Saksitaitto

Saksitaitto on lehden, kirjan, esitteen tai muun painotuotteen taitto, joka tehdään käsityönä leikkaamalla, liimaamalla ja reprokuvaamalla. Saksitaitto oli sivunvalmistuksen yleinen välivaihe 1970- ja 1980-luvuilla, kun kohopainotekniikasta oli siirrytty offset- tai syväpainoon, mutta tietokonepohjaiset julkaisuohjelmat eivät vielä olleet yleistyneet. Eri kirjoittajien tuottamat käsikirjoitukset toimitettiin konekirjoitusarkkeina työohjeiden kera kirjapainoon tai latomoon. Sieltä palautettiin julkaisun taittajien käyttöön paperiliuskoja, joille tekstit oli tuotettu valoladontana työohjeiden mukaan toivotun levyisiksi palstoiksi halutulla kirjasintyypillä. Nykyisin taitto tehdään tietokoneella, ja sen tekevät joko toimittajat tai taittajat lehden koosta riippuen.Paretskoi, Markku: Huumori ja perspiraatio, Pahkasika-lehden verkkosivusto 22.5.2015. Viitattu 8.8.2016.”Cutting and pasting with a scalpel.” Loughborough Echo, 4.11.2011. Haettu 8.8.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen): https://www.highbeam.com/doc/1P2-30020120.html Taittajat leikkasivat ja liimasivat liuskoista julkaisun sivun mukaisia kokonaisuuksia eli leiskoja () ja jättivät tilaa kuville. Joskus taitto tehtiin valmiiksi peisteiksi (), jolloin kirjapaino valmisti niistä suoraan painofilmit tai painolevyt. Valokuvat toimitettiin reprolaitokseen rasteroitaviksi, ja rasteroidut kuvat liimattiin sivulle. Sivut tehtiin viimeistään kirjapainossa valmiiksi peisteiksi ennen painolevyille kuvaamista. Käytetystä painotekniikasta riippuen kirjapaino joko latoi sivujen aineistot taittajien toimittamien sivumallien mukaan irtokirjakkeista palstoiksi ladottujen levyjen avulla tai jäljensi taittajien tuottaman paperisen sivun peist upin painopellille valokuvaamalla painofilmiksi ja syövyttämällä filmin mukaan painopellille. Saksitaittoaikakaudella kirjapainojen ammattinimikkeitä ja välineitä olivat valolatoja valolatomakoneineen, reprokuvaaja reprokameroineen sekä asemoija eli taittaja liimauslaitteineen, saksineen ja taittoveitsineen. Saksitaitto ei vaatinut enää samanlaista ammattitaitoa kuin kohopaino ja metalliladonta, mutta ammattiyhdistysliike piti monissa maissa yhä tiukasti kiinni toimenkuvien rajoista. Suomessakin taittohuoneessa vierailevaa toimittajaa käskettiin olla tarttumatta itse taittoveitseen tai seurauksena olisi työtaistelu.Marttila, Jouko: Sopeudu tai kuole , Lastuja, Metsäteollisuus ry:n blogi 21.5.2015. Viitattu 10.8.2016. Britanniassa kirjapainoalan ammattiliitot onnistuivat vastustamaan saksitaiton yleistymistä ja kohopainosta offsetiin siirtymistä 1980-luvun puoliväliin asti niin, että muun muassa The Guardian -⁠sanomalehti käytti kohopainoa vuoteen 1987 saakka. Rupert Murdochin onnistui uudistaa omien brittilehtiensä (The Times, The Sunday Times, The Sun ja News of the World) tekniikka salaisuuden verhossa rakennetun Wappingin painotalon valmistuttua 1986 niin, ettei metalli- tai edes valolatojia enää tarvittu lainkaan vaan toimittajien teksti siirtyi tietokoneen muistista suoraan painoaineistoon. Tämä kuitenkin onnistui vain käyttämällä liittoon kuulumatonta työvoimaa, mistä seurasi ay-liikkeen vuoden kestänyt tulokseton työtaistelu. Se oli suuren kaivoslakon 1984–1985 ohella yksi Britannian ammattiyhdistysliikkeen suurista tappioista Margaret Thatcherin pääministerikaudella.The end of hot metal printing: GNM Archive teaching resource March 2015, The Guardian, maaliskuu 2015. Viitattu 10.8.2016.News Corp. rakentaa jättipainon Englantiin, Digitoday 18.5.2004. Viitattu 10.8.2016.Macintyre, Donald: Wapping dispute 30 years on: How Rupert Murdoch changed labour relations - and newspapers - forever, The Independent 21.1.2016. Viitattu 10.8.2016. == Katso myös == * Siirtokirjaimet ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *Hallberg, Åke & Pajatti, Armas: Valmis painettavaksi (alkuteos Klart för tryck). Tammi 1979. ISBN 951-30-4397-5. Luokka:Kirjapainotaito