EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Loco-motion

Loco-motion on suomalainen television viihdeohjelma. Sen käsikirjoitti ja ohjasi vuonna 1966 VEK-kolmikko, Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla. Ohjelman tuotti TV1:n ajanvietetoimitus. Ohjelma oli suunniteltu vuosittaista kansainvälistä television viihdeohjelmien kilpailua, Montreux’n Kultaista Ruusua varten. Edellisenä vuonna VEK oli voittanut Kultaisen Ruusun ohjelmallaan Lumilinna. Loco-motion ei sijoittunut palkinnoille. Loco-motion on musiikillinen ja visuaalinen kertomus tehtaan kuumeisesta työpäivästä. Ohjelman musiikki on Jaakko Salon. Helsingin Sanomat, Jukka Kajava 25.3.1966: ”Rautainen viihdeohjelma.” Viitattu 22.10.2020 Loco-motion on kuvattu Tampereella Lokomon tehtaalla ja Näsijärven jäällä. Ohjelman kesto on 28 minuuttia. Sen ensiesitys oli Yle TV1:ssä 24.3.1966. Helsingin Sanomat, tv- palsta 24.3.1966: ”Loco-motion.” Viitattu 22.10.2020 ==Esiintyjät== *Danny *Sinikka Oksanen *Four Cats (Esa Laukka, Pentti Lasanen, Kai Lind, Kai Ruohonen) *The Renegades *Matti Kuusla *Aarre Elo ==Tekijät== *Veikko Mård, kuvaus *Reino Aaltonen, musiikin äänitys *Kaarlo Nissilä, äänitys *Kaija Ahopelto, leikkaus *Aimo Pöyhönen, lavastus *Eila Lehto, naamiointi *Jaakko Salo, musiikki *Kari Tuomisaari, laulujen sanat *Tuula Luotola, kuvaussihteeri *Aarre Elo, käsikirjoittaja – ohjaaja *Matti Kuusla, käsikirjoittaja – ohjaaja *Jukka Virtanen, käsikirjoittaja – ohjaaja https://www.imdb.com/title/tt0443100/?ref_=ttfc_fc_tt . Viitattu 22.10.2020 ==Ohjelmasta kirjoitettua== Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 25.3.1966: ”Television järjestämässä ennakkokatselutilaisuudessa yleisö ulvoi naurusta VEKin Loco-motionille… Kyllä meidän televisiomme Montreux-ohjelma on korkealuokkainen show ja omaksi edukseen poikkeava tehdasmiljööseen sijoitettuna… Loco-motion ei ole pelkkä tyylikäs abstraktio, vaan konkreettinen, silti tyylikäs ihmisen jokapäiväistä elinympäristöä lähenevä ohjelma.” ==Lähteet== Luokka: Viihdeohjelmat Luokka: Suomalaiset televisio- ohjelmat Luokka:Ylen tuottamat televisio-ohjelmat Luokka: Yle TV1:n televisio- ohjelmat
Testa

Testa voi tarkoittaa seuraavia: * Frank Testa (1903–2000), yhdysvaltalainen ratapyöräilijä * Irma Testa (s. 1997), italialainen nyrkkeilijä * Maria Testa (1956–2009), italialainen jousiampuja * Tommaso Gherardi del Testa (1818–1881), italialainen kirjailija * 11667 Testa, pikkuplaneetta. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Pikkjärv (Kõnnu)

Pikkjärv (myös Kõnnu järv, Kõnnu Pikkjärv) on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnan Ongassaaren kylässä sijaitseva järvi. == Maantietoa == Järvi on 440 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Se sijaitsee vieressä kulkevan harjujakson () kaakkoisrinteessä ja se on lounais- koillis-suuntainen. Sijaintinsa vuoksi järveä ja sen viereistä Ümmargune järveä voidaan epäillä suppajärviksi. Harjunpuoleiset rannat kohoavat 30–40 metriä järvenpintaa ylemmäksi. Muut rannat ovat matalampia. Järven rantoja kiertää kapea suovyöhyke ja järvellä on mutapohja. Järven koillisrantaan tulee pohjoisesta tie, mutta järvi on kuitenkin autio. == Luontoarvoja == Järveen tulee Ümmargune järvestä oja ja järven pohjassa ja rannoilla on lisäksi lähteitä, jotka tuovat siihen lisää vettä viereisestä harjusta. Veden näkösyvyys on hyvä . Järvessä elää ainakin ahven, hauki, ruutana ja särki. Järvet sijaitsevat Kõnnun ja Jõugan alueella, joka on sisällytetytty Alutagusen kansanpuistoon (). Alueella tavataan esimerkiksi mustahaikaraa, helmipöllöä ja metsänemää. == Vesistösuhteita == Pikkjärv kuuluu Alajõen valuma-alueeseen, sillä se on Alajõen lähdejärvi. Järveen tulee kaksi ojaa, joista lounaispäähän laskeva on Ümmargune järven laskuoja. Ojalla on pudotusta 0,3 metriä. Pikkjärven laskuoja alkaa kaakkoisrannan puolivälistä. Se virtaa suoraan etelään, missä sitä on ruopattu tai kaivettu suoraksi ojaksi. Ojan nimi on Ongassaare oja, vaikka sitä kutsutaan alajuoksulla Alajõeksi. Alajõgi laskee Peipsijärven pohjoisrantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. == Huomautuksia == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Alutaguse rahvuspark, Keskkonnaamet (PDF, ) Luokka:Alutaguse Luokka:Itä-Virumaan järvet Luokka:Alajõen valuma-alue Luokka:Viron supat
Silas G. Pratt

Silas Gamaliel Pratt (4. elokuuta 1846 Addison, Vermont – 30. lokakuuta 1916 Pittsburgh, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.Silas Gamaliel Pratt US Opera Pratt opiskeli pianonsoittoa Saksassa, mutta ranteen vioittuminen esti häneltä uran konserttipianistina. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän työskenteli urkurina Chicagossa. Vuosina 1875–1877 hän oli jälleen Saksassa. Pratt palasi Chicagoon ja asui siellä, kunnes muutti vuonna 1888 New Yorkiin. Vuonna 1906 hän perusti Pittsburghissa Pratt Institute of Music and Artin, jota johti kuolemaansa saakka.Pratt, Silas G(amaliel) Grove Music Online Pratt oli yksi varhaisimmista yhdysvaltalaisista oopperasäveltäjistä. Hän sai arvostusta osakseen Richard Wagnerilta, joka luonnehti häntä "Yhdysvaltain Wagneriksi". Pratt laati sävellystensä ohella Abraham Lincolnista anekdoottikirjan Lincoln In Story: The Life Of The Martyr-President Told In Authenticated Anecdotes (1901). Pratt aloitti ensimmäisen oopperansa, Antonion, säveltämisen vuonna 1870 ja nimesi sen myöhemmin uudelleen Lucilleksi. Hänen toinen oopperansa Zenobia, Queen of Palmyra esitettiin konserttiversiona kesäkuussa 1882 ja näyttämöllä maaliskuussa 1883. Kolmas ooppera, inka-aiheinen Ollanta, jäi esittämättömäksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Ümmargune järv (Kõnnu)

Ümmargune järv (myös 2. Kõnnu järv) on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnan Ongassaaren kylässä sijaitseva järvi. == Maantietoa == Järvi on 190 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se on nimensä mukaisesti pyöreä järvi vastakohtana sen koillispuolella sijaitsevaan pitkään Pikkjärveen. Sen vierestä kulkee harjujakso (), jonka kaakkoisrinteessä järvi sijaitsee. Järviä voidaan epäillä sijaintinsa perusteella suppajärviksi. Harjunpuoleiset jyrkät rannat kohoavat järvenpintaa selvästi ylemmäksi, mutta muut rannat ovat matalammat. Rantaveteen on kaatunut ilmavalokuvienkin mukaan puita. Järven lähellä kulkee teitä, mutta yksikään ei tule rantaan asti. Järvi on autio. == Luontoarvoja ja luokittelu == Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 1) mukaan kovavetinen järvi (). Järveen ei tule muualta ojia. Sen pohjassa ja rannoilla on paljon lähteitä, jotka saavat vetensä viereisestä harjusta. Järven pohja on mutainen. Vedenväri on vaalenavihreä ja näkösyvyys on 5,3 metriä. Kesäsisin ja talvisin sen vesi lämpötilakerrostuu heikosti. Vuoden 1969 kartoituksessa tavattiin paljon vesikasveja, mutta niiden lajimäärä seitsemän oli vähäinen. Yllättävä löytö oli taarna, joka katsotaan säilyneen järvellä reliktinä jääkauden jälkeiseltä kaudelta. Järvestä on saatu ahventa, haukea ja särkeä. Järvet sijaitsevat Kõnnun ja Jõugan alueella, joka on sisällytetytty Alutagusen kansanpuistoon (). Alueella tavataan esimerkiksi mustahaikaraa, helmipöllöä ja metsänemää. == Vesistösuhteita == Ümmargune järv kuuluu Alajõgen valuma-alueeseen, sillä se laskee viereiseen Pikkjärveen, joka on Alajõen lähdejärvi. Alajõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. == Huomautuksia == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Alutaguse rahvuspark, Keskkonnaamet (PDF, ) Luokka:Alutaguse Luokka:Itä-Virumaan järvet Luokka:Alajõen valuma-alue Luokka:Viron supat
Leonid Sobinov

Leonid Vitaljevitš Sobinov (; 26. toukokuuta 1872 Jaroslavl – 14. lokakuuta 1934) oli venäläinen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.Sobinov, Leonid Cantabile SubitoLeonid Vitalʹevič Sobinov (1872-1934) BnF Data Sobinov kouluttautui juristiksi ja aloitti ammatinharjoituksen pakollisen asepalveluksen suoritettuaan. Samalla hän kuitenkin opiskeli laulamista, ja vuonna 1897 hän sai koelaulun myötä Bolšoi-teatterista paikan. La Scalan -debyyttinsä Sobinov teki vuonna 1904. Hän esiintyi lisäksi esimerkiksi Lontoossa ja Pariisissa. Hän hoiti myös hallinnollisia tehtäviä neuvostovallan alkamisen jälkeen. Sobinov sai monia arvonimiä ja tunnustuksia, kuten keisarillisen hovilaulajan (1910) ja Venäjän SFNT:n kansantaiteilijan (1923) arvot. Hän kuoli sydäninfarktiin. Sobinov oli yksi varhaisimmista huomattavista muusikoista, jotka tekivät äänityksiä. Hänen levytyksiään tunnetaan jo vuosilta 1901–1904. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Venäläiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Opolen piirikunta

Opolen piirikunta on seuraavien kahden Puolan piirikunnan nimi: * Opolen piirikunta, Opolen voivodikunta * Opolen piirikunta, Lublinin voivodikunta
Tomislav Mužek

Tomislav Mužek on kroatialainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.Tomislav Mužek In Art Management Mužek opiskeli vuosina 1994–2000 Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa muiden muassa Helene Karusson ja Ernesto Palacion johdolla. Vuonna 1999 hän sai ensipalkinnon Ferruccio Tagliavini -kilpailussa Itävallassa. Vuosituhannen vaihteessa hänellä oli taiteilijaresidenssit Wienin valtionoopperassa ja Bremenin teatterissa. Mužek teki ensimmäisen esiintymisensä Baijerin valtionoopperassa marraskuussa 2002 Don Ottavion roolissa oopperassa Don Giovanni. Hän on tehnyt esiintymisiä myös esimerkiksi La Scalassa ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. == Lähteet == Luokka:Kroatialaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jędrzejówin piirikunta

Jędrzejówin piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 85 379\. Piirikunta on jaettu yhdeksään maalaiskuntaan, jotka ovat Imielno, Jędrzejów, Małogoszcz, Nagłowice, Oksa, Sędziszów, Słupia, Sobków sekä Wodzisław ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; hallintokeskus Jędrzejów, Małogoszcz ja Sędziszów. Jędrzejówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 19,6 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Jędrzejówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia. Vuoden 2019 lopussa Jędrzejówin piirikunnassa arvioitiin olevan 85 379 asukasta, joista 50,5 prosenttia naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 88 751 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 69 049 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,2 prosenttia ja eläkeikäisten 23,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 682 lasta. == Lähteet == Luokka:Świętokrzyskien piirikunnat
Just Mathias Thiele

Just Mathias Thiele (13. joulukuuta 1795 Kööpenhamina, Tanska – 9. marraskuuta 1874 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjastonhoitaja, folkloristi, runoilija graafikko ja piirtäjä.Thiele, Just Mathias, Nordisk familjebok 28. 1919 Thiele tuli ylioppilaaksi 1816 ja oli jo edellisenä vuonna saanut Jens Baggesenin tunnustuksen runomuotoisesta vastauksestaan tämän esittämään arvoitukseen ”Det evige sindbillede”. Thiele oli 1820–1835 Det Kongelige Bibliotekin sihteerinä ja oli vuodesta 1835 kuparipiirroskokoelman inspehtori sekä vuodesta 1861 johtaja. Hänen aikanaan kokoelma erotettiin kirjastosta ja saatiin mallikelpoiseen kuntoon. Hän oli lisäksi 1825–1871 Kunstakademietin sihteeri ja vuodesta 1839 kuninkaallisen käsikirjaston hoitaja. Thiele julkaisi 1818–1823 kaksiosaisen Danske folkesagn, minkä lisäksi tuli 1860 kolmas osa, Den danske almues overtroiske meninger. Oleskellessaan Roomassa 1824 hän pääsi tekemisiin Bertel Thorvaldsenin kanssa ja julkaisi teoksen Thorvaldsen og hans værker (1831–1850, uusi painos 1842–1857, jossa 205 kuparipiirrosta) ja kirjoitti myöhemmin Thorvaldsens biographie (1851–1856). Hänen kirjansa Vragstykker af et digterskib (1848) sisältää muun muassa lyyrisiä runoja ja pari näytelmää. Kansansaduista on peräisin aineksia näytelmissä Thyra Boløxe og herremanden (1857) ja Claus Rigmands skat (1859) sekä kahdessa ”kansanrunodraamassa” (1864). Thiele oli myös piirtäjä ja graafikko. Yksi hänen työnsä on Göteborgin historiallisessa museossaGöteborgs historiska museum . == Teokset == * Danske folkesagn, 1818–1823 * Thorvaldsen og hans værker (1831–1850, uusi painos 1842–1857, jossa 205 kuparipiirrosta) * Vragstykker af et digterskib (1848) * Thorvaldsens biographie (1851–1856) * Thyra Boløxe og herremanden (1857) * Claus Rigmands skat (1859) * Den danske almues overtroiske meninger 1860 * Kunstakademiet og heststatuen paa Amalienborg (1860) * Erindringer fra Bakkehuset (1869) * Af mit livs aarbøger 1795–1826 (1873) * Af mit livs aarbøger 1795–1874 (1917). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Just Mathias Thiele, Nomos Luokka:Kirjastonhoitajat Luokka:Tanskalaiset folkloristit Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1795 syntyneet Luokka:Vuonna 1874 kuolleet
George Dreyfus

George Dreyfus AM (s. 22. heinäkuuta 1928 Wuppertal) on saksalaissyntyinen, australialaistunut säveltäjä.George Dreyfus : Represented Artist Australian Music Centre Dreyfus muutti perheineen Berliiniin natsipuolueen noustua valtaan ja aloitti pianotunneilla käymisen. Vuonna 1939 hän pakeni vanhempiensa ja veljensä kanssa Australiaan, jossa jatkoi pianotunneilla käymistä ja lauloi synagogan kuorossa. Melbournessa lukiota käydessään Dreyfus johti kuoroa ja soitti koulun orkesterissa klarinettia. Varhaisella ammattiurallaan muusikkona hän toimi fagotistina muun muassa vuodesta 1953 Melbournen sinfoniaorkesterissa. Hän suoritti fagottiopintoja Wienissä Karl Öhlbergerin johdolla. Säveltämisen Dreyfus aloitti itseoppineena aikansa eurooppalaissäveltäjien esimerkkien pohjalta. Hänestä tuli Australian nykymusiikkikentän aktiivinen vaikuttaja kokoonpanojen perustajana, kapellimestarina ja organisoijana. Hän sävelsi näyttämö-, orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia, mutta aloitti myös uran elokuva- ja televisiomusiikin parissa. Dreyfus julkaisi vuonna 1984 omaelämäkerran ja vuonna 1998 esseekirjan. Hänestä tuli vuonna 1992 Order of Australian jäsen, ja vuonna 2002 hänelle myönnettiin ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz. 1990-luvulla Saksassa kantaesitettiin Dreyfusin oopperat Rathenau (1993) ja Die Marx Sisters (1996). The Takeover -lastenoopperan Euroopan-ensiesitys pidettiin Saksassa vuonna 1997. Dreyfusin tuotantoon 2000-luvun ajalta kuuluvat muiden muassa saksofonikvartetto (2007) ja kolmas sinfonia (kantaesitetty 2012). == Lähteet == Luokka:Australialaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bieber

Bieber on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Hailey Bieber (s. 1996), yhdysvaltalainen malli ja Justin Bieberin vaimo * Irving Bieber (1909–1991), yhdysvaltalainen psykoanalyytikko * Justin Bieber (s. 1994), kanadalainen laulaja ja lauluntekijä * Matthias Bieber (s. 1986), sveitsiläinen jääkiekkoilija
Madigan

Madigan on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Amy Madigan (s. 1950), yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja laulaja * Elvira Madigan (1867–1889), tanskalainen sirkustaiteilija * Tony Madigan (1930–2017), australialainen nyrkkeilijä ja lajin olympiamitalisti
Villa Breidablick

Villa Breidablick on musiikkiopiston käytössä oleva entinen kauppalantalo Espoon keskuksessa Keski-Espoossa. Se sijaitsee mäellä Espoon rautatieaseman lähellä. Rapattu, aumakattoinen Breidablick on julkisivultaan vähäeleinen, ainoastaan pääsisäänkäyntiä on korostettu kehysrappauksella. Espoon kunta osti puurakenteisen Villa Breidablickin leskirouva Jenny Weckströmiltä kunnantaloksi vuonna 1932. Huvila paloi seuraavana vuonna ja sen tilalle rakennettiin yksikerroksinen tiilitalo, joka korotettiin kaksikerroksiseksi 1945. Kunnansali sijaitsi alkuaan rakennuksen keskiosassa. Kunnantoimistolla oli oma huoneensa; lisäksi oli kunnankamreerin ja -kirjurin toimistot sekä muita kunnallishallinnollisia tiloja. Breidablickissä toimi myös kunnankirjasto. Espoosta tehtiin kauppala 1963, ja Breidablick toimi kauppalantalona vuoteen 1972, jolloin Espoo kohotettiin kaupungiksi. Kauppalantaloa seurasi 1971 valmistunut Espoon kaupungintalo, joka purettiin 2020-luvulla. Vuodesta 2010 alkaen Villa Breidablick on toiminut Musiikkiopisto Avonian pääopetuspaikkana. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Espoon huvilat Luokka:Espoon keskus
Beyer

Beyer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Adam Beyer (s. 1976), ruotsalainen tekno-artisti ja DJ * Alexander Beyer (s. 1973), saksalainen näyttelijä * Birgit Beyer (s. 1967), saksalainen maahockeypelaaja * Emil Beyer (1876–1934), yhdysvaltalainen voimistelija ja lajin olympiamitalisti * Georgina Beyer (1957–2023), uusiseelantilainen poliitikko ja Cartertonin pormestari * Gerhard Beyer (1941–2010), saksalainen ampuja * Gisela Beyer (s. 1960), saksalainen kiekonheittäjä * Hans Beyer (1889–1965), norjalainen telinevoimistelija ja lajin olympiavoittaja * Hans-Georg Beyer (s. 1956), saksalainen käsipalloilija * Heinz Beyer (1910–1975), saksalainen soutaja * Hendrik Beyer (s. 1972), saksalainen korkeushyppääjä * Horst Beyer (1940–2017), saksalainen kymmenottelija * Hubertus von Beyer (1912–1974), itävaltalainen kirjailija * Johanna Beyer (1888–1944), Yhdysvaltoja taideolympialaisissa edustanut säveltäjä ja pianisti * Markus Beyer (1971–2018), saksalainen nyrkkeilijä * Olaf Beyer (s. 1957), saksalainen juoksija * Troy Beyer (s. 1964), yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja * Udo Beyer (s. 1955), saksalainen kuulantyöntäjä * Ulrich Beyer (1947–1988), saksalainen nyrkkeilijä * Uwe Beyer (1945–1993), saksalainen moukarinheittäjä
Velskolan kartano

Velskolan kartano () sijaitsee Velskolassa Pohjois-Espoossa Velskolan Pitkäjärven pohjoisrannalla. Se on osa laajaa viljelysmaisemakokonaisuutta ja edustaa arkkitehtonisesti 1930-lukulaista tavoitetta valoisuuteen ja avaruuteen. Espoon seurakuntayhtymä osti Velskolan kartanon 1981.Härö, s. 272–273 Velskolan kartanonmäellä oli 1500-luvun alussa kolmen talon kylä. Yksi taloista yhdistettiin muihin 1500-luvun puolivälin jälkeen, jolloin syntyi Västergård ja Östergård. Ne olivat talonpoikien omistuksessa aina 1800-luvulle. Västergård määrättiin Siuntion Pölansin ratsutilan augmentiksi 1600-luvun lopulla, Östergård määrättiin Kirkkonummen Estbyn Nikun augmentiksi. Kartano muodostui 1850-luvulla, jolloin Västergård ja Östergård yhdistettiin. Vuosisadan jälkipuoliskolla se oli useiden säätyläissukujen omistuksessa, kunnes apteekkari John Juselius osti sen 1899. Velskola oli Juseliusten omistuksessa vuoteen 1980, jolloin Espoon seurakunnat ostivat sen vapaa-ajankeskukseksi. Nykyisen yhtenäisen asunsa Velskolan kartanokokonaisuus sai 1930-luvulla arkkitehti Jarl Eklundin suunnitelman mukaan. Hän sijoitti talousrakennukset muutaman sadan metrin päähän asuinrakennuksista. Aumakattoinen päärakennus edustaa funktionalismia. Sitä edeltänyt päärakennus oli vaatimaton harjakattoinen hirsitalo. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Espoon kartanot Luokka:Velskola
Ohimennen

Ohimennen oli Yleisradion TV2:n vuosina 1965–1966 esittämä musiikkiaiheinen televisio-ohjelma, jota juonsivat Jyrki Hämäläinen ja Markku Veijalainen. Ohjelma sisälsi suomalaisten ja ulkomaisten musiikkivieraiden esityksiä, artistien haastatteluja ja sketsejä. Keskiviikkoillassa Nuorten tanssihetken vuorotellutta ohjelmaa esitettiin yleensä kahden viikon välein. Ohimennen- ohjelman tuottajana toimi Jarmo Porola. Ajan kotimaisten artistien lisäksi Ohimennen-ohjelmassa esiintyivät kansainvälisistä nimistä muun muassa Sonny and Cher, Donovan, Herman’s Hermits ja Brian Poole & The Tremeloes. Ruotsalaisyhtyeistä ja artisteista esimerkiksi Tages, Hep Stars, The Shamrocks, The Shanes, Lenne and The Lee Kings ja Jerry Williams vierailivat ohjelmassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Ohimennen Ylen Elävässä Arkistossa Luokka:Musiikkiohjelmat Luokka:1960-luvun televisiosarjat Luokka:Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Kronprins Gustav Adolf

Kronprins Gustav Adolf oli Ruotsin avomerilaivaston linjalaiva. == Valmistus == Fredrik af Chapmanin suunnittelema, kolmimastoinen, noin 60-tykkinen ja pääasiasta tammesta rakennettu alus laskettiin vesille 1782. == Palvelus == Se osallistui Kustaa III:n sotaan, missä se ollessaan tarkkailutehtävissä ajoi karille Gråskärsbådanin pohjoispuolella aiemmin tuntemattomalla matalikolla yrittäessään paeta lähestyvää venäläistä laivasto-osastoa Viaporin merilinnoitukseen. Aluksen juututtua venäläiset valtasivat sen. He ottivat aluksen miehistön sotavangeiksi ja sytyttivät sen palamaan. Tuntien palamisen jälkeen laivan ruutivarasto räjähti. Jonkin aikaa ajelehdittuaan hylky upposi lähelle haaksirikkoutumispaikkaansa, mistä se löydettiin 1995, jolloin aluksesta nostettiin kaksi tykkiä. Se lepää merenpohjassa edelleen noin 20 metrin syvyydessä. Suomen merimuseo teki 2000 hylystä vedenalaisen puiston. == Lähteet == Luokka:Itämeren hylyt Luokka:Helsingin historia Luokka:Ruotsin merivoimien linjalaivat
Orthochromis torrenticola

Orthochromis torrenticola on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 8,1 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan ainoastaan Kongon demokraattisesta tasavallasta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sen elinvoimaiseksi lajiksi. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet
Kazimierzan piirikunta

Kazimierzan piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 33 619\. Piirikunta on jaettu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Bejsce, Czarnocin, Kazimierza Wielka, Opatowiec sekä Skalbmierz ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; hallintokeskus Kazimierza Wielka, Opatowiec ja Skalbmierz. Kazimierzan piirikunnan pinta-alasta arviolta 2,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Kazimierzan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,7 prosenttia. Vuoden 2019 lopussa Kazimierzan piirikunnassa arvioitiin olevan 33 619 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 35 739 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 24 455 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 14,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,9 prosenttia ja eläkeikäisten 24,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 44,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 235 lasta. == Lähteet == Luokka:Świętokrzyskien piirikunnat
Honor 5C

Honor 5C on Huawein julkaisema matkapuhelin, joka kuuluu Honor- tuoteperheeseen. Se julkaistiin huhtikuussa 2016 ja tuli myyntiin saman vuoden toukokuussa. Siinä on 5,2 tuuman IPS-näyttö, jonka resoluutio on 1920 x 1080 pikseliä. puhelimessa on 3 000 milliampeeritunnin akku. Puhelimessa on kolmentoista megapikselin takakamera ja kahdeksan megapikselin etukamera. Siinä on tallennustilaa 16 gigatavua ja RAM-muistia kaksi gigatavua, ja siihen käy microSDXC-muistikortti. Se painaa 156 grammaa. == Lähteet == Luokka:Huawein matkapuhelimet Luokka:Vuoden 2016 matkapuhelimet Luokka:Android-pohjaiset laitteet
David Dobrik

David Julian Dobrik (s. 23. heinäkuuta 1996) on slovakialainen Internet- videoiden tekijä ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Vine-videopalvelussa. Myöhemmin hän aloitti tekemään vlogeja kanavalleen YouTubessa. Vuoden 2020 lokakuuhun mennessä kanavalle on kertynyt yli 18 miljoonaa seuraajaa. == Ura == Dobrik on ääninäytellyt elokuvassa Angry Birds -elokuva 2. Vuonna 2019 Dobrik halusi olla ystävänsä isäpuoli, joten hän meni kuukaudeksi avioliittoon ystävänsä äidin Lorraine Nashin kanssa. Dobrikin videoilla on vieraillut monia julkisuuden henkilöitä esim. Justin Bieber, Kylie Jenner ja David Blaine. David Dobrik on myös nähty vuonna 2019-2020 Americas Most Musical Family -ohjelmassa tuomaristossa, sekä myös Discovery -kanavan julkaisemassa Dodgeball Thunderdome -ohjelman juontajana ja keulakuvana. Lokakuussa 2020 Dobrik julkaisi oman hajuvesi -tuotteensa, nimeltään "David's perfume". Hän julkaisi kaksi eri hajua, “David’s Perfume #01” ja “David’s Perfume #02”. == Lähteet == Luokka:Slovakialaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tubettajat
Yrjö Lintunen

Yrjö Lintunen (10. helmikuuta 1917 – 2. joulukuuta 1987) oli suomalainen valokuvaaja. Lintunen aloitti uransa vuonna 1947 Työkansan Sanomien ja Vapaan Sanan valokuvaajana, mutta toimi myös freelancerina. Hän valokuvasi työväenliikkeen sanomalehdille ja organisaatioille, kuten SAK:lle ja eri ammattiliitoille sekä Työväen Urheiluliitolle. Vuodesta 1969 lähtien hän työskenteli Kansan Uutisten valokuvaajana. Lintusen 300 000 valokuvaa käsittävä kuvakokoelma on tallennettu Kansan Arkistoon. Niitä on katsottavissa myös Kansan Arkiston ylläpitämässä Arjenhistoria-verkkopalvelussa sekä Finna- verkkopalvelussa. Yrjö Lintusen poikia ovat valokuvaajat Jarmo ja Martti Lintunen. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * == Aiheesta muualla == *Yrjö Lintusen valokuvia Finna-verkkopalvelussa Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Johannes Maria Staud

Johannes Maria Staud (s. 17. elokuuta 1974 Innsbruck) on itävaltalainen säveltäjä.Johannes Maria Staud Universal Edition Staud opiskeli Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa vuosina 1994–2001 Michael Jarrellin (sävellys), Dieter Kaufmannin (elektroakustinen sävellys) ja Iván Erődin (harmonia, kontrapunkti) johdolla. Hän sai opetusta myös Hanspeter Kyburzilta Berliinin Hanns Eisler -musiikkiyliopistossa. Mestarikursseja Staud suoritti Brian Ferneyhoughin ja Alois Piňosin johdolla. Hän opiskeli lisäksi filosofiaa ja musiikkitiedettä. Vuonna 2002 Staud sai Erste Bank -sävellyspalkinnon. Vuonna 2003 hänet palkittiin Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa, vuonna 2004 Ernst von Siemens -palkinnolla ja vuonna 2009 Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalin Paul Hindemith -palkinnolla. Staud pääsi ottamaan vastaan merkittäviä tilauksia; esimerkiksi Simon Rattlen johtama Berliinin filharmonikot tilasi teoksen Apeiron (2004–2005). Heinrich Schiff ja Daniel Barenboimin johtama Wienin filharmonikot tilasi vuonna 2006 sellolle ja orkesterille Salzburgin festivaalia varten laaditun teoksen Segue.Johannes Maria Staud Karsten Witt Musik Management Staud on usein saanut teoksiinsa innoituksen kirjallisuuden ja kuvataiteen aiheista. Esimerkiksi intohimo Bruno Schulzin työtä kohtaan ilmenee teoksissa Über trügerische Stadtpläne und die Versuchungen der Winternächte (2009) ja Zimt: Ein Orchesterdiptychon für Bruno Schulz. Orkesteriteostensa ohella Staud on säveltänyt esimerkiksi oopperoita. Hän sai Wienin kaupungin musiikkipalkinnon vuonna 2012, ja hänellä oli Luzernin festivaalin residenssi vuonna 2014. Vuonna 2018 Staud pääsi Salzburgin Mozarteumin sävellysprofessoriksi. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Khadija Saye

Khadija Saye (30. heinäkuuta 1992 Lontoo, Englanti – 14. kesäkuuta 2017 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen valokuvaaja, jonka kuvasarja Dwelling: in this space we breathe oli esillä vuoden 2017 Venetsian biennaalissa. == Elämäkerta == Khadija Saye syntyi Lontoossa vuonna 1992. Hän asui gambialaisen äitinsä Mary Mendyn kanssa Kensingtonissa Grenfellin tornitalossa. Khadija kävi ensin paikallista koulua, mutta sai 16-vuotiaana stipendin arvostettuun Rugby Schooliin. Alemman korkeakoulututkinnon Saye suoritti Farnhamin taideyliopistosta. Opiskeluaikanaan hän alkoi tutkia valokuvien kautta identettiään ja gambialaisia juuriaan. Hän alkoi myös kuvata kotiaan, Grenfellin tornitaloa. Saye sai collegen jälkeen ohjaajakseen kuvataiteilija Nicola Greenin. Green oli ihastanut Sayen töihin nähtyään niitä tuomaroimassaan Discerning Eye -kilpailussa. Sayen kuvasarja Dwelling: in this space we breathe valittiin toukokuussa 2017 Venetsian biennaaliin diasporapaviljongin näyttelyyn, johon otettiin mukaan myös monia jo maailmanlaajuisesti tunnettuja taiteilijoita. Sayen työt olivat esillä kokonaisuudessa, jossa oli esillä muita nousevia taiteilijoita. Hän käytti sarjan kuvissa 1800-luvun tekniikoita, joiden avulla hän tutki gambialaisia hengellisiä harjoituksia. Saye asui elämänsä loppuun asti äitinsä kanssa Grenfellin tornitalossa. Hän kuoli kesäkuussa 2017 Grenfell Towerin tulipalossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Estate of Khadija Saye *Khadija Saye Photography Luokka:Brittiläiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Jean-Bernard Pommier

Jean-Bernard Pommier (s. 1944 Béziers) on ranskalainen pianisti ja kapellimestari.The Oxford Dictionary of Music (kuudes painos), toim. Tim Rutherford-Johnson Pommier aloitti pianotunneilla käymisen 4-vuotiaana. Hän eteni Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiaan olivat Yves Nat ja Pierre Sancan. Hän sai muun muassa ensipalkinnon kansainvälisessä nuorten muusikoiden kilpailussa Berliinissä ja oli vuonna 1962 nuorin kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun finalisti. Kansainvälisellä urallaan Pommier eteni soittamaan muiden muassa Berliinin filharmonikoiden, Chicagon sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Orchestre de Parisin ja Leipzigin Gewandhaus-orkesterin solistina. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Herbert von Karajan, Bernard Haitink, Pierre Boulez, Kurt Sanderling, Zubin Mehta, Simon Rattle ja Daniel Barenboim. Pommierin yhteistyökumppaneihin kamarimusiikissa ovat lukeutuneet Isaac Stern, Itzhak Perlman, David Oistrah, Pinchas Zukerman, Christian Ferras ja Alexander Schneider.Jean-Bernard POMMIER Concours international Long-Thibaud-Crespin Pommier teki Salzburger Festspiele -debyyttinsä vuonna 1971 ja ensimmäiset esiintymisensä Yhdysvalloissa kaudella 1973–1974. Sittemmin Pommier on myös johtanut lukuisia orkestereita, kuten Rotterdamin filharmonikoita, Orchestre de Parisia, Ranskan kansallisorkesteria, Royal Philharmonic Orchestraa, San Franciscon sinfoniaorkesteria ja Orchestre de la Suisse Romandea. Vuosina 1996–2002 Pommier toimi Northern Sinfonian taiteellisena johtajana. Hänen levyttämiensä teosten joukossa ovat kaikki Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin pianosonaatit. Hän on Ordre National du Mériten upseeri ja Kunnialegioonan ritari. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset pianistit Luokka:Ranskalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seurakuntien talo (Tampere)

Seurakuntien talo, josta käytetään myös kutsumanimeä Taivaanlinna, on Tampereen seurakuntien omistama liike- ja seurakuntatalo. Se sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa Hämeenkadun, Näsilinnankadun ja Kauppakadun rajaamalla tontilla. Vuonna 1956 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Elma ja Erik Lindroos. Talon suunnittelusta järjestettiin aikoinaan arkkitehtikilpailu. Siinä ensimmäisen palkinnon sai Reino Koivulan ehdotus. Lopulta talo päätettiin kuitenkin rakentaa kilpailussa toiseksi sijoittuneen Lindroosien ehdotuksen pohjalta. Seurakuntien talon tieltä purettiin kaupunginarkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema uusrenessanssityylinen kivitalo, joka oli rakennettu vuonna 1890.Silfverhuth 2013, s. 79–81. ==Arkkitehtuuri ja status== Seurakuntien talo on klinkkerillä päällystetty laatikkomainen rakennus, jossa on nauhaikkunoita ja paljon lasipintaa. Tyyliltään talo edustaa rationalismia. Lindroosit ovat selvästi saaneet siihen vaikutteita arkkitehti Viljo Revelliltä. Seurakuntien talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2003.Wacklin & Hirvikallio 2010, s. 192. Se on määritelty rakennustaiteellisesti arvokkaaksi ja kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeäksi rakennukseksi. Suojelumääräys koskee myös talossa olevan seurakuntasalin interiööriä ja porrashuoneita. ==Lähteet== Luokka:Suomen seurakuntatalot Luokka:Tampereen liikerakennukset Luokka:Tampereen suojellut rakennukset Luokka:Uskonto Tampereella Luokka:Tammerkoski
Keitele-museo

Keitele-museo on Suolahdessa sijaitseva toiminnallinen erikoismuseo, joka tallentaa Keiteleen vesialueen sekä Suolahden seudun rautatieliikenteen perinnettä. Museojunan - esimerkiksi Lättähatun - kyytiin voi myös päästä museomatkalle. Keitele-Museo kerää ja kunnostaa vanhaa rautatiekalustoa ja pitää sitä käyttökunnossa talkoovoimin. Kesän 2020 näkyvin toiminta oli avoimet ovet viikonloppuisin, jolloin paikalla vieraili yli 3 000 vierailijaa. Museojunamatkoilla käytetään useimmin Lättähattua eli dieselmoottrijunaa Dm7, mutta jonkin verran matkoja tehdään myös muulla kalustolla eli Tka7 ratakuorma-autolla tai Tk3 höyryveturilla. Museojunamatkojen lisäksi Keitele- museo järjestää yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa muun muassa tapahtumia ja avointen ovien päiviä, jolloin veturitallin alueeseen ja tiloihin pääsee tutustumaan lähemmin. Keitele-Museo on suurelta osin ulkomuseo, jossa museokalustoa käytetään edelleen. Museolla on käytössään laaja ratapiha, jonka kiskojen pituus on reilut kolme kilometriä. Ratapihalta on yhteys valtakunnan rataverkkoon. Ratapihalla kohtaavat harvinaislaatuisesti niin vesitie, maantie kuin rautatiekin. Junakalustoon kuuluu ainutlaatuista kalustoa, jollaista ei ole Suomessa muissa museoissa. Ratapihan ohella museoalueeseen kuuluu vuonna 1898 valmistunut veturitalli, vuonna 1898 käyttöön otettu Suolahden Wanha Asema ja vuonna 2020 valmistunut kalustohalli. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Museon kotisivut *Egenlandin matkakohteet: Keitele-museo, Suolahti, Äänekoski (video, kesto 6 min; 19.2.2019) (yle.fi) Luokka:Suolahti Luokka:Äänekosken rakennukset ja rakennelmat Luokka:Keski-Suomen nähtävyydet‎ Luokka:Suomen rautatiemuseot‎
Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyar

Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyar (s. 24. maaliskuuta 1992) on intialainen aatelinen, joka kruunattiin Mysoren titulaariseksi maharadžaksi 28. toukokuuta 2015. Yaduveer Gopal Raj Urs syntyi Swarup Anand Gopal Raj Ursin ja Tripurasundari Devin ainoana poikana. Hänen isosetänsä Mysoren maharadža Srikantadatta Narasimharaja Wadiyar kuoli lapsettomana vuonna 2013. Edesmenneen maharadžan vaimo Pramoda Devi ilmoitti vuonna 2015, että he adoptoivat Yaduveer Gopal Raj Ursin jatkamaan ruhtinaslinjaa. Devin mukaan hän teki päätöksen itse ja kysyi hyväksyntää muilta suvun jäseniltä. Adoption jälkeen Yaduveerista tuli perillinen ja hänen nimensä vaihdettiin Yaduveer Krishnadatta Chamaraja Wadiyariksi. Wadiyar opiskeli tuolloin Yhdysvalloissa Massachusettsin yliopistossa taloustiedettä. Hän valmistui toukokuussa 2015, jonka jälkeen loppukuussa hänet kruunattiin uudeksi maharadžaksi. Hän kommentoi sopeutuvansa uuteen asemaansa hyvin, vaikkakin moderni yliopistokoulutus ei valmistanut häntä uusiin velvollisuuksiinsa. Hänen mukaansa intialaiset uskonnolliset kirjoitukset ja vedalainen filosofia olivat hänelle vieraita asioita, joita hänen täytyi oppia ymmärtämään. Wadiyar meni naimisiin rajasthanilaisen Dungarpurin maharadžan tyttären Trishika Kumari Singhin kanssa vuonna 2016. Hänen biologisen isänsä mukaan Wadiyar on tuntenut Singhin lapsuudestaan asti. Juhlia todistamaan osallistui noin tuhat henkeä ja iltapäivän vastaanotolle 2 500. Heille syntyi poika 6. joulukuuta 2017, joka oli ensimmäinen Wadiyar-dynastialle syntynyt lapsi vuosikymmeniin. Lapsettomuuden vuoksi useat Wadiyar-hallitsijat joutuivat adoptoimaan serkkujaan ja veljenpoikiaan. Ruhtinassuvun lapsettomuutta pyrki selittämään myös kansantarina, jonka mukaan satoja vuosia sitten elänyt Srirangapatnan hallitsijan vaimo Alemalemma teki itsemurhan, aviomiehensä maat vallanneiden, Wadiyarien sotilaiden jahdatessa häntä. Alemalemma kirosi kuollessaan Wadiyar- sukua, jotta he kuolisivat lapsettomina. Suku on yrittänyt lepyttää Alemalemmaa tekemällä uskonnollisia rituaaleja hänen puolestaan ja pystyttämällä hänelle patsaan. == Lähteet == Luokka:Intialaiset aateliset Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mumtaz (näyttelijä)

Mumtaz Madhvani (o.s. Askari; s. 31. heinäkuuta 1947 Bombay, Brittiläinen Intia), yleensä pelkästään Mumtaz, on intialainen näyttelijä, joka työskenteli hindinkielisissä elokuvissa. Hän oli uransa huipulla 1970-luvulla. Hänen voittamiinsa palkintoihin kuuluvat kaksi Filmfare Awards -palkintoa, parhaasta naispääosasta sekä elämäntyöstä. == Yksityiselämä == Mumtazin vanhemmat Abdul Saleem Askari ja Shadi Habib Agha tulivat Iranista. He erosivat hänen ollessaan vuoden ikäinen. Mumtaz ja sisarensa Malika alkoivat työskennellä näyttelijöinä auttaakseen perheen taloudellisissa vaikeuksissa. Mumtaz meni naimisiin intialaistaustaisen ugandalaisen liikemiehen Mayur Madhvanin kanssa vuonna 1974. Heillä on kaksi tytärtä, joista Natasha on naimisissa näyttelijä Fardeen Khanin kanssa. Mumtaz on selvinnyt rintasyövästä. == Valikoitu filmografia == * Kaajal (1965) * Ram Aur Shyam (1967) * Aadmi Aur Insaan (1969) * Do Raaste (1969) * Khilona (1970) * Sachaa Jhutha (1970) * Hare Rama Hare Krishna (1971) * Tere Mere Sapne (1971) * Dushman (1971) * Apna Desh (1972) * Chor Machaye Shor (1974) * Aap Ki Kasam (1974) == Palkinnot == * Bengal Film Journalists’ Association Awards ** 1969: Paras naissivuosa (hindi) – Brahmachari * Filmfare Awards ** 1971: Paras naispääosa – Khilona ** 1996: Elämäntyöpalkinto * International Indian Film Academy Awards ** 2008: Kunniapalkinto saavutuksista intialaisessa elokuvateollisuudessa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaminoyama

Kaminoyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Yamagatan allaslaakson eteläreunalla. Idässä kaupungin alue nousee Zaōvuorelle ja rajautuu Miyagin prefektuuriin. Kaminoyamassa on 29 653 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 240,93 neliökilometriä. Kaminoyama on vanha kylpyläpaikkakunta, jonka kuuman lähteen (onsen) arvellaan löytyneen 1400-luvun puolivälissä. Kaminoyaman linna perustettiin vuonna 1535. Edo- kaudella 1600–1800-luvuilla Kaminoyama kehittyi linnanaluskaupunkina ja yhtenä Ushū-kaidō-tiereitin postiasemista (shukuba) Matsudaira-klaanin hallinnassa. Toisen maailmansodan jälkeen alueelta löydettiin uusia kuumia lähteitä, joiden myötä Kaminoyama saavutti suosiota matkailukohteena. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kaminoyama sai vuonna 1954, kun Kaminoyaman maaseutukaupunkiin liitettiin viisi kyläkuntaa. Kaupunkiin on sijoittunut elintarvikkeiden, metalliosien ja sähkölaitteiden tuotantoa. Ympäröivillä maaseutualueilla viljellään esimerkiksi kakeja. Kaminoyama- onsenin kuuman lähteen ja Kaminoyaman linnan jäänteiden lisäksi kaupungin nähtävyyksiä ovat runoilija Mokichi Saitōn muistomuseo, zenmunkki Takuan Sōhōn huvila Harusame-an ja muun muassa kiinalaista käsityötaidetta esittelevä Kaisendō-museo. Kaupungin itäosat kuuluvat Zaōn puolikansallispuistoon. Kaminoyamaa palvelee JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja, jota pitkin kulkee suurnopeusjunayhteys Yamagata Shinkansen. == Kuvia == Tiedosto:かみのやま温泉駅 - panoramio.jpg|Kaminoyama-onsenin rautatieasema Tiedosto:上山城 Kaminoyama castle - panoramio.jpg|Kaminoyaman linna Tiedosto:春雨庵 Harusame-an - panoramio.jpg|Harusame-an Tiedosto:Zao, Kaminoyama, Yamagata Prefecture 999-3113, Japan - panoramio (24).jpg|Näkymä Zaōvuorelta Tiedosto:Kaminoyama city center area Aerial photograph.1976.jpg|Kaminoyaman kantakaupunki vuoden 1976 ilmakuvassa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Yamagatan prefektuurin kaupungit
Aija Pahkala

Aija Pahkala (s. 1988 Yli-Iissä) on suomalainen vuonna 2013 Teatterikorkeakoulusta maisteriksi valmistunut näyttelijä. Hän on valmistumisensa jälkeen näytellyt useissa eri kaupunginteattereissa. == Ura == Pahkala syntyi vuonna 1988 Yli-Iissä. Hän halusi näyttelijäksi jo pienestä pitäen ja alkoi näytellä harrastajateatterissa teini-iässä. Hän osallistui yläasteella ollessaan äidinkielenopettajansa pitämille ilmaisutaidon kursseille. Opettaja kannusti häntä pyrkimään Kallion ilmaisutaidon lukioon. Kallion lukiosta valmistuttuaan hän pyrki Teatterikorkeakouluun, jonne pääsi ensimmäisellä yrityksellä. Hän valmistui sieltä maisteriksi vuonna 2013. Teatterikoulussa ollessaan Pahkala osallistui vuonna 2013 Sakari Hokkasen ohjaamaan Huorasatu-näytelmään, joka esitettiin Ryhmäteatterissa. Se on tehty Laura Gustafssonin samannimisen kirjan pohjalta. Valmistuttuaan Pahkala oli Vaasan kaupunginteatterissa vuoden ja siirtyi sieltä Kokkolan kaupunginteatteriin, jossa hän oli kaksi vuotta. Kokkolan jälkeen hän sai kahden vuoden sopimuksen Lappeenrannan kaupunginteatteriin. Pahkala avioitui näyttelijä Seppo Merviän kanssa vuonna 2016. Ensiesiintymisensä televisiossa Pahkala teki Putous-viihdesarjassa keväällä 2021. == Työt == === Näytelmät === * Huorasatu, useita rooleja – muun muassa tarjoilija Kalla, Ryhmäteatteri (2013) * Kultarinta, Kokkolan Kaupunginteatteri (2013) * Vadelmavenepakolainen, Vaasan kaupunginteatteri (2013) * Jäähyväiset Pamela Andersonille, Kokkolan Kaupunginteatteri (2016) * Kuin ensimmäistä päivää, sairaanhoitaja Minna, Lappeenrannan kaupunginteatteri (2016) * Villit vuodet, Lappeenrannan kaupunginteatteri (2017) * Lokki, Maša – tilanhoitajan tytär, Lappeenrannan kaupunginteatteri (2018) * Isä, Lahden kaupunginteatteri (2019) * Mielikuvituspoikaystävä K–18, monologi, Lahden kaupunginteatteri (2020) === Elokuvat === * Rööperi, Jaana 16-vuotiaana (2009). === Televisio === * Putous, eri roolit (2021). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viitajärvi

Viitajärvi voi tarkoittaa: * Viitajärvi, järvi Hämeenlinnassa * Viitajärvi, järvi Keuruulla * Viitajärvi, järvi Soinissa * Viitasaari, järvi Viitasaarella * Keski-Viitajärvi, järvi Viitasaarella * Viitajärvi, kylä Viitasaarella.
Jeff Wall

Jeffrey Wall (s. 29. syyskuuta 1946 Vancouver, Kanada) on kanadalainen taidevalokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti suurikokoisista valokaapeissa esitetyistä valokuvistaan, joissa on usein tarinallisia elementtejä ja taidehistoriallisia viitteitä. Wallin työllä on ollut erittäin suuri vaikutus valokuvauksen tunnustamiseen ja hyväksymiseen itsenäisenä vakavasti otettavana taidemuotona. == Elämä ja ura == Jeff Wall opiskeli taidehistoriaa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa ja jatkoi valmistuttuaan tohtoriopintoihin Lontoossa. Hän ei kuitenkaan väitellyt, vaan palasi Kanadaan, jossa hän opetti useammassa yliopistossa vuoteen 1999 saakka. 1970-luvun puolivälin jälkeen Wall alkoi kokeilla suurien värillisten valokuvien esittämistä valokaapeissa. Heti ensimmäinen työ The Destroyed Room (1978) oli menestys. Wall on vuosien varrella käsitellyt erilaisia aiheita, mutta valokuvien esitystapa on useimmiten ollut sama. Wall esitti suurikokoiset työnsä kuten maalaukset tavalla, joka haastoi kriitikot ja taidemaailman ottamaan ne vakavasti. Esimerkiksi valokuvaajat Andreas Gursky, Thomas Struth ja Thomas Ruff ovat saaneet vaikutteita Wallin valokuvista. Vuoden 1997 Documenta 10 -näyttelyyn Kasseliin Wall toi myös mustavalkovalokuvia. Wallin töissä näkyy hänen taidehistoriallinen koulutuksensa. Valokuvat viittaavat usein maalaustaiteen historiaan ja käyttävät elokuvauksen tekniikoita. Wall keskittyy valokuviinsa kuin elokuvatuotantoihin. Hän tekee toisinaan vain 3–4 työtä vuodessa. Yksittäisen teoksen valmistelu ja tuotanto kestää kauan ja projektin kustannukset saattavat nousta kymmeniin tuhansiin euroihin. Valokuvaamisen lisäksi Wall tunnetaan myös taideteoreetikkona. Hän on kirjoittanut useita esseitä, joissa näkyy hänen taideteoreettinen ja -historiallinen taustansa. Wallin töillä ollut merkittävä vaikutus valokuvien hintojen nousuun taidemarkkinoilla. Jos Wallin työ tulee myyntiin, hintapyyntö on usein lähtenyt miljoonasta dollarista. Wallin töitä on nähtävissä julkisesti esimerkiksi Helsingin nykytaiteen museon Kiasman, Lontoon Tate Galleryn, New Yorkin Museum of Modern Artin ja New Yorkin Guggenheim-museon kokoelmissa. == Palkintoja ja tunnustuksia == * 2000: Paul de Hueck ja Norman Walford -palkinto elämäntyöstä. *2003: Roswitha Haftmann -palkinto kuvataiteelle. *2004: Hasselblad-palkinto. == Valikoituja julkaisuja == * Wall, Jeff & Chevrier, Jean-François & Duve, Thierry de & Groys, Boris & Pelenc, Arielle & Lewis, Mark. Jeff Wall: The Complete Edition, Phaidon, 2009. ISBN 9780714855974. * Wall, Jeff. Jeff Wall: Selected Essays and Interviews. New York: Museum of Modern Art, 2007. ISBN 0-87070-708-6. * Lauter, Rolf. Jeff Wall: figures & places: selected works from 1978-2000 ; Frankfurt: Museum für Moderne Kunst, 2001/2002. ISBN 9783791326078. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Jeff Wall: We are all actors. Haastattelu (Youtube, 46:04). * Jeff Wallin töiden galleria. Artnet. Luokka:Kanadalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Valamonruusu

Valamonruusu (Rosa ’Splendens’) on Rosa Francofurtana-ryhmään eli kirkonruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle tunnusomaista ovat karmiininpunaiset kukat. Ruusu kuuluu Suomen historiallisiin ruusuihin. == Alkuperä == Valamonruusu on ollut jo 1600-luvulta hyvin yleinen Suomessa. Suomenkielinen nimi valamonruusu on kauan sitten syntynyt ruusun ruotsinkielisestä nimestä ”vallmoros” eli ”unikkoruusu”. Valamon luostarin kanssa nimellä ei ole mitään tekemistä. Aikaisemmin uskottiin valamonruusuja olevan Suomessa useita eri kantoja, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet niiden olevan perimältään identtisiä.Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut – Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio – Otava Sivu 83. Rosa Splendensin ja Rosa Francofurtana-ryhmän uskotaan olevan metsäruusun (Rosa cinnamomea) ja gallianruusun (Rosa gallica) luonnossa syntynyt risteymä. Kasvitieteilijä Carolus Clusius mainitsee vuonna 1583, että Rosa Frankofurtana-ryhmään kuuluvaa Frankfurt-ruusua kasvatetaan puutarhoissa Frankfurt am Mainissa. Vuonna 1774 se sai nimekseen Rosa francofurtana. Nimi viittaa nykyisin koko ryhmään. == Kuvaus == Valamonruusu kasvaa noin 1,5–2 metrin korkuiseksi pensaaksi. Versot ovat vahvat ja pystyt. Piikkejä on melko vähän. Lehdet ovat tummanvihreät, alta vaaleammat. Runsas kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa. Kukat ovat puolikerrannaisia tai lähes yksinkertaisia, halkaisijaltaan 6–7 senttiä. Kirkkaankeltaiset heteet erottuvat hyvin teriön keskellä. Kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, hienostunut ja pohjatuoksuna on ruusuntuoksu. Kukinnan jälkeen pensaat ovat täynnä päärynänmuotoisia, oranssinpunaisia kiulukoita. Syksyllä pensas värjäytyy yleensä keltaiseksi. Ruusu sietää auringon paahdetta ja kuivuutta. Valamonruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – V. == Lähteet == Luokka:Ruusulajikkeet
Henry Thode

Henry (Heinz, Heinrich) Thode (13. tammikuuta 1857 Dresden – 9. marraskuuta 1920 Kööpenhamina, TanskaJoseph Imorde, Thode, Henry (Heinz, Heinrich) Robert Deutsche Biographie, viitattu 23.10.2020 ) oli saksalainen taidehistorioitsija ja kirjailija. Opiskeltuaan ensin Leipzigissa, Wienissä, Berliinissä ja Münchenissä hän teki 1880–1884 opintomatkan Ranskaan, Englantiin, Alankomaihin ja Italiaan tutustuakseen näiden maiden taiteeseen. Vuosina 1886–1889 hän toimi yksityisdosenttina Bonnissa, sitten 1890–1891 Städelsches Kunstinstitutin johtajana Frankfurt am Mainissa ja vuodesta 1894 taidehistorian professorina Heidelbergin yliopistossa. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat Franz von Assisi und die Anfänge der Kunst in Italien (2. p. 1904), joka oli aikanaan uraauurtava renessanssin synnyn tutkimuksessa; Die Malerschule von Nürnberg im 14. und 15. Jahrhundert (1891); Hans Thoma (1891); Andrea Mantegna (1897); Correggio (1898); Hans Thoma und seine Kunst (1899); Giotto (1899); Tintoretto (1901); Kunst, Religion und Kultur (1901); Michelangelo und das Ende der Renaissance (1902); Böcklin und Thoma (1905). Vuodesta 1894 Thode julkaisi Hugo von Tschudin kanssa aikakauskirjaa Repetitorium für Kunstwissenschaft. Lisäksi Thode on julkaissut runokokoelmia, muun muassa Federspiele (1892).Thode, Henry. Nordisk familjebok 28. 1919 Jäätyään vuonna 1911 eläkkeelle Thode asui Italiassa sieltä hankkimassaan huvilassa. Erottuaan Daniela von Bülowista Thode oli naimisissa vuodesta 1914 tanskalaisen viulistin Hertha Tegnerin kanssa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Thode, Henry. Salmonssen Luokka:Saksalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1920 kuolleet