EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat

Parhaat palat on suomalaisnäyttelijä-muusikko Vesa-Matti Loirin kolmas kokoelma-albumi vuodelta 1980. Kokoelma sisältää muutamia kappaleita Loirin single-julkaisuilta sekä hänen studioalbumeiltaan 4+20 (1971), Vesku Suomesta (1972), Veskunoita (1973) ja Vesku Helismaasta (1977). Albumi julkaistiin osana Finnlevyn Helmi-levymerkin Parhaat palat-kokoelmasarjaa LP-levynä ja C-kasettina. Albumia ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # # Albumin LP-levyn (HLP 409) takakannen tiedot == Kokoonpano == * Vesa-Matti Loiri – laulu === Muusikot === Kappaleen ”Laulu on iloni ja työni” (1) tekijätiedot eivät ole tiedossa. * Esko Linnavallin orkesteri (8) ==== Esko Linnavallin orkesteri (10) ==== * Ilpo Kallio – rummut * Seppo Keurulainen – kitarat * Heikki Laurila – kitarat ==== Jaakko Salon orkesteri (11) ==== * Ilpo Kallio – rummut * Heikki Laurila – kitarat * Ossi Runne – trumpetit * Jaakko Salo – kosketinsoittimet * Kaj Backlund – trumpetit * Unto Haapa-aho – saksofonit ==== 4+20 (1971; 3) ==== * Mikko Kuoppamäki – lyömäsoittimet * Reino Laine – lyömäsoittimet * Esa Pethman – huilu * Pekka Sarmanto – rummut * Tuomo Tanska – urut * Hasse Walli – kitara ==== Vesku Suomesta (1972; 2, 7, 13) ==== * Jarmo Ahvenainen – alttoviulut (2, 13) * Heikki Annala – kontrabasso (2, 13) * Timo Hanhinen – sellot (2, 13) * Jouni Heinonen – viulut (2, 13) * Esa Helasvuo – piano (7) * Pekka Helasvuo – viulut (2, 13) * Sinikka Leino-Enqvist – viulut (2, 13) * Aito Leppänen – alttoviulut (2, 13) * Make Lievonen – bassokitara (7) * Vesa-Matti Loiri – congarummut (7) * Esa Pethman – huilu (13) * Ahti Pilvi – alttoviulut (2, 13) * Rauno Salminen – viulut (2, 13) * Bror-Erik Sulin – sellot (2, 13) * Tuomo Tanska – piano (13) * Edward Vesala – rummut (7) * Jaakko Vuornos – viulut (2, 13) * Hasse Walli – akustinen kitara (7) ==== Veskunoita (1973; 5-6, 9) ==== * Monica Aspelund – taustalaulu (5) * Maija Hapuoja – taustalaulu (5) * Armi Ikkala – viulut (5) * Ilpo Kallio – rummut * Emil Karppinen – sello (5) * Aaro Kurkela – harmonikka (9) * Heikki Laurila – kitarat * Vesa-Matti Loiri – huilu (6) * Ahti Pilvi – alttoviulu (5) * Rauno Salminen – viulut (5) * Jaakko Salo – piano (6, 9), kosketinsoittimet (5) * Raimo Sarkio – kitarat (6, 9) * Erkki Seppä – bassokitara * Irma Tapio – taustalaulu (5) Veskunoita-albumin vuoden 2016 uusintapainoksen sisäkannen tiedot (SVR 409) ==== Vesku Helismaasta (1977; 4, 12, 14) ==== * Juhani Aalto – pasuuna * Olli Ahvenlahti – kosketinsoittimet * Markku Johansson – trumpetti * Pekka Pöyry – alttosaksofoni ja huilu * Esko Rosnell – rummut ja lyömäsoittimet * Simo Salminen – trumpetti * Mircea Stan – pasuuna * Nono Söderberg – akustinen kitara * Heikki Virtanen – bassokitara * Hasse Walli – sähkökitara * Jorma Ylösen jousiryhmä – jouset === Tuotanto === * Ateljee Lohrum – kotelon suunnittelu == Lähteet == Luokka:Vuoden 1980 kokoelma-albumit Luokka:Vesa-Matti Loirin kokoelma-albumit
Vakosametti

Vakosametti on sametti jonka nukkapinnassa on vakoja.MOT Kielitoimiston sanakirja © Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy Vakosametti on valmistettu tiheänukkaisesta puuvillakankaasta tai jostain muusta tekstiilikuidusta, esimerkiksi villasta. Se on lämmin ja kestävä kangas, jota käytetään muun muassa housuissa ja takeissa. Kankaan englanninkielisen nimen corduroy on väitetty tulevan ranskan kielen sanoista "corde du roi" (kuninkaan kangas), mutta tämä on harhaluulo. Kapeavakoista vakosamettia kutsutaan nimellä manchester, leveää nimellä genovanvakosametti.Tekstiilisanasto, Peter Hahn Oy. Viitattu 22.6.2014. Vakosametin aiempia Suomessa käytettyjä nimityksiä tai sitä muistuttavia kangaslajeja ovat genuacord, korderoj, kudesametti, pesusametti ja manchester tai manchestersametti.Korderoj, Tietosanakirja 1909–1922 s. 1339. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Susanna Ekfors: Vakosametti sopii boheemiin tyyliin. Kaleva 17.4.2007. Luokka:Kangaslajit
Lyyrykehrääjä

Lyyrykehrääjä (Uropsalis lyra) on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Lyyrykehrääjäkoiraat ja naaraat eroavat toisistaan kooltaan ja ulkonäöltään. Koiraan vartalon pituus on noin 25 cm, mutta koiraan kaksi pyrstösulkaa ovat hyvin pitkät, jopa 3 kertaa linnun ruumiin mittaiset, ja siten koiraan kokonaispituus voi olla 76-100 cm. Naaraslyyrykehrääjä kasvaa noin 23-25 cm pitkäksi. Yleisväritykseltään lyyrykehrääjät ovat tummanruskeankirjavia ja kaulassa ja niskassa on punaruskea juova. Koiraan pyrstösulkien kärjet ovat väriltään valkoiset. Lyyrykehrääjänaaraalla on ruumiissa tiheästi mustia poikkijuovia. ==Levinneisyys ja elintavat== Lyyrykehrääjää tavataan Andeilta Kolumbiasta Argentiinaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät, usein avoimien alueiden, kallioiden ja laaksojen lähettyvillä. Tyypillisesti lintu elää noin 1 300-3 000 metrin korkeudella kasvavissa metsissä. Muiden kehrääjien tavoin myös lyyrykehrääjät ovat yöaktiivisia ja saalistavat ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Lajin pesimäkausi on keväällä ja naaras munii 2 munaa. ==Lähteet== Luokka:Kehrääjät
Eteläinen viljelyseutu

Eteläinen viljelysseutu on yksi Suomen maisemaseuduista, ja kuuluu Eteläisen rantamaan maisemamaakuntaan. Alue vastaa jossain määrin Uudenmaan maakuntaa. Osana Eteläistä rantamaata se rajautuu idässä Kaakkoiseen viljelyseutuun, lännessä Kiskon-Vihdin järviseutuun ja etelässä Suomenlahden rannikkoseutuun. ==Lähteet== Luokka:Suomen maisemat ja kulttuuriympäristöt
Promenade des Anglais

thumb|240px|Merenrantaa Promenade des Anglais (Nizzan provensaalilla Camin deis Anglés) on Väli­meren rantaa pitkin kulkeva, noin seitsemän kilometriä pitkä puistokatu Nizzassa, Ranskassa Väli­meren rannalla. Se johtaa kaupungin keskustasta länteen Varjoelle saakka. Sen itäisenä jatkeena kaupungin keskustan kohdalla on Quai des États-Unis ("Yhdys­valtojen ranta­katu"). == Historia == Promenade des Anglais rakennettiin 1820-luvulla, kun englantilainen pappi Lewis Way palkkasi paikalliset työttömät tasoittamaan kivistä rantaa ja rakentamaan sinne kulkutien. Kadun varrelle rakennettiin 1800-luvulla joukko huviloita ja palatseja. Nimensä, joka tarkoittaa "englantilaisten kävely­paikkaa" (promenadia), katu sai englantilaisista matkailijoista, joita 1800-luvulla saapui Rivieralle suurin joukoin varsinkin talvisin. Alun perin nimi oli paikallisella provensaalin murteella, nissardilla Camin deis Anglés. Nykyiseen muotoon nimi muutettiin vuonna 1860 sen jälkeen, kun Nizzan kreivikunta oli liitetty Ranskaan. ==Nykyään== Promenade des Anglais on nykyisin varsin vilkas­liikenteinen, sillä se on osa kaupungin keskustasta länteen johtavaa liikenne­väylää. Kuitenkin myös sen jalkakäytävät ovat leveät ja varsinkin merenpuoleinen, palmujen reunustama jalka­käytävä on edelleen sekä paikallisten asukkaiden että turistien suosima kävelypaikka. Se on myös juoksijoiden, pyöräili­jöiden ja rulla­luistelijoiden suosiossa. Ranta-alue kadun ja meren­rannan välissä on päällystetty pyöreillä kivillä. Kadun varrella on useita hotelleja, joista huomatta­vimpia ovat Hôtel Négresco sekä Palais de la Méditerranné. Viimeksi mainitussa avattiin jälleen vuonna 2004 myös välillä jo suljettu pelikasino. Nizzan karnevaalien yhteydessä Promenade des Anglais'lla järjestetään kukka­paraati. Ranta­kadulla on vuosittain myös Pariisi–Nizza-ajon maali. Promenade des Anglais'n läntisin osa Carrasista Varjoelle ei kulje meren­­rantaa pitkin, sillä Côte d'Azurin kansainvälinen lentoasema on rakennettu sen ja rannan väliin. Tämä osuus kadusta on paikoitellen rakennettu moottoritiemäiseksi eri­taso­liittymineen. ==Terrori-isku 14. heinäkuuta 2016== Kuorma-auto ajoi väkijoukkoon Promenade des Anglais:lla Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 2016. Iskussa kuoli 84 ihmistä ja loukkaantui 202, joista 50 oli kriittisessä tilassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan kadut Luokka:Nizza
Mark Delpriora

Mark Delpriora (s. 1959 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja kitaristi. Hän aloitti sävellysopintonsa 14-vuotiaana Roland Troganin johdolla ja jatkoi niitä Giampaolo Bracalin opettamana. Lisäksi hän opiskeli kitaransoittoa aluksi Rolando Valdez Blainin ja sitten Manuel Barruecon johdolla. Hän toimi myös Barruecoa avustavana opettajana. Delpriora on työskennellyt Manhattan School of Musicissa.Naxos: Mark Delpriora Vuonna 2013 hän liittyi Juilliard School of Musicin henkilökuntaan.The Juilliard School: Mark Delpriora Delpriora on kiertänyt esiintyjänä laajasti Yhdysvalloissa, Kanadassa, Etelä- Amerikassa ja Italiassa. Hän on osallistunut lukuisille festivaaleille. Hän on valmistunut musiikin maisteriksi Manhattan School of Musicista. Ahlert & Schwab -duo on levyttänyt Naxokselle Delprioran säveltämän sonaatin mandoliinille ja kitaralle. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elias Parish Alvars

Elias Parish Alvars (28. helmikuuta 1808 – 25. tammikuuta 1849) oli englantilainen harpisti ja säveltäjä. Hän sai opetusta Nicholas Charles Bochsalta ja François-Joseph Diziltä. Hän muutti 1830-luvulla Wieniin, koska tuon ajan brittiyleisö ei ollut valmis sooloharpulle. Parish Alvarsin teoksiin lukeutuu eräitä vaativimmista koskaan sävelletyistä harppukappaleista. Hän sävelsi myös konserttomuotoisia teoksia ja sinfonian. Hänen viimeinen virkansa oli keisarin kamarimuusikon työ Wienissä.AllMusic: Elias Parish Alvars Parish Alvars oli sukupolvensa huomattavimpia harpisteja. Hän kehitti uusia soittotekniikoita Sébastien Érardin innovatiivisella instrumentilla.Naxos: Elias Parish Alvars == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Harpisti Floraleda Sacchin sivusto Elias Parish Alvarsista Luokka:Brittiläiset harpistit Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1808 syntyneet Luokka:Vuonna 1849 kuolleet
Helmet (veistos)

Helmet on Merja Pitkäsen (s. 1958) veistosryhmä Turun Itäinen Rantakatu 72:ssa, niin sanotun Valkoisen talon edustalla. Vuonna 2011 paljastettu teos muodostuu neljästä suurennetun vesipisaran muotoisesta elementistä, joiden kiillotetusta teräspinnasta heijastuu laajakulmapeilikuva kaupunkinäkymistä eri suuntiin. Teoksen tilasi Valkoisessa talossa toimiva suunnittelutoimisto Elomatic Oy 70-vuotislahjaksi perustajalleen, teollisuusneuvos Ari Elolle. Neljä pisaraa symboloivat Elomaticin neljää toimintavuosikymmentä. Yritys lahjoitti veistosryhmän Turun kaupungin taidekokoelmaan. Merja Pitkäsen mukaan vesihelmet muistuttavat viereisen Aurajoen ja meren merkityksestä Turun kaupungille. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Lisätietoa veistosten synnystä Luokka:Turun patsaat ja veistokset Luokka:V kaupunginosa
Holger Thorn

Holger Thorn (15. lokakuuta 1895 Helsinki – 21. helmikuuta 1980) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Hän pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa neljä ottelua vuosina 1919, 1921 ja 1924.Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: "Rakas jalkapallo – Sata vuotta suomalaista jalkapalloa". Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3. Viitattu 18.11.2013. Suomen jääpallomaajoukkuetta Thorn edusti kahdesti vuonna 1922 ja oli myös voittamassa Pohjoismaisten kisojen mestaruutta.Jääpallokirja 2009 (s. 57), Suomen Jääpalloliitto. ISNN 0784-0411. Viitattu 18.11.2013. Seuratasolla Thorn edusti molemmissa lajeissa helsinkiläistä Kiffeniä. Viitattu 18.11.2013. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Biohakkerointi

Biohakkerointi on terveyden ja suorituskyvyn edistämistä ja sairauksien ennaltaehkäisemistä, jossa käytetään itsensä mittaamista ja erilaisia teknologisia välineitä. Biohakkerointiin kuuluu ruokavalion optimointia, lisäravinteiden käyttöä ja joskus esimerkiksi pätkäpaastoa. Stressiä biohakkeroinnissa pyritään tietoisesti vähentämään esimerkiksi meditoimalla ja liikkumalla luonnossa. Biohakkeroinnissa voidaan kiinnittää huomiota myös työpaikan ilmanlaatuun, valaistukseen ja ergonomiaan. Biohakkeri kerää ruokailustaan, unestaan ja liikkumisestaan dataa ja toistaa mittauksia saadakseen tietoa toimenpiteidensä ja niiden hienosäädön vaikutuksista. Biohakkerit tutkituttavat esimerkiksi D-vitamiinitasoaan, B12-vitamiinitasoaan, matala-asteisen tulehduksen tasojaan ja geeniperimäänsä. Laboratoriotestejä biohakkerit teettävät usein yksityisesti ilman lääkärin lähetettä. Biohakkerit myös tarkkailevat itse omaa unenlaatuaan ja mittaavat kehoaan sensoreilla, askelmittareilla, aktiivisuusrannekkeilla, geenitesteillä ja verinäytteillä. Biohakkerit käyttävät älypuhelinsovelluksia, jotka mittaavat aktiivisuutta, sykettä ja hengitystiheyttä. Kerätyn datan pohjalta biohakkeri voi esimerkiksi yrittää palautua huonoista yöunista nukkumalla hyvin ajoitetut päiväunet tai syömällä lisäravinteita. Biohakkerointi on suosittua etenkin 20–30-vuotiaiden miesten ja 35–45-vuotiaiden naisten keskuudessa. Biohakkerointia on arvosteltu kaupallisuudesta, tarpeettomista testeistä sekä siitä, että siinä käytetyn teknologian vaikutuksista ei useinkaan ole tieteellistä näyttöä. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Luokka:Biologia Luokka:Transhumanismi
Knut Johansson

Knut Johansson (s. 10. elokuuta 1892 – 31. lokakuuta 1961) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1914 Ruotsia vastaan.Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: "Rakas jalkapallo – Sata vuotta suomalaista jalkapalloa". Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3. Viitattu 18.11.2013. Seuratasolla Johansson edusti helsinkiläistä Kiffeniä. Viitattu 18.11.2013. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet
John Österholm (jalkapalloilija)

John Emil Österholm (joissakin lähteissä etunimenä Jarl, 14. kesäkuuta 1896 Inkoo – 19. lokakuuta 1923 Hamina) oli suomalainen jalkapalloilija ja sotilaslentäjä. HIFK:ta edustanut Österholm pelasi neljä A-maaottelua vuosina 1920–1922. Ainoan maaottelumaalinsa Österholm teki lokakuussa 1920 Viroa vastaan pelatussa ottelussa. == Sotilasura == Inkoossa syntynyt Österholm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1916 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän oli myös Helsingin suojeluskunnan jäsen. Sisällissodan aikana Österholm osallistui jäänmurtaja Volynetšin valtaukseen, Helsingin taisteluun sekä Loviisan valtaukseen. Sodan jälkeen hän kävi Vöyrin sotakoulun aliupseerikurssin ja osallistui syksyllä 1918 Saksassa järjestetylle lentomekaanikkokurssille. Keväällä 1920 Österholm suoritti Kadettikoulun upseerikurssin. Suoritettuaan vielä lentoupseerin, ohjaajan ja tähystäjän tutkinnot Österholm sai lentäjän pätevyyden kesäkuussa 1923. == Kuolema == Ilmailupataljoonassa palvellut vänrikki Österholm kuoli lokakuussa 1923 Suomenlahdella tapahtuneessa lento-onnettomuudessa, kun IVL A.22 Hansa -vesitaso putosi mereen. Tähystäjä Österholmin lisäksi surmansa sai ohjaajana toiminut viipurilainen vääpeli John Alfred Orrainen (s. 1898). Kone oli lähtenyt 18. lokakuuta Santahaminasta kohti Viipuria Saimaalla tehtävää ilmakuvausta varten. Sumun vuoksi miehistö joutui yöpymään Kotkassa, josta matka jatkui seuraavana aamuna. Haminan eteläpuolella kone syöksyi epäonnistuneen laskeutumisyrityksen seurauksena veteen Kuorsalon ja Lehtisen saarten väliselle merialueelle. Österholm ja Orrainen hukkuivat, mutta matkustajana ollut Österholmin kihlattu pelastautui maihin. Miehet siunattiin mereen 25. marraskuuta 1923. Orraisen ruumis löydettiin seuraavana kesänä, mutta Österholm jäi lopullisesti kateisiin. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset sotilaslentäjät Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Lento-onnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1923 kuolleet
Vilho Hirvonen

Vilho Hirvonen (31. joulukuuta 1894 Helsinki – 16. joulukuuta 1956) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhden ottelun vuonna 1921 Viroa vastaan.Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: "Rakas jalkapallo – Sata vuotta suomalaista jalkapalloa". Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3. Viitattu 18.11.2013. Seuratasolla Hirvonen edusti Helsingin Palloseuraa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1921. Viitattu 18.11.2013. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Pisamaotsakutoja

Pisamaotsakutoja (Sporopipes frontalis) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Pisamaotsakutojaa tavataan Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kutojat
Suomuotsakutoja

Suomuotsakutoja (Sporopipes squamifrons) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Suomuotsakutojaa tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kutojat
Kardinaalikutoja

Kardinaalikutoja (Quelea cardinalis) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kardinaalikutojaa tavataan Afrikan itäosissa. Sen on kuvattu olevan harvinainen, vaikkakin paikallisesti runsaslukuinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kutojat
Punahuppukutoja

Punahuppukutoja (Quelea erythrops) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Punahuppukutojaa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sen on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen, ja lajin kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kutojat
Ylänkökutoja

Ylänkökutoja (Ploceus baglafecht) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Ylänkökutojaa tavataan Afrikan keski- ja itäosissa. Sen on raportoitu olevan yleinen tai runsaslukuinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja lajin kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kutojat
Nokia 1011

Nokia 1011 oli suomalaisen matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittelemä GSM- puhelin. Sitä myytiin myös nimellä Mobira Cityman 2000. Puhelimen nimi viittaa julkaisupäivään, 10. marraskuuta 1992.http://www.theregister.co.uk/2007/11/09/ft_nokia_1011/ (englanniksi) Nokia 1011 oli Nokian ensimmäinen sarjavalmisteinen GSM-matkapuhelin, jos ei oteta huomioon jo aiemmin julkaistua Nokia 6050 -GSM-autopuhelinta. Puhelimen mitat olivat 195 × 60 × 45 mm. Siinä oli yksivärinen 2-rivinen nestekidenäyttö sekä 99-paikkainen numeromuisti. http://www.focus.de/digital/handy/mobilfunkgeschichte/tid-13727/mobilfunk- geschichte-mit-dem-telefonkoffer-durchs-land_aid_382427.html (saksaksi) Puhelimen akulla pystyi täydellä latauksella puhumaan 90 minuutin ajan ja valmiustilassa puhelin pysyi 12 tunnin ajan.http://aani.nokia.fi/2011/05/13/muistatko-viela-taman-kapulan/ Malli oli ensimmäinen puhelin, joka pystyi vastaanottamaan tekstiviestejä. Niiden lähettäminen ei kuitenkaan ollut mahdollista. Puhelin poistui tuotannosta vuonna 1994, kun seuraajaksi tuli Nokia 2110. ==Lähteet== 1011 Luokka:Vuoden 1992 matkapuhelimet
Kameruninvuorikutoja

Kameruninvuorikutoja (Ploceus bannermani) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kameruninvuorikutojaa tavataan Kamerunin länsiosissa ja Nigerian itäosissa. Lajin populaatioksi on arvioitu 10 000–19 999 yksilöä. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen elinympäristöt ovat tuhoutumassa sen pienellä esiintymisalueella. ==Lähteet== Luokka:Kutojat Luokka:Uhanalaiset linnut
Natalja Kljutšarjova

Natalja Kljutšarjova (Наталья Ключарёва, s. 1981) on venäläinen kirjailija ja runoilija. Hän on yksi merkittävimmistä 1980-luvulla syntyneistä venäläisistä kirjailijoista. Kljutšarjova syntyi Permissä vuonna 1981 ja muutti Jaroslavliin vuonna 1992. Hän on valmistunut Jaroslavlin valtiollisen yliopiston filologisesta tiedekunnasta. Vuodesta 2005 lähtien hän on asunut Moskovassa tai Moskovan lähellä sijaitsevassa Žutškin kylässä. Hän on työskennellyt televisiotoimittajana ja toimittajana Pervoje sentjabrja (”Ensimmäinen syyskuuta”) -aikakauslehdessä. Hänen perheeseensä kuuluu vuonna 2011 syntynyt esikoinen. == Teokset == * 2006 — Runokokoelma Belyie pionepy * 2008 — Kolmannessa luokassa (Rossija: obštši vagon) * 2009 — SOS! * 2010 — Derevnja durakov (“Hölmöjen kylä”) * 2011 — V Afriku, kuda že ještšo? Natalja Kljutšarjova on ollut ehdokkaana erilaisten kirjallisuuspalkintojen saajaksi. Hän oli ehdokkaana Debjut-kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2002. Vuonna 2007 hän sai Juri Kazakovin kirjallisuuspalkinnon teoksella Odin god v Raju. Kljutšarjova on yksi harvoista 1980-luvulla syntyneistä venäläisistä kirjailijoista, joiden käännösoikeudet on myyty useisiin Euroopan maihin. Häntä pidetään yhtenä Venäjän kiinnostavimmista nuorista nykykirjailijoista. Kljutšarjova kuvaa romaaneissaan, millaista on kasvaa nyky-Venäjän levottomassa ja nopeasti muuttuvassa yhteiskunnassa. Teoksissaan hän käsittelee sosiaalisia ongelmia kuten alkoholismia, huumeiden käyttöä ja syrjäytymistä nykyajan Venäjällä, mutta hän on kirjoittanut myös paljon lähimmäisenrakkauden kaltaisista teemoista. Päähenkilöt romaaneissa ovat yleensä miehiä. Teoksissaan Kolmannessa luokassa ja SOS! Kljutšarjova kuvaa päähenkilön matkaa junalla kaupungista toiseen sekä päähenkilön matkan aikana tapaamia henkilöitä Venäjän eri yhteiskuntaluokista. Vastaavanlainen junamotiivi on ollut tyypillinen venäläiselle kirjallisuudelle jo Tolstoista lähtien, ja myös monet nykykirjailijat ovat käyttäneet junamotiivia teoksissaan. Kljutšarjovan romaaneissa puhutaan myös paljon sielusta ja Jumalasta. Kirjallisina esikuvinaan hän pitää Tšehovia ja Dostojevskia. == Lähteet == * Huttunen, Tomi & Klapuri, Tintti: Kenen aika? Esseitä venäläisestä nykykirjallisuudesta. BTJ Finland Oy, 2012. * http://lit.1september.ru/article.php?ID=200900212 Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vaajakosken naulatehdas

Vaajakosken naulatehdas oli SOK:n omistama vuonna 1939 toimintansa aloittanut metallituotteita valmistanut tehdas. Se lopetti toimintansa 1986. Tehdasrakennus sijaitsee Vaajavirran rannalla. Tehdas aloitti toimintansa hieman ennen talvisodan alkua vuonna 1939. Se työllisti 200 henkeä ja muodosti kolmanneksen SOK:n Vaajakosken tehtaiden liikevaihdosta. Sota-aikana tuotanto kuitenkin pieneni raaka-ainepulan vuoksi ja työläisten määrä pieneni 60 henkeen. Puolustusvoimien tilauksiin oli saatavissa raaka-aineita, ja naulatehdas valmisti puolustusvoimille piikkilankaa ja suuria tulitikkuja, joita käytettiin Molotovin cocktaileissa. Sodan jälkeen tehdas valmisti nauloja, piikkilankaa ja muita metalliteollisuuden tuotteita. Henkilökuntaa jouduttiin kuitenkin aluksi supistamaan vielä parillakymmenellä hengellä armeijan tilausten loputtua ja raaka-ainepulan jatkuessa. Naulatehdas oli vuoteen 1983 hallinnollisesti osa SOK:n Vaajakosken tehtaita. 1984–1986 se toimi Vaaja Rakennustarviketehtaiden alaisuudessa. Vuonna 1986 naulatehdas lopetti toimintansa ja rakennus myytiin kiinteistösijoitusyhtiö Vaajakosken Teollisuustalo Oy:lle. Vuokralaisina on nykyisin muiden muassa kirjapaino, autokorjaamo, kamppailulajiseura ja lounasravintola. ==Kuvia== ==Lähteet== * Kolu, Antti: Vaajakosken yhdyskunta 1916-1944. Jyväskylä: Vaajakosken kohinat ry, 2011. ISBN 978-952-92-9205-9 Vaajakosken naulatehdas VAKKA- arkistotietokannassa ==Aiheesta muualla== Luokka:Suomen teollisuusrakennukset Luokka:Suomen teollisuushistoria Luokka:Vaajakosken rakennukset ja rakennelmat
Dope (kappale)

Dope on yhdysvaltalaisen poplaulaja Lady Gagan balladikappale. Kappale sisältyy hänen vuonna 2013 julkaistulle Artpop-albumille. Kappale nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle kahdeksan marraskuussa 2013. Kappaleen on tuottanut yhdysvaltalainen Rick Rubin. Gaga esitti kappaleen vuonna 2013 järjestetyssä ensimmäisessä YouTube Music Awardsissa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2013 kappaleet Luokka:Lady Gagan kappaleet Luokka:Balladit
Sergio Bosi

Sergio Bosi on italialainen klarinetisti. Hän on Marchen orkesterin klarinetin äänenjohtaja. Hän valmistui 16-vuotiaana parhain arvosanoin Gioacchino Rossini -konservatoriosta (Pesaro), jossa hän sittemmin on itse opettanut. Bosi on voittanut lukuisia kansainvälisiä soolo- ja kamarimusiikkikilpailuja. Hän on omistautunut italialaisen klarinettimusiikin kansainvälisesti tunnetuksi tekemiselle. Bosi on levyttänyt muun muassa Naxos- ja EMI-levy-yhtiöille. Bosi kutsutaan säännöllisesti ClarinetFest -maailmankongressiin. Hän on pitänyt mestarikursseja sekä Italiassa että ulkomailla, esimerkiksi Wienissä ja Madridissa.Naxos: Sergio Bosi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , , Luokka:Italialaiset klarinetistit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Antal Lőrinc

Antal LőrincUnkarin jalkapalloliiton tietokanta. MLSZ Adatbank (s. 26. joulukuuta 1971 Pécs, Unkari) on unkarilainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja. ==Ura== Lőrinc aloitti uransa kotikaupunkinsa Pécsi MSC:n joukkueessa. Hänen tulokaskaudellaan Pécs sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kahden kauden jälkeen Lőrincz siirtyi székesfehérvárilaisen Parmalat FC:n riveihin. Viiden kauden aikana hän esiintyi joukkueessa yli sadassa pääsarjaottelussa. Kesken kauden 1996–97 hän siirtyi lainalle hallitsevaan mestariin Ferencvárosiin, jossa hän pelasi pienessä roolissa joukkueen sijoittuessa kolmanneksi. Kesällä Lőrincz siirtyi sarjanousija Gázszer FC:hen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi melkein jokaisessa sarjaottelussa, mutta toisella kaudellaan hän esiintyi vain yhdessä ottelussa, tullen kentälle vaihdosta. Vuodeksi 1999 Lőrinc siirtyi ennen Unkarin sarjakauden loppumista Veikkausliigan FC Jazziin. Hän teki sarjadebyyttinsä 27. toukokuuta ottelussa Turun Palloseuraa vastaan ja pelasi aloituskokoonpanossa kaikissa kauden lopussa 23 ottelussa, joissa hän teki yhden maalin. Lőrincz palasi takaisin kotimaahansa Gázszerin riveihin vuoden lopussa ja pelasi viidessä ottelussa ennen siirtymistään Kispest Honvéd FC:n joukkueeseen vuodenvaihteessa. Kahden ja puolen kauden jälkeen hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi Lombárd FC Haladásiin ja oli tärkeässä roolissa nostamassa joukkuetta pääsarjaan. Yhden Haladásissa vietetyn pääsarjakauden jälkeen Lőrinc pelasi kasvattajaseurassaan Pécsissä muutaman ottelun syyskaudella 2004–2005. Talvikaudeksi hän siirtyi kolmannen sarjatason Barcsi SC:n riveihin. Viimeiset ottelunsa Lőrinc pelasi Islannin toisen sarjatason KA:ssa. Uransa aikana Lőrinc esiintyi Unkarin pääsarjassa yhteensä neljäntoista kauden aikana 275 ottelussa ja teki niissä viisi maalia. Peliuransa jälkeen hän on valmentanut Pécsin alle 17-vuotiaiden juniorijoukkuetta ja avustanut yhden kauden ajan miesten edustusjoukkuetta. ==Lähteet== Luokka:Unkarilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Erik Andrén

Mats Erik Andrén, vuoteen 1966 Storskrubb (21. syyskuuta 1920 Kruunupyy – 12. marraskuuta 1989 Mustasaari) oli suomenruotsalainen kirjailija. Andrén aloitti kirjoittamisen jäätyään sairauseläkkeelle kirvesmiehen ammatista. Hänen esikoisteoksensa romaani Jag såg all möda ilmestyi 1975. Romaani kuvasi Andrénin lapsuudenkokemuksiin perustuen ahdasmielisen uskonnollisuuden rajoittamaa elämää pohjalaisessa pienyhteisössä. Myöhemmät romaanit En bland dessa (1976) ja Var är din broder? (1983) sijoittuivat toisen maailmansodan vuosiin ja niissä kuvattiin muun muassa aseistakieltäytyjän kohtaloa jatkosodan ajan Suomessa. Andrénin sodanjälkeistä elämää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kuvanneen romaanin Byn låg (1980) pohjalta tehtiin Åke Lindmanin ohjaama tv-sarja Maa jonka saimme (Landet vi ärvde, 1980). Andrén kirjoitti myös artikkeleita Vasabladet-lehteen. == Teoksia == * Jag såg all möda. Söderström, Helsingfors 1975 * En bland dessa. Söderström, Helsingfors 1976 * Byn. Söderström, Helsingfors 1980 * Var är din broder?. Sahlgrens förlag, Hammarland 1983, suomeksi nimellä Missä on veljesi?. Sahlgren, Otalampi 1984 * De besmittade : roman. Sahlgren, Otalampi 1986 == Toimitustöitä == * Ur tystnaden : vita fläckar i Finlands närhistoria ; toim. Matts Andersén, Erik Andrén, Henrik Fågelbärj ; kirj. Matts Andersén ym. Bokprojektet Ur tystnaden, Vasa 1989 == Lähteet == * * Uppslagsverket Finland: Erik Andrén == Aiheesta muualla == * Ylen Elävä Arkisto : Otteita Landet vi ärvde-tv-sarjasta Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Linda Stenfelt

Linda Vera Margareta Stenfelt (3. syyskuuta 1920 Liljendal – 30. syyskuuta 1985) oli suomenruotsalainen runoilija. == Teoksia == * I en ring står åren ; omslag och vinjetter Emilie Stenfelt. Boklaget, Helsingfors 1980 * Dikter. 1985 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Linda Stenfelt === Viitteet === Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Juhani Risku

Juhani Henrik Risku (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista. Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982About Juhani Risku ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes. Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan Uusi Nokia – käsikirjoitus (Differ Books 2010, ISBN 9789526736914). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Juhani Riskun Kritiikkiblogi Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset bloginpitäjät Luokka:Nokian henkilöstö Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Miguel Cabrera

José Miguel Cabrera Torres (s. 18. huhtikuuta 1983 Maracay) on venezuelalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Detroit Tigersissa. Hänen pelipaikkansa on kolmosvahti. Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 16-vuotiaana vuonna 1999 solminut Cabrera voitti tulokaskaudellaan 2003 Florida Marlinsissa pelatessaan World Seriesin. Hänestä on tullut yksi baseballin vaarallisimmista lyöjistä, ja Cabreran kahdeksanvuotisen, vuoteen 2015 yltävän sopimuksen arvo on 152,3 miljoonaa dollaria. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Venezuelalaiset baseballpelaajat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harriet Clayhills

Harriet Clayhills-Hedemann (19. lokakuuta 1920 Turku – 23. heinäkuuta 2014) oli suomenruotsalainen kirjailija. == Teoksia == * Full i 17: berättelse av en flicka om flickor för flickor. Söderström, Helsingfors 1936, suomeksi nimellä Eri kiva tyttö: tämän kertomuksen kirjoitti tyttö tytöistä tytöille. Otava 1938 * Vi abiturienter. Söderström, Helsingfors 1938 * Ju mer vi är tillsammans – en stockholmsflicka möter brödrafolken. Söderström, Helsingfors 1955 * Full i sjutton; av författarinnan något bearbetad och moderniserad nyutgåva. B. Wahlström, Stockholm 1963 * Kvinnfolksgöra: den märkliga historien om kvinnors arbete och liv i Norden under tiotusen år; text Harriet Clayhills; teckningar Iréne Lundholm; färgbilder Lotta Melanton. Prisma, Stockholm 1980 Nimimerkillä Oclay: * Spårvägskupletten: framföres 29.4.1942 vid Spårvägsidrottarnas talkofest för krigsinvalidernas väl av Erik Fröling. Helsingfors 1942 * Leva och överleva: episoder. Söderström, Helsingfors 1945 == Käännöksiä == * Bueno de Mesquita: Karlar är grisar; svensk översättning av Harriet Clayhills. Finlandia förlag, Helsingfors 1946 (alkuteos Men are pigs) == Lähteet == * * Kirjasampo.fi: Harriet Clayhills === Viitteet === Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Pahat unet

Pahat unet (alkuteos: Les mauvais rêves) on ensimmäinen Valerian ja Laureline -sarjan tarina. Sen on kirjoittanut Pierre Christin ja kuvittanut Jean-Claude Mézières. Suomenkielinen albumi sisältää myös kaksi lyhyttä tarinaa sarjan alkuajoilta, "Suuri keräilijä" (1969) sekä "Merkillisiä näytteitä" (1970). == Juoni == === Pahat unet === Vuonna 2720 valtaosa ihmisistä ei tee enää työtä, vaan käyttää aikansa uneksimiseen. Unia hallitsee Unipalvelu. Tarinan sankari Valerian hälytetään lomaltaan selvittämään sabotoitua uniohjelmaa, joka aiheuttaa ihmisille pahoja unia. Ongelmien aiheuttajaksi osoittautuu Unipalvelun entinen johtaja, Xombul, jota Valerian jahtaa aikakoneella vuoteen 1000. Siellä Valerian kohtaa metsässä oudon tytön, Laurelinen, jonka hän lopulta päätyy ottamaan mukaansa 2700-luvulle. ===Suuri keräilijä=== Valerian lentää avaruusaluksellaan tuntemattomalla reitillä, kun se juuttuu magneettiseen ansaan ja putoaa oudolle asteroidille. Käy ilmi, että asteroidi on jättimäisen, ravunkaltaisen keräilijän eläintarha, johon se on pyydystänyt aikojen saatossa lukuisia avaruusolioita henkilökohtaiseen kokoelmaansa. Valerianin onnistuu tuhota magneettiansa ja vapauttaa vangit, mutta hän joutuu pakenemaan suuttunutta keräilijää henkensä edestä. ===Merkillisiä näytteitä=== Valerian, Laureline, biokemisti Myril sekä matemaatikko Astair ovat saapuneet tutkimaan omituista Malpalm-planeettaa, joka on jakautunut neljään avaruus- aikavyöhykkeeseen. He huomaavat pian, että kukin vyöhykkeistä joko nuorentaa, vanhentaa, pienentää tai suurentaa sillä käyvän henkilön. Tutkimuksia hankaloittavat myös vyöhykkeiltä löytyvät oudot eläimet, joihin avaruus- aikavääristymät eivät vaikuta. Luokka:Valerian ja Laureline
Juri Nagibin

Juri Markovitš Nagibin (; 3. huhtikuuta 1920 Moskova Neuvosto-Venäjä – 17. kesäkuuta 1994 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija. Nagibinin novellikirjallisuutta ja elokuvakäsikirjoituksia julkaistiin ainakin Neuvostoliiton aikana. Nagibin asui Moskovassa, jossa hän syntyi ja kuoli. Nagibinin isä teloitettiin vastavallankumouksellisena ennen Juri-pojan syntymää, ja hänen isäpuolensa Mark Leventhal oli juutalainen. Tästä syystä Juri Nagibin joutui kärsimään antisemitismistä. == Tuotanto == Juri Nagibin osallistui toiseen maailmansotaan, ja hänen tuotantonsa ottaa huomioon myös ne, jotka eivät sieltä palanneet. Hänen ensimmäiset julkaistut kokoelmansa olivat Mies rintamalta ja Suuri sydän. Nagibinin päätuotanto oli novelleissa, joissa hänellä oli psykologisesti suuntautunut moraalinen sävy ja tarkka mutta erikoisena pidetty kerronta. Hän kuvasi paljon lapsuudenaikaisia kokemuksiaan ikään kuin metaforin ja monimerkityksellisin vertauksin, esimerkiksi kertomuksessaan Чистые пруды (Tšistyje prudy), joka on samalla hänen lapsuudenmaisemansa nimi Moskovassa. Hänellä oli varsin rikas kielikuva- arsenaali, ja sen käytöstä tyylikeinona hän sai sekä positiivista että negatiivista palautetta. Välillä hänen kerrontansa meni lähelle mystiikkaa, kuten kertomuksessassa Заброшенная дорога (Kadonnut tie). Tunnetumpia teoksia olivat Punapäinen vihreä lintu, Talvinen tammi, fantasiateos Menestyksen huippu ja kokoelmat Lapsuteni kesä, Lapsuuteni kujat sekä elokuvanakin toteutettu pienoisromaani Sivuja Trubnikovin elämästä. ==Suomennetut teokset== * Kertomuksia (Rasskazy, 1957), novellikokoelma. Suom. Toivo I. Ahava. Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, Petroskoi. 1959 ** Hazaralainen ornamentti ** Isänsä poika ** Kalliokynnys ** Komarov ** Nouse reestä, ollaan perillä ** Piippu ** Talvinen tammi ** Vaganov ** Vastanainut ** Weimar ja sen ympäristö ** Yövieras * "Lassilaa etsimässä", teoksessa: Helsinki Moskova: kirjailijat kertovat, Helsinki: Tammi 1983 ISBN 951-3058948 ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Eino M. Turtiainen

Eino Martti Turtiainen (10. lokakuuta 1920 Savonlinna – 17. joulukuuta 1983)Savonlinnan seurakunta, Turtiainen Eino Martti, Pääskylahden hautausmaa, Savonlinna, alue B4, rivi 07, paikka 2867–2868, viitattu 22.2.2022 oli suomalainen runoilija. Turtiainen kävi kansakoulun sekä kokki- ja stuerttikoulun. Hän toimi laivakokkina, stuerttina, ylistuerttina ja intendenttinä. Turtiaisen puolisot olivat Tyyne (o.s. Pennanen) 1948–1949 sekä Milka Tuulikki (o.s. Joki; s. 12.1.1919, k. 13.4.1982) 1956–1982. == Teoksia == * Tunnustan sinulle, Meri. E. Turtiainen, Turku 1977 * Kaikki meret minussa : runoja. SLEY-kirjat, Helsinki 1980 * Ikuisuuksia : runoja. SLEY-kirjat, Helsinki 1982 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Eino M. Turtiainen === Viitteet === Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Helvi Tiippana

Helvi Tiippana (15. lokakuuta 1920 Puumala – 1. huhtikuuta 1993)Ruokolahden seurakunta, Helvi Tiippana, Ruokolahden 2. hautausmaa, osasto 13, rivi 2, paikka 4, viitattu 24.9.2021 oli suomalainen aforismikirjailija. == Teoksia == * Maammon mietteitä. H. Tiippana, Purnujärvi 1979 * Roope lähtee maailmalle : satu, kuvitus Paula Virtanen. H. Tiippana, Imatra 1983 * Naisena Suomessa. Harppuuna, Helsinki 1985 * Veerti ja Vartti. Harppuuna, Helsinki 1986 * Älä odota : proosarunoa ja -mietettä. Kustannus KiOLi, Helsinki 1989 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Helvi Tiippana Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Katri Nironen

Katri Eira Nironen (o.s. Saurio, 20. lokakuuta 1920 Viipurin maalaiskunta – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki)Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 15.8.2015, s. C 17 oli suomalainen teatteritaiteilija ja näytelmäkirjailija. Katri Nironen oli suomalaisen kokeellisen teatterin pioneeri, joka ohjasi ja kirjoitti äänitaideteoksia Yleisradiolle. Vuonna 1965 Katri Nironen sävelsi puhekuoroteoksen Agadir, joka perustui Agadirin tuhoisan maanjäristyksen kokeneen ruotsalaisen Artur Lundkvistin samannimiseen runoteokseen. Teoksesta tehtiin studiotallenne Yleisradiolle. Tallennetta on myöhemmin esitetty Suomen lisäksi muun muassa Italian radiossa. Teoksen ensimmäinen julkinen yleisöesitys oli 4. maaliskuuta 2015 Taideyliopiston Exhibition Laboratoryssa Petri Kuljuntaustan johdolla, 50 vuotta teoksen valmistumisen jälkeen. 1960-luvulla Katri Nironen perusti avantgardistisen teatteriryhmän Collegium Artiumin, joka esiintyi muun muassa Venetsian biennaalissa 1970. 1970-luvulla ryhmä muutti nimensä Tilateatteriksi ja tutki erilaisten teatteritilojen suhdetta näyttelijäntyöhön. Hän työskenteli 1971 perustetun Teatterikeskuksen ensimmäisessä hallituksessa luoden edellytyksiä pienten teatteriryhmien eloonjäämiselle. Niroselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen. == Teoksia == * Agadir : äänikuoroteos, 1965 * Ellinoora joka oli leikisti : lastennäytelmä, 1975 * Porkkana porkkana : lastennäytelmä ; kirj. Jussi Myllymäki, Leif Lönnqvist, Katri Nironen, 1975 == Lähteet == * Katr Nironen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (arkistoitu versio archive.is- sivustolla) * Näytelmät.fi : Katri Nironen === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Angelscourge

Angelscourge on turkulainen black metal -yhtye. ==Diskografia== * In The Realm of the Horned (cd-r) (2012) * * ==Aiheesta muualla== * Reverbnation * Discogs * Soundcloud Luokka:Suomalaiset black metal -yhtyeet
Jone Delai

Jone Delai (s. 5. syyskuuta 1967 Naidrodro, Viti Levu) on fidžiläinen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän osallistui siellä miesten 100 metrin juoksuun ja 4 × 100 metrin viestijuoksuun, mutta putosi molemmissa ensimmäisellä kierroksella.Jone Delai Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com Delain henkilökohtaiset ennätykset ovat 100 metrin juoksussa 10,26 (1997) ja 200 metrin juoksussa 21,22 (1995).IAAF: Athlete profile for Jone Delai == Lähteet == Luokka:Fidžiläiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Skrolli

Skrolli on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä suomalainen tietotekniikkalehti. Projekti käynnistyi 6. syyskuuta 2012, nelisivuinen näytenumero julkaistiin 20. lokakuuta 2012 ja lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti 25. maaliskuuta 2013 alkaen. Vuoden 2015 lopulla Skrollista julkaistiin joukkorahoitusmuotoinen kampanja myös englanninkielisen version julkaisemiseksi. Ensimmäinen Skrolli International Edition julkaistiin huhtikuussa 2016. Vaikka Skrolli on tunnetuin koti-Suomessaan, lehti on saanut myös kansainvälistä huomiota. Esimerkiksi vuonna 2018 LucasArtsin varhainen työntekijä, pelisuunnittelija David Fox käytti Skrollin artikkelia Rescue on Fractalus! -pelistä pohjana muistelmaketjulleen Twitterissä. Vuonna 2019 pelisuunnittelija Jeff Minter piti kaksi esitystä Skrollin lavalla Assembly-tietokonefestivaaleilla. Skrolli International Editionin ensimmäisen numeron virtuaalisella kansilevykkeellä julkaistiin pelattava demo Mikrobitti-lehden aprillipilaksi keksitystä Illuminatus-tietokonepelistä. Vuosina 2014–2015 Skrolli julkaisi suomenkielisessä lehdessään Wallun piirtämää Mikrokivikausi-sarjakuvaa. Skrolli on järjestänyt Skrolli Party -demotapahtumia vuodesta 2017 alkaen. Suomenkielinen Skrolli-lehti on ollut vuoden 2020 syksystä numerosta 2020.3 lähtien myynnissä Lehtipiste-jakeluyrityksen myyntipisteissä ympäri Suomen. ==Skrollin konsepti== Projekti kertoo toimivansa pääasiassa vapaaehtoisvoimin ja saaneen alkunsa Internet-meemistä siitä, millaiselta 1980-luvun tietokonelehden kansi näyttäisi vuonna 2012. Lehden toimituksen kerrotaan koostuvan noin kymmenestä Skrolli-yhteisön aktiivisimmasta jäsenestä. Skrollia rakennetaan kaupallisen tekniikkamedian ulkopuolelleen jättämien aiheiden ympärille. Lehden mukaan korostettuina ovat hidas, aikaa kestävä journalismi, tee-se-itse-asenne ja syvä asioihin paneutuminen. Lehdestä on tekijöiden mukaan pyritty tekemään esine, jonka lukijat haluaisivat omistaa fyysisenä esineenä ja säilyttää vuosien ajan. Yli vuotta vanhemmat numerot löytyvät lisäksi lehden verkkosivuilta vapaasti PDF-muodossa. ==Skrollin lukijakanavat== Skrollilla on omat lukijakanavat, joilla kiinnostuneet voivat keskustella tietotekniikasta ja ajankohtaisista aiheista. Skrollin lukijakanavat ovat Discordissa, IRC:ssä ja Matrixissa. ==Turrikaanien yö== Skrolli-lehdessä on julkaistu vuodesta 2016 säännöllisesti Jarkko "JJ" Nääsin piirtämää Turrikaanien yö -sarjakuvaa. Sarjakuva käsittelee pääasiassa tietokoneharrastamisen ja etenkin pelaamisen lähihistoriaa. ==Isä ja poika== Skrollin lukijakanavilla on julkaistu vuodesta 2023 arkipäivisin Leo "LimbClock" Loikkasen piirtämää Isä ja poika -pilapiirrossarjakuvaa. Isä ja poika käsittelee tietokonekulttuurin ilmiöitä useamman eri sukupolven kautta. Sarjakuvasta on julkaistu poimintoja myös Skrolli-lehdessä. 100\. Isä ja poika -sarjakuva ilmestyi 4.12.2023. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Skrolli.fi Luokka:Suomalaiset tietotekniikkalehdet
Derby Makinka

Derby Makinka (5. syyskuuta 1965 – 27. huhtikuuta 1993) oli sambialainen jalkapalloilija. Hän kilpaili viidenneksi sijoittuneen Sambian joukkueen jäsenenä vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa.Derby Makinka Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com Makinka oli keskikenttäpelaaja. Hän kuoli Gabonissa lentoturmassa, kun Sambian maajoukkuetta kuljettanut kone syöksyi mereen Librevillen edustalla.Zambia Reports: Sata Names Lusaka Stadium in Honor of Gabon Disaster Heroes Makinka oli Sambian vuoden pelaaja (1989).RSSSF: Zambia - Player of the Year == Lähteet == Luokka:Sambialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet Luokka:Lento-onnettomuudessa kuolleet
Thomas Stacy

Thomas Stacy (15. elokuuta 1938 Little Rock, Arkansas – 30. huhtikuuta 2023 Southampton, New York) oli yhdysvaltalainen englannintorvensoittaja. Hän oli New Yorkin filharmonikkojen solistina ja teki yhteistyötä Leonard Bernsteinin, Pierre Boulez’n, Colin Davisin, André Previnin, Erich Leinsdorfin, Zubin Mehtan, Michael Tilson Thomasin, Neville Marrinerin, Franz Welser-Mostin, Marin Alsopin, Kurt Masurin, Alan Gilbertin, Bramwell Toveyn ja David Robertsonin kanssa. Vuonna 2005 Stacy sai Grammy-ehdokkuuden levytyksestään Kenneth Fuchsin konsertosta Eventide Naxos-levymerkillä. Stacylle ovat säveltäneet teoksia myös muiden muassa Pēteris Vasks ja Stanisław Skrowaczewski.Thomas Stacy Naxos. Stacy valmistui Eastman School of Musicista. Hän on maailman levytetyin englannintorvensoittaja. Hän on lisäksi levyttänyt Naxoksella oboe d’amorelle sävellettyjä konserttoja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset muusikot Luokka:Englannintorvensoittajat Luokka:Oboe d'amoren soittajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Terijoen Kiisto

Terijoen Kiisto oli terijokelainen urheilun yleisseura, joka perustettiin 24.11.1925 (rekisteröity 10.12.1926PURKKI - purkautuneiden yhdistysten tietokanta) nimellä Terijoen Painiseura. Painiseura järjesti kansallisia kilpailuja. Vähitellen seuran ohjelmaan otettiin muitakin lajeja ja 1929 seuran nimeksi muutettiin Terijoen Kiisto, jolla nimellä seura rekisteröitiin 4.12.1937. Vuonna 1920 perustettu Terijoen Urheilijat sulautui Kiistoon virallisesti vuonna 1936, kuten myös Terijoen Rajamaila. Vuonna 1934 perustettu Terijoen Urheiluveikot liittyi niin ikään Kiistoon vuonna 1938. Rajakomendantti Ilo E. Schroeder (Syväri) oli mukana seuran johdossa perustamisesta lähtien vuoteen 1934. Voimistelunopettaja Schroeder oli ollut Tukholman olympiakisoissa Suomen voimistelujoukkueen toisena johtajana. 1930-luvulla Kiistosta kehittyi yksi maan parhaita yleisurheiluseuroja. Vuosina 1934-1937 Kiistoa edustanut Vilho Hänninen oli maan parhaita vauhdittomien hyppääjiä ja kiekonheittäjiä ja Tauno Peussa voitti 800 metrin Suomen mestaruuden 1937. Pesäpallossa Kiisto selvisi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Välisarjaan 1938, jossa pelasi myös seuraavan kauden sijoittuen lohkonsa kolmanneksi Jyväskylän Kirin ja Kouvolan Pallonlyöjien jälkeen. Lisäksi Kiiston ohjelmaan kuului ainakin hiihto, nyrkkeily ja suunnistus. Monet terijokelaiset yhdistykset evakuoituivat Järvenpäähän talvisodan seurauksena ja jatkoivat toimintaansa siellä, mm. Martat ja Sos.-dem. Työväenyhdistys. Joidenkin lähteiden mukaan myös Kiisto.Pesäpalloliiton artikkeliarkisto: Pallopelejä Karjalassa vuodesta 1687 ==Lähteet== * Antti O. Arponen: Luovutetun Karjalan urheilu, Suomen Urheilumuseosäätiö, sivut 130-131. ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Pitäjäliite Luokka:Suomalaiset urheilun yleisseurat Luokka:Terijokelaiset urheiluseurat Luokka:Entiset pesäpalloseurat
Volodymyr Musalimov

Volodymyr Andrijovytš Musalimov (, , 31. joulukuuta 1944 Moskova, Venäjän SFNT – 3. marraskuuta 2013 Luhansk, Ukraina) oli ukrainalaistaustainen Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. 67 kilogramman painoluokassa kilpaillut Musalimov saavutti olympiapronssia Méxicossa 1968. Lisäksi hän saavutti EM-pronssia Bukarestissa 1969.http://amateur- boxing.strefa.pl/Championships/EuropeanChampionships1969.htmlSports- Reference.com Musalimov kuoli 3. marraskuuta 2013, 68-vuotiaana.http://paralel-media.com.ua/p60244.html == Lähteet == * Volodymyr Musalimov Bio, Stats and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Neuvostoliittolaiset nyrkkeilijät Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Christian Davidsson

Christian Davidsson on ruotsalainen kontrafagotisti. Hän opiskeli Asger Svendsenin johdolla Malmön musiikkiakatemiassa ja voitti ensipalkinnon International Double Reed Societyn Fernand Gillet -kilpailussa Yhdysvalloissa vuonna 1985. Davidsson on soittanut Tukholman kuninkaallisissa filharmonikoissa, Kungliga Hovkapelletissa ja Malmön sinfoniaorkesterissa. Hän on myös opettanut Malmön musiikkiakatemiassa. Davidssonin levytysten joukossa on BIS-levymerkillä julkaistu kokoelma The Romantic Bassoon, jolla kuullaan Johann Nepomuk Hummelin, Édouard du Puyn, Franz Danzin ja Carl Maria von Weberin teoksia fagotille ja orkesterille.BIS Records: The Romantic Bassoon == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset fagotistit Luokka:Kontrafagotistit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt