koodausta käytetään E1-luokan yhteyksillä Euroopassa, Japanissa ja Australiassa. == HDB3-koodaus == HDB3-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia. Kun bittijonossa esiintyy peräkkäin neljä tai useampi neljän 0-bitin ryhmä koodataan ne seuraavasti: Neljän 0-bitin ryhmä Edeltävä bitti Pariton ryhmä Parillinen ryhmä \- merkkinen 000- +00+ \+ merkkinen 000+ -00- Kun edellinen "1-bitti" lähetetään - merkkisenä (negatiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000- ja vastaavasti jos edellinen "1-bitti" lähetetään + merkkisenä (positiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000+. Kun nollia esiintyy enemmän kuin 7 peräkkäin, koodataan seuraavat bittijonossa esiintyvät neljä (parillinen 4-ryhmä) "0-bittiä" kuvioilla -00- tai +00+. Parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan -00- kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000+. Vastaavasti parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan +00+ kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000-. ==Lähteet== *Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Jyväskylä Teknolit Oy. 1999. ISBN 952-5159-80-9 Luokka:Linjakoodaus
Mustapehmeäkilpikonna

Mustapehmeäkilpikonna (Apalone spinifera atra) on piikkipehmeäkilpikonnan (Apalone spinifera) äärimmäisen uhanalainen alalaji. Se luetaan toisinaan omaksi lajikseen. Mustapehmeäkilpikonna elää Meksikossa makeassa vedessä. Pehmeäkilpikonnat ovat saaneet nimensä kilvestään, joka on pehmeä ja joustava varsinkin eläimen kylkien kohdalla. Naaraat kasvavat paljon suuremmiksi kuin koiraat. Mustapehmeäkilpikonnia suojellaan luonnonsuojelualueella Cuatrociénegasin laaksossa Meksikon Coahuilassa.Cuatro ciénegas == Lähteet== * Komission asetus (suomenkielisen nimen lähde) === Viitteet === Luokka:Pehmeäkilpikonnat Luokka:Uhanalaiset matelijat
Johan Svensson

Johan Bernhard Svensson (16. huhtikuuta 1896 Helsinki – 7. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli jääkärivaravääpeli. Svensson oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu yksityishautaan Helsingin vanhalle hautausmaalle. Hän kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 3. maaliskuuta 1916.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922, 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Luontoelokuva

Luontoelokuva on elokuvan lajityyppi, jossa luonto, luontokappaleet ja luonnonmukainen elämä ovat keskeisessä roolissa. Luontoelokuva on usein dokumentaarinen ja se on yksi dokumenttielokuvan alalajeista. Tunnetuimpiin luontodokumenttielokuvien tekijöihin kuuluvat David Attenborough, Jacques Cousteau ja Steve Irwin. Luc Jacquet on noussut maineeseen luontoelokuvilla, kuten Pingviinien matka, Tyttö ja kettu ja Sademetsän tarina.Helsingin Sanomat: Sademetsän tarina on upea luontoelokuva Viitattu 2.3.2014 Luontoelokuviin lukeutuvat myös useat näytelmälliset luontokeskeiset elokuvat, jotka muistuttavat juoneltaan ja tapahtumiltaan kerronnallista elokuvaa, kuten esimerkiksi Raimo O. Niemen elokuva Poika ja ilves. Vuosittain maailmanlaajuisesti järjestetään useita luontoelokuvafestivaaleja.wildlife- film.com: Wildlife Film Festivals & Photo Competitions/Symposiums Viitattu 2.3.2014 Suomessa järjestetään kaksi kansainvälistä luontoelokuvafestivaalia. Wildlife Vaasa on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 2002 alkaen.Wildlife Vaasa: Tietoa meistä Viitattu 2.3.2014 Savonlinna International Nature Film Festival (SINFF) järjestettiin seitsemännen kerran elokuussa 2016.Sinff.fi Viitattu 31.8.2016 == Lähteet == *
Frans Sandstedt

Frans Mikael Sandstedt (17. syyskuuta 1899 Taivassalo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Esaias Sandstedt ja Amanda Lindholm.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Jääkärikausi== Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Sandstedt saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa kaatui 3. huhtikuuta 1918. Sandstedt oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Taivassalossa. Hänet haudattiin Taivassalon valkoisten sankarihautaan. ==Lähteet== * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Antti Porre

Antti Porre () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Porre oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhe ja koulutus== Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Porre ja Anna Jolanda Huhtala. Porre kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston. ==Jääkärikausi== Porre työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). ==Suomen sisällissota== Porre astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jolloin hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin värvättyjen joukkojen kouluttajaksi Kristiinaan ja sieltä edelleen 21. helmikuuta 1918 Suomen sisällissodan Merikarvian (myöhemmin Ahlaisten) rintamalle. Myöhemmin hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Porin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Hän johti komppaniansa taisteluihin tällä rintamalohkolla Pirttijärvellä ja Lampissa. Näiden taistelujen jälkeen hänet siirrettiin komppanioineen 14. maaliskuuta 1918 alkaen Laviaan, missä komppania liitettiin Kristiinan krenatööripataljoonaan. Pataljoonassa Porre toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja 25. maaliskuuta 1918 lähtien 2. komppanian päällikkönä. Hän osallistui taisteluihin kyseisessä joukossa Suodenniemellä ja Mouhijärvellä, missä hän kaatui taistelussa Salmin kylässä 31. maaliskuuta 1918 saatuaan kuolettavan osuman luodista rinnan yläosan kautta valtimon läpi selkäytimeen. Porre oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmän sankarihautaan.Suomen sotasurmat 1914–1922 ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Arvo Schrey

Arvo Vilhelm Schrey (25. tammikuuta 1892 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä, Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Edvin Vilhelm Schrey ja Elin Engström.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Opinnot ja nuoruusvuodet== Schrey kävi Tampereella kauppakoulun ja kauppaopiston sekä vuonna 1915 Härnösandin sahateollisuuskoulun. Hän toimi vuosina 1906–1910 Tampereen pellava- ja rautateollisuus oy:n konepajan ja vuosina 1913–1915 Oy Alfred Selinin puutavaraliikkeen konttoristina. ==Jääkärikausi== Schrey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. syyskuuta 1915 ja oli vuosina 1917–1918 1. komppanian varusvarastonhoitajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa- joella. Kävi sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917. ==Suomen sisällissota== Schrey saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin muun muassa Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Tampereella. Hänet haudattiin Tampereelle valkoisten sankarihautaan. == Lähteet == * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. === Viitteet === Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Evert Mäkelä

Evert Mäkelä (Mäkinen) () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhe ja koulutus== Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun. ==Jääkärikausi== Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Erkki Mustonen

Erkki Mustonen () oli suomalainen jääkärialiupseeri.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhetausta ja koulutus== Mustosen vanhemmat olivat puuseppä Mikko Mustonen ja Anna Reetta Komulainen. Mustonen kävi kansakoulun. ==Jääkärikausi== Mustonen työskenteli puutarhurina Ruokolahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 7. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 24. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 17. syyskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet sijoitettiin 26. syyskuuta 1917 pioneerikomppaniaan. ==Suomen sisällissota== Mustonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Mustonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Ruokolahdella. Hänet haudattiin Ruokolahden sankarihautaan. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Pop Tops

Los Pop Tops oli espanjalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1967 Madridissa. Alkuperäisen kokoonpanon muodostivat José Lipiani, Alberto Vega, Ignacio Pérez, Julián Luis Angulo, Enrique Gómez, Ray Gómez, sekä laulusolisti Phil Trim (s. 5. tammikuuta 1940 Trinidad & Tobagossa). Yhtyeen musiikkityyli oli sekoitus barokki-vaikutteista poppia yhdistettynä Trimin soul- vaikutteiseen laulutyyliin. Tärkeitä vaikutteita yhtyeelle antoivat myös Procol Harum ja The Left Banke -yhtyeet. Pop Topsin ensimmäinen single, joka saavutti huomiota oli "Oh Lord, Why Lord" vuonna 1968. Yhtyeen tunnetuin kappale on kuitenkin Hubert Giraudin kirjoittama "Mamy Blue" vuodelta 1971, joka oli suuri hitti ympäri Eurooppaa, Japanissa ja Kanadassa. Myös Yhdysvalloissa kappale saavutti pientä suosiota. Seuraavana vuonna 1972 yhtye julkaisi kappaleet "Suzanne Suzanne" ja "Hideaway", jotka olivat myös pieniä hittejä muutamissa Euroopan maissa. ==Aiheesta muualla== * Fanisivu Luokka:Espanjalaiset yhtyeet
Tieke

Tieke Tietoyhteiskunnan Kehittämiskeskus ry (TIEKE) on riippumaton, voittoa tavoittelematon suomalainen yhdistys, jonka tehtävänä on koota tietoyhteiskunnan toimijoita kehittämään suomalaisen tietoyhteiskunnan käytäntöjä kansalaisten ja elinkeinoelämän parhaaksi. TIEKEn jäseninä on sekä yksityisiä yrityksiä että julkisen ja kolmannen sektorin organisaatioita. TIEKEn toimintaa vetää toiminnanjohtaja Hanna Niemi-Hugaerts, ja yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Helsingissä. TIEKE keskittyy digitaalisen osaamisen kehittämiseen, digitaalisten toimintaprosessien edistämiseen ja Vaikuttaja- Verkottaja-Vauhdittaja -toimintaan. Riippumattomana ja puolueettomana toimijana TIEKE organisoi verkostotoimintaa, joka tunnistaa kehityssuuntia ja digitaalisia yhteiskuntakehittämisen tarpeita ja vauhdittaa yhteiskunnallisesti vaikuttavaa ja haluttua kehitystä. Toiminnan tavoitteena on osaava ja yhteentoimiva yhteiskunta. ==Historia== TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry perustettiin Tietotekniikan kehittämiskeskus TIEKE ry -nimellä 11. marraskuuta 1981. Vuosien kuluessa Tiekeen on liittynyt useita erilaisia yhdistyksiä ja hankkeita, esimerkiksi Suomen Tiedonsiirtoyhdistys sekä Yleinen tietoverkkohanke TELMO. Nykyisen nimensä TIEKE otti käyttöön vuonna 2001. ==Toiminta== TIEKEn palveluista tunnetuin on Tietokoneen ajokortti, joka on kolmesta tietotekniikan käyttötaitoja mittaavasta tutkinnosta koostuva tutkintoperhe. TIETY-tietotyötutkinto on laajempi tietotyöläisille tarkoitettu soveltava tutkinto. Tietokoneen ajokortit tunnetaan nykyisin nimellä TIEKEn tutkinnot. Tutkintojen rinnalle lanseerattiin Tiviittori, joka on verkkopohjainen työkalu tieto- ja viestintäteknisten (tvt) taitojen arviointiin. TIEKEn tutkintoja järjestetään pääsääntöisesti oppilaitoksissa ja koulutusalan organisaatioissa eri puolella Suomea. TIEKEn liiketoimintapelvelut kohdistuvat yrityksille. Esimerkiksi Verkkolaskufoorumin tavoitteena on edistää verkkolaskutuksen käyttöönottoa kokoamalla verkkolaskutuksen kehittäjät, toimittajat, asiantuntijat ja käyttäjät yhteen. TIEKE ylläpitää myös kansallista Verkkolaskuosoitteisto- rekisteriä sekä tarjoaa yrityksille tietoa XML-liikesanomista sekä aiemmasta EDIFACT-tiedonsiirrosta. TIEKEn Hanketorilta yritykset saavat Suomen ja muiden EU-maiden julkisen sektorin tarjouspyynnöt sähköposteihinsa. Suomen- ja englanninkieliset sopimuspohjapalvelut sisältävät ict-alan sopimuspohjia. Palveluiden tarjoamisen lisäksi TIEKE osallistuu erilaisiin tutkimus- ja kehittämishankkeisiin esimerkiksi älyliikenteen ja koulujen tieto- ja viestintätekiniikan käytön edistämiseksi. TIEKE julkaisee kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää Tiedosta-lehteä, tuottaa tietoyhteiskuntaa käsitteleviä julkaisuja sekä järjestää seminaareja ja koulutustilaisuuksia. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * TIEKEn kotisivut * TIEKEn jäsenet Luokka:Suomalaiset tietotekniikka-alan järjestöt
José Donoso

José Donoso (5. lokakuuta 1924 – 7. joulukuuta 1996 ) oli chileläinen kirjailija. Hän syntyi ja kuoli Santiagossa mutta vietti Augusto Pinochetin diktatuurin aikana vuosia Espanjassa 1967–1980. Donoso oli Chilen kieliakatemian jäsen ja työskenteli myös lehtitoimittajana, muun muassa kulttuurilehti Ercillan toimittajana. Donosolta on suomennettu romaani Tänä sunnuntaina, jonka espanjankielinen alkuteos Este domingo julkaistiin vuonna 1966. Muita tunnettuja teoksia on El obsceno pájaro de la noche (1970). Hänen kirjoituksessaan on maagisen realismin piirteitä. Romaanien lisäksi Donosolta ilmestyi novelleja, runoja ja muistelmia. ==Suomennetut teokset== * Tänä sunnuntaina (Este domingo), suom. Matti Brotherus, Kirjayhtymä 1982 ISBN 951-26-1827-3 Sarja: Arena == Lähteet == Luokka:Chileläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Maurice Boitel

Maurice Boitel (31. heinäkuuta 1919 Tillières-sur-Avre, Ranska – 11. elokuuta 2007 Audresselles, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari.wimbledonfineart.com: Maurice Boitel Helmikuussa 1958, suomalainen taidemaalari Christina Snellman toi Maurice Boitelin Cadaquésiin, Espanjaan. Cadaquésissa Boitel maalasi seitsemän seuraavaa kesää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Maurice Boitelin työlle omistettu sivusto Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Milčo Mančevski

Milčo Mančevski (; s. 18. lokakuuta 1959 Skopje) on pohjoismakedonialainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin työnsä Ennen sadetta (1994) voitti Venetsiassa Kultaisen leijonan ja asetettiin ehdolle Oscar-gaalassa. Mančevski on ohjannut myös musiikkivideoita, kuten Arrested Developmentin ”Tennesseen”. Mančevski aloitti opintonsa skopjelaisessa yliopistossa, mutta lähti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1983 Etelä-Illinoisin yliopistosta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * * Luokka:Pohjoismakedonialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Georges Mathieu

Georges Mathieu (27. tammikuuta 1921 Boulogne-sur-Mer – 10. kesäkuuta 2012 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan abstraktista taiteesta, ja hänen nimensä yhdistetään tavallisesti abstraktin ekspressionismin eurooppalaisena vastineena pidettyyn tachisme-liikkeeseen. Mathieu oli vuodesta 1975 Académie des Beaux-Artsin jäsen Pariisissa. Hän oli lisäksi Kunnialegioonan ritari. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Euroopansampi

Euroopansampi eli sampiEuroopansampi (sampi) – Acipenser sturio laji.fi Suomen Lajitietokekus (29.5.2023) (Acipenser sturio) on uhanalainen eurooppalainen sampikalalaji. == Ulkonäkö ja koko == Euroopansampi kasvaa tyypillisesti 50–150 senttimetriä pitkäksi, enimmillään jopa kuusimetriseksi, ja yleiseksi painoksi mainitaan 125 kg. Kala voi kasvaa jopa 400-kiloiseksi. Euroopansampi on selkäpuolelta tummanharmaa, vatsapuolelta kellanvalkea. Sen kuono on pitkä ja leuasta törröttää viiksisäikeitä. Selkä on ryhmyinen. == Levinneisyys == Euroopansampi oli aikaisemmin yleinen laajalti Länsi- ja Etelä-Euroopan rannikoilla, mutta jäljellä on enää yksi kuteva kanta Ranskassa Garonnejoessa. Sitä tavattiin Pohjanmeressä, Itämeressä, Englannin kanaalissa, Atlantin rannikolla, Välimeressä Ródoksen länsipuolella ja Mustanmeren länsi- ja eteläosissa. == Elintavat == Euroopansammet viettävät ainakin osan elämästään merivedessä, mutta tulevat kutemaan jokiin. Koiraat lisääntyvät ensimmäisen kerran 10–12 vuoden ja naaraat 10–20 vuoden iässä. Lajin keskimääräiseksi sukupolvenväliksi on arvioitu 66 vuotta, ja ne voivat elää huomattavasti vanhemmiksi. Sampi viihtyy lähellä mutaista pohjaa, josta se etsii ruokaa viiksisäikeiden avulla. Aikuiset yksilöt pysyttelevät jokisuulla, mutta ne nousevat kutemaan sorapohjalle lähemmäs latvavesiä. == Suojelu == Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee euroopansammen äärimmäisen uhanalaiseksi, koska siltä tunnetaan enää yksi populaatio ja sekin on heikkenemään päin. Vuonna 2010 arvioitiin, että lajia on luonnossa jäljellä 20–750 sukukypsää yksilöä; vuonna 2020 arvio oli 50. Ranskassa on käynnissä euroopansammen in situ -suojeluohjelma, ja lajia suojellaan myös ex situ Ranskassa ja Saksassa. Lajia istutettiin vuosina 1995 ja 2007–2014. Vuonna 1995 istutetuista yksilöistä 3–5 prosenttia selviytyi. Euroopansampi kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen 1. == Itämeren sampi == Suomessa ja muualla Itämeren alueella alkuperäisenä tavatun ja 1900-luvulla hävinneen sammen katsottiin myös aiemmin kuuluvan tähän lajiin. 2000-luvun alun tutkimukset osoittivat, että täällä esiintynyt laji olikin atlantinsampi (sinisampi) (Acipenser oxyrinchus), jonka päälevinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa.Hannu Lehtonen (2011) *Sampi, tule takaisin Tiede-lehti 12/2011. Amerikkalaista atlantinsampea on sen jälkeen alettu viljellä ja istuttaa Itämereen. Sampien suomenkieliset nimet tarkistettiin vuonna 2023. == Lähteet == Luokka:Sammet Luokka:Uhanalaiset kalat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Äärimmäisen uhanalaiset lajit
Cine-manga

Cine-manga tarkoittaa mangasarjakuvaa, joka on koottu animesta valituista still-kuvista. Suomessa ilmestyneitä cine-mangoja ovat esimerkiksi Liikkuva linna ja Maameren tarinoita. == Aiheesta muualla == * Tokyopop and Disney expand on Cinemanga Success Luokka:Animen ja mangan käsitteet
Superconducting Super Collider

Superconducting Super Collider (SSC) oli renkaanmuotoinen hiukkaskiihdytin, jota suunniteltiin rakennettavaksi lähelle Waxahachien kaupunkia, Texasissa. Sen ympärysmitaksi kaavailtiin 83 kilometriä (52 mailia) ja energiaksi 20 TeV per suihku (molempien yhteentörmäävien suihkujen yhteenlaskettu energia 40 TeV), joka olisi luultavasti riittänyt Higgsin bosonin luomiseen. Hankkeen ohjaaja oli Roy Schwitters, fyysikko, joka toimii Texasin yliopistossa Austinissa ja Harvardin yliopistossa. ==Kehitys== Hanketta luonnosteltiin joulukuun 1983 National Reference Designs Studyssa, jossa tutkittiin 20 TeV:in koneen teknisiä ja taloudellisia vaatimuksia. Department of Energyn mittavan tutkimuksen jälkeen 1980-luvun puolivälissä, rakennuspaikan hakeminen alkoi vuonna 1987. Projektin paikaksi valittiin Texas marraskuussa 1988 ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1991. 17 kammiota kaivettiin ja 23,5 kilometriä (14,6 mailia) tunneleita porattiin loppuvuodesta 1993. Projekti peruutettiin liian suuriksi kasvaneiden kustannusten vuoksi. pienoiskuva|vasen|Superconducting Super Colliderin maanpäällisiä raknnuksia, vuonna 2008. == Lähteet == Luokka:Hiukkaskiihdyttimet‎ Luokka:Texasin rakennukset ja rakennelmat
All Grown Up

All Grown Up () on yhdysvaltalainen Ipanat-piirrossarjan spin-off, jonka loivat Arlene Klasky ja Gábor Csupó. All Grown Up kesti kolme tuotantokautta, yhteensä 55 jakson verran vuosien 2003–2006 välisenä aikana. Sarja kertoo Ipanat-animaatiosarjasta tuttujen hahmojen uusista seikkailuista, kun he ovat noin 9 vuotta vanhempia. Se keskittyy enimmäkseen heidän elämäänsä koulussa ja osittain sen ulkopuolella. ==Äänirooleissa== ==Aiheesta muualla== * TV.com * Nickelodeon.fi * Cooltoons2.com * Voice Chasers * The Dil-Alliance Headquarters Luokka:2000-vuosikymmenen piirrossarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatiosarjat Luokka:Nickelodeonin televisio-ohjelmat
Tavataan välkkärillä

Tavataan välkkärillä (As the Bell Rings) on Britannian Disney Channelin tuottama tilannekomediasarja. Sarja perustuu italialaiseen formaattiin Quelli dell’intervallo. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Shakespearen lukioon. Sarja eroaa muista Disney Channelin tilannekomedioista siinä, että sarjassa käytetään vain yhtä lavastetta ja yhtä kameraa. Jaksot ovat myös hyvin lyhyitä, vain viisiminuuttisia. Luokka:2000-vuosikymmenen brittiläiset tilannekomediat Luokka:Brittikomediat Luokka:Disney Channelin televisio- ohjelmat
Markkula

Markkula on suomalainen talonnimi ja myös sukunimi, joka on syntynyt siten, että talo on nimetty Markku-nimisen isännän mukaan.http://www.markkuliitto.fi/index.php?sivu=8668 Tunnettuja nimenkantajia: *Auli Markkula (1886–1950), pankki- ja vakuutusjohtaja *Beritta Markkula (1950–2017), toimittaja ja kuvaussihteeri *Hanna Markkula-Kivisilta (s. 1965), entinen kokoomuksen kansanedustaja *Hannes Markkula (s. 1944), rikostoimittaja ja -kirjailija *Joni Markkula (s. 1983), lentopalloilija *Jorma Markkula, (1945–2024), teatteriohjaaja ja näyttelijä *Juri Markkula (s. 1970), kuvataiteilija *Lauri Markkula (s. 1983), muusikko, Negative-yhtyeen muusikko *Markku Markkula (s. 1950), entinen kokoomuksen kansanedustaja *Markku Markkula, juristi ja kirjailija *Martti Markkula (1926–2004), professori ja kasvitieteilijä *Mauno Markkula (1905–1959), taidemaalari *Mike Markkula (s. 1942), amerikansuomalainen sijoittaja ja yksi Applen perustajista *Mikko Markkula (s. 1981), kartanlukija *Mikko Markkula (1947–2012), shakkituomari *Miro Markkula (s. 2001), jääkiekkoilija *Niko Markkula (s. 1990), jalkapalloilija *Pekka Markkula (1948–1998), kääntäjä, musiikkitoimittaja ja kustannustoimittaja *Reino Markkula (1928–1997), muusikko ja lauluntekijä *Samu Markkula (s. 1994), jääkiekkoilija *Seppo Markkula (s. 1961), raviohjastaja *Tuomas Markkula (s. 1990), jalkapalloilija. == Muuta == *Markkulan alikulkusilta, rautatiesilta Korpilahdella *Markkulan silta, museosilta Kihniössä ==Lähteet== Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Pierre Granier-Deferre

Pierre Granier-Deferre (27. heinäkuuta 1927 Pariisi, Ranska – 16. marraskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Granier-Deferre ohjasi urallaan 25 elokuvaa. Granier-Deferren tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat Vaarallinen siirto, Kissa ja Rikos yöjunassa. Vaarallinen siirto ja Kissa olivat ehdolla Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun voittajaksi. Granier-Deferre voitti Ranskan elokuvateollisuuden César- palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta elokuvastaan Rikos yöjunassa. Hän sai urallaan kaksi muutakin César-ehdokkuutta. Granier-Deferre ohjasi ja käsikirjoitti myös Georges Simenonin Komisario Maigret -kirjasarjaan pohjautuvaa televisiosarjaa. ==Elokuvia== * 1961: Onnenpotku Rivieralla (Le Petit garçon de l’ascenseur, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1965: Paris au mois d'août (käsikirjoitus) * 1971: La Veuve Couderc (ohjaus ja käsikirjoitus) * 1973: Kohtaus junassa (Le Train, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1974: Herrojen rotua (La Race des seigneurs, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1975: Häkki (La Cage, ohjaus ja dialogi) * 1976: Uhkapeliä Ateenassa (Une Femme à sa fenêtre, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1979: Le Toubib (ohjaus ja käsikirjoitus) * 1982: Rikos yöjunassa (L’Étoile du Nord, käsikirjoitus) * 1982: Vaarallinen siirto (Une Étrange affaire, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1983: L’Ami de Vincent (ohjaus ja käsikirjoitus) * 1985: Teräskatseinen mies (L’Homme aux yeux d’argent, ohjaus ja käsikirjoitus) * 1988: Kiinalainen yhteys (Blanc de Chine, ohjaus) * 1990: Timanttiruletti (Le Gorille chez les Mandingues, ohjaus) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Pierre Granier-Deferren muistokirjoitus Helsingin Sanomissa * * Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Ranskalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Marc Gini

Marc Gini (s. 8. marraskuuta 1984, Castasegna, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka on erikoistunut tekniikkalajeihin, pujotteluun ja suurpujotteluun. Gini alkoi kiertää maailmancupia vuonna 2003 ja ensimmäiset pisteensä hän saavutti kaudella 2005–2006, yhteensä 33. Seuraavalla kaudella Gini laski maailmancupissa neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon, joista paras sijoitus oli yhdeksäs Kranjska Goran pujottelussa. Kausi 2007–2008 alkoi Ginin kohdalla loistavasti, sillä hän voitti kaikkien yllätykseksi kauden avauspujottelun Itävallan Reiteralmissa. Tämän jälkeen hän on sijoittunut maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon kolme kertaa ollen parhaimmillaan kuudes (tilanne 2.3.2010). Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli pujottelussa viidestoista. Gini on voittanut Sveitsin pujottelumestaruuden neljä kertaa, vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2009, suurpujottelumestaruuden vuonna 2006 ja superyhdistetyn mestaruuden 2008. Hänen siskonsa Sandra Gini on myös alppihiihtäjä. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == *Marc Ginin kotisivut *Tilastoja Luokka:Sveitsiläiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toxodon

Toxodon oli suuri esihistoriallinen sukupuuttoon kuollut kavioeläin joka eli noin 3,6 miljoonaa – 11 700 vuotta sitten plioseeni- ja pleistoseenikausilla. Sen on osoitettu olevan sukua sarvikuonoille, hevoseläimille ja tapiireille. Se oli suurikokoinen kasvinsyöjä jonka hampaat olivat saman kaltaiset kun jyrsijöillä. == Kuvaus == === Vartalo ja raajat === Toxodon oli noin kolme metriä pitkä ja noin 1,5 metriä korkea ja sen arvellaan painaneen noin 1 000–1 500 kilogrammaa. Löydettyjen fossilien suuret, tukevat luut osoittavat että ne tukivat suurta ja raskasta vartaloa. Sen on arveltu muistuttaneen lyhyttä sarvikuonoa jolla on virtahepomainen pää. Jalat olivat lyhyet ja leveät. Sillä oli kolme varvasta joista keskimmäiselle varpaalle kohdistui suurin osa painosta. === Pää ja hampaat === pienoiskuva|Toxodon kallo Valencian luonnontieteellisessä museossa. Kalloissa olevien sieraimien aukon perusteella sen kuono oli hyvin kehittynyt. Se oli kasvinsyöjä ja sen hampaat olivat saman kaltaiset kun jyrsijöillä. Ne olivat kaarevat ja kasvoivat sitä mukaa kun ne kuluivat. Etuhampaiden jälkeen oli suuri pitkä hampaaton alue ennen poskihampaita. == Ravinto == Toxodon söi kasveja. Sen oletettin laiduntaneen ja syöneen heinää ja muita maassa kasvaneita kasveja. Kuitenkin sen hampaista tehdyissä kemiallisissa analyyseissä on todettu sen syöneen myös oksia, lehtiä sekä muuta maanpinnan yläpuolella olevaa kasvillisuutta. == Fossiililöydöt == Kuvasi lajin ensimmäisenä Richard Owen vuonna 1837 Darwinin 26. marraskuuta 1833 HMS Beaglen toisella matkalla löytämän kallon perusteella. Sen on osoitettu olevan sukua sarvikuonoille, hevoseläimille ja tapiireille. Se on ollut endeeminen Etelä-Amerikan laji. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Esihistorialliset nisäkkäät Luokka:Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna Luokka:Istukkanisäkkäät
Martti Markkula

Martti Antero Markkula (1. toukokuuta 1926 Helsinki – 27. heinäkuuta 2004 Vantaa) oli suomalainen filosofian tohtori, professori ja kasvitieteilijä.Muistot. Martti Markkula. HS, 27.7.2004. (Viitattu 2.4.2018) Markkula opiskeli biologiaa Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1951 ja väitteli tohtoriksi 1953. Hänelle myönnettiin maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvo vuonna 1984 hänen tiedekunnan hyväksi tekemästään työstä. Markkula työskenteli Maatalouden tutkimuskeskuksen tuhoeläinlaitoksella, jossa hän aloitti assistenttina vuonna 1951. Hän siirtyi laitokselta eläkkeelle vuonna 1989 professorina, johon tehtävään ja laitoksen johtajaksi hänen oli nimitetty vuonna 1974. Hän toimi Suomen Akatemian ansioituneena tutkijaprofessorina vuosina 1975–1980 ja oli dosenttina Helsingin yliopiston hyönteistieteen laitoksella. Markkula oli myös innokas ja tarmokas järjestöihminen. Hän oli perustamassa useita luontoon, ympäristöön ja luonnonsuojeluun liittyviä järjestöjä. Vuodesta 1970 lähtien hän johti ympäristönsuojelutoimikuntaa, joka ensimmäisenä Suomessa tarkasteli ympäristönsuojelun kokonaisuutta. Hän toimi useissa virallisissa organisaatioissa, esimerkiksi Suomen Akatemian keskustoimikunnassa ja Ympäristötieteellisessä toimikunnassa sekä Tieteellisten seurain valtuuskunnan puheenjohtajana. Lisäksi Markkula harrasti sukuseuratoimintaa. Maatalouden tutkimuskeskuksen muutto Jokioisiin oli Markkulalle keskeinen tavoite, joka toteutui. Markkulan puoliso vuodesta 1953 oli filosofian maisteri, Vantaan apulaiskaupunginjohtaja ja kouluhallituksen ylitarkastaja Ritva Helena Markkanen. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset biologit Luokka: Valtionlaitosten johtajat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Akatemiaprofessorit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet