EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
BMW Strahlbomber II

BMW Strahlbomber II oli toisen maailmansodan aikana kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen suihkupommikone. Projektin tarkoituksena oli demonstroida BMW:n suihkumoottorien toimivuutta pommikoneissa. == Suunnittelu ja kehitys == BMW:llä oli ollut vaikeuksia oman suihkumoottorinsa suunnittelussa ja töiden venyessä pitkälle sotavuosiin oli lentokonevalmistajien kiinnostus ehtinyt siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Kiinnostuksen herättämiseksi oli BMW vuoden 1944 aikana pienenä mainoskampanjana suunnitellut viisi eri suihkuhävittäjämallia joihin he uskoivat BMW:n valmistamien 003- ja 018 turbojettiensä hyvin soveltuvan. Näiden yhteydessä suunniteltiin myös neljä eri pommikonemallia, joilla pyrittiin ilmaisemaan BMW:n moottorien soveltuvuutta pommikoneisiin. Yksi näistä neljästä pommikonemallista oli BMW Strahlbomber II. Se oli muodoltansa lentävä siipi, käyttäen voimanlähteenään kahta BMW 018 turbojettiä asennettuna vieretysten rungon keskiosaan. Koneen miehistö koostui kolmesta jäsenestä, joista lentäjä sekä kartturi istuivat ohjaamossa koneen etuosassa, ja tähtääjä makasi hänelle tarkoitetussa kopassa rungon alapuolella. Koneessa oli myös sisäänvedettävä kolmipyöräteline ja kone oli aseistettu kahden konetykin radio-ohjattavalla ampumolla rungon päällä sen takaosassa. Ampumoa olisi ohjattu kartturin paikalta. Myös korkeintaan 5 000kg:n pommilasti olisi ollut mahdollista kuljettaa. == Tekniset tiedot == == Katso myös == * BMW Strahlbomber I * Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945 * BMW Projekt I * Lippisch P.15 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945 Luokka:Saksalaiset pommikoneet
Khon Kaenin yliopisto

Khon Kaenin yliopisto (มหาวิทยาลัยขอนแก่น; , lyh. KKU) on yliopisto Thaimaan koillisosassa, Khon Kaenin provinssin keskuskaupungissa Khon Kaenissa. Yliopiston perustamista koskeva asetus julkaistiin tammikuussa 1966; kuningas Rama IX vahvisti perustamisen virallisella vierailullaan yliopistolle joulukuussa 1967.พระราชบัญญัติมหาวิทยาลัยขอนแก่น พ.ศ. ๒๕๐๘ Vuonna 2021 siellä opiskeli runsas 39 000 opiskelijaa, ja henkilökuntaan kuului yli 11 500 henkilöä. Vuonna 2020 opiskelijoita oli runsas 36 000, joista noin 2 050 oli tohtoriopiskelijoita.สารสนเทศ 2555 มหาวิทยาลัยขอนแก่น Yliopisto tuo esille, että se sijottui vuonna 2021 kansainvälisessä QS (Quacquarelli Symonds) -yliopistorankingissa maailmanlaajuisesti sijaluokkaan 801–1000. THE- yliopistovertailussa sija oli yli 1001, mutta KKU oli Thaimaan johtava yliopisto sosiaalisten vaikutusten osa-alueella. Espanjalainen, korkeakoulujen verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-ranking listasi Khon Kaenin yliopiston vuonna 2021 Thaimaan 4. parhaaksi yliopistoksi ja maailmanlistan sijalle 836. ศูนย์สารสนเทศ ม.ขอนแก่น.jpg|Yliopiston rakennuksia. File:Campus KKU.JPG|Kampuksen urheilukenttää. File:Día del profesores.jpg|Opettajan päivänä Thaimaassa tervehditään yliopisto-opettajiakin suurta kunnioitusta osoittaen. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Thaimaan yliopistot
Naresuanin yliopisto

Naresuanin yliopisto (มหาวิทยาลัยนเรศวร; , lyh. NU) on yliopisto Phitsanulokin kaupungissa Thaimaassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1967 ja nimetty kuningas Naresuanin mukaan. Vuonna 2020 siellä opiskeli runsaat 22 200 opiskelijaa(23-09-2557).pdf , joista noin 1 400 oli tohtoriopiskelijoitaรายงานบุคลากรสายวิชาการ (มีหน้าที่สอน) จำแนกตามตำแหน่งทางวิชาการ และระดับการศึกษา ปีการศึกษา 2551 . Espanjalaisessa, korkeakoulujen verkkonäkyvyyttä korostavassa Webometrics-yliopistorankingissa Naresuanin yliopisto arvioitiin vuonna 2021 Thaimaan 8. parhaaksi yliopistoksi, ja se ylsi maailmanlistan sijalle 1 252. File:KingNU.jpg|Kuningas Naresuanin patsas. File:Queen Sirikit National Building of Naresuan University.jpg|Kuningatar Sirikitin mukaan nimetty Naresuanin yliopiston rakennus. File:Central Library.JPG|Naresuanin yliopiston kirjastoa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *About Naresuan University​ (nu.ac.th) Luokka:Thaimaan yliopistot
Hevisauruksen diskografia

Hevisaurus on suomalainen lapsille suunnattu heavy metal -yhtye. Yhtyeen diskografia koostuu suomen kielisillä julkaisuilla yhdeksästä studioalbumista, yhdestä kokoelmasta, yhdestä EP:stä ja yhdestätoista singlestä. ==Studioalbumit== Nimi Julkaisutiedot Listasijoitukset Myynti Albumilista Fyysinen albumilista Jurahevin kuninkaat * Julkaistu: 21. lokakuuta 2009 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 5 (lista ei toiminnassa) tuplaplatinaa Hirmuliskojen yö * Julkaistu: 15. syyskuuta 2010 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 3 platinaa Räyh! * Julkaistu: 28. syyskuuta 2011 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 2 platinaa Räyhällistä joulua * Julkaistu: 7. marraskuuta 2011 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 21 kultaa Kadonneen Louhikäärmeen arvoitus * Julkaistu: 7. syyskuuta 2012 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 1 kultaa Vihreä vallankumous * Julkaistu: 25. lokakuuta 2013 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 10 kultaa Soittakaa Juranoid! * Julkaistu: 9. lokakuuta 2015 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 12 – Mikä minusta tulee isona? * Julkaistu: 1. syyskuuta 2017 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 29 7 – Bändikouluun! * Julkaistu: 25. lokakuuta 2019 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 32 7 – ==Kokoelmat== Nimi Julkaisutiedot Listasijoitukset Myynti Albumilista Jurahevin ikivihreät * Julkaistu: 24. lokakuuta 2014 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 26 – ==EP:t== Nimi Julkaisutiedot Listasijoitukset Myynti Albumilista Hirmuliskojen pikkujoululevy * Julkaistu: 15. marraskuuta 2010 * Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment * Formaatti: CD, striimaus 1 – ==Singlet== Nimi Vuosi Listasijoitukset Albumi Single-lista ”Jurahevin kuninkaat” 2009 – Jurahevin kuninkaat ”Viimeinen mammutti” – ”Saurusarmeija” 2010 – Hirmuliskojen yö ”Kurajuhlat” – (julkaistu vain singlenä) ”Räyh!” 2011 – Räyh! ”Aarrejahti” 2014 – Jurahevin ikivihreät (kokoelma) ”Juranoid” 2015 – Soittakaa Juranoid! ”Mikä minusta tulee isona?” 2017 – (julkaistu vain singlenä) ”Bändikouluun!” 2019 – Bändikouluun! ”Poro soitti taikarumpua” – ”100” – ”Hevimetallisarvet” 2023 - (julkaistu vain singlenä) ”Kalloween” 2024 - (julkaistu vain singlenä) ==Videografia== ===Musiikkivideot=== * Jee Hevisaurus (2009) * Viimeinen mammutti (2010) * Saurusarmeija (2010) * Yhteinen joulu (2010) * Räyh! (2011) * Tonttuheviä (2011) * Ugala Bugala (2012) * Avaruuden autokorjaamo (2013) * Liskodisko (2013) * Aarrejahti (2014) * Juranoid (2015) * 100 (2019) * Hevimetallisarvet (2023) ===Livealbumit=== * Purppuramysteeri (2010) Linnanmäen Peacock- teatterissa * Eläintarhan yövahti (2011) Linnanmäen Peacock-teatterissa * Salainen tehtävä (2012) Linnanmäen Peacock-teatterissa * Velhojenvuoren salaisuus (2013) Linnanmäen Peacock-teatterissa * Mikä minusta tulee isona? (2017) Linnanmäen Peacock-teatterissa ==Lähteet== Luokka:Diskografiat
Nemanja Nikolics

Nemanja Nikolics (alk. Nemanja Nikolić, s. 31. joulukuuta 1987 Senta, Jugoslavia) on unkarilainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Fehérvária. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi kotimaastaan puolalaisseura Legia Varsovaan ja tammikuussa 2017 Major League Soccerissa pelaavaan yhdysvaltalaiseen Chicago Fireen. Hän palasi Unkariin helmikuussa 2020. Nikolics pelasi Unkarin maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2013 MM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa. Hän on kesäkuun 18. päivään 2021 mennessä pelannut 38 maaottelua, joista 15 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Britta-Lisa Joutsen

Britta-Lisa Joutsen (o.s. Björkman; 19. joulukuuta 1925 Helsinki – 7. maaliskuuta 2021 HelsinkiKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat.) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, koulutukseltaan diplomiarkkitehti.Haavi. Onnimanni 2/2021. Joutsen kirjoitti 1960-luvulla nuortenkirjoja, jotka käsittelivät Yhdysvaltoja: Maija lähti Kaliforniaan (1963) kertoo automatkasta maan halki ja Taivas mikä sisar (1969) amerikkalaisesta vaihto-oppilaasta, joka saapuu Suomeen. Englanninkielinen romaani Lingonberries in the Snow (1968) kuvaa sanfranciscolaisen perheen Suomen-vierailua. Lastenromaani Kissa soittaa ovikelloa (1967) on julkaistu myös saksaksi, ja romaani Saaressa kasvaa omenapuu (1972) edustaa luonnonsuojelua. Joutsen oli Suomen Nuorisokirjailijat ry:n kunniajäsen. Hänelle myönnettiin Valistuksen palkinto vuonna 1968.Joutsen, Britta-Lisa. Kirjasampo. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Barn- och ungdomsförfattare i Finland. Finlands biblioteksförening, 1976. * Loivamaa, Ismo (toim.): Kotimaisia nuotenklassikoita 3. Avain, 2011. * Suomalaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita II. Suomen kirjastoseura, 1975. Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Suomalaiset arkkitehdit
Kovelan kartano

Kovelan kartano on 1500-luvulla perustettu säteritila Lohjan Nummella, Uudellamaalla. Kartano sijaitsee Kovelan kylässä Pitkäjärven länsipuolella Kovelanjärven rannalla. Kovelan kartanon nykyinen päärakennus on rakennettu 1925. Rakennus on kaksikerroksinen ja puurakenteinen. == Historia == 1500-luvun lopulla Kovelan kylä päätyi Johan Boosen rälssiksi, josta muotoutui reduktion jälkeen Kovelan kartano -niminen säteri. 1700-luvun lopulla kartano jakaantui kolmeksi tilaksi; Kovela, Söderkulla ja Övergård (Sorva). Kovelan kartanon yhteydessä toimii Kovelan traktori- ja maatalousmuseo. == Kartanon omistajat == Lista tilan/kartanon omistajista: * Pekka Kovela 1514 * Kaarle Kovela 1540 * Johan Ludolfsson Boose 1569-1595 * Måns Ivarsson Stiernkors 1596-1599 * Karin Johansdotter Boose 1599-1604 * Klaus Slang 1604-1624 * Elin Johansdotter Boose 1625-1630 * Bertil von Nieroth 1631-1637 * Nils Mickelsson Fogelhuvud 1637-1651 * Claes Eriksson Sabelstierna 1651 * Arvid Sabelstierna * Claes Sabelstierna * Jakob Eriksson Gjös 1697-1710 * Anna Margareta Myhr 1710-1741 * Gabriel Woivalenius 1742-1749 * Jacob Johan Woivalenius 1750-1770 * Johan Anders Woivalen 1750-1770 * Anna Christina Nicander 1790-1803 * Karl Henric Tandeqvist 1806-1829 * Henric Henricsson Oilenius 1830-1838 * Henric Henricsson Oilenius 1839-1869 * Henriv Henricsson Forsgren 1869-1887 * Henrik Johan Kovela (ent. Forsgren) 1898-1936 * Henrik Kovelan perikunta 1936-1941 * Yrjö Juuso Karhu 1942-1975 * Erkki Osmo Karhu, Eero Olavi Karhu ja Into Heikki Karhu 1975-2011 * Lari Karhu 2011- == Lähteet == Luokka:Lohjan kartanot Luokka:Nummen rakennukset ja rakennelmat (Lohja)
Bergkulla

Bergkulla on Nummella, Uudellamaalla sijaitseva entinen Nummen kappalaisten ja kirkkoherrojen puustelli. Tila lahjoitettiin Nummen kappalaisten puustelliksi Raaseporin kreivikunnan haltijan, kreivi Gustaf Mauritz Lewenhauptin, toimesta vuonna 1680. Tila tunnettiin aiemmin nimellä Rasu. Puhekielessä tilaa ja päärakennusta kutsutaan myös Nummen vanhaksi pappilaksi. Pappilan ensimmäinen pappi oli Henrik Jakob Talpaeus, joka muutti tilalle vuonna 1680. Viimeinen pappi, joka Bergkullaa asutti oli Lauri Kustaa Antti Halttunen. Halttunen muutti uuteen pappilaan lähemmäs Nummen kirkkoa vuonna 1955. Bergkulla myytiin yksityiselle taholle vuonna 1956. == Lähteet == Luokka:Nummen rakennukset ja rakennelmat (Lohja) Luokka:Suomen pappilat
Berndt Robert Gustaf Stackelberg

Berndt Robert Gustaf Stackelberg (1784–1845) oli ruotsalainen sotilas ja Ruotsin Saint-Barthélemyn kuvernööri vuosina 1812–1816. Hän syntyi Artjärvellä Ratulan kartanossa. Hänen isänsä Bernd Magnus Stackelberg oli majuri, myöhemmin Suomen käskynhaltija, ja äitinsä vapaaherratar Ottiliana Ulrica De Geer af Tervik. Stackelberg aloitti Haapaniemen sotakoulussa vuonna 1798. Hän eteni sotilasurallaan majuriksi asti. ==Katso myös== * Stackelberg ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1784 syntyneet Luokka:Vuonna 1845 kuolleet Luokka:Saint- Barthélemyn historia Luokka:Ruotsalaiset upseerit
Olaudah Equiano

Olaudah Equiano (orjanimeltään Gustavus Vassa; n. 1745–1797) oli orja ja kirjailija. Hän oli kotoisin todennäköisesti Nigeriasta, josta hänet kidnapattiin ja vietiin vuonna 1756 ensin Barbadokselle ja sitten Yhdysvaltojen Virginiaan. Hänen virginialainen omistajansa antoi hänelle nimen Gustavus Vassa Ruotsin 1500-luvun kuninkaan mukaan – mitään ruotsalaisyhteyttä orjalla ei kuitenkaan ollut. Equiano sai ostettua itselleen vapauden ja muutti Lontooseen, jossa liittyi orjuuden vastaiseen liikkeeseen. Hänen omaelämäkertansa The Interesting Narrative of the Life of Olaudah Equiano (1789) kertoo hänen matkastaan Atlantin yli orjuuteen. ==Lähteet== Luokka:Orjat Luokka:Afrikkalaiset kirjailijat Luokka:1740-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1797 kuolleet
Józef Oleksy

Józef Oleksy (1946–2015) oli puolalainen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri 1995–1996 ja parlamentin puhemies 1993–1995 ja 2004–2005. Hän kuului Demokraattiseen vasemmiston liittoon (SLD, entiset kommunistit). Oleksy osallistui virkamiehenä vuoden 1989 neuvotteluihin, jotka johtivat kommunistivallan päättymiseen Puolassa. Oleksy erosi pääministerin paikalta vuonna 1996, kun häntä syytettiin vakoilusta Moskovan hyväksi. Tutkinnassa hänen todettiin pitäneen läheisiä välejä venäläisiin. Salaisten tietojen luovuttamista venäläisille ei pystytty osoittamaan todeksi, ja syytteet raukesivat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puolalaiset poliitikot Luokka:Puolan pääministerit Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Waldemar Pawlak

Waldemar Pawlak (s. 5. syyskuuta 1959) on puolalainen poliitikko. Hän on toiminut Puolan pääministerinä kahdesti, 1992 ja 1993–1995. Hän edustaa maanviljelijöiden PSL-puoluetta. Pawlak oli vuoden 1989 kommunistivallan kaatumisen jälkeen ensimmäinen pääministeri, jonka poliittiset juuret eivät olleet Solidaarisuus-liikkeessä. Donald Tuskin hallituksessa Pawlak oli varapääministeri ja talousministeri. Vuonna 2010 Pawlak oli puolueensa presidenttiehdokkaana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puolalaiset poliitikot Luokka:Puolan pääministerit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Albert Grodet

Louis Albert Grodet (4. toukokuuta 1853 Saint-Fargeau, Yonne – 30. tammikuuta 1933 Pariisi) oli ranskalainen virkamies ja poliitikko, joka työskenteli useiden siirtomaiden kuvernöörinä. Albert Grodet syntyi virkailijaperheeseen. Hän suoritti oikeustieteen tutkinnon ja työskenteli virkamiehenä kauppaministeriössä ja vuodesta 1883 lähtien siirtomaaministeriössä. Grodet toimi kuvernöörinä Martiniquella vuodesta 1887 ja Ranskan Guayanassa vuosina 1891–1893. Vuosina 1893–1895 hän oli ensimmäinen siviili Ranskan Sudanin varakuvernöörinä. Grodetin virkakaudelle Sudanissa osuivat Eugène Bonnierin ja Parfait-Louis Monteilin sotilaalliset epäonnistumiset. Grodet toimi Ranskan Kongon väliaikaisena kuvernöörinä vuosina 1900–1902. Vuosina 1903–1904 hän oli jälleen kuvernöörinä Guayanassa ja jäi sen jälkeen eläkkeelle. Vuosina 1910–1919 Grodet edusti Guayanaa Ranskan kansalliskokouksessa. Hän kuului tasavaltalaisten sosialistien edustajaryhmään. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskalaiset viranhaltijat Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1933 kuolleet
Edgard de Trentinian

Louis Edgard de Trentinian (25. elokuuta 1851 Brest – 24. toukokuuta 1942 Pariisi) oli ranskalainen sotilas, joka toimi Ranskan Sudanin kuvernöörinä. Edgard de Trentinian syntyi vanhaan porvarissukuun. Hän opiskeli Saint-Cyrin sotilasakatemiassa ja palveli merijalkaväessä. Trentinian osallistui Hanoin valloitukseen vuonna 1873, palveli Saigonissa, Tonkinissa ja Annamissa ja sai vuonna 1895 ylennyksen everstiksi. Trentinian työskenteli Ranskan Sudanin varakuvernöörinä vuosina 1895–1899. Hänen aikanaan saatettiin loppuun alueen valloitus, kehitettiin maataloutta ja perustettiin kouluja. Saatuaan ylennyksen kenraaliksi Trentinian komensi ranskalaisia joukkoja Madagaskarilla vuosina 1904–1907. Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui muun muassa Ethen taisteluun vuonna 1914. Trentinian oli Ranskan siirtomaa-akatemian jäsen sen perustamisesta lähtien vuonna 1923. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Elatusvelvollisuus

Elatusvelvollisuus on laissa säädettu velvollisuus elättää jotakuta toista ihmistä tai osallistua hänen elatukseensa. Elatusvelvollisuus kohdistuu Suomessa esimerkiksi aviopuolisoon ja alaikäisiin lapsiin. Joissain maissa, kuten Saksassa, aikuisilla on lisäksi iäkkäitä vanhempiaan koskeva elatusvelvollisuus. == Lähteet == Luokka:Ihmisoikeudet
Orsini

Orsini on italialainen aatelissuku. Orsinit kuuluivat Rooman vanhimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin sukuihin. Sukuun kuuluu lukuisia kardinaaleja ja kolme paavia: Celestinus III, Nikolaus III ja Benedictus XIII. Rooman vanhat suvut kertoivat mielellään tarinoita myyttisestä alkuperästään. Yhden tarinan mukaan eräällä flanderilaisella leskellä oli poika, jota imetti kesytetty karhu. Tämä poika, Orso, saapui Roomaan noin vuonna 425, ja hän sai maata Umbriasta. Tarinan mukaan suku olisi saanut nimensä tämän Orson mukaan. Suvun alkuperä voidaan joka tapauksessa jäljittää aina Ursus de Paroon ja vuoteen 998 saakka. Orsinit nousivat merkittävään asemaan ensi kerran 1100-luvun lopussa, kun Giacinto Orsinista tuli paavinvaalin jälkeen paavi Celestinus III. Celestinuksen anteliaat lahjat veljenpojilleen loivat pohjan Orsinien huomattavalle maaomaisuudelle. Seuraavien 100 vuoden aikana uskollisuus paaville kehittyi Orsinin suvussa vankaksi ja myös kannattavaksi perinteeksi. Orsinit nousivat paavinvaltaa tukevien guelfien johtoon ja vastustivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria tukevia ghibelliinejä ja Colonnan sukua. Orsinin ja Colonnan mahtisukujen raivokas valtataistelu leimasikin Rooman ja sen lähialueiden politiikkaa vuosisatojen ajan. Vuonna 1241 Rooman senaattori Matteo Orsini esti kaupunkia joutumasta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik II:n ja Colonnan suvun käsiin. Orsinit saivat 1200-luvun loppuun mennessä yhä enemmän valtaa kirkon politiikassa ja hallinnossa. Neljä Orsinin suvun jäsentä nousi kardinaaleiksi, ja yhdestä heistä, Giovanni Gaetano Orsinista, tuli paavi Nikolaus III vuonna 1277. Orsinien guelfi-yhteydet toivat heille lisäksi maita ja arvonimiä Napolin Angevinin kuningaskunnasta. Orsinit tukivat 1200-luvun lopussa paavi Bonifatius VIII:tta, kun tämä hyökkäsi Colonnan sukua vastaan. Kaikki suvun jäsenet eivät kuitenkaan kannattaneet Bonifatiusta. Kardinaali Napoleone Orsini tuki, osin perhesyistä, Colonnan sukua ja Ranskaa. Hän kannatti myös Klemens V:n valintaa paaviksi vuonna 1305. Orsinit säilyttivät siitä eteenpäin hallitsevan asemansa Rooman ylimystön piirissä. Ainoastaan Borgioiden valtakausi 1400–1500-luvulla muodosti poikkeuksen. Silloin Orsinit häädettiin linnoistaan ja kolme suvun jäsentä teloitettiin. Tätä jaksoa lukuun ottamatta Orsinit toimivat jatkuvasti johtavissa asemissa niin armeijassa, valtionhallinnossa kuin kirkossa. Vuonna 1629 Orsineista tuli Pyhän saksalais- roomalaisen keisarikunnan ruhtinaita, ja 1718 heistä tuli ruhtinassuku myös Roomassa. Vuonna 1724 Pietro Francesco Orsinista tuli paavi Benedictus XIII. Orsinin aatelissuku kuului 1800-luvun lopulla niin sanottuun Mustaan aateliin eli niihin sukuihin, jotka pysyivät uskollisina paavi Pius IX:lle Italian kuningaskunnassa. Nimitys Musta aateli on peräisin paaville uskollisten sukujen tavasta käyttää perinteistä mustaa hovipukua. == Lähteet == Luokka:Italian aateli
Sofia Rein

Hedvig Maria Sofia Rein, o.s. Florin, (23. toukokuuta 1846 Kirkkonummi – 15. tammikuuta 1907 Helsinki) oli valtioneuvoksetar, joka toimi aktiivisesti naisliikkeessä ja eri yhdistyksissä Helsingissä 1900-luvun taitteessa. Rein syntyi Kirkkonummella, eli silloisessa Raaseporin itäisessä kihlakunnassa, vuonna 1846. Hänen isänsä oli sotakamreeri Johan Gustaf Florin (1809–1883). Äiti Sofia Lovisa Amalia (1816–1873) oli syntynyt Sjundbyn kartanossa ja kuului Adlercreutzin aatelissukuun. Vuodesta 1864 lähtien hän oli naimisissa professori, todellinen valtioneuvos Karl Gabriel Thiodolf Reinin (1838–1919) kanssa. Pariskunnalla oli viisi lasta: Maria Gabriella Hertzberg (1867–1927), historian professori Gabriel Rein (1869–1947), Hedvig Matilda Schulman (1871–1947), kreikan kirjallisuuden professori Edvard Rein (1873–1940) ja Karl Alexander Rein (1879–1937). Rein oli miehensä tavoin fennomaani ja aktiivisesti mukana erilaisissa rahankeräyksissä, joilla edistettiin suomalaisuuteen liittyviä hankkeita. Rein oli esimerkiksi mukana perustamassa Vihdin suomalaista kansanopistoa sekä Lohjan suomalaista ja ruotsalaista kansakoulua. Luottamustoimijana hän oli mukana mm. Helsingin rouvasväenyhdistyksen toiminnassa ja puheenjohtajana Helsingin köyhien lasten työhuoneen johtokunnassa. Hän oli myös yksi Marttaliiton perustajajäsenistä. Vuonna 1892 Rein oli mukana Uudenmaan läänin kuvernöörille Hjalmar Georg Palinille osoitetussa kirjeessä, jossa vaadittiin ankarampaa järjestystä Helsingin irtolaisia ja "langenneita naisia" kohtaan, sekä työ- ja parannuslaitoksen perustamista kaupunkiin kyseisiä naisia varten. Laitoksen hoitajiksi kirjeen allekirjoittajat ehdottivat "taitavia sivistyneitä naisia". == Lähteet == *Naisten Ääni, numero 1, 1907, Sofia Streng: Sofia Reinin muistokirjoitus ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset yhteiskunta-aktivistit Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Mercyhurst Lakers

Mercyhurst Lakers on urheiluseura joka edustaa Mercyhurstin yliopistoa, joka sijaitsee Erieissä, Pennsylvaniassa. Seura harjoittaa monia urheilulajeja kuten jääkiekko, koripallo ja jalkapallo. Luokka:Yhdysvaltalaiset urheiluseurat Luokka:Pennsylvanian urheilu Luokka:Erie
Lars Wiik

Lars Johan Wiik (23. elokuuta 1876 – 7. kesäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja ratapyöräilijä.Lars Wiikin kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 09.06.1936, nro 153, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotJohtaja Lars Wiik, Moottori : Autoliiton äänenkannattaja, 01.06.1936, nro 6, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotDödsfall, Hufvudstadsbladet, 10.06.1936, nro 154 (2. painos), s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Lars Wiik tuli 1890-luvulla tunnetuksi luistelijana ja ratapyöräilijänä. Vuonna 1896 rakennettiin Helsinkiin Eläintarhan urheilukentän paikalla puinen polkupyöräkilparata, joka oli käytössä viiden vuoden ajan. Radalla pidettiin ensimmäiset kilpailut heinäkuussa 1897 kolmella eri matkalla ja Wiik voitti jokaisen kilpailun uusilla ennätysajoilla. Syyskuussa 1897 hän kilpaili Tukholmassa ja voitti siellä yhden kilpailun. Vuonna 1898 Wiik ajoi Viipurissa yhden kilometrin matkan aikaan 1 minuutti 21,1 sekuntia, mikä oli silloinen maailmanennätys ja luultavasti ainoa suomalaisen saavuttama pyöräilyn maailmanennätys. Wiikillä oli kaikkiaan 8 Suomen mestaruutta pyöräilyssä."Snabbarit" pikaluistelijoittemme poikavuosien ihanne vuosisatamme alussa, Suomen Kuvalehti, 03.02.1934, nro 6, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKatsaus pyöräilyn kehitykseen Suomessa, Helsingin Sanomat, 19.09.1926, nro 253, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKetkä Suomen pyöräilymestareiksi ja ketkä pohjoismaisiin edustajiksemme?, Helsingin Sanomat, 05.08.1939, nro 207, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Wiik oli aluksi Ab Systeman palveluksessa ja vuonna 1919 hän perusti konttoritarvikkeita, toimistokalusteita ja autoja maahantuoneen osakeyhtiö Novan. Yhtiö edusti Continental-merkkisiä kirjoituskoneita ja Wanderer-merkkisiä autoja. Toimipaikkana oli aluksi Viipuri, mutta yhtiön toiminta siirtyi sitten Helsinkiin. Myöhemmin Wiik oli mukana Kontinental Depot- ja Amko-nimisissä konttoritarvikealan yrityksissä. Vuonna 1921 Wiik osallistui 500 kilon painoisella Wanderer-autolla Hanko-Helsinki ajoihin. Vuonna 1922 Wiikin Nova- yhtiö alkoi maahantuoda saksalaisia Stoewer-merkkisiä autoja. Wiik osallistui Suomen Automobiili Klubin Lauttasaarenselällä helmikuussa 1923 järjestämiin talviajoihin sikarinmuotoisella Stoewer-kilpa-autolla, jonka moottorin iskutilavuus oli 2,48 -litraa ja teho 90 hevosvoimaa. Wiikin auto voitti kilpailussa oman luokkansa.Raul Walkila : Lars Wiikin sikariauto, Kampiveivi- sivusto 14.5.2021Idrottsbladet, 22.01.1923, nro 3, s. 10 Wiik osallistui Suomen Automobiili Klubin toimintaan sen matkailujaoston jäsenenä ja toimi klubin tilintarkastajana. Hän oli myös klubin julkaiseman Moottori-lehden avustaja. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset ratapyöräilijät Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Lippo (etunimi)

Lippo on alun perin italialainen, jonkin verran Suomessakin esiintyvä miehen etunimi. Nimi on alkujaan lyhentymä Filippus-nimen italialaisesta muunnoksesta Filippo. Suomen ortodoksisessa kalenterissa se on kuitenkin yhdistetty nimeen Kalliopios, ja sen mukaisesti nimi on sijoitettu huhtikuun 7. päivälle, joka sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa on Calliopus-nimisen, Vähän Aasian Kilikiassa 300-luvun alussa surmatun marttyyrin muistopäivä. Suomessa nimi Lippo on huhtikuuhun 2022 mennessä annettu alle 119 miehelle ja alle 10 naiselle. == Tunnettuja Lippoja == *Lippo Koivujuuri (1942–2000), suomalainen laulaja *Lippo Memmi (1291–1356), italialainen taidemaalari == Lähteet == Luokka:Etunimet
Tavarataivas

Tavarataivas on Petri Luukkaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2013. Elokuva on sosiaalinen dokumentti joka käsittelee temaattisesti kulutusyhteiskuntaa. Elokuvassa ohjaaja Luukkainen tekee itselleen kokeen, jossa hän vie kaikki omistavansa tavarat varastoon ja hakee yhden niistä takaisin kerran päivässä, yhden vuoden ajan. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2013 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Rocca

Rocca on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Antonio Rocca (1888–1979), argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa * Giorgio Rocca (s. 1975), italialainen alppihiihtäjä * Roberto La Rocca (s. 1991), venezuelalainen moottoriurheilija * Sav Rocca (s. 1973), australialainen australialaisen ja amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja == Katso myös == * Rocca a Mare, Iraklionin linnoitus, linnoitus Iraklionin kaupungissa Kreetassa * Rocca al Mare, asuntoalue Haaberstin kaupunginosassa Tallinnassa * Rocca Canavese, kunta Italiassa Piemonten hallintoalueella Torinon metropolikaupungissa * Rocca San Giovanni, kunta Italiassa Abruzzon hallintoalueella Chietin maakunnassa * Rocca-torni, yksi Euroopan unionin tuomioistuimen rakennuksista Luxemburgissa.
Guerrini

Guerrini on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Giancarlo Guerrini (s. 1939), italialainen entinen vesipalloilija * Giuseppe Guerrini (s. 1941), italialainen roomalaiskatolinen piispa * Olindo Guerrini (1845–1916), italialainen lyyrikko
Rocchi

Rocchi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Gianluca Rocchi (s. 1973), italialainen jalkapalloerotuomari * Tommaso Rocchi (s. 1977), italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä
Michele

Michele on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Chrisette Michele (s. 1982), yhdysvaltalainen R&B-laulaja; ja lauluntekijä * Lea Michele (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja kirjailija * Michael Michele (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä.
Knucklebonehead

Knucklebonehead on Oskari Pastilan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012. Elokuva on musiikki- ja henkilödokumentti rockmuusikko Knucklebone Oscarista. Elokuvassa seurataan Knucklebone Oscarin elämää kahdessa eri roolissa, rockmuusikkona ja perheenisänä. Vuonna 2012 julkaistu, elokuvafestivaaleilla esitetty versio elokuvasta on lyhyempi kuin vuonna 2013 julkaistu teatterikierroksella esitetty versio. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Napoleone Orsini

Napoleone Orsini (1263 Rooma – 1342 Avignon) oli italialainen kardinaali, joka kuului Orsinien aatelissukuun. Napoleone Orsini opiskeli Pariisissa, ja vuonna 1288 hänet nimitettiin Sant' Adrianon kardinaalidiakoniksi. Orsinien suvun perinteen mukaan hän kannatti guelfien politiikkaa, ja paavi Bonifatius VIII lähetti hänet Spoleton herttuakuntaan, jossa Orsini onnistui pakottamaan Gubbion kuuliaiseksi. Ranskan kuninkaan Filip IV Kauniin ja Bonifatius VIII:n välisessä kiistassa Napoleone Orsini toimi Bonifatiukseen tyytymättömien kardinaalien johtajana, vaikka ei suoraan kannattanutkaan paavia vastustavaa Colonnan sukua. Orsini johti Perugian konklaavissa ranskalaisten puolta ja siirtyi uudeksi paaviksi valitun Klemens V:n kanssa Avignoniin. Orsini yritti estää Johannes XXII:n valinnan paaviksi sekä palauttaa paavinistuimen takaisin Roomaan, mutta epäonnistui näissä pyrkimyksissään. Napoleone Orsini kuoli Avignonissa vuonna 1342. == Lähteet == Luokka:Italialaiset kardinaalit Luokka:Vuonna 1263 syntyneet Luokka:Vuonna 1342 kuolleet
Vladimir Lugovskoi

Vladimir Lugovskoi (1901 Moskova, Venäjä – 1957 Jalta, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostoliittolainen runoilija. Hän kuului 1920-luvun konstruktiiveihin. 1930-luvulla julkaisi Keski-Aasian ja Kaukasian matkoistaan runoelmia. Stalinin kuoleman jälkeen 1950-luvulla julkaistiin useita kokoelmia. ==Suomennetut teokset== Kaksi Lugovskoin runoa on julkaistu antologiassa Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk 1989 Karjala ISBN 5-7545-0041-6 * Itä, suom. Toivo Flink * Laulu tuulesta, suom. Taisto Summanen ==Lähteet== Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
San Mauro

San Mauro voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * San Mauro Castelverde, italialainen kaupunki ja kunta Palermon metropolikaupungissa Sisilian saaren pohjoisrannikolla * San Mauro Torinese, kunta Pohjois-Italiassa Torinon metropolikaupungissa Piemonten alueella
Lakeuden laulu

Lakeuden laulu (Slumrande toner) on Johan Bergenstråhlen käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1978. Kiertävästä teatteriseurueesta 1950-luvun Pohjanmaalla kertovan elokuvan pääosissa on suomalaisia näyttelijöitä kuten Marita Nordberg ja Pehr-Olof Sirén. Myös tuotantoryhmässä käytettiin monia suomalaisia. Elokuvan tuotti tuolloin Ruotsissa työskennellyt Jörn Donner. Lakeuden laulua kuvattiin kesällä 1977 itäisellä Uudellamaalla, Helsingissä ja Vaasassa. Vuonna 1978 valmistunut elokuva sai Suomessa ensi-iltansa keväällä 1981 Nordia-teatterissa Helsingissä. Suomalaisilla televisiokanavilla se on esitetty 1985 ja 1986. ==Juoni== Teatteriseurue kiertää Suomen maaseutua esittämässä englantilaista salonkikomediaa 1950-luvun lopulla, jolloin koteihin hankitut televisiot ovat alkaneet viedä yleisöä teatterilta. Katsojia tulee esityksiin vähän, ja hekin niin tosikoita etteivät osaa arvostaa teatteriesitysten hienostunutta huumoria. Elokuva seuraa myös teatteriväen keskinäisiä suhteita. Diktaattorimainen teatterinjohtaja Partanen toimii myös ohjaajana, yhden pääosan näyttelijänä ja kiertuebussin kuljettajana. Hänen vaimonsa Rosa on seurueen viinaan menevä ja miehensä uskottomuudesta kärsivä primadonna, jonka toivottomuus saa traagisia piirteitä. ==Rooleissa== ==Arvioita== Helsingin Sanomien Helena Ylänen piti ruotsalaiselokuvaa raikkaan ulkopuolisena näkemyksenä 1950-luvun naapurimaasta: ”Suomi näyttää Suomelta muttei samalta.” Näyttelijöiden hän kirjoitti tekevän työtään vapautuneesti ja keskittyneesti. Erityisesti Ylänen kehui Marita Nordbergin ja Paavo Piskosen roolitöitä. Lehden tv-arvostelija Pertti Avola näki myös elokuvassa paljon ansioita, mutta harmitteli ettei se mene tarpeeksi syvälle esittemäänsä miljööseen tai aihepiiriin vaan jättää katsojansa vähän tyhjän päälle. Iltalehden Heikki Eteläpää kirjoitti elokuvan kuvaavan paremmin 1950-luvun Suomea ja Pohjanmaata kuin vastaavat suomalaisyritykset siihen asti. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1978 ruotsalaiset elokuvat Luokka:Road moviet
Lauri Heikki Kuorikoski

Lauri Heikki Kuorikoski (1830–1906) oli suomalainen kirkonrakentaja, kaustislaisen Kuorikosken kirkonrakentajasuvun neljättä polvea. Hänen vanhempansa olivat kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski ja Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauma. Lauri Heikki oli Jaakko Kuorikosken vanhin poika ja oli veljiensä Juho Jaakon ja Erkki Kustaan tapaan aluksi isänsä mukana kirkonrakennusopissa; myöhemmin hän työskenteli myös itsenäisesti. Hänen itsenäisiin rakennustöihinsä kuuluu omin suunnitelmin tehdyt Evijärven kirkon muutostyöt vuonna 1872 ja Ullavan kirkon muutostyöt vuonna 1900, niinikään omin suunnitelmin. Kuorikoski rakensi kellotapulit Saarijärvelle (1865) ja Konginkankaalle (1880). Hän uudisti aikaisemmin valmistuneiden Ullavan (1860), Karstulan (1861), Vimpelin (1869), Evijärven (1872) ja Alajärven (1876) tapuleiden ulkomuodon perusteellisesti. Jaakko ja Lauri Heikki Kuorikoski muokkasivat tyypillistä pohjalaista renessanssityylistä kellotapulia omaperäiseksi Kuorikoski-tapuliksi. Siinä on edeltäjiään runsaampi listoituskoristelu ja kattopinnat ovat lyhyempiä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirkonrakentajat Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Jan Olszewski

Jan Olszewski (20. elokuuta 1930 – 7. helmikuuta 2019) oli puolalainen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri reilun puolen vuoden ajan 1991–1992. Olszewski toimi saksalaismiehityksen aikana vastarintaliikkeessä, ja toisen maailmansodan jälkeen kommunisteja vastustavassa maanalaisessa liikkeessä. Hän opiskeli oikeustiedettä Varsovan yliopistossa ja valmistui 1953. Kommunistivallan aikana hän puolusti lukuisia kuuluisia opposition edustajia oikeudenkäynneissä. Vuonna 1980 hän osallistui Solidaarisuus-liikkeen aloittaneen vapaan ammattiyhdistysliikkeen peruskirjan kirjoittamiseen Gdanskin telakalla. Olszewski lähti ehdokkaaksi ensimmäisiin vapaisiin vaaleihin 1991, ja presidentiksi valittu Lech Wałęsa pyysi hänet pääministeriksi. Hänen hallituksensa teki kauaskantoisia päätöksiä muun muassa pysäyttämällä valtion omaisuuden hallitsemattoman yksityistämisen. Hän piti Nato-jäsenyyden saavuttamista tärkeänä päämääränä. Neuvostoliiton sotilastukikohtien purkamisesta alkanut erimielisyys Walesan kanssa johti Olszewskin hallituksen kaatumiseen kesällä 1992. Olszewski perusti uuden puolueen ja oli sen kansanedustaja vuoteen 2005 asti. Vuosina 2006-2010 hän toimi presidentti Lech Kaczyńskin neuvonantajana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puolalaiset poliitikot Luokka:Puolan pääministerit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Sokurovin ääni

Sokurovin ääni on Leena Kilpeläisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalais- virolais-saksalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2014. Elokuva on henkilö- ja taidedokumentti venäläisestä elokuvaohjaajasta Aleksandr Sokurovista. Elokuvassa Sokurov kertoo omista elokuvistaan, venäläisen elokuvan historiasta sekä elokuvan nykytilasta Venäjällä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2014 suomalaiset elokuvat Luokka:Virolaiset elokuvat Luokka:Saksalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Vagn Lundbye

Vagn Lundbye (1933–2016Forfatteren Vagn Lundbye er død Politiken 21.8.2016 ) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti 1960-luvulla muodoltaan kokeilevia romaaneja, esimerkiksi esikoisteoksensa Signalement (1966), ja käsitteli eksistentiaalis-psykologisia aiheita. 1970-luvulta alkaen hän politisoitui, ja aiheina olivat kansalliset vähemmistöt eri maissa. ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Palmatiini

Palmatiini (C21H22NO4+) on isokinoliinialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on tutkittu lääketieteessä sen useiden biologisten vuoksi. ==Ominaisuudet== Ensimmäisen kerran palmatiiniä eristettiin kalumbasta (Jateorhiza palmata) ja tämän jälkeen sitä on eristetty useista muistakin kasveista, jotka kuuluvat annoona-, happomarja-, kilpikierto-, unikko-, leinikki- tai ruutakasvien heimoihin. Useita palmatiiniä sisältäviä kasveja käytetään perinteisessä lääkinnässä muun muassa kivun ja tulehdusten lievittämiseen ja sillä on antimikrobisia ominaisuuksia. Palmatiini estää asetyylikoliiniesteraasia ja pseudokoliiniesteraasia, minkä vuoksi se saattaa toimia hermosolujen vaurioitumista ehkäisevänä aineena. Se myös aiheuttaa apoptoosia eräissä syöpäsoluissa ja vaikuttaa rasvojen aineenvaihduntaan. Palmatiini on myrkyllistä ja voi aiheuttaa sydämen rytmihäiriöitä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *PubChem: Palmatine *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Palmatine *ChemBlink: Palmatine Luokka:Alkaloidit
Matti Kuorikoski

Matti Matinpoika Kuorikoski (1741–1800) oli suomalainen kirkonrakentaja ja kaustislaisen Kuorikosken kirkonrakentajasuvun kantaisä. Matti Kuorikosken kolme jälkipolvea käsittävät yhteensä 14 kirkonrakentajaa. Suku toimi kirkonrakentajina noin 140 vuoden mittaisen ajanjakson, joka päättyi Matti Kuorikosken pojanpojanpojan Juho Jaakko Kuorikosken kuollessa vuonna 1918. Matti Kuorikoski rakensi kotikuntaansa Kaustiselle sen kirkon ja erillisen kellotapulin. Kirkko valmistui vuonna 1777 ja tapuli seuraavana vuonna.Känsälä & Lukkarinen & Träskelin, 1998, s. 14 Tyypiltään kirkko on ristikirkko. Sitä korotettiin vuonna 1859, jolloin kirkko sai nykyisen ulkomuotonsa. Korotuksen suunnitteli ja toteutti Kuorikosken pojanpoika Jaakko Kuorikoski. Muutostyössä kirkko purettiin perustuksia myöten ja käytännössä rakennettiin uudelleen. Sen pohjamitat pysyivät samoina, mutta seinät tehtiin korkeammaksi ja kirkkoon rakennettiin attika, sisäänpäin kovertuva kupolin katto ja torni.Känsälä & Lukkarinen & Träskelin, 1998, s. 24–25 Kellotapuli on säilynyt Matti Kuorikosken tekemässä asussa. Vuonna 1782 valmistui Kuorikosken rakentamana Perhon kirkko. Kirkko purettiin vuonna 1902 ja sen tilalle rakennettiin Valter Thomén suunnittelema, vuonna 1903 valmistunut uusi kirkko. Kuorikoski rakensi Perhoon myös erillisen kellotapulin, joka valmistui vuonna 1799. Tapuliin tehtiin sen ulkomuotoa muuttanut korjaus vuonna 1840 Kuorikosken pojan Heikki Kuorikosken johdolla. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kirkonrakentajat Luokka:Vuonna 1741 syntyneet Luokka:Vuonna 1800 kuolleet
Kummituseläinmäiset

Kummituseläinmäiset eli kummituseläinmäiset puoliapinat (Tarsiiformes) on kädellisten osalahko, joka apinoiden (Simiiformes) kanssa muodostaa Haplorrhini-alalahkon. Se sisältää kummituseläimet (Tarsiidae) ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Mahdollisesti kummituseläinmäisiin kuuluvia fossiilisia heimoja ovat Afrotarsiidae, Archicebidae ja Omomyidae, mutta niiden sukulaisuussuhteet ovat epävarmoja. Heimojen monofyleettisyydestä ei ole selvyyttä, ja kummituseläimet ovat saattaneet kehittyä suoraan Omomyidae- heimosta. Lisäksi jotkut lajit tai ryhmät voivat olla läheisempää sukua apinoille kuin kummituseläimille tai sijoittua sekä apinoiden että kummituseläinmäisten ulkopuolelle. Kummituseläinmäisten kehityslinja erkani apinoista arviolta noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Heimot Archicebidae ja Omomyidae ilmestyivät fossiiliaineistossa aivan eoseenin alussa noin 56 miljoonaa vuotta sitten, kun taas Afrotarsiidae ja kummituseläimet ilmestyivät keskieoseenilla. Kummituseläimiä tunnetaan vain Aasiasta, mutta Omomyidae- lajeja eli myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa ja Afrotarsiidae-lajeja myös Afrikassa. == Heimot == * †Afrotarsiidae? * †Archicebidae? * †Omomyidae? * Kummituseläimet (Tarsiidae) == Lähteet == Luokka:Kädelliset
Artur Lundkvist

Artur Lundkvist (3. maaliskuuta 1906 Oderljunga – 11. joulukuuta 1991 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko, vuodesta 1968 Ruotsin akatemian jäsen. Lundkvistin tuotantoon kuuluu runoja, novelleja, romaaneja, matkakirjoja ja esseitä. Hän oli ruotsalaisen modernistisen runouden merkittävimpiä henkilöitä ja kuului Fem unga -ryhmään. Hän sai vaikutteita ranskalaisesta surrealismista, myöhemmin afrikkalaisesta ja eteläamerikkalaisesta runoudesta. Hänen proosansa oli 1950-luvulta alkaen kokeilevaa niin että fiktioon yhdistyi dokumentaarisuutta. Myöhemmin hän hyödynsi historiallisia aiheita. Esseissä näkyy suuntautuminen vasemmistoon. Lundkvist oli vuodesta 1936 naimisissa kirjailija Maria Winen kanssa. ==Suomennetut runot== * Elonkorjuu, suom. Viljo Kajava, teoksessa: Viesti mereen, WSOY 1946 * Evankelista (Evangelist), suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen * Kuulaulu, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen * Lyhyt luento vapaudesta, teoksessa: Suurempi kuin sydämeni, toim. ja suom. Anna- Maija Raittila, Helsinki: Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1 * Mustalaisballadi, suom. Otto Varhia, teoksessa: Viesti mereen * Yön sillat, suom. Viljo Kajava, teoksessa: Viesti mereen ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lundkvist, Artur Kirjasampo.fi * Lundkvist, Artur, Svenska akademien Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Ruotsalaiset kriitikot Luokka:Ruotsin akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Lars Vogt

Lars Vogt (8. syyskuuta 1970 Düren – 5. syyskuuta 2022) oli saksalainen pianisti ja kapellimestari.Lars Vogt AllMusicLars Vogt, piano Ondine Vogt opiskeli pianonsoittoa Hannoverin musiikki- ja teatteriyliopistossa Karl-Heinz Kämmerlingin johdolla. Vuonna 1990 hän sai toisen palkinnon Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa. Tämän jälkeen hän aloitti kansainvälisen uransa, ja vuonna 1992 julkaistiin EMI-levymerkillä hänen Joseph Haydnin, Franz Schubertin, Johannes Brahmsin ja Helmut Lachenmannin teosten tulkinnoista koostunut ensilevytyksensä. Vuonna 1998 Vogt perusti Heimbachiin kesäkuisen Spannungen-kamarimusiikkifestivaalin, jonka musiikillisena johtajana toimi itse. Vogt esiintyi muiden muassa Simon Rattlen, Mariss Jansonsin, Claudio Abbadon ja Andris Nelsonsin johdolla. Kaudella 2003–2004 hän sai nimityksen Berliinin filharmonikkojen kaikkien aikojen ensimmäiseksi residenssipianistiksi. Vuonna 2004 Vogtille myönnettiin Echo Klassik - ja Brahms-palkinnot.Le pianiste et chef d'orchestre Lars Vogt (5/5) France Musique Vogtin kamarimusiikillisten yhteistyökumppaneiden joukossa olivat viulisti Christian Tetzlaff, klarinetisti Sabine Meyer ja sellisti Boris Pergamenštšikov. Kapellimestarina Vogt johti esimerkiksi Royal Northern Sinfoniaa, jonka musiikillisena johtajana hän aloitti toimintansa syyskuussa 2015.Royal Northern Sinfonia - Lars Vogt Sage Gateshead Syyskuussa 2020 hän jatkoi yhteistyötään orkesterin kanssa sen päätaiteilijakumppanina. Lokakuussa 2019 ilmoitettiin hänen aloittavan heinäkuussa 2020 työskentelyn Orchestre de chambre de Parisin seuraavana musiikillisena johtajana.Lars Vogt CM Artists Vogt sai vuonna 2013 nimityksen pianonsoiton professoriksi Hannoverin musiikki- ja teatteriyliopistoon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Saksalaiset pianistit Luokka:Saksalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Tähtisymboli (jalkapallo)

Tähtisymboli on tunnus, jonka jalkapallojoukkueet voivat lisätä pelipaitansa rintamukseen voitettuaan maan tai kansainvälisen turnauksen mestaruuden. Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA on myöntänyt maajoukkueille oikeuden lisätä pelipaitansa rintamukseen tähden jokaisesta voitetusta maailmanmestaruudesta. Siten esimerkiksi Brasilian jalkapallomaajoukkueen pelipaidoissa on Brasilian jalkapalloliiton kilven yläpuolella viisi tähteä ja Ranskan maajoukkueen pelipaidoissa Ranskan jalkapalloliiton tunnuksen yläpuolella kaksi tähteä. Uruguaylla on pelipaidoissaan neljä tähteä, vaikka joukkue on voittanut FIFA:n maailmanmestaruuden vain kahdesti, mutta se on lisäksi voittanut jalkapallon mestaruuden olympialaisissa kahdesti ennen FIFA:n ensimmäisiä maailmanmestaruuskisoja vuonna 1930, ja FIFA hyväksyy myös nämä olympialaisten mestaruudet virallisiksi mestaruuksiksi. Afrikan maajoukkueet käyttävät lisäksi pelipaidoissaan jalkapallon Afrikan- mestaruuskilpailussa saatuja tähtiä. Myös seurajoukkueiden pelipaidoissa käytetään tähtiä, joiden myöntöperusteet vaihtelevat. Esimerkiksi Nottingham Forestin pelipaidoissa on kaksi tähteä muistona Euroopan Cupin voitoista vuosina 1979 ja 1980. Skotlantilaisella Rangersilla puolestaan on pelipaidoissa viisi tähteä, ja jokainen tähti merkitsee kymmentä Skotlannin liigamestaruutta. Italiassa on samantyyppinen käytäntö, esimerkiksi Juventuksella on pelipaidoissaan kolme tähteä merkkinä 30 scudetton eli Italian Serie A:n mestaruudesta. Suomessa Helsingin Jalkapalloklubi otti syksyllä 2020 uuden suhtautumisen tähtisymboleiden käyttöön, kun sen miesten joukkue voitti 30. Veikkausliigan mestaruutensa. Kolmannen tähden lisäämisen sijasta seura otti seuralogoonsa viisi tähteä, laskien yhteen miesten mestaruuksiin myös HJK:n naisten joukkueen 23 Kansallisen liigan mestaruutta. Pelipaidoissaan joukkueet käyttävät kuitenkin yhä kolmea ja kahta tähteä mestaruusmäärien mukaisesti. == Galleria == Kuva:Gianluigi Buffon (31784615942).jpg|Juventus FC:n maalivahti Gianluigi Buffon. Pelipaidan rintamuksessa on Juventuksen logon yläpuolella kolme tähteä merkkinä Juventuksen voittamasta 30:stä Serie A:n mestaruudesta. Kuva:Riku Riski.jpg|HJK:n Riku Riski vuonna 2018. HJK:n logon yläpuolella kaksi tähteä merkkinä 20:stä mestaruudesta. == Lähteet == Luokka:Jalkapallotermit Luokka:Tähtisymbolit
Naomie Harrisin filmografia

Tämä on Naomie Harrisin filmografia. == Elokuvat == Vuosi Suomen­kielinen nimi Alkupe­räinen nimi Rooli 2002 Living in Hope Living in Hope Ginny 2002 Anansi Anansi Carla 2002 28 päivää myöhemmin 28 Days Later Selena 2002 The Project The Project Maggie Dunn 2003 Crust Crust vastaan­otto­virkailija 2004 Trauma Trauma Elisa 2004 After the Sunset – keikka Bahamalla After the Sunset Sophie 2005 Tristram Shandy: herrasmiehen paljastukset A Cock and Bull Story Jennie 2006 Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu Pirates of the Caribbean: Dead Man’s Chest Tia Dalma / Kalypso 2006 Miami Vice Miami Vice Trudy Joplin 2007 Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla Pirates of the Caribbean: At World’s End' Tia Dalma / Kalypso 2008 Landshark Inc August Sarrah 2008 Explicit Ills Explicit Ills Jill 2008 Poppy Shakespeare Poppy Shakespeare Poppy Shakespeare 2008 Street Kings Street Kings Linda Washington 2009 Morris: A Life with Bells On Morris: A Life with Bells On Sonja 2009 My Last Five Girlfriends My Last Five Girl­friends Gemma 2009 Ninja Assassin Ninja Assassin Mika 2009 Small Island Small Island Hortense Roberts 2010 Sex & Drugs & Rock & Roll Sex & Drugs & Rock & Roll Denise Roudette 2010 Blood and Oil Blood and Oil Alice Omuka 2010 The First Grader The First Grader Jane Obinchu 2010 Sex & Drugs & Rock & Roll Denise Roudette 2012 007 Skyfall Skyfall Eve Money­penny 2013 Mandela: Pitkä tie vapauteen Mandela: Long Walk to Freedom Winnie Mandela 2015 Southpaw Southpaw Angela Rivera 2015 007 Spectre Spectre Eve Money­penny 2016 Moonlight Moonlight Paula 2016 Kaikenkattava kauneus Collateral Beauty Madeleine 2016 Hurmaava petturi Our Kind of Traitor Gail Perkins 2018 Mowgli Mowgli: Legend of the Jungle Nisha 2018 Rampage: iso kohtaa isomman Rampage tohtori Kate Caldwell 2019 Black and Blue Alicia West 2021 Venom: Let There Be Carnage Venom: Let There Be Carnage Frances Barrison / Shriek 2021 007 No Time to Die No Time to Die Eve Moneypenny == Televisio == Vuosi Sarja Rooli Jaksot 1987 Simon and the Witch Joyce 12 1989 Erasmus Microman Millie ”Socrates” 1992–1993 Runaway Bay Shuku 17 1992–1995 The Tomorrow People Ami Jackson 16 2002 Trial & Retribution Tara Gray ”Episode #5.2” 2002 Valkoiset hampaat Clara Bowden 4 2002–2003 Dinotopia Romana 2 2010 Seinää vasten Alison Wade ”Alison’s Story” == Lähteet == * * == Aiheesta muualla == * Luokka:Filmografiat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lars Lundkvist

Lars Lundkvist (1928 Uumaja, Ruotsi – 2012Lundkvist, Lars, Kirjasampo, viitattu 20.6.2021) oli ruotsalainen runoilija ja opettaja. Hän käytti runoissaan materiaalina saamelaista kansanrunoutta ja kansanuskomuksia. 1970-luvulla hän siirtyi yksilöllistä kokemusta kuvaavaan runouteen. ==Palkinnot ja tunnustukset== ;Lähde * Carl Emil Englund -palkinto 1975 * Nils Ferlin -palkinto 1982 * Ruotsin radion runopalkinto 1981 ==Suomennetut runot== ;LähdeLars Lundkvist', Luettelo suomennetuista runoista, Linkki maailman runouteen, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto. Päivitetty 17.5.2021, viitattu 20.6.2021 * Kiuru, suom. Martti Hynynen, teoksessa Tästä alkaa tie: Barentsin alueen kirjallisuusantologia, toim. Ulla Kuukasjärvi ja Hannu Sarrala, Jyväskylä: Atena 1999 ISBN 951-796-185-5 ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet