EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Sanan Saattaja Wiipurista

Sanan Saattaja Wiipurista oli Viipurissa vuosina 1833–1836 ja 1840–1841 ilmestynyt sanomalehti. Kirjanpainaja Anders Cedervaller perusti Sanan Saattajan Wiipurista saksankielisen Wiburgs Wochenblattin korvaajaksi. Sen taustalla oli Sanoma-Seura, johon kuuluivat entinen auraseuralainen pappi Abraham Poppius, lukion yliopettaja A. J. Europaeus sekä lehden toimittajana työskennellyt kaupungin pastori G. W. Wirenius. Avustajana toimi myös Jaakko Juteini, joka julkaisi lehdessä 73 laulua, runoa ja kertomusta. Virikkeen suomenkielisen lehden julkaisemiseen antoi C. A. Gottlund. Sanan Saattaja Wiipurista sisälsi taloudellisesti ja isänmaallisesti valistavia kirjoituksia, uutisia, kaunokirjallista aineistoa sekä ilmoituksia Viipurin kaikilla kielillä. Lehti oli tarkoitettu sekä säätyläisille että talonpojille, kaupunkilaisille ja maalaisille, mikä osoittautui sen tekijöille hyvin vaikeaksi tehtäväksi. Kerran viikossa ilmestyneen Sanan Saattajan levikki oli pieni, vain 242 kappaletta vuonna 1836. Poppiuksen, Europeauksen ja Wireniuksen muutettua muille paikkakunnille halukkaita toimittajia ei vuoden 1836 lopussa löytynyt, ja Cederwaller alkoi julkaista lehden tilalla ruotsinkielistä ilmoituslehteä Wiborgs Annonce Bladia, joka ajoittain oli ilmestynyt Sanan Saattajan liitteenä. Vuonna 1840 Sanan Saattaja Wiipurista herätettiin uudestaan henkiin lukion apuopettaja K. H. J. Ignatiuksen toimittamana. Hänen aikanaan siinä oli enemmän artikkeleita, runoja ja kertomuksia ja vähemmän sekalaista aineistoa ja uutisia. Myös valistava ja hyödyllinen aines sai lisää jalansijaa. Ignatiuksen aikana lehti sai myös yhteiskuntakriittistä ja fennomaanista sävyä. Sen levikki pysyi kuitenkin pienenä, minkä vuoksi Cederwaller alkoi vuoden 1841 jälkeen julkaista jälleen pelkkää ilmoituslehteä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sanan Saattaja Wiipurista digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Viipurin media
Sampo (Tampere)

Sampo oli Tampereella vuonna 1888 ilmestynyt sanomalehti. Poliittisesti väritön Sampo pyrki esiintymään Tampereen liike-elämän äänenkannattajana. Seitsemästi viikossa ilmestynyt lehti osoittautui taloudellisesti kannattamattomaksi, ja se lopetettiin jo runsaan kuukauden kuluttua. Päätoimittajaksi oli virallisesti merkitty kansakoulunopettaja Ida Alexandra Grönroos, mutta on arveltu, että todellisuudessa lehden toimittaja ja kustantaja oli jyväskyläläinen Heikki Fabian Helminen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sampo digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Tampereen media
Raja-Karjala (sanomalehti)

Raja-Karjala oli Sortavalassa vuosina 1906–1912 ilmestynyt sanomalehti. Sortavalan vanhasuomalaiset perustivat Raja-Karjalan nuorsuomalaiseksi muuttuneen Laatokan kilpailijaksi. Sen taustaryhmään kuuluivat K. S. Suomalainen, O. A. Forsström ja K. J. Teittinen. Sisällöltään vaatimaton lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen Raja-Karjalan levikki oli 900 kappaletta vuonna 1908. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Antero Jaakkola (1907), F. S. Eljas Pauanne (1907–1908), Lauri Loimaranta (1908–1910) ja Juho Katajavaara (1911–1912). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Raja-Karjala digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Sortavala
Päivän Uutiset (1952)

Päivän Uutiset oli Helsingissä vuonna 1952 ilmestynyt sanomalehti. Oy Uuden Suomen julkaisema iltapäivälehti Päivän Uutiset perustettiin Helsingin olympiakesää varten. Kuudesti viikossa ilmestynyttä lehteä jatkettiin kuitenkin vuoden loppuun saakka. Sen päätoimittajana työskenteli Vilho Suomi. Ulkoasuun oli otettu vaikutteita Ilta-Sanomilta. ==Lähteet== Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Päivän Uutiset (1928)

Päivän Uutiset oli Helsingissä vuonna 1928 ilmestynyt sanomalehti. Päivän Uutisten taustalla olivat Yrjö Ruudun valtiososialismista kiinnostuneet ylioppilaat, jotka olivat vuonna 1923 perustaneet Vasama-nimisen ”valtiososialistisen ylioppilasyhdistyksen”. Lehteä julkaisseen Osakeyhtiö Viestin johtokuntaan kuuluivat muun muassa Ruutu itse sekä Urho Kekkonen. Päivän Uutisten poliittinen ohjelma oli sama kuin Vasaman.Matti Klinge: Vihan veljistä valtiososialismiin: Yhteiskunnallisia ja kansallisia näkemyksiä 1910- ja 1920-luvuilta, s. 136–139. WSOY 1972. Lehden tavoitteena oli kansan eheyttäminen ”kansanvaltaisen kansallisen politiikan” avulla. Päätoimittajana toimi Juhani Konkka. Lehdestä ilmestyi kahdesti viikossa vain kolmisenkymmentä numeroa. Päivän Uutisiin kirjoittivat muun muassa Lauri Haarla ja Uuno Kailas ja sen tukijoihin kuului joitakin mainittavia poliitikkoja, kuten Arvo Inkilä. Päivän Uutisten jatkajaksi perustettiin aikakauslehti Tähystäjä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Päivän Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Päivän Uutiset (1887–1889)

Päivän Uutiset oli Helsingissä vuosina 1887–1889 ilmestynyt sanomalehti. Helsingin ruotsinmieliset perustivat Päivän Uutiset pääkaupungin suomenmielisten lehtien kilpailijaksi. Sen taustaryhmään kuuluivat muun muassa kenraali Frithiof Neovius sekä professorit C. G. Estlander ja M. W. af Schultén. Hyvin toimitettu, mutta mielipidevaikuttajana vähämerkityksinen lehti osoittautui kannattamattomaksi ja se lopetettiin alkuinnostuksen laimennuttua. Kuudesti viikossa ilmestyneellä lehdellä oli vuonna 1888 noin 1400 tilaajaa. Sen päätoimittajina työskentelivät Ferdinand von Wright (1888–1889) ja Väinö E. Lindbohm (1889). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Päivän Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Daniel Opare

Daniel Tawiah Opare (s. 18. lokakuuta 1990 Accra, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Beşiktaşia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. == Seurajoukkueura == 3\. heinäkuuta 2010 Opare siirtyi Real Madrid Castillasta belgialaisseura Standard Liègeen.Opare va signer au Standard L'Equipe. Viitattu 5.7.2014. Hän pelasi joukkueessa neljän kauden aikana yhteensä 88 sarjaottelua. 20\. toukokuuta 2014 juuri ennen MM- kilpailuiden alkua Opare solmi nelivuotisen sopimuksen Porton kanssa.Daniel Opare signs for Porto SuperSport. Viitattu 5.7.2014. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Daniel Oparen esittely Transfer Market -sivustolla Luokka:Ghanalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Conmebolin karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998

Vuoden 1998 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Etelä-Amerikan maanosaliitosta CONMEBOL:stä yhdeksän maata, jotka pelasivat neljästä MM-kisapaikasta. Hallitseva maailmanmestari Brasilia selviytyi MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. Karsinnoissa pelattiin kaksinkertainen sarja; sarjan neljä parasta selviytyivät Ranskassa pelattavaan MM-lopputurnaukseen. Etelä-Amerikan maista MM-kisoihin selviytyivät Brasilian lisäksi Argentiina, Paraguay, Kolumbia ja Chile. ==Sarjataulukko== {| |- | | |} ==Tulokset== ===Kierros 1=== \---- \---- \---- ===Kierros 2=== \---- \---- \---- ===Kierros 3=== \---- \---- \---- ===Kierros 4=== \---- \---- \---- ===Kierros 5=== \---- \---- \---- ===Kierros 6=== \---- \---- \---- ===Kierros 7=== \---- \---- \---- ===Kierros 8=== \---- \---- \---- ===Kierros 9=== \---- \---- \---- ===Kierros 10=== \---- \---- \---- ===Kierros 11=== \---- \---- \---- ===Kierros 12=== \---- \---- \---- ===Kierros 13=== \---- \---- \---- ===Kierros 14=== \---- \---- \---- ===Kierros 15=== \---- \---- \---- ===Kierros 16=== \---- \---- \---- ===Kierros 17=== \---- \---- \---- ===Kierros 18=== \---- \---- \---- ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat
New York City Ballet

New York City Ballet (NYCB) on New Yorkissa toimiva balettiseurue. Sillä on toimitilat Lincoln Center for the Performing Artsissa. Seurue aloitti toimintansa vuonna 1948. Sen perustaja Lincoln Kirstein halusi luoda seurueen, jossa nuoret amerikkalaiset tanssijat saisivat oppia maailman parhailta balettimestareilta. Hän kutsui George Balanchinen käynnistämään koulutusta uuden seurueen pohjaksi. Toinen maailmansota ja taloudelliset ongelmat haittasivat aloitusta, mutta lopulta New York's City Center for Music and Drama otti sen siipiensä suojaan. Balanchine kutsui 30-vuotiaan Jerome Robbinsin toiseksi taiteelliseksi johtajaksi. Balanchinen kuoltua 1983 Robbins jakoi johtovastuun seurueessa tanssineen Peter Martinsin kanssa, joka jatkaa johdossa Robbinsin jäätyä eläkkeelle. Balanchine ja Robbins olivat seurueen koreografeja, samoin kuin William Dollar, Todd Bolender, Francisco Moncion, Lew Christensen ja Frederick Ashton. Solisteihin ovat kuuluneet Martinsin lisäksi Maria Tallchief, Tanaquil LeClercq ja Melissa Hayden. Nykyisin seurue esiintyy 23 viikkoa vuodesta. Sillä on 90 tanssijaa, ja sen repertuaariin kuuluu yli 150 teosta. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset balettiseurueet Luokka:New Yorkin kulttuuri
Chicagon baletti

Chicagon baletti oli Yhdysvaltojen Chicagossa toimiva balettiseurue. Sen perusti Ruth Page vuonna 1955. Seurueessa oli useita tunnettuja ensitanssijoita kuten Kenneth Johnson, Alicia Markova, Marjorie Tallchief ja Maria Tallchief. Vuonna 1969 seurue, joka oli toiminut viimeiset vuodet nimellä Ruth Page's International Ballet, lakkasi toimintansa. Chicagon oopperalla oli ollut oma balettiryhmänsä jo vuodesta 1910. Adolph Bolm toimi sen balettimestarina 1920-luvulla. Chicago Ballet Company lakkautettiin talousvaikeuksien takia 1978. Maria Tallchiefillä oli oma seurueensa nimeltä Chicago City Ballet vuodesta 1974 vuoteen 1987. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset balettiseurueet Luokka:Chicago
Les Lettres sur la danse et sur les ballets

Les Lettres sur la danse et sur les ballets on Jean-Georges Noverren kirjoittama ohjekirja tanssin teoriasta. Kirjan ensimmäinen laitos ilmestyi 1760, ja se koostui 15 kirjeestä, jotka käsittelivät tanssin uudistamista. Kirjeet käännettiin saksaksi vuonna 1769 ja italiaksi 1778. Noverre kävi kirjeenvaihtoa aikansa eurooppalaisten kulttuurihenkilöiden kanssa. Yli 40 vuotta myöhemmin ilmestynyt toinen laitos Lettres sur la danse, sur les ballets et les arts on omistettu Venäjän keisarille. Siinö on neljä osaa, joihin sisältyy myös ohjeita oopperatalon arkkitehtuurista. Kolmas laitos Lettres sur les arts imitateurs en général, et sur la danse en particulier, ilmestyi vuonna 1807. Se on omistettu keisarinna Joséphinelle. == Lähteet == Luokka:Kirjat taiteesta Luokka:Ranskalaiset tietokirjat
Yes or No

Yes or No on Roy William Neillin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, joka sai ensi-iltansa vuonna 1920. Melodraaman pääosaa näyttelee Norma Talmadge, joka esittää kahta roolia, Margaret Vanea ja Minnie Berryä, ja hän myös tuotti elokuvan. Yes or No perustuu menestyneeseen samannimiseen Broadway-näytelmään, jota esitettiin vuodet 1917-1918. Näytelmän pohjalta Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen ja Burns Mantle välitekstit. Norma Talmadge Film Corporation toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja First National levittäjäyhtiönä. Elokuvan Yhdysvaltain ensi-ilta oli 28. kesäkuuta vuonna 1920. Yes or No -elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa. == Juoni == Vaikka varakkaalla Donald Vanen (Frederick Burton) vaimolla Margaret Vanella (Norma Talmadge) on kaikkea mitä rahalla voi saada, hän on tyytymätön, koska hänen miehensä käyttää kaiken aikansa työntekoon. Sitä vastoin köyhä ja rähjäinen Minnie Berry (Norma Talmadge) raataa töissä, mutta hän on onnellinen. Hänellä on aviopuolisona koneenrakentaja Jack (Rockliffe Fellowes), jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Margaret pettää aviomiestään Paul Derrickin (Lowell Sherman) kanssa, mutta kun Derrick jättää hänet, Margaret tekee itsemurhan. Minnie kohtaa samankaltaisen kiusauksen, kun Ted Leach (Gladden James) lähentelee häntä. Minnie kuitenkin torjuu Tedin lähentely-yritykset. Tämä oli kannattavaa, koska Jackin keksintö tuo Berryn perheelle varallisuutta ja onnellisuutta. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Yes or No Silent eran sivustolla * Yes or No TCM Movie Databasessa Luokka:Vuoden 1920 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Darcey Bussell

Darcey Andrea Bussell (s. 27. huhtikuuta 1969 Lontoo, Englanti) on brittiläinen balettitanssija. Häntä pidetään yleisesti yhtenä merkittävimmistä brittiläisistä balettitanssijoista. Bussell opiskeli Arts Educational Schoolissa Lontoossa ja 13-vuotiaana hän pääsi Royal Ballet Lower Schooliin. Vuonna 1987 Bussell sai sopimuksen Sadlers Wells Royal Balletiin. Kun Bussell oli vielä koulussa, Kenneth MacMillan huomasi hänet ja antoi hänelle pääosan baletista The Prince of the Pagodas, mikä johti Bussellin pääsyyn Royal Balletiin. Vuonna 1989 Bussell nimettiin Royal Balletin solistitanssijaksi vain 20-vuotiaana, siihen aikaan nuorimpana koko Royal Balletin historiassa. Bussell pysyi Royal Balletissa koko uransa ja tanssi lukuisten klassikkobalettien pääosat, kuten Prinsessa Ruusunen, Joutsenlampi, Manon, Bajadeeri, Pähkinänsärkijä ja Giselle. Bussell vieraili useissa balettiryhmissä, kuten New York City Balletissa, Kirov Balletssa, Pariisin oopperassa, Hampurin baletissa ja Australian baletissa. Bussell jäi eläkkeelle Royal Ballet'sta 8. kesäkuuta 2007 jäähyväisnäytöksessään Kenneth MacMillanin teoksessa Song of the Earth. BBC Two -kavavalla livenä lähetetty esitys esitettiin Royal Opera House -oopperatalossa ja teoksen jälkeen kiitoksissa Bussellille taputettiin seisten yli kahdeksan minuuttia. Bussell on saanut Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimen vuonna 1995 OBE ja vuonna 2006 CBE. Vuonna 2012 Bussell esiintyi vuoden 2012 kesäolympialaisten päätösjuhlassa johtaen yli 200 balettitanssijan ryhmää. Samana vuonna hän aloitti Strictly Come Dancing -televisio-ohjelman tuomarina vierailtuaan ohjelmassa jo vuonna 2009. Bussell on työskennellyt myös mallina. == Lähteet == *Darcey Bussellin virallinen sivusto === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto Luokka:Brittiläiset balettitanssijat Luokka:Brittiläiset mallit Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toimintabaletti

Toimintabaletti (ballet d’action tai ballet en action) on baletin muoto, joka kehittyi 1700-luvun loppupuolella Jean-Georges Noverren edistämänä. Siinä henkilöiden luonnetta ja mielentilaa ilmaistaan tanssijoiden kasvojen ilmeillä ja vartalon liikkeillä, eikä enää puvuilla ja naamioilla. Tanssijoiden liikkeiden avulla kerrotaan kokonaisia tarinoita. Samoihin aikoihin muissakin maissa oli käytetty balettia kertomaan tarinoita ja yhdistetty siihen elementtejä pantomiimista, mutta Noverre toi kirjeillään ja kirjekokoelmillaan toimintabaletin laajojen joukkojen tietoisuuteen. == Lähteet == Luokka:Baletti
Afrikanunikeko

Afrikanunikeko (Graphiurus murinus) on unikekojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sitä pidetään lemmikkieläimenä terraariossa. Lemmikkiharrastajat käyttävät lajista nimityksiä ”Afrikan kääpiöunikeko” ja ”afrikkalainen kääpiöunikeko”Liisa Sarakontu: Pienet lemmikkinisäkkäät Luettu 22.7.2014. Afrikanunikeko on yö- ja hämäräaktiivinen. Se on laumaeläin. Se saattaa mennä horrokseen alle 21 °C:n lämpötilassa tai stressin vaikutuksesta. Se ääntelee joko sirkuttavalla, jyskyttävällä tai haukahtavalla äänellä. == Ulkonäkö ja koko == Afrikanunikeon pituus on 16 cm ja paino 18–30 grammaa. Lajilla on tuuhea turkki. == Levinneisyys ja elinympäristö == Afrikanunikeko on lähtöisin Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. Lajia tavataan enimmäkseen kosteissa metsissä. Ne oleskelevat enimmäkseen puiden latvaosissa. == Lisääntyminen == Luonnonvaraisena laji lisääntyy kaksi kertaa vuodessa lämpimimpänä aikana vuodesta. Vankeudessa se saattaa lisääntyä vuoden ympäri. Parittelusta poikasten syntymään kuluu 25–28 päivää. == Ravinto == Afrikanunikeko on melko kaikkiruokainen, mutta pääasiassa se syö siemeniä, hedelmiä ja hyönteisiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://unikekoyhdistys.fi/faktaa-seka- hoito-ja-ruokintaohjeita Luokka:Unikeot Luokka:Lemmikkijyrsijät
Royal Ballet

Royal Ballet (Englannin kuninkaallinen baletti) on brittiläinen balettiseurue, joka toimii Royal Opera Housessa Lontoon Covent Gardenissa. Se on Britannian suurin balettiseurue. Vuonna 2014 siellä oli kuusitoista ensitanssijaa. Seuruetta johtaa Kevin O'Hare. Seurueen perusti Ninette de Valois, joka oli tanssinut Sergei Djagilevin Ballets russesissa. Hän palasi kotimaahansa, perusti ensin balettikoulun, ja vuonna 1931 kuuden naisen balettiseurueen. Hän rekrytoi Frederick Ashtonin pääkoreografiksi vuonna 1935. Vuonna 1946 baletti asettui Covent Gardeniin. Seurue sai nimen Royal Ballet vuonna 1956. Ashton seurasi Valoisia sen johtajana vuonna 1963. == Katso mhyös == *Royal Ballet School == Lähteet == Luokka:Balettiseurueet Luokka:Brittiläinen kulttuuri
Häväisty nainen

Häväisty nainen () on vuonna 1920 ensi-iltansa saanut Albert Parkerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Percy Marmont. Talmadge myös tuotti elokuvan aviomiehensä Joseph M. Schenckin kanssa. Norma Talmadge Film Corporation oli elokuvan tuotantoyhtiönä ja First National Pictures levittäjäyhtiönä. Häväisty nainen perustuu Oliver D. Baileyn Broadway-näytelmään Branded, jota esitettiin vuonna 1917. Näytelmän pohjalta ohjaaja Parker ja Anita Loos laativat elokuvan käsikirjoituksen. Burns Mantle teki elokuvan välitekstit. Häväisty nainen sai kotimaan ensi-iltansa 5. syyskuuta vuonna 1920. Suomessa elokuva esitettiin ensi kerran 19. syyskuuta vuonna 1921. Häväisty nainen -elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa. == Juoni == Ruth Sawyer on tietämätön, että hänen äitinsä on uhkapeliluolan omistaja. Ruthin kasvattaa hänen isoisänsä tuomari Whitlock, jonka luokse hän muutti pienenä. Kun Ruth valmistuu koulusta, hän saa tietää totuuden äidistään. Totuus johtaa Ruthin sosiaalisesti sulkeutumiseen. Hänen äitinsä vie Ruthin peliluolaan, mutta isoisä pelastaa hänet ja vie tämän valtameren yli Pariisiin. Ollessaan laivalla Ruth tapaa diplomaattisen edustajan Douglas Courtenayn, johon hän myös rakastuu. He avioituvat ja saavat lapsen. Kolme vuotta myöhemmin Ruthin äidin yhteistyökumppani Velvet Craft ilmestyy maisemiin ja uhkaa paljastaa Ruthin menneisyyden. Ruth ostaa jalokivikoruillaan Craftin vaitiolon, mutta Doug saa tietää Ruthin petoksen ja tuomitsee hänet. Ruth pakenee isoisänsä luokse; Doug seuraa häntä ja anoo Ruthin anteeksiantoa. Ruth antaa anteeksi, ja Courtenayt sopivat riitansa. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Häväisty nainen Silent eran sivustolla * Häväisty nainen TCM Movie Databasessa Luokka:Vuoden 1920 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Lipstick (Sophia Del Carmenin kappale)

Lipstick on guatemalais-costa ricalaisen laulaja-lauluntekijä Sophia Del Carmenin kappale hänen tulevalta debyyttialbumilta. Sen julkaisi RedOne Records artistin toisena singlenä 18. maaliskuuta 2014. Kappaleesta julkaistiin 27. toukokuuta 2014 versio, jolla esiintyy amerikkalaisräppäri Pitbull. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 14. toukokuuta 2014. Kappale ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille. ==Kappalelista== Digitaalinen lataus # "Lipstick" - 3:50 Digitaalinen lataus (ft. Pitbull) # "Lipstick" - 3:59 # "Lipstick (Radio Version)" - 3:50 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2014 kappaleet
Frederick Ashton

Frederick William Mallandaine Ashton (17. syyskuuta 1904 – 18. elokuuta 1988) oli brittiläinen tanssija ja koreografi. Hän oli Royal Ballet’n pääkoreografi vuodesta 1935 ja seurueen johtaja 1963–1970. Ashton opiskeli tanssia Lontoossa. Hänen opettajiaan olivat Léonide Massine, Nicholas Legat ja Marie Rambert. Rambert rohkaisi Ashtonia kokeilemaan myös koreografioiden tekemistä. Royal Ballet’n ohjelmistossa on yli kolmekymmentä Ashtonin koreografiaa. Ashton kuului Bloomsburyn ryhmän muodostaneiden taiteijoiden lähipiiriin sekä Cecil Beatonin nimellä ”The Illuminati” -kutsumaan ystäväjoukkoon, jossa Ashtonin homoseksuaalisuus hyväksyttiin. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset balettitanssijat Luokka:Brittiläiset koreografit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Jean-Madeleine Schneitzhoeffer

Jean Madeleine Marie Schneitzhoeffer (13. lokakuuta 1785 Toulouse – 14. lokakuuta 1852 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. ==Elämä== Schneitzhoeffer oli Charles Simon Catelin oppilaana Pariisin konservatoriossa, ja hän sai 1803 toisen palkinnon pianonsoitossa, ja liittyi 1815 Pariisin oopperan palvelukseen patarumpujen soittajana, ja seitsemän vuoden kuluttua hänestä tuli säestäjä. Konservatorion kuorolaulun opettajana ollessaan hän sai Kunnialegioonan kunniamerkin 1840. ==Teoksia== Schneitzhoeffer sävelsi muutamia balettipartituureja Pariisin oopperalle: * Mars et Vénus * Le Sicilien * Proserpine (1818) * Le Séducteur au village (1818) * Zémire et Azor (1824) * Les Filets de Vulcain (1826) * La Sylphide, Marie Taglionille (1832) * La Tempête (1834) Luokka:Vuonna 1785 syntyneet Luokka:Vuonna 1852 kuolleet Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Balettisäveltäjät
Manon (baletti)

Manon on Sir Kenneth MacMillanin koreografioima baletti vuodelta 1974. Musiikki muodostuu kokonaan Jules Massenet’n eri teoksista tehdyistä lainauksista. Musiikin sovituksesta vastaa Leighton Lucas. Baletti perustuu Abbé Prévostin romaaniin L’Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut vuodelta 1731. Se sai ensi-iltansa Royal Opera House -oopperatalossa 7. maaliskuuta 1974. Manonin tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun Ranskaan ja se kertoo nuoresta ja kauniista kurtisaanista Manonista, joka rakastuu köyhään opiskelijaan nimeltä Des Grieux, mutta samalla moraalittoman elämän kautta ansaittu ylellinen elämä houkuttaa Manonia. Ensi-illassa pääosissa tanssivat Antoinette Sibley, Anthony Dowell, David Wall, Monica Mason, Derek Rencher ja David Drew. == Juoni == Nuori ja kaunis Manon saapuu veljensä Lescautin luo. Lescaut aikoo myydä teini-ikäisen siskonsa eniten tarjoavalle miehelle Monsieur G.M:lle. Manon tapaa nuoren opiskelijan Des Grieux'n ja he pakenevat yhdessä Grieux'n majapaikkaan. Lescaut ja Monsieur G.M saapuvat majapaikkaan Grieux'n olessa asioilla. Monsieur G.M tarjoaa Manonille rikkauksia ja luksusta, joita Manon ei voi vastustaa. Manon jättää Des Grieux'n ja lähtee Monsieur G.M mukaan. Manon ja Monsieur G.M saapuvat juhliin Madame X:n bordelliin. Juhlissa on myös vastahakoinen Des Grieux ja humaltunut Lescaut. Manon nauttii miesten huomiosta ja lahjoista, joita hän saa Monsieur G.M:ltä, mutta rakastaa edelleen Des Grieux'tä. Des Grieux ja Manon päättävät paeta yhdessä, mutta he huijaavat ensin rahaa korttipelissä. He jäävät kiinni ja pakevat yhdessä. Raivostunut Monsieur G.M ampuu Lescautin ja Manon pidätetään ja karkotetaan prostituoituna. Manon ja Des Grieux saapuvat vankilaivalla New Orleansiin. Paikallinen vanginvartija pakottaa Manonin olemaan kanssaan ja Des Grieux puukottaa vartijan. Suolla Louisianassa kuumeinen Manon näkee hallusinaatioita menneisyydestään ja kuolee Des Grieux'n käsivarsille. == Pääosat == *Manon *Des Grieux *Lescaut *Rakastajatar *Monsieur G.M == Suomen Kansallisbaletissa == Suomen Kansallisbaletti on esittänyt teosta vuodesta 2011. Vuonna 2011 Helsingin Sanomien Jukka O. Miettinen kirjoitti arvostelussaan, että teoksella on monia edellytyksiä yleisön suosikiksi ja että riipaiseva loppukohtaus ei jätä tuskin ketään kylmäksi. == Lähteet == Luokka:Baletit Luokka:1970-luvun musiikkiteokset Luokka:Jules Massenet’n teokset
Haukipudas (kaupunginosa)

Haukipudas on Oulun kaupunginosa Haukiputaan suuralueella entisen Haukiputaan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Kaupunginosa muodostettiin 1. tammikuuta 2013 kuntaliitoksen myötä. Kaupunginosaan kuuluvat Annalankankaan, Asemakylän, Ervastinrannan, Haukiputaan kirkonkylän, Keiskan, Santaholman ja Ukonkaivoksen alueet. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *
August Pärnänen

Johan August Pärnänen (19. lokakuuta 1880 Juva – 15. huhtikuuta 1946 Juva) oli suomalainen filosofian tohtori, työväenopiston johtaja ja historiantutkija. Pärnäsen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Pärnänen ja Henrika Maria Haikarainen. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1906, maisterksi 1907 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1912. Pärnänen oli mukana Henry Biaudet'n vuodesta 1909 johtamassa ja Suomalaisen Tiedeakatemian rahoittamassa Expédition historique finlandaise de Rome -nimisessä suomalaisessa tutkijaryhmässä, jonka tehtävänä oli etsiä ja julkaista Suomea koskevia historiallisia asiakirjoja Vatikaanin arkistosta. Ryhmän keskeisiä tutkijoita olivat sisarukset Kaarlo ja Liisi Karttunen. Biaudet’n ohjauksessa ehti valmistua neljä väitöskirjaa sekä neljä osaa Études romaines -nimistä julkaisua. Kaarlo ja Liisi Karttunen sekä August Pärnänen väittelivät kaikki vuonna 1910 ranskaksi. Pärnänen toimi Tampereen työväenopiston johtajana 1908–1929 ja Tampereen teatterin johtajana 1915–1916. Hän oli myös kirjallisuus- ja teatteriarvostelija. == Teoksia == Nimellä J. A. Pärnänen: * L'ambassade de Bartolomeo Powsinski à Danzig en 1593. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B II, 6. Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1911 * Sigismond Vasa et la succession au trône de Suède 1592-1594 : d'après la correspondance diplomatique du Nonce Apostolique Germanico Malaspina, väitöskirja. Helsingfors 1912 * Le premier séjour de Sigismond Vasa en Suède 1593 - 1594 : D'après la correspondance diplomatique du nonce apostolique Germanico Malaspina. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 28, 3. Suomalainen Tiedeakatemia, Helsinki 1933 == Suomennoksia == * Annette von Droste-Hülstoff : Juutalaispyökki : tapainkuvaus Westfalin vuoristosta ; saksan kielestä suomentanut J. A. P. WSOY 1910 == Lähteet == * Ylioppilasmatrikkeli 190-1902, s. 19 * Tampereen teatteri : Teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Manon

Manon voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *Manon Lescaut eli Manon, päähenkilö Antoine François Prévostin romaanissa Manon Lescaut ja siihen perustuvissa musiikkiteoksissa *Manon, Jules Massenet’n säveltämä ooppera *Manon, Kenneth MacMillanin koreografioima baletti, jossa on käytetty Massenet’n musiikkia *Manon, Heikki Sarmannon jazzooppera, ensiesitetty 2009 ==Katso myös== *Manon Lescaut (täsmennyssivu)
Almesåkra

Almesåkra on entinen kunta Ruotsissa Smålandin maakunnassa Njudungin alueella. Almesåkra kuului aikanaan Jönköpingin läänin Läntiseen kihlakuntaan ja ennen vuotta 1886 osittain myös Tvetan kihlakuntaan. Vuodesta 1971 alue on ollut osa Nässjön kuntaa. Almesåkran pinta-ala on 65 neliökilometriä, josta 58,72 neliökilometriä on maata. Vuonna 2013 alueella oli 216 asukasta. Almesåkrassa sijaitsee Almesåkran kirkko. ==Kuntajaon kehitys== Almesåkran pitäjä on peräisin keskiajalta. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Almesåkran seurakunnalle ja maalliset tehtävät Almesåkran kunnalle, joka oli kuntamuodoltaan maalaiskunta. Kunta liitettiin vuonna 1952 osaksi Malmbäckiä, joka puolestaan liitettiin vuonna 1971 Nässjön kuntaan. Almesåkran seurakunta on edelleen olemassa. ==Maantiedettä== Almesåkra sijaitsee etelälounaaseen Nässjön taajamasta Lagan- Emån- ja Huskvarnaån- jokien välisellä vedenjakajalla. Huluberget ulottuu 364 metrin korkeudelle merenpinnan yläpuolelle ja sieltä näkee kymmenien kilometrien päähän. Alueella on myös suuria soita. Almesåkrassa on Torsa stenar -nimellä tunnettu hautakentta. Paikannimi Almesåkra on otettu kirkonkylältä, ja vuonna 1337 se kirjoitettiin muodossa Almarsaker. Paikannimen alkuosa sisältää todennäköisesti miehennimen Almar ja loppuosa åker tarkoittaa peltoa. Luokka:Ruotsin entiset kunnat Luokka:Nässjön kunta
Rakkautta tai vihaa

Rakkautta tai vihaa (; myös Love or Hate) on vuonna 1921 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge, Courtenay Foote ja Eulalie Jensen. Talmadge toimi myös elokuvansa tuottajana, ja hänen elokuvastudionsa Norma Talmadge Film Corporation toimi elokuvan tuotantoyhtiönä. First National toimi elokuvan levittäjänä. Rakkautta tai vihaa kertoo miehen kielletystä rakkaudesta tytärpuoltaan kohtaan, mikä johtaa tragediaan ja murhaan. Rakkautta tai vihaa perustuu Jacinto Benaventen näytelmään Kärsimyskukka (1913), jonka pohjalta ohjaaja Brenon ja Mary Murillo laativat elokuvan käsikirjoituksen. Rakkautta tai vihaa sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 3. huhtikuuta vuonna 1921. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 28. tammikuuta vuonna 1924. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa. == Juoni == Estebanin (Courtenay Foote) mustasukkaisuus tytärpuoltaan Acaciaa (Norma Talmadge) kohtaan johtaa siihen, että Estebanin palvelija Rubio (Walter Wilson) kertoo Acacian mielitietylle Norbertille (Harrison Ford) Acacian rakastavan erästä toista. Heidän kihlauksensa purkautuu, ja myöhemmin Acacia suostuu Faustino Eusebion (Robert Agnew) kosintaan. Rubio tappaa Faustinon, ja Norbertia yritetään lavastaa murhaajaksi, mutta hänet julistetaan syyttömäksi. Kun tulee ilmi, että Esteban on syypää murhaan, hän pakenee vuorille. Esteban kuitenkin myöhemmin palaa ja ilmiantaa itsensä. Acacian äiti ja Estebanin vaimo Raimunda (Eulalie Jensen) pyytää hartaasti Acaciaa hyväksymään isäpuolensa, jota Acacia vihaa. Estebanin ja Acacian välisen syleilyn aikana Raimunda saa selville Estebanin seksuaalisen rakkauden tytärpuoltaan kohtaan, ja hänen oma rakkautensa aviomiestään kohtaan muuttuu vihaksi. Raimunda huutaa apua, ja kun Esteban on pakenemassa Acacian kanssa, hän ampuu vaimonsa. Estebanin pakoyritys menee pieleen, ja hänet pidätetään. Raimunda kuolee tyttärensä Acacian käsivarsille. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Rakkautta tai vihaa Silent eran sivustolla * Rakkautta tai vihaa TCM Movie Databasessa Luokka:Vuoden 1921 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Kulltorp

Kulltorp on taajama Ruotsissa nykyisen Gnosjön kunnan alueella Jönköpingin läänissä ja Smålandin maakunnassa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 334 asukasta. Kulltorp on myös entinen kunta, joka sijaitsi Finnvedenin alueella Västbon kihlakunnassa. Vuodesta 1971 lähtien sen alue on ollut jaettuna Gnosjön kunnan ja Värnamon kunnan kesken. Entisen kunnan pinta-ala on 94,13 neliökilometriä, josta 90,11 neliökilometriä on maata. Vuonna 2000 siellä oli 1 659 asukasta, joista 1 262 asui Gnosjön kunnan puolella. Entisen kunnan alueella sijaitsevia taajamia ovat Kulltorpin lisäksi Lanna ja Törestorp. Kulltorpissa sijaitsee Kulltorpin kirkko ja Villin lännen aiheinen huvipuisto High Chaparral. Alueen itäosassa on suuria soita, ja sinne on perustettu Store Mossen kansallispuisto. ==Kuntajaon kehitys== Kulltorpin pitäjä on perustettu jo keskiajalla. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjän kirkolliset tehtävät siirrettiin Kulltorpin seurakunnalle ja maalliset tehtävät Kulltorpin kunnalle, joka oli kuntamuodoltaan maalaiskunta. Kunta jaettiin vuonna 1952, jolloin osa siitä liitettiin Gnosjöhön ja osa Bredarydin. Vuonna 1971 Bredaryd liitettiin Värnamon kuntaan. Kulltorpin seurakunta on edelleen olemassa ja se kuuluu osin Gnosjön ja osin Värnamon kuntaan. ==Väestönkehitys== ==Lähteet== Luokka:Ruotsin taajamat Luokka:Ruotsin entiset kunnat Luokka:Gnosjön kunta Luokka:Värnamon kunta
Suljettujen ovien takana

Suljettujen ovien takana () on vuonna 1921 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Lew Cody. Talmadge toimi myös elokuvansa tuottajana, ja hänen elokuvastudionsa Norma Talmadge Film Corporation oli elokuvan tuotantoyhtiönä. First National oli elokuvan levittäjänä. Suljettujen ovien takana perustuu Channing Pollockin samannimiseen näytelmään, jonka pohjalta ohjaaja Brenon ja Mary Murillo laativat elokuvan käsikirjoituksen. Suljettujen ovien takana sai Yhdysvaltain ensi-iltansa toukokuussa vuonna 1921. Suomessa elokuva tuli ensi- iltaan 12. elokuuta vuonna 1923. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. Vuonna 1929 Suljettujen ovien takana -elokuvasta tehtiin uudelleenfilmatisointi nimellä Lukittu ovi, jonka pääosassa on Barbara Stanwyck. == Juoni == Pikakirjoittaja Ann Hunniwell on viattomasti työnantajansa pojan, Frank Devereaux’n, seurana kyseenalaisessa newyorkilaisessa kahvilassa. Kun kahvilaan tehdään ratsia, Ann pidätetään. Sanomalehden toimittaja onnistuu ottamaan Annista kuvan, vaikka Devereaux onnistuu hankkimaan valokuvan negatiivin. Viisi vuotta myöhemmin Annista on tullut suuren egon ja vaikutusvallan saavuttaneen "Lafe" Reganin vaimo. Annin tytärpuoli Helen joutuu tekemisiin Devereaux’n kanssa. Devereaux’lla on lisäksi rakkaussuhde eversti Gauntin vaimon kanssa. Kun eversti uhkaa ampua Devereaux’n, Regan viivyttää häntä. Samaan aikaan Ann seuraa Heleniä Devereaux’n asuntoon; suullisen konfliktin jälkeen Regan ampuu Devereaux’n ja jättää "ei saa häiritä" -kyltin oveen. Ann yrittää ottaa syyt niskoilleen suojellakseen perhettään, mutta piirisyyttäjä, joka oli valokuvaajana ottanut Annista valokuvan kahvilaratsian yhteydessä vuosia aiemmin, uskoo Annin olevan syytön ja vapauttaa hänet ja hänen aviomiehensä. Hän perustelee, että mikään valamiehistö ei tuomitsisi Regania vankilaan "itsepuolustuksen" takia. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Suljettujen ovien takana Silent eran sivustolla * Suljettujen ovien takana TCM Movie Databasessa Luokka:Vuoden 1921 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Emanuel Leutze

Emanuel Gottlieb Leutze (24. toukokuuta 1816 Schwäbisch Gmünd, Württemberg – 18. heinäkuuta 1868 Washington, Yhdysvallat)Emanuel Gottlieb Leutze Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 6.7.2014. oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänen kuuluisin työnsä on historiamaalaus Washington ylittää Delawarejoen. Leutzen perhe muutti Saksan Württembergistä Yhdysvaltojen Philadelphiaan vuonna 1825 hänen ollessaan vielä lapsi, koska hänen käsityöläisisänsä oli ollut mukana tasavaltalaisessa vallankumoustoiminnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1831 Leutze ryhtyi maalaamaan elättääksen perheensä.What's wrong with this painting? Washington Crossing Historic Park, UsHistory.com. Viitattu 6.7.2014. Saatuaan rahaa amerikkalaisilta tukijoiltaan hän palasi vuonna 1841 Saksaan opiskellakseen Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän asui tämän jälkeen Saksassa lähes 20 vuotta, mutta uhrasi pääosan ajastaan sarjalle Yhdysvaltain historiaan liittyneitä maalauksia. Nämä työt ovat aiheiltaan sentimentaalisia ja perustuvat erilaisille tarinoille. Ne noudattelevat Düsseldorfin koulukunnan tyyliä huolellisine yksityiskohtineen ja täyteläisine väreineen. Leutzen tavoitteena oli pikemminkin maalausten vaikuttava poliittinen sanoma kuin niiden täydellinen historiallinen autenttisuus. Tunnetuimman työnsä Washington ylittää Delawarejoen hän maalasi tarkoituksenaan innostaa saksalaisia jatkamaan vapaustaisteluaan vuoden 1848 epäonnistuneiden vallankumousten jälkeen. Maalauksesta tuli kuitenkin nimenomaan amerikkalaisen patriotismin symboli ja yksi tunnetuimmista Yhdysvaltain historiaa esittävistä kuvista. Maalauksen ensimmäinen versio valmistui vuosina 1849–1850 ja päätyi Bremenin taidehalliin. Vuosina 1850–1851 valmistuneen toisen version Leutze lähetti Yhdysvaltoihin, jossa yksityinen keräilijä osti sen. Ensimmäinen kappale tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa, jälkimmäinen on yhä jäljellä. Leutze muutti vuonna 1859 uudelleen Yhdysvaltoihin. Seuraavana vuonna hän sai Yhdysvaltain kongressilta toimeksiannon koristella Washingtonin kongressitalon porraskäytävä. Tuloksena syntyi suuri lännen valloitusta kuvaava seinämaalaus Westward the Course of Empire Takes Its Way (tunnettu myös nimellä Westward Ho). Tämä vuonna 1860 valmistunut maalaus jäi Leutzen viimeiseksi merkittäväksi työksi. Hän kuoli Washingtonissa kahdeksan vuotta myöhemmin 52-vuotiaana, ilmeisesti sydänkohtaukseen. == Töitä == Tiedosto:Washington Crossing the Delaware by Emanuel Leutze, MMA-NYC, 1851.jpg|Washington ylittää Delawarejoen (1851). Tiedosto:Emanuel Gottlieb Leutze - Columbus Before the Queen.JPG|Kolumbus kuningattaren edessä (1843). Tiedosto:Emanuel Leutze - Westward the Course of Empire Takes Its Way - Capitol.jpg|Westward the Course of Empire Takes Its Way (1861). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset taidemaalarit Luokka:Amerikansaksalaiset Luokka:Vuonna 1816 syntyneet Luokka:Vuonna 1868 kuolleet Luokka:Historiamaalarit
Andrew Bolt

Andrew Bolt (s. 26. syyskuuta 1959 Adelaide, Etelä- Australia)http://www.ipa.org.au/sectors/ideas-liberty/publication/1854/the- outsider on australialainen konservatiivinenhttp://www.heraldsun.com.au/opinion/julia-hops-on-the- conservative-train/story-e6frfifx-1226200540953 toimittaja, kolumnisti, radiokommentaattori, bloggaaja ja televisiojuontaja. Hän kirjoittaa kolme kertaa viikossa melbournelaiseen Herald Sun -sanomalehteen, ja hänen kolumninsa julkaistaan myös muissa News Corp Australian julkaisuissa. Bolt juontaa myös arkipäivisin The Bolt Report -talkshow’ta Sky News Australialla.http://www.tvtonight.com.au/2011/05/the-bolt-report.html Hänen kirjansa Still Not Sorry: The Best of Andrew Bolt ilmestyi vuonna 2005. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Andrew Boltin blogi Herald Sunin sivuilla Luokka:Australialaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Octavian Nemescu

Octavian Nemescu (29. maaliskuuta 1940 Pașcani – 7. marraskuuta 2020 Bukarest) oli romanialainen säveltäjä. Hänen tuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista. Hänen musiikkiaan on esitetty Romanian lisäksi Australiassa, Itävallassa, Belgiassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Israelissa, Italiassa, Japanissa, Moldovassa, Alankomaissa, Puolassa, Espanjassa ja Sveitsissä.The Living Composers Project: Octavian Nemescu Nemescu opiskeli Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa vuosina 1956–1963. Hänelle opettivat sävellystä Mihail Jora, harmoniaa Paul Constantinescu sekä orkestraatiota Alexandru Pașcanu ja Anatol Vieru. Myöhemmin hän opiskeli Sigismund Toduțăn johdolla Cluj-Napocan Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa, josta hän sai musiikin tohtorin arvon musiikkitieteessä. Nemescu sai useita palkintoja ja tunnustuksia sekä Romaniassa että ulkomailla. Näihin lukeutuu vuonna 1970 Yhdysvalloissa myönnetty Aaron Copland -palkinto. Vuonna 2004 Nemescu nimitettiin Romaniassa Ordinul Meritul Culturalin ensimmäisen luokan upseeriksi. Nemescu kirjoitti monia artikkeleita ja kirjan Capacitatile semantice ale muzicii (1983). Nemescusta tuli vuonna 1990 sävellyksen professori Bukarestin kansallisessa musiikkiyliopistossa. == Lähteet == Luokka:Romanialaiset säveltäjät Luokka:Musiikkikirjailijat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Roberto Bolle

Roberto Bolle (s. 26. maaliskuuta 1975 Casale Monferrato, Italia) on italialainen balettitanssija. Hän on American Ballet Theatren solistitanssija ja hän esiintyy säännöllisesti Royal Ballet'ssa ja La Scala Theatre Balletissa. Hän on myös Teatro alla Scalan tähtitanssija. Bolle aloitti balettiopinnot 7-vuotiaana ja pääsi 11-vuotiaana La Scalan balettikouluun. Rudolf Nurejev huomasi lahjakkaan Bollen ja valitsi tämän tanssimaan baletissa Death in Venice. Vuonna 1996 oltuaan kaksi vuotta La Scalan tanssjia 20-vuotias Bolle nimettiin solistitanssijaksi. Hän on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääosat, kuten Prinsessa Ruusunen, Joutsenlampi, Tuhkimo, Don Quijote, Pähkinänsärkijä, Giselle, La Sylphide, Manon ja Bajadeeri sekä lukuisissa nykytanssiteoksissa. Bolle on vierallut lukuisissa balettiryhmissä kuten Royal Ballet'ssa, Pariisin oopperassa, Tokion baletissa, Kanadan Kansallisbaletissa, Stuttgartin baletissa, Staatsoper Unter den Lindenissä sekä Suomen Kansallisbaletissa. Hänen partnereinaan ovat olleet muun muassa Darcey Bussell, Sylvie Guillem, Marianela Nunez, Tamara Rojo, Polina Semionova ja Svetlana Zaharova. Bolle on työskennellyt myös mallina. Vuodesta 1999 hän on ollut UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto Luokka:Italialaiset balettitanssijat Luokka:Italialaiset mallit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Svetlana Zaharova (balettitanssija)

Svetlana Zaharova (s. 10. kesäkuuta 1979 Lutsk, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen balettitanssija. Hän on sekä Bolšoin että La Scala Theatre Ballet'n solistitanssija. Zaharova aloitti tanssitunnit 6-vuotiaana. Kymmenenvuotiaana hän pääsi oppilaaksi Kiovan koreografiseen kouluun. Suoritettuaan kuusivuotisen balettikoulun Valeria Suleginan luokalla hän osallistui Pietarin nuorten tanssijoiden kilpailuun Vaganova-Prix nuorimpana kilpailijana. Tuolloin vain 15-vuotias Svetlana voitti toisen palkinnon ja sai kutsun suoraan Vaganovan balettikatemian valmistuvien tanssijoitten vuosikurssille, mikä oli ensimmäinen kerta koulun historiassa, kun opiskelija on jättänyt kaksi luokkaa väliin. Vuonna 1996 Zaharova valmistui Mariinski-teatterin entisen balleriinan Jelena Jevtjevan ohjauksella Vaganovan balettiakatemiasta ja sai samana vuonna sopimuksen Mariinski-teatteriin vain 17-vuotiaana. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin soolotanssijaksi. Kuuluisasta balleriinasta ja opettajasta Olga Moisejevasta tuli hänen vakituinen opettajansa ja mentorinsa. Moisejevan ohjaamana Zaharova debytoi Mariana baletissa Bahtšisarain suihkulähde. Hän tanssi soolo-osia baleteissa Don Quijote, Le Corsaire ja Chopiniana. Hänen menestyksekkäin roolinsa uran alkupuolella oli nimirooli Gisellessä, jota kehuttiin nuorimman tätä vaativaa balettia tanssineen mestariteokseksi. Svetlana Zaharova on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääosat, kuten Prinsessa Ruusunen, Joutsenlampi, Tuhkimo, Don Quijote, Giselle, La Sylphide, Manon, Paquita, Raimonda ja Bajadeeri sekä lukuisissa nykytanssiteoksissa. Hän on vieraillut lukuisissa balettiryhmissä kuten New York City Ballet'ssa, American Ballet Theatressa, Pariisin oopperassa ja Englannin kansallisbaletissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto Luokka:Venäläiset balettitanssijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksandar Perunović

Aleksandar Perunović (s. 1978 Nikšić, Montenegron sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on montenegrolainen säveltäjä. Hän opiskeli Montenegron yliopiston musiikkiakatemiassa Podgoricassa sävellystä aluksi Vojin Komadinan johdolla vuosina 1994–97. Tämän jälkeen hän jatkoi siellä sävellysopintojaan Konstantin Babićin ja Žarko Mirkovićin johdolla vuoteen 2008 saakka. Perunovićin tuotanto koostuu pääasiassa orkesteri-, kamarimusiikki- ja kuoroteoksista. Hänen musiikkiaan on esitetty Montenegrossa, Serbiassa, Kroatiassa, Ukrainassa ja Itävallassa. Perunović aloitti vuonna 2003 opettamisen Montenegron yliopiston musiikkiakatemiassa.The Living Composers Project: Aleksandar Perunović == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lucien Posman

Lucien Posman (s. 22. maaliskuuta 1952 Eeklo) on belgialainen säveltäjä. Hän opiskeli Hogeschool Gentin konservatoriossa ja Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänelle myönnettyihin tunnustuksiin lukeutuu Muizelhuis- palkinto kamarimusiikista (1988). Posman on opettanut Hogeschool Gent Conservatoriumissa. Hän on säveltänyt runsaasti kamarimusiikkia vaihteleville kokoonpanoille sekä kuoro- ja muita vokaaliteoksia. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu pianomusiikkia, sinfonia (1996) ja kamariooppera Hercules Haché, the Adventure of a Professor! (1991).The Living Composers Project: Lucien Posman == Lähteet == Luokka:Belgialaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Frits Celis

Frits Celis (s. 11. huhtikuuta 1929 Antwerpen) on belgialainen säveltäjä, kapellimestari ja harpisti. Hän opiskeli Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hän opiskeli lisäksi orkesterinjohtoa Hermann Schmeidelin johdolla Salzburgissa (1949–51) ja Wolfgang von der Nahmerin johdolla Kölnissä (1953–54).The Living Composers Project: Frits Celis Celis on saanut useita palkintoja kapellimestarina ja säveltäjänä. Hän toimi Théâtre Royal de la Monnaien toisena kapellimestarina vuosina 1954–59. Sitten hän oli samassa asemassa Koninklijke Vlaamse Operassa (1959–60) ennen pääsemistään sen pääkapellimestariksi ja musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1960–81. Vuodesta 1981 Celis on toiminut kapellimestarina Vlaamse Operassa, ja hän on esiintynyt vierailevana kapellimestarina useiden orkesterien johdossa monissa eri maissa. Vuosina 1946–52 Celis toimi Koninklijke Vlaamse Operan ensiharpistina. Hän oli lisäksi professori Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen kustantajansa on Centre Belge de Documentation Musicale. Hänen sävellystuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikki- sekä kuoro- ja muista vokaaliteoksista, joita on esitetty eri puolilla Eurooppaa. == Lähteet == Luokka:Belgialaiset säveltäjät Luokka:Belgialaiset kapellimestarit Luokka:Belgialaiset harpistit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Andrei Mikita

Andrei Mikita (; s. 1959 Pietari) on venäläinen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli sävellystä Boris Tištšenkon ja pianonsoittoa Natan Perelmanin johdolla Pietarin konservatoriossa vuosina 1977–78. Tämän jälkeen hän jatkoi sävellysopintojaan Tihon Hrennikovin ja Aleksandr Tšaikovskin sekä pianonsoiton opiskelua Jevgeni Malininin ja Stanislav Neuhausin johdolla Moskovan konservatoriossa 1980-luvun loppuun saakka.The Living Composers Project: Andrey Mikita Mikita voitti ensipalkinnon hengellisen kuoromusiikin kilpailussa Moskovassa vuonna 2003. Hänen musiikkiaan on esitetty Venäjän lisäksi Armeniassa, Ranskassa, Saksassa, Israelissa, Kazakstanissa, Sveitsissä, Turkissa ja Ukrainassa. Pianistina Mikita on tulkinnut muun muassa Aleksandr Skrjabinin musiikkia ja omia teoksiaan. Vuonna 1993 hän perusti Moskovan pianoduon Aleksandr Mekajevin kanssa. Mikita on opettanut sävellystä Gnesin-musiikkiakatemiassa vuodesta 2001. Mikitan tuotantoon kuuluu muun muassa kymmeniä Venäjän ortodoksikirkolle sävellettyjä kuoroteoksia. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa baletteja, orkesteriteoksia, jousikvartettoja ja pianomusiikkia. == Lähteet == Luokka:Venäläiset säveltäjät Luokka:Venäläiset pianistit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Les Sylphides

Les Sylphides on baletti, joka kuvailee keijuja eli metsän henkiä. Siinä ei ole juonta, runoilija ja keijut vain leijailevat metsässä musiikin tahtiin. Baletin kuoro eli corps de ballet on näyttämöllä lähes koko ajan. Baletti kuuluu useimpien maailman balettiseurueiden ohjelmistoon. Ensimmäinen versio nimellä Chopiana sai ensi-iltansa Pietarin Mariinski-teatterissa 10. helmikuuta 1907, johon koreografian teki Mihail Fokin ja puvustuksen ja lavastuksen Léon Bakst. Nykyisin tunnetuimman koreografian on laatinut Mihail Fokin Sergei Djagilevin Ballets russesia varten. Sen ensiesitys oli Pariisissa 2. kesäkuuta 1909 Théâtre du Châtelet'ssa. Tanssijoina olivat Anna Pavlova, Tamara Karsavina, Aleksandra Baldina ja Vatslav Nižinski. Puvustuksen ja lavastuksen oli suunnitellut Aleksandr Benois.Garafola, Lynn: Diaghilev's Ballets Russes. Oxford University Press, UK, 1989. Ss. 381, 385. ISBN 10: 0195076044. Kirjastoluokka 755.1 Gar, Helsingin kaupunginkirjasto.Kochno, Boris: Diaghilev and the Ballets Russes. Translated from the French by Adrienne Foulke. Allen Lane The Penguin Press, UK, 1971. S. 52. ISBN 0 7139 0174 8. Kirjastoluokka 775 Koc a IV, Helsingin kaupunginkirjasto Baletin musiikkina on käytetty Frédéric Chopinin pianoteoksia, jotka Aleksandr Glazunov sovitti orkesterille. Myös Benjamin Britten on tehnyt sovituksesta versionsa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Baletit