EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hou Yifan

Hou Yifan (; s. 27. helmikuuta 1994 Xinghua, Jiangsu, Kiinan kansantasavalta) on kiinalainen shakin suurmestari ja nelinkertainen naisten maailmanmestari. Hou osallistui ennätyksellisen nuorena, vain 12-vuotiaana sekä naisten MM- turnaukseen, että shakkiolympialaisiin Kiinan joukkueessa. Vuonna 2008 MM- turnauksessa Naltšikissa hän eteni ensimmäisen kerran finaaliin, mutta hävisi sen Aleksandra Kostenjukille. Samana vuonna hän nousi historian nuorimpana naisena shakin suurmestariksi. Tällä hän rikkoi molemmat aiemmat ennätykset, jotka olivat tehneet juuri ne kaksi naispelaajaa, jotka olivat marraskuussa 2010 hänen yläpuolellaan FIDE:n rating-listalla, Judit Polgar ja Humpy Koneru. http://www.chessbase.com/newsdetail.asp?newsid=5062. ==Naisten maailmanmestaruus== Joulukuussa 2010 Housta tuli 13. shakin naisten maailmanmestari hänen kukistettuaan cupfinaalissa maannaisensa Ruan Lufein. Marraskuussa 2011 Houn puolusti menestyksellä arvoaan MM-ottelussa Intian Humpy Konerua vastaan Albanian Tiranassa.http://www.wwcc2011tirana.com/template.php?pag=1&tongue;=ENGhttp://www.chessvibes.com/reports/wwch-g8-game- drawn-hou-yifan-retains-world-title Yifan menetti maailmanmestaruustittelinsä 2012 karsiuduttuaan knockout-turnauksesta, jonka voitti Hanna Ušenina. Yifan sai mestaruuden takaisin kukistamalla Ušeninan ottelussa syyskuussa 2013. Neljännen mestaruutensa Hou voitti 2016 pelatussa ottelussa puolustavaa mestaria, ukrainalaista Marija Muzytšukia vastaan. Hou Yifan wins the Women's World Chess Championship Match Fide 14.3.2016 ==Lähteet== * Chessbase.com: Hou Yifan – the youngest female grandmaster in history * FIDE:n pelaajakortti. Viitattu 29.10.2009 * Maailman naisten Top 100, syyskuu 2009 Viitattu 29.10.2009 ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Kiinalaiset shakinpelaajat Luokka:Shakin suurmestarit Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Shakin naisten maailmanmestarit
Pentti Laukkanen

Pentti Laukkanen (s. 23. tammikuuta 1959 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Laukkanen on Kuopion Palloseuran kasvatti, joka edusti SM-sarjassa Kuopion Pallotovereita vuosina 1978–1983. Lisäksi hän pelasi I divisioonaa Kuopion Elossa 1984–1986. ==Saavutukset== *SM-hopea 1976, A-KUPS *SM-Kulta 1977, A-KUPS *SM-hopeaa 1978, KPT *SM-Hopeaa 1981, Koparit *Halli-SM 1981, Koparit == Lähteet == * Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006 Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5 * Urheilumme kasvot 1978 * Jalkapallokirja 1978 ja 1981 Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gastarbeiter

Gastarbeiter on saksankielinen sana joka tarkoittaa "vierastyöläistä". Sillä tarkoitetaan siirtotyöläisiä, jotka muuttivat Saksaan työhön 1950-1970-luvulla virallisen vierastyöohjelman Gastarbeiterprogramm puitteissa. He olivat eräänlaisia vieraita yhteiskunnassa,RKP:n maahanmuuttopoliittinen kannanotto ja heidän odotettiin aikanaan palaavan kotimaahansaMetalliliitto, Ahjo. Sen ansiota oli Saksan talousihmeen toteutuminen.Anu Saarela, Jälleenyhdistyneen Saksan talouden tila ja alueellinen sopeutuminen vuosina 1990–2001 Värväystoiminta alkoi 1955, sen huippukohtia oli vuosi 1961, ja se päättyi vuoteen 1973, ensimmäiseen öljykriisiin. Työvoiman lähtömaita olivat Italia, Espanja, Kreikka, Turkki, Portugali ja Jugoslavia.Kiiskinen: Saksankielisen Euroopan historiallisen kehityksen pääpiirteitä Samantyyppistä järjestelmää sovellettiin eräissä muissakin Keski-Euroopan maissa, kuten HollannissaOstrobotnia, Belgiassa ja Sveitsissä.Gastarbeiter, Studentshelp.de ==Katso myös== *Saksanturkkilaiset == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Saksan työvoimapolitiikka Luokka:Saksan taloushistoria Luokka:Saksankieliset sanat ja sanonnat
Burscheid

Burscheid on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltion Rheinisch- Bergischer Kreisin piirikunnassa. Kaupungin väkiluku on 19 000\. Kaupungin pormestari on Stefan Caplan. Suurimmat työnantajat ovat Federal Mogul GmbH (ent. Goetze AG) ja Johnson Controls.Burscheidin sivusto == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Nordrhein-Westfalenin kunnat
Takakiduskotilot

Takakiduskotilot (Opisthobranchia) on aiemmin käytössä ollut meressä elävien kotiloiden osaluokka. Niiden yhteinen anatominen piirre on kidusten sijaitseminen sydämen takana, tyypillisesti keskiviivan oikealla puolella. Useimmat takakiduskotilot ovat kuorettomia, ja niitä kutsutaan merietanoiksi. Jos kalkkikuori on, se on yleensä surkastunut ja osittain tai kokonaan pehmytkudoksen sisällä. Monilta lajeilta puuttuu ruumiinontelo, ja joiltakin myös kidukset - tällaiset lajit hengittävät suoraan ihonsa läpi.Animal Diversity Web Suomessa Itämeren rantavesissä elää kolme takakiduskotiloihin kuuluvaa merietanalajia, ruskomerietana (Alderia modesta), liuskamerietana (Tenellia adspersa) ja sukkulamerietana (Limapontia capitata).Jouni Leinikki ym.: Aaltojen alla – Itämeren vedenalaisen luonnon opas. Like, 2004. ISBN 952-471-297-0 == Lähteet == Luokka:Kotilot
Jill Biden

Jill Tracy Jacobs Biden (s. 3. kesäkuuta 1951 Hammonton, New Jersey) on yhdysvaltalainen opettaja ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, presidentti Joe Bidenin puoliso. == Opinnot == Jacobs vietti nuoruutensa Willow Grovessa Pennsylvaniassa. Isä työskenteli rahoitusalalla. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 1969 Jacobs opiskeli hetkellisesti community collegessa muotialan yrittäjyyttä. Hän vaihtoi kuitenkin alaa ja päätyi opiskelemaan englannin kieltä Delawaren yliopistoon, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1975. Vuotta myöhemmin hän alkoi opettaa wilmingtonilaisessa lukiossa, ja jatkoi samaan aikaan opintojaan kasvatustieteiden maisteriksi West Chesterin yliopistossa. Lisäksi hänellä on maisterintutkinto englannin kielestä Villanovan yliopistosta. Biden on väitellyt tohtoriksi kasvatustieteistä vuonna 2007 Delawaren yliopistossa. Väitöskirja on julkaistu nimellä Jill Jacobs-Biden. == Avioliitto ja lapset == Vuonna 1970 Jacobs meni naimisiin Bill Stevensonin kanssa. Pari erosi viisi vuotta myöhemmin. Jacobs tapasi vuonna 1975 Joe Bidenin, joka toimi tuolloin Delawaren toisena senaattorina. Pari meni naimisiin 17. heinäkuuta 1977 New Yorkissa Yhdistyneiden kansakuntien rakennuksen kappelissa. Parin yhteinen tytär, Ashley, syntyi vuonna 1981. == Uskonto == Bidenin uskonnollinen vakaumus on epäselvä. Hän kasvoi presbyteerisessä kodissa. Hänen poikapuolensa Beau Bidenin kuoltua vuonna 2015 Jill kertoi "hyvästelleensä Jumalan". Hän kuitenkin osallistuu miehensä kanssa katolilaisiin messuihin. Joe ja Jill Biden menivät myös naimisiin katolilaisin menoin. == Valkoisessa talossa == Miehensä Joen toimiessa varapresidenttinä Jill toimi sekä Yhdysvaltain toisena naisena, mutta opetti edelleen englantia virginialaisessa community collegessa. Bidenista tuli vuonna 2021 ensimmäinen Yhdysvaltain presidentin vaimo, joka jatkaa omaa työtään Valkoisen talon ulkopuolella. Biden työskentelee yliopiston opettajana ja on myös ensimmäinen tohtoriksi väitellyt presidentin puoliso Yhdysvalloissa. == Galleria == Tiedosto:Joe and Jilly Biden early photo.jpg|Joe ja Jill Biden 1970-luvulla Tiedosto:President Joe Biden swearing in ceremony.jpg|Jill Biden kannattelemassa Raamattua miehensä virkaanastujaisissa. Tiedosto:Juliana Awada y Jill Biden.jpg|Jill Biden Argentiinan presidentin Mauricio Macrin puolison Juliana Awadan kanssa Buenos Airesissa. Tiedosto:Перші леді України та США зустрілися в Ужгороді 08.jpg|Jill Biden ja Ukrainan ensimmäinen nainen Olena Zelenska Užhorodissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltain ensimmäiset naiset Luokka:Yhdysvaltain varapresidenttien puolisot Luokka:Yhdysvaltalaiset opettajat Luokka:Bidenin suku Luokka:Amerikanitalialaiset Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
St. Johnstone FC

St. Johnstone Football Club on jalkapalloseura Perthistä Skotlannista. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 Skotlannin korkeimmalla sarjatasolla Skotlannin Valioliigassa. St. Johnstonen nimi tulee Perthin vanhahtavasta arkikielisestä nimestä St. John’s Toun. Seura sai alkunsa syksyllä 1884 samannimisen krikettiseuran hakiessa jalkapallosta ajanvietettä krikettikauden päätyttyä, joskin sen virallinen perustamiskokous pidettiin vasta helmikuussa 1885. St. Johnstone palasi Valioliigaan seitsemän kauden tauon jälkeen kaudeksi 2009–2010. Seura on läpi historiansa pelannut vaihdellen korkeimman ja toiseksi korkeimman sarjatason välillä. Sen paras sijoitus korkeimmalla sarjatasolla on kolmas kausina 1970–1971 ja 1998–1999, minkä myötä se pääsi myös seuraavien kausien UEFA Cupiin. St. Johnstonen perinteisiä kilpailijoita ovat läheisestä Dundeesta tulevat Dundee ja Dundee United, joita vastaan pelattuja otteluita kutsutaan Taysiden derbyksi. Cup-kilpailuissa St. Johnstone on yltänyt kahdesti Skotlannin liigacupin loppuotteluun. Skotlannin cupissa seura on pelannut useita kertoja välierissä ja vuonna 2021 se pelasi itsensä vihdoin finaaliin. Finaalissa se kohtasi Hibernian FC:n. 32 peliminuutilla Shaun Rooney vei Saintsit johtoon ja lopulta cup-voittajiksi. Vuonna 2007 St. Johnstone voitti Challenge Cupin, joka on tarkoitettu Skotlannin jalkapalloliigan eli toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi korkeimman sarjatason joukkueille. Loppuottelussa se kukisti Dunfermline Athleticin maalein 3–2. St. Johnstonen kotistadion on runsaan 10 000 katsojapaikan McDiarmid Park, jonne seura muutti vuonna 1989. Seuran aikaisempia stadioneja ovat Recreation Ground ja Muirton Park. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Seuran sivusto Luokka:Perth ja Kinross Luokka:Skotlantilaiset jalkapalloseurat
Lutsit

Lutsit ovat Latviassa sijaitsevassa Ljutsynin maakunnassa Latgalen alueella asuvia virolaisia, jotka ovat nykyisin lähes täysin sulautuneet alueen muihin etnisiin ryhmiin. Lutsien nimi tulee alueen maakuntakeskuksesta Ludzasta. Itseään lutsit nimittivät nimellä Lutsi maarahvas. He ovat yhdessä leivujen kanssa toinen Latvian historiallisista virolaisryhmistä. Lutsit monesti tietävät että heillä on lutsalainen tausta lutsalaisissa kylissä ja monilla on yhä virolaisia nimiä. Varsinkin Lutsan kaupungin eteläpuolella lähellä Nirzaa monet ovat tietoisia lutsalaisesta taustastaan.https://deepbaltic.com/2016/11/14/maq-sinnu-sali-the-south- estonian-dialect-spoken-in-deepest-latvia/ Ruotsissa syntynyt ja Yhdysvalloissa varttunut latvialainen kielitieteilijä Uldis Ivars Jānis Balodis julkaisi vuonna 2020 lutsin kielen aapisen. Hänellä itsellään on myös lutsijuuria. ==Historia== Lutsien esi-isät tulivat luultavasti Viron eteläosista. Heikki Ojansuun teorian mukaan he olivat Boris Šeremetevin Latviaan suuren Pohjan sodan aikana tuomien 500–600 virolaisen vangin jälkeläisiä. Lutsit olivat alun perin luterilaisia, mutta he kääntyivät ajan myötä katolilaisuuteen katolilaisvaltaisessa Latgalessa. Ensimmäinen lutseja tutkinut oli Oskar Kallas, jonka mukaan lutseja oli vuonna 1893 arviolta 4 387\. Näistä 800 puhui viroa, muut puhuivat latgallia tai venäjää. Kallaksen mukaan lutsit eivät kuitenkaan mieltäneet itseään virolaisiksi vaan liiviläisiksi. ==Murre== Lutsit puhuivat omaa murrettaan (mākīļ 'maakieli')https://deepbaltic.com/2016/11/14/maq-sinnu-sali-the-south- estonian-dialect-spoken-in-deepest-latvia/, joka oli lähellä setojen puhumaa murretta ja itäistä võron murretta. Lutsien murteessa oli noin 180 lainasanaa latgallista ja muutamia venäjästä. Kieli oli ollut luultavasti lähinnä kotikäytössä, ja esimerkiksi kirkonmenot pidettiin latviaksi tai puolaksi. Latviasta lainattujen kieliopillisten piirteiden takia lutseilla oli vaikeuksia ymmärtää viron kirjakieltä. Murteella oli vielä 1970- ja 1980-luvuilla parikymmentä ymmärtäjää, mutta se on luultavasti nykyisin jo kuollut. Tiettävästi viimeinen murteen puhuja kuoli vuonna 2006. Lutsit käyttävät murretta enää hyvin vähän, esimerkiksi tervehtiessä tai muissa lyhyissä lauseissa. Heidän kielitaitonsa on parempi lähellä Nirzaa etelässä ja huonompi Lutsan kaupungin pohjoisessa. Balodisin vuoden 2020 aapisessa lutsin kieltä kirjoitetaan 51:llä eri kirjoitusmerkillä. Määrä on suuri, sillä esimerkiksi pitkiä vokaaleita merkitään kuten latvian kielessä, eli viivalla kirjaimen päällä, kuten ā 'aa'. === Kielinäytteitä === Tereq ['Terve'] ydagust 'Hyvää iltaa' Mis um suq nimi? 'Mikä on sinun nimesi?' Kādzaq ummaq pikäq 'Housut ovat pitkät' Kātsu pain um tümbe 'Housujen väri on tumma' Miheq kandvaq kātsu '[Miehet kantavat housuja/]Miehillä on yllään housut' Kost tulliq lutsilaseq? '[Kusta/]Mistä tulivat lutsilaiset?' ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Latvian metsävirolaiset, Suomen Kuvalehti, 17.10.1936, nro 42, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Latvian virolaiset
Électricité de France

Électricité de France (EDF) on Ranskan valtion omistama energiayhtiö, joka on Ranskan suurin ja maailman suurimpia sähkön tuottajia. EDF omistaa kaikki Ranskan 56 ydinreaktoria ja tuottaa noin 80 prosenttia Ranskan sähköstä. Monopoliaseman takia EDF on määrätty myymään osa tuottamastaan sähköstä pienemmille sähköyhtiöille hallituksen määräämällä alhaisella hinnalla. EDF:n tytäryhtiö Enedis omistaa suurimman osan Ranskan sähkönjakeluverkosta. EDF:n sähköntuotannosta 76 prosenttia on ydinvoimaa, 9 prosenttia tuotetaan maakaasulla ja 8 prosenttia vesivoimalla (vuonna 2022). Ranskan lisäksi EDF tuottaa paljon sähköä Isossa-Britanniassa, jossa sillä on yhdeksän ydinreaktoria. Italiassa EDF:n tytäryhtiö Edison tuottaa seitsemän prosenttia maan sähköstä (vuonna 2022), pääasiassa maakaasulla. EDF omistaa 75,5 prosenttia Framatomesta, joka toimittaa EPR-tyyppisiä ydinvoimaloita, ydinvoimaloiden komponentteja sekä niiden polttoainesauvoja. ==Historia== Ranskan valtio perusti EDF:n vuonna 1946 yhdistämällä ja kansallistamalla kymmeniä sähköyhtiöitä. EDF sai monopoliaseman sähkön tuotannossa ja siirrossa. Yhtiön ensimmäinen tehtävä oli rakentaa uudelleen Ranskan sähkönsiirtoverkko, joka oli osittain tuhoutunut toisessa maailmansodassa. Sähkönkulutuksen kasvaessa 1950-luvulla EDF rakensi useita suuria vesi-, hiili- ja öljyvoimalaitoksia. Vuonna 1963 EDF käynnisti Ranskan ensimmäisen ydinvoimalan Chinonissa. Vuoden 1973 öljykriisin jälkeen Ranska päätti pääministeri Pierre Messmerin johdolla panostaa ydinvoimaan varmistaakseen energiansaannin. EDF aloitti 13 ydinvoimalan rakentamisen. 1980-luvulla EDF alkoi laajentua ulkomaille. Se rakensi Daya Bayn ydinvoimalan Kiinaan ja alkoi myydä sähköä Englantiin meren ali rakentamansa sähkölinjan kautta. Vuonna 2005 Ranskan valtio myi 16 prosenttia EDF:stä yksityisille sijoittajille ja listasi yhtiön pörssiin. Joulukuussa 2007 EDF alkoi rakentaa uutta EPR-tyyppistä ydinreaktoria Flamanvilleen. EDF osti British Energy -yhtiön vuonna 2008 12,4 miljardilla punnalla. British Energy tuotti 15 prosenttia Ison-Britannian sähköstä ydinvoimalla ja hiilivoimalla. Brittiyhtiö jatkoi toimintaansa nimellä EDF Energy. Vuonna 2018 EDF alkoi rakentaa kahta EPR-reaktoria Hinkley Pointin ydinvoimalaan Isoon-Britanniaan. Joulukuussa 2017 EDF osti 75,5 prosenttia Arevan ydinreaktoriliiketoiminnasta, jonka nimi vaihdettiin Framatomeksi. EDF:n omistuksessa Framatome jatkoi EPR-reaktorien valmistamista. 2020-luvun alussa EDF joutui talousvaikeuksiin. Vanhenevissa ydinvoimaloissa ilmeni vikoja, jotka aiheuttivat tuotantokatkoksia. Ranskan hallitus määräsi EDF:n myymään sähköä alhaisella hinnalla hidastaakseen sähkönhinnan nousua. Heinäkuussa 2022 Ranskan hallitus päätti ostaa EDF:n kokonaan itselleen. Kesäkuussa 2023 kansallistaminen saatiin valmiiksi. Valtio osti yksityisessä omistuksessa olleet 16 prosenttia EDF:n osakkeista 9,7 miljardilla eurolla, ja EDF poistui Pariisin pörssistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset energiayhtiöt Luokka:Ranskalaiset valtionyhtiöt
Gaius Julius Priscus

Gaius Julius Priscus (k. noin 248 tai 249 jälkeen?) oli roomalainen sotilas ja poliitikko sekä keisari Philippus Arabsin veli. Priscus oli kotoisin Arabian tai Syyrian provinssista ja hänen isänsä oli Julius Marinus. Keväällä 242 hänet nimitettiin pretoriaanikaartin prefektiksi ja tätä ennen hän oli toiminut Mesopotamian prefektinä. Jos Roomasta löytynyt katkonainen piirtokirjoitus voidaan yhdistää Priscukseen, niin hänen uransa sai Gordianus III:n aikana nopean sysäyksen eteenpäin ja Priscus toimi muun muassa Macedonian provinssin prokuraattorina, Aegyptuksen eli Egyptin provinssin varaprefektinä sekä tuomarina Aleksandriassa. Vuonna 243 Gordianuksen ja Pricuksen kollegan Timesitheuksen johtama Rooman armeija hyökkäsi Persian sassanideja vastaan Mesopotamiassa. Sotaretki sujui hyvin mutta yllättäen Timesitheus sairastui ja kuoli, jonka jälkeen Pricuksen veli Philippus nimitettiin Timesitheuksen tilalle. Pian myös Gordianus sai surmansa, ja Philippus huudettiin uudeksi keisariksi. Hän solmi rauhansopimuksen Persian kuningas Sapor I:n kanssa ja palasi armeijansa kanssa takaisin Eurooppaan. On epäselvää miksei Philippuksen paljon kokeneempaa veljeä Priscusta nimitetty keisariksi mutta tämä sai ainakin suunnattomasti valtaa idässä. Yhdessä piirtokirjoituksessa Priscusta kutsutaan Rooman itäisten provinssien hallitsijaksi (rector Orientis). Sotien ja Rooman 1000-vuotisjuhlallisuuksien järjestämiseksi jouduttiin kuitenkin nostamaan verotusta mikä aiheutti levottomuutta. Vuonna 248 Syyriassa kapinoitiin erään Jotapianuksen johdolla. Kapina kukistettiin helposti mutta Priscuksesta ei enää tämän jälkeen tiedetä mitään. Luultavasti hän kuoli kapinassa tai luonnollisesti. == Lähteet == * * * Luokka:Pretoriaaniprefektit Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:240-luvulla kuolleet
Matala (kunta)

Matala on kunta Huílan maakunnassa Angolassa. Asukkaita kunnassa oli vuoden 2019 arvion mukaan 305 826. Matalassa sijaitsee pato, joka nostaa Cunene-joen pintaa kahdeksalla metrillä sekä tuottaa vesivoimaa. Pato valmistui vuonna 1958 ja se tunnettiin alkujaan Salazar-patona. Moçâmedes-rautatie kulkee Matalan kautta maakunnan pääkaupungin Lubangon kautta Atlantin rannalle Namibeen. Kunnassa sijaitsee myös lentoasema. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Matala Wikimapiassa * Kuvia Matalasta Luokka:Angolan kaupungit
Elävänä!

__NOTOC__ Elävänä! on suomalaisen Vandaalit -yhtyeen ensimmäinen livealbumi, ja järjestyksessään viides albumi. Se julkaistiin 11. marraskuuta 2009. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net: Levyarvio * Imperiumi.net: Imperiumi.net: Levyarvio == Lähteet == * Edel Records Finland === Viitteet === Luokka:Vuoden 2009 konserttitallenteet Luokka:Vandaaleiden albumit
Elysia crispata

Elysia crispata on pussikielikotiloihin kuuluva Karibianmeren merietanalaji. Tämä nilviäinen kasvaa 5–7 cm pitkäksi ja 3 cm leveäksi. Sen vaipassa on kyljissä voimakkaasti poimuttuneet liehukkeet, jotka antavat eläimelle hiukan lehtisalaattia muistuttavan ulkonäön.Tridachia crispata Pet Education Eläimiä on monen värisiä sinisestä vihreään ja keltaiseen, eikä ole ihan varmaa, onko kyseessä yksi laji, joukko alalajeja voi jopa lajiryhmä.Toonen R. Sea Slugs - Part 1 Advanced Aquarist 2004 Elysia crispata-kotilo syö makroleviä. Levien kloroplasteja siirtyy kotilon elimistöön, ja ne jatkavat siellä yhteyttämistään, toimien nilviäisen ravinnonlähteinä.Sea slug forum Australian Museum, 1998-2006 Lajia pidetään joskus meriakvaarioissa. Se tarvitsee runsaasti kiviä, joiden pinnalla elävää levää se voi laiduntaa. == Lähteet == Luokka:Kotilot
Brian Ferneyhough

Brian Ferneyhough (s. 16. tammikuuta 1943 Coventry, Englanti) on brittiläinen klassisen nykymusiikin säveltäjä.Toop, Richard (2002): Music of the Twentieth- century Avant-Garde (toim. Larry Sitsky) Hänen tuotantoonsa kuuluu monenlaisia teoksia kamarimusiikista orkesterisävellyksiin. Ferneyhough'n musiikin opiskelupaikkoina olivat 1960-luvulla Birmingham School of Music ja Royal Academy of Music. Vuonna 1968 hän sai Mendelssohn-apurahan ja lähti opiskelemaan Amsterdamiin Ton de Leeuwin oppilaana ja myöhemmin Baseliin, missä hän opiskeli Klaus Huberin johdolla. Vuosina 1973–1986 hän opetti säveltämistä Freiburgin Staatliche Musikhochschule -korkeakoulussa, jolloin hänen oppilaanaan oli muun muassa Kaija Saariaho. Ferneyhough tuli säveltäjänä tunnetuksi 1970-luvun puolivälissä, jolloin hänen ensimmäiset soolohuiluteoksensa saivat kantaesityksensä. Vuonna 1975 esitettiin myös hänen oopperansa Transit ja kuoroteoksensa Time and Motion Study III, joista edellinen sai Koussevitzky-palkinnon ja jälkimmäinen esitettiin arvostetuilla Donaueschingen-festivaaleilla.Brian Ferneyhough (The Ensemble Sospeso, New York)Acadia New Music Festival: Shattering the Silence Vuosina 1987–1999 Ferneyhough oli musiikin professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Vuodesta 1999 lähtien hän on ollut musiikin William H. Bonsall -professori Stanfordin yliopistossa. Hän on ollut myös vierailevana professorina Harvardin yliopistossa vuosina 2007–2008. Ferneyhough'n tuotannon on katsottu liittyvän läheisesti nykymusiikin niin sanottuun uuskompleksisuus-koulukuntaan (), ja häntä on pidetty jopa sen isähahmona. Ferneyhough'n lähestymistapa hylkää muun muassa sarjallisuuden ja muut "generatiiviset" sävellysmenetelmät ja käyttää muodollisia järjestelmiä vain sävellysten materiaalin ja reunaehtojen tuottamiseen. Järjestelmien realisoituminen itse sävellyksissä jää impulsiiviseksi.Toop, Richard: Ferneyhough, Brian, Grove Music Online , toim. L. Macy. Vuonna 2007 Ferneyhough sai elämantyöstään Ernst von Siemens -palkinnon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Ferneyhough, Brian. The Living Composers Project. Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Stanfordin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johan Bengtsson

Johan Bengtsson on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen basisti. The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Yhtyeeseen kuuluu heidän lisäkseen Maja Ivarsson, Jesper Anderberg ja Fredrik Nilsson. Luokka:Ruotsalaiset basistit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Mustatiirat

Mustatiirat (Chlidonias) on tiirojen heimoon kuuluva rantalintusuku. Mustatiirojen sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan neljä lajia. Joissain lähteissä suvun lajimäärä poikkeaa edellä mainitusta. == Mustatiiroihin kuuluvia lajeja == * Mustatiira (Chlidonias niger) * Uudenseelannintiira (Chlidonias albostriatus) * Valkoposkitiira (Chlidonias hybrida) * Valkosiipitiira (Chlidonias leucopterus) == Lähteet == * == Aiheesta muualla == *ITIS: Chlidonias Luokka:Tiirat
Madame

Madame oli suomalainen juorulehti, jota julkaistiin vuosina 1962–1965. ==Lehti== Tabe Slioor perusti Madame-lehden "puolustamaan lakia ja oikeutta sekä esiintuomaan yhteiskunnassamme vallitsevaa mädännäisyyttä". Lehdelle jouduttiin rakentamaan oma jakeluverkosto, koska Rautakirja kieltäytyi sen levittämisestä suurkustantajien yrittäessä estää sen myynnin. Madame sisälsi juttuja suomalaisista ja kansainvälisistä julkisuuden henkilöistä, reportaaseja ajankohtaisista aiheista, reseptejä, horoskooppeja ja ristikoita. Slioorin johtaman Helsingin Mannakiinikoulun syys- ja kevätlukukausien aikoihin lehteen toimitettiin myös kirjallista oppikurssia. Lisäksi lehti mainosti näyttävästi Slioorin Ranskassa tuottamaa parfyymisarjaa Tabe. Timo Sarpanevan suunnittelema pakkaus käsitti neljä eri pulloa: yö-, päivä-, ilta- ja erikoiskäyttöön, ja sitä myytiin vuosina 1963–1965. Madamen suosituimpiin osastoihin lukeutui Ah société -juorupalsta, joka keskittyi suomalaisiin julkisuuden henkilöihin kertoen avoimesti myös korkea-arvoisten vaikuttajien tekemisistä. Lehdessä oli myös erillinen autojuorupalsta, jossa kerrottiin autoilijoiden liikennerikkomuksista ja julkaistiin heidän autojensa rekisterinumeroita. Slioorin alun perin Jallu-miestenlehdessä vuonna 1961 julkaisema Miehet ja minä -muistelmasarja sai jatkoa hänen omassa lehdessään vuosina 1964–1965, kun Madamessa julkaistiin sarjan osat 11–18. Slioorin muutettua Yhdysvaltoihin hänen tyttärensä Aulikki toimitti Madamen viimeiset numerot. Aulikki oli jo aiemmin kirjoittanut juttuja lehteen muun muassa kansainvälisistä seurapiireistä matkustaessaan eri puolilla Eurooppaa ja Pohjois-Afrikassa. ==Merkitys== Madame-lehtensä johdosta Sliooria on pidetty skandaalijournalismin uranuurtajana Suomessa. Tampereen yliopiston tutkijan Laura Saarenmaan mukaan "näin jälkikäteen katsoen hän oli hyvinkin merkittävä. Hän oli ensimmäinen henkilö, joka julkaisi kuuluisuuksien, erityisesti eliitin yksityiselämään liittyviä asioita -- seuraajia tuli vasta 60-luvun lopussa ja 70-luvulla." ==Lähteet== * Madame, 1962–1965. * Tabe, ISBN 9789510220306, WSOY, 1997. * Helsingin Sanomat, 28.4.2006. * Ilta-Sanomat, 28.4.2006. * Suomen kansallisbibliografia, 29.10.2009. Luokka:Suomalaiset naistenlehdet
Alice Lyly

Alice Lyly (o.s. Jacobsson; 11. syyskuuta 1899 Riika – 22. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Oulun Näyttämöllä näyttelijänä, ohjaajana ja teatterinjohtajana. Lisäksi hän näytteli sivuosia useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1946–1962. ==Elämä ja ura== Alice Lylyn vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Georg Jacobsson ja Dorothea Sarin. Oppikoulun jälkeen Lyly opiskeli teatteritaidetta Kaarola Avellanin, Olga Salon ja Annikki Uimosen opastuksella. Vuosina 1925–1931 hän teki useita opintomatkoja Ruotsiin. Alice Lyly avioitui lehtori Erkki Lylyn kanssa 1923, liitto päättyi puolison kuolemaan 1944.Teatterin maailma, sivu 197 Uransa alussa Alice Lyly näytteli useissa teattereissa: Jyväskylän Teatteri 1918–1919, Oulun Teatteri 1919–1922 ja Joensuun Teatteri 1922–1923. Vuonna 1931 hän siirtyi Oulun Näyttämölle, jossa hän näytteli vuoteen 1947. Vuosina 1947–1949 Lyly toimi samaisessa teatterissa johtajana ja vuodesta 1949 näyttelijä-ohjaajana. Alice Lylyn näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kristiina (kappaleessa Kunnian vuoksi), Kirsti (Elinan surma), Katri (Daniel Hjort), Theresa (Onni alkaa huomenna) ja Lihava Sohvi (Nuori mylläri). Artturi Järviluoman menestysnäytelmässä Pohjalaisia hän tulkitsi Liisan, Maijan ja Kaisan roolit. Lylyn teatteriohjauksiin kuuluivat muun muassa Serpin epookkikomedia Katupeilin takana, Hella Wuolijoen talonpoikaisdraama Niskavuoren nuori emäntä sekä Maan jumala, Conwayn perhe, Älkää surko ja Nuori mylläri. Teatteriuransa ohella Lyly näytteli useissa elokuvissa, yleensä sivuosia täti- ja rouvarooleissa. Vuonna 1946 hänellä oli sivuosa vallensmanskana Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä. Vuosina 1955–1962 hänellä oli yksitoista elokuvatehtävää, kuten kotiapulainen Tekla Matti Kassilan komediassa Isän vanha ja uusi (1955) ja Martan osa Vaalan värillisessä Aleksis Kivi -filmatisoinnissa Nummisuutarit (1957). Lylyn elokuvaura päättyi tarkemmin nimeämättömään sivuosaan Ossi Skurnikin elokuvassa Tie pimeään (1962). ==Filmografia== *Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946) *Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955) *Isän vanha ja uusi (1955) *Lain mukaan (1956) *Nummisuutarit (1957) *Verta käsissämme (1958) *Pieni luutatyttö (1958) *Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958) *Taas tapaamme Suomisen perheen (1959) *Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959) *Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960) *Tie pimeään (1962) ==Lähteet ja viitteet== *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, Kustannusosakeyhtiö Tammi 1950 ==Aiheesta muualla== * *Oulun kaupunginteatteri Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Oulun kaupunginteatterin johtajat Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Maija Savutie

Maija Inkeri Savutie-Myrsky (27. helmikuuta 1910 Lahti – 31. joulukuuta 1988) oli suomalainen kirjallisuus- ja teatterikriitikko sekä kustannustoimittaja. Hän kirjoitti teatteriarvosteluja eri vasemmistojulkaisuihin. ==Elämä ja ura== Maija Savutien vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Edvard Savutie (alkuaan Savander) ja Laina Alfiina Viitanen. Väinö Savutie kuului lahtelaisten sosiaalidemokraattien voimahahmoihin. Maija Savutie kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1931, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja nykyiskansain kirjallisuutta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Opiskeluaikanaan Savutie imi vaikutteita vasemmistoradikaali Mauri Ryömältä ja etääntyi sosiaalidemokraattisesta aatteesta. Toisen maailmansodan jälkeen Savutie liittyi kansandemokraatteihin. Ensimmäiset teatteriarvostelunsa hän kirjoitti tamperelaiseen Kansan Lehteen vuosina 1937–1941. Sen jälkeen hän työskenteli Suomen Sosialidemokraatille 1943–1944. Vuosina 1945–1947 Savutie oli kustannusvirkailijana Kansankulttuuri-kustantamossa. Sieltä hän siirtyi Vapaan Sanan kulttuuritoimittajaksi 1948–1956. Savutie palasi Kansankulttuuriin vuonna 1960 ja työskenteli yhtiön kirjallisena johtajana vuoteen 1974. Hän toimi 1950-luvun loppupuolelta kuolemaansa asti Kansan Uutisten teatterikriitikkona. Kriitikkona Savutie saavutti luotettavan ja asiantuntevan maineen. Hän asetti arvostelemansa näytelmät laajempaan yhteiskunnalliseen viitekehykseen, mutta vältti poliittista julistuksellisuutta kirjoituksissaan. Maija Savutien aviopuoliso oli vuodesta 1936 lähtien diplomi-insinööri Ahti Myrsky, joka lukeutui sosialidemokraattien vasemmistolaiseen siipeen. Liitto päättyi Myrskyn kuolemaan Neuvostoliiton sotavankina vuonna 1942.Yle (arkistoitu linkki) Savutielle myönnettiin Ida Aalberg -mitali vuonna 1983. Savutie on haudattu Levon hautausmaalle Lahteen. ==Lähteet ja viitteet== Luokka:Suomalaiset kirjallisuuskriitikot Luokka:Suomalaiset teatterikriitikot Luokka:Suomalaiset kustannustoimittajat‎ Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Kanadan koripallomaajoukkue

Kanadan koripallomaajoukkue edustaa Kanadaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Kanadan koripalloliitto. Kanada on maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttanut parhaimmillaan pronssia vuonna 2023. Se saavutti olympiahopeaa Berliinissä 1936, kun koripallo oli ensimmäisen kerran mukana olympiaohjelmassa. Montrealissa 1976 ja Los Angelesissa 1984 Kanada sijoittui olympialaisissa neljänneksi. Kanada on saavuttanut Amerikan- mestaruuskilpailuissa kaksi hopeaa ja neljä pronssia. Pan-Amerikan kisoissa se saavutti hopeaa vuonna 2015. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen kotisivu Luokka:Koripallomaajoukkueet Luokka:Kanadan koripallo
Voitto Vikainen

Voitto Jalmari Vikainen (11. marraskuuta 1912 Vehmaa – 24. maaliskuuta 1985) oli taidegraafikko, joka tunnetaan primitivistisistä puupiirroksistaan. Voitto Vikainen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1933–1934 ja 1936–1937. Hänen teoksiaan oli esillä ensimmäistä kertaa Turussa 1941.Kuvataiteilijamatrikkeli Viitattu 17.10.2012. Voitto Vikaista pidetään yhtenä 1940-luvun keskeisenä puupiirroksia tekevänä taiteilijana Vilho Askolan, Ina Collianderin, Erkki Tantun, Erkki Talarin ja Tapio Tapiovaaran ohella. Vikaisen primitivististen puupiirrosten aiheet olivat muun muassa uskonnollisia ja kansantaiteeseen liittyviä. Voitto Vikainen on yksi kolme taiteilijaveljeksestä, kaksi muuta ovat kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja Olavi Vikainen. Suomen sarjakuvaseura Viitattu 29.10.2009. ==Palkinnot== *I palkinto Turun konserttitalon seinämaalauskilpailussa 1949 *Palkinto kansainvälisessä Xylon-puupiirrosnäyttelyssä, Zürich Sveitsi 1953 *Pro Finlandia 1976 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset taidegraafikot Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Pyramidi (romaani)

Pyramidi on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin novellikokoelma, joka sisältää viisi kertomusta rikospoliisi Kurt Wallanderista. Kirja ilmestyi sen jälkeen, kun Mankell oli julkaissut kahdeksan suuren suosion saanutta rikosromaania, joiden pääosassa oli Wallander. Hän päätti lopettaa rikosromaanisarjan ja kirjoitti sen sijaan kokoelman tarinoita, jotka sijoittuvat ajallisesti ennen romaanien tapahtumia. Kirjasta löytyy esimerkiksi kertomus nuoren Wallanderin poliisiuran alkuajoilta. Kirjan novellit: * Isku * Halkeama * Mies rannalla * Valokuvaajan kuolema * Pyramidi Pyramidi on myös elokuva, jossa Wallanderia esittää Rolf Lassgård. Luokka:Novellikokoelmat Luokka:Ruotsalaiset rikosromaanit Luokka: Henning Mankellin teokset
Nevaimarre

Nevaimarre (Thelypteris palustris, syn. T. thelypteroides, Dryopteris thelypteris, Lastrea thelypteris) on suurehko, Euraasiassa ja Pohjois- Amerikassa laajalle levinnyt saniainen. Suomessa laji on tavanomainen vain eteläisimmissä osissa maata. Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakunnissa kasvi on rauhoitettu.Ympäristöministeriö: Luonnonsuojeluasetuksessa rauhoitetut lajit Viitattu 29.10.2009. == Ulkonäkö ja koko == thumb|vasen|Nevaimarteen itiöpesäkkeistö. Nevaimarteen pitkä maavarsi on vaakasuora ja nysty- tai karvasuomuinen. Lehdet ovat pystyjä ja kasvavat yksittäin. Lehtien ruoti kasvaa 15–50 senttimetriä pitkäksi ja lapa 15–40 cm pitkäksi. Ruodin pituus suhteessa lehden lapaan vaihtelee lapaa paljon lyhyemmästä hieman pidempään. Lapa on kapeansoikea, lähes kalju ja parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kapeanpuikeita, parijakoisia tai -osaisia, lehdyköiden liuskat ehytlaitaisia ja kolmiomaisia. Lehtilavan alapuolella olevat itiöpesäkeryhmät ovat nuorina katesuomuisia, myöhemmin suomut katoavat. Suomessa nevaimarteen itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 48. == Levinneisyys == Nevaimarre kasvaa lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Venäjän läpi Keski-Aasiaan ja Himalajalle. Nevaimarteen muunnoksia tavataan lisäksi Kaukoidässä Kiinassa, Japanissa ja Korean niemimaalla (var. pubescens), ja toisaalta Pohjois- Amerikan keski- ja itäosissa (var. pubescens ja var. haleana). Suomessa lajia tavataan satunnaisesti koko maassa Rovaniemen korkeudelle saakka. Yleinen laji on kuitenkin ainoastaan Lounais-Suomen ja Suomenlahden rannikkoseuduilla.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Nevaimarteen levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 26.9.2011. == Elinympäristö == Nevaimarre kasvaa luhtaisilla, rehevillä rannoilla, erityisesti lampien nevareunuksissa, tervaleppä- ja lettokorvissa sekä rehevissä pajuviitakorvissa. Laji kasvaa yleensä kosteammissa paikoissa kuin muut Suomessa tavattavat saniaislajit. Nevaimarre on taantunut muun muassa ojitusten, purojen perkausten ja lampien vedenpinnan laskujen takia.Uusitalo 2007, s. 173. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Uusitalo, Anna: Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Nevaimarre (Thelypteris palustris) * Kasviatlas 2023: Nevaimarteen (Thelypteris palustris) levinneisyys Suomessa * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nevaimarre (Thelypteris palustris) * Pohjolan kasvien pauloissa: Thelypteris palustris - nevaimarre * United States Department of Agriculture (USDA): Thelypteris palustris Luokka:Sysi-imarrekasvit
Kanadan Gutenberg-projekti

Aloitus 1. kesäkuuta 2007 Kielet englanti, ranska Kotisivu http://www.gutenberg.ca/ Kanadan Gutenberg-projekti on vastaavanlainen kuin alkuperäinen Gutenberg ja Australian Gutenberg-projektit. Sen aloitus oli Kanadan kansallispäivänä 1.kesäkuuta 2007. Kanadan kansalaiset saavat luoda ja ladata monia sellaisia e-kirjoja teoksista, joiden teksti ei ole vielä vapaa tekijänoikeudesta monissa muissa maissa. Kanadassa tekijänoikeus kestää 50 vuotta tekijän kuolemasta. Copyright in Canada (eng). Jos kirja julkaistiin tekijän eläessä ja hänen kuolemastaan on 51 vuotta tai enemmän, se on vapaassa levityksessä Kanadassa. Joissain tapauksissa Kanadan Gutenberg-projekti on saanut levitysluvan myös teoksiin, jotka ovat yhä tekijänoikeuden alaisia. == Katso myös == * Tekijänoikeus * Runeberg-projekti ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Project Gutenberg Kanada kotisivut luokka:Verkkokirjastot
Pitkäjärvi (Paatsjoki)

Pitkäjärvi (, tai Лангватн, Langvatn;Grensekart Norge - Russland 6:2 Norjan rajaviranomaisen topografinen kartta ) on suvantojärvi Paatsjoen juoksulla Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920–1944. Paatsjoki virtaa Vetokoskea myöten järven eteläpäähän ja jatkaa matkaansa järven pohjoispäästä, jossa sijaitsee vuonna 1964 rakennettu Skogfossin voimalaitos. Järven eteläosassa on Aittasaari. Järven eteläpuolella kohoaa 351 metriä korkea Kaskamatunturi. Pitkäjärveen laskee etelästä Kaskamajärvi ja kaakosta Laukkajokea myöten Laukkajärvet. Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie (nykyinen tie P-10) kulkee järven itäpuolitse, järven länsirantaa Norjan Paatsjokilaakson tie 885. Järven eteläpäässä Norjan puolella sijaitsee Kobbfossin kylä. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Pitkäjärven kylä, mutta se on nykyisin autio. == Lähteet == Luokka:Paatsjoen alaosan alue (Norjan tai Venäjän puolella)‎ Luokka:Norjan järvet Luokka:Etelä- Varanki Luokka:Petsamon järvet
Kaskama

Kaskama () on tunturi Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Paatsjoen itäpuolella Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa. Tunturi on 351 metriä korkea. Tunturin länsipuolella on Kaskamajärvi, joka laskee tunturin pohjoispuolella olevaan Pitkäjärveen. Tunturin ja Kaskamajärven välistä kulkee entinen Jäämerentie. == Lähteet == Luokka:Petsamon tunturit
Virnimä

Virnimä () on tunturi Petsamon piirin Nikelin kunnassa Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Höyhenjärven kylän itäpuolella Paatsjokeen laskevien Laukkajoen ja Puksjoen välisellä alueella Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan länsiosassa. Tunturi on 419 metriä korkea. == Lähteet == Luokka:Petsamon tunturit
Luis Alberto Lacalle

Luis Alberto Lacalle de Herrera (s. 13. heinäkuuta 1941 Montevideo) on uruguaylainen poliitikko, maan presidentti vuosina 1990-1995 sekä Kansallispuolueen (Partido Nacional) johtaja 1999-2004 sekä vuodesta 2009 eteenpäin. Luis Alberto Lacalle sai toiseksi eniten ääniä lokakuun 2009 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella. Sen jälkeen hänen vastaehdokkaakseen toiselle kierrokselle tuli José Mujica. Lacallen suvussa on ollut merkittäviä kansallispuolueen poliitikkoja: hän on äitinsä puolelta Luis Alberto de Herreran sisarenpoika. Poliittisen uransa Luis Alberto Lacalle aloitti Kansallispuolueessa vuonna 1958 herreristojen siiven kannattajana. Lacalle meni vuonna 1961 töihin Clarín-lehteen ja suoritti 1974 Universidad de la Repúblicasta oikeustieteen tutkinnon. Lacalle valittiin vuonna 1971 kansanedustajaksi, ja hän peri sedältään puolueen herrerista-siiven johdon. Vuoden 1973 vallankaappauksen jälkeen Lacalle pidätettiin muutamaksi viikoksi. Lacalle osallistui myös salaisen sotilasjunttaa vastustavan liikkeen toimintaan, ja hänet yritettiin murhata hänelle lähetetyllä myrkytetyllä viinipullolla vuonna 1978. 1980-luvulla Lacalle oli Correo de los Viernes y Opinar -lehden kolumnistina ja juonsi Patria y Partido -radio-ohjelmaa. Hän nousi myös puolueen johtoon ja asettui ehdolle vuoden 1989 presidentinvaaleihin, jotka hän voitti. Lacallen presidenttikautena harjoitettiin taloudessa sokkiuudistuksia: valtion budjettialijäämää leikattiin veroja korottamalla ja leikkauksin, monopoleja hajotettiin, pankit yksityistettiin, maan valuutta kellutettiin, lakko-oikeutta rajoitettiin ja kauppaa vapautettiin. Toimet olivat samankaltaisia kuin naapurimaissa ja Itä- Euroopassa kylmän sodan lopulla. Uruguayn presidenttinä maaliskuusta 2020 lähtien toiminut Luis Lacalle Pou on hänen poikansa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luis Alberto Lacalle Biografias y vidas Luokka:Uruguayn presidentit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Clodovil Hernandes

Clodovil Hernandes (17. kesäkuuta 1937 Elisiário, São Paulo, Brasilia – 17. maaliskuuta 2009 Brasília, Distrito Federal, Brasilia) oli brasilialainen juontaja ja poliitikko. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Época, CLODOVIL e seu gabinete * Federação Israelita intima Clodovil Hernandes por racismo Luokka:Brasilialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Samuel Goldwyn

Samuel Goldwyn synt. Szmul Gelbfisz (heinäkuussa 1879 Varsova, Kongressi-Puola - 21\. tammikuuta 1974 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Szmul Gelbfisz syntyi Varsovassa Abraham ja Hanna (o.s. Jarecka) Gelbfiszin esikoisena. Hänellä oli viisi sisarusta. Köyhän hasidijuutalaisperheen isä oli huonekalukauppias, mutta eniten häntä kiinnosti Tooran tutkiminen. Hän lähti Varsovasta rahattomasti isänsä kuoleman jälkeen ja matkusti Hampuriin. Jossa hän asui perhetuttavien luona, missä hänet kouluttautui käsineiden valmistajaksi. 26. marraskuuta 1898 Gelbfisz lähti Hampurista Birminghamiin Englantiin, missä hän asui sukulaistensa luona kuusi viikkoa nimellä Samuel Goldfish. 4. tammikuuta 1899 hän lähti laivalla Liverpoolista ja saapui Philadelphiaan 19. tammikuuta ja matkusti New Yorkiin. Hän työskenteli New Yorkin osavaltiossa sijainneessa hansikastehtaassa muun muassa myyntimiehenä. Yhdessä lankonsa Jesse L. Laskyn kanssa hän perusti elokuvatuotantoyhtiö Jesse Lasky Feature Play Companyn, jonka ensimmäinen elokuva oli vuonna 1914 julkaistu Cecil B. DeMillen The Squaw Man, joka oli ensimmäisiä täyspitkiä Hollywood-elokuvia. Yritys fuusioitui 1917 Adolph Zukorin Famous Players Film Companyn kanssa, ja Goldwynistä tuli syntyneen Famous Players-Lasky Companyn hallituksen puheenjohtaja. Samana vuonna hän perusti Goldwyn Pictures Corporationin, joka vuonna 1924 liitettiin osaksi Metro-Goldwyn-Mayeria. Tämän jälkeen Goldwyn toimi itsenäisenä tuottajana. Goldwynin tuottamia elokuvia olivat muun muassa Varjojen kadut (1937), Humiseva harju (1939), Nainen ei armoa antanut (1941), Parhaat vuodet (1946) ja Enkeleitä Broadwaylla (1955). Goldwynillä on tähti Hollywood Walk of Famella. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Presidential Medal of Freedom Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet Luokka:Amerikanjuutalaiset
The Squaw Man

The Squaw Man voi tarkoittaa seuraavia: *The Squaw Man, Edwin Milton Roylen näytelmä. *The Squaw Man, Julie Opp Favershamin romaani Roylen näytelmän pohjalta *The Squaw Man, näytelmän mykkäelokuvaversio vuodelta 1914 *The Squaw Man, mykkäelokuvan uusintaversio vuodelta 1918 *The Squaw Man, äänielokuva vuodelta 1931
HMAS Adelaide (1918)

HMAS Adelaide oli Australian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä. == Valmistus == Alus tilattiin Australian laivaston telakalla Cockatoo-saarelta Sydneystä, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1918 kumminaan kenraalikuvernöörin puoliso Lady Helen Munro Ferguson. Aluksen varustaminen ja viimeistely kuitenkin viivästyi, kun kriittiset voimanlähteen osat menetettiin niitä kuljettaneen aluksen upotessa. Viivästysten vuoksi alukselle annettiin lempinimeksi Long Delayed. Alus luovutettiin Australian laivastolle 31. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 5. elokuuta päällikkönään J. B. Stevenson. == Palvelus == Koeajojen ja Jervis Bayssä pidetyn miehistön koulutuksen jälkeen alus liitettiin osaksi Australian asemaa. Alus siirrettiin huollon jälkeen 18. huhtikuuta 1924 Britannian kuninkaallisen laivaston erikoistehtävälaivueeseen (). Alus lähti 20. huhtikuuta Wellingtoniin, jossa se liittyi loppumatkaksi maailmanympäripurjehtiviin taisteluristeilijöihin. Alus saapui 28. syyskuuta Portsmouthiin. Alus aloitti kotimatkansa 10. tammikuuta 1925 ja se saapui Sydneyyn 7. huhtikuuta. Palattuaan kotimaahan alus aloitti normaalin rauhanaikaisen palveluksensa koululaivana. Se siirrettiin kesäkuussa 1928 reserviin. Alus huollettiin läpikotaisin, minkä jälkeen se palautettiin maaliskuussa 1939 palvelukseen maaliskuusta. Alus palautettiin 17. toukokuuta reserviin ja sen miehistö siirtyi upouudelle risteilijälle, HMAS Perthille. === Toinen maailmansota === Toisen maailmansodan alkaessa Adelaide palautettiin välittömästi palvelukseen, jolloin sille sijoitettiin reservistä kerätty miehistö. Alus poistettiin palveluksesta 13. toukokuuta 1946 ja myytiin 24. tammikuuta 1949 Australian Iron Steel Pty Limitedille. Aluksen runko hinattiin 2. huhtikuuta Port Kemblaan, missä se lopulta romutettiin. Aluksen päämasto on Sphynxin sotamuistomerkin osana Sydneyssä. == Lähteet == * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Australian laivaston Town- luokan risteilijät (1910) Luokka:Australialaiset ensimmäisen maailmansodan risteilijät Luokka:Australialaiset toisen maailmansodan risteilijät
Werner Wejp-Olsen

Werner Wejp-Olsen (7. tammikuuta 1938 Brønshøj, Tanska – 15. marraskuuta 2018), nimimerkiltään WOW, oli tanskalainen sarjakuvapiirtäjä. Wejp-Olsen valmistui journalistiksi 1959. Ensimmäiset sarjakuvansa hän piirsi 1955. 1970-luvulta lähtien hän käsikirjoitti Disneyn tarinoita ja asui vuodesta 1989 Massachusettsissa. Wejp-Olsenin omia sarjakuvia ovat Peter og Perle, joka ilmestyi Jyllands-Postenissa vuodesta 1966, Felix vuodesta 1972, päivittäinen Fridolin vuodesta 1974 Berlingske Tidendessa, Krimi-quiz (Tarkastaja Vaaran rikospähkinä) eli myöhemmin Dick Danger päähenkilönsä mukaan. Myöhempiä sarjakuvia Granny and Slowpoke, Momsemor, The Tales of Hans Christian Andersen ja Trendz on julkaistu Tanskassa ja Yhdysvalloissa. == Lähteet == * http://coa.inducks.org/creator.php?c=WWO * http://lambiek.net/artists/w/wow.htm * http://www.tegneseriemuseet.dk/bio/art_wow.htm ===Viitteet=== Luokka:Tanskalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Ditionihappo

Ditionihappo (H2S2O6) on yksi rikin happi­hapoista. Yhdiste tunnetaan ainoastaan vesiliuoksina, eikä ole erityisen pysyvä. Sen suolat, jotka ovat nimeltään ditionaatteja ovat sen sijaan pysyviä. == Ominaisuuksia == Ditionihappo on vahva happo ja sen vesiliuokset ovat hyvin voimakkaasti syövyttäviä. Ditionihapon molemmat protonit protolysoituvat helposti, eikä hapolta tunneta happamia suoloja eli vetyditionaatteja. Ditionihapon laimeat vesiliuokset eivät hajoa huomattavasti vielä huoneenlämpötilassa. Sen sijaan väkevät ditionihappoliuokset hajoavat suhteellisen helposti rikkidioksidiksi ja rikkihapoksi, mikä estää hyvin väkevien happoliuosten valmistamisen. :H2S2O6 → H2SO4 \+ SO2 Laimeat ditioni­happo­liuokset, joihin on lisätty jotain muuta happoa, hajoavat kuumennettaessa yli 50 °C:n lämpötilaan. Hajoamistuotteena syntyy rikkihappoa. Tämä voi johtua siitä, että muodostuu hyvin reaktiivinen vetyditionaati-ioni, joka reagoi helposti veden kanssa. :H+ \+ S2O62− → HS2O6− Ditionihappo on pelkistin ja reagoi lähes kaikkien hapettimien kanssa. Reaktio on kuitenkin hyvin hidas huoneenlämpötilassa ja edes hyvin voimakkaat hapettimet, kuten kaliumpermanganaatti, hypokloorihapoke tai kloori ole hapettaneet sitä huomattavissa määrin rikkihapoksi. Hapon lisääminen ja lämmittäminen nopeuttavat hapettumista. == Valmistus == Ditionihappoa valmistetaan ditionaattisuoloista, erityisesti bariumditionaatista. Bariumditionaattiliuokseen lisätään rikkihappoa, jolloin saostuu bariumsulfaattia ja ditionihappoliuos jää jäljelle. ::BaS2O6(aq) + H2SO4(aq) → H2S2O6(aq) + BaSO4(s)↓ == Lähteet == Luokka:Epäorgaaniset hapot