EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Bernt H. O. F. Løppenthin

Bernt Hartwig Ove Fabricius Løppenthin (13. toukokuuta 1904 Lekkende, Tanska – 19. marraskuuta 1994) oli tanskalainen lintutieteilijä ja lääkäri. Løppenthin opiskeli sekä lääkäriksi (1929) että eläintieteilijäksi (1934). Hän työskenteli lääkärinä vuosina 1933–1938, kunnes sai pääkirjastonhoitajan viran Kööpenhaminan yliopiston kirjastosta. Tässä virassa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka. Løppenthin liittyi Tanskan lintutieteelliseen yhdistykseen 1923, toimitti yhdistyksen lehteä Dansk Ornithologisk Forenings Tidsskriftiä 1931–1937, toimi sihteerinä 1941–1960, ja hallituksen jäsenenä 1931–1960. Hän liittyi American Ornithologists' Unioniin 1928 ja valittiin seuran kirjeenvaihtajajäseneksi 1959. Løppenthin vietti Koillis-Grönlannissa kesän 1930 tutkien lintuja. 1937–1938 hän osallistui Persianlahdelle suuntautuneelle kalatieteelliselle tutkimusmatkalle. 1967 Løppenthin julkaisi teoksen Danske Ynglefugle i fortid og nutid. Historiske og faunistiske undersøgelser over fuglenes indvandring , forekomst og livsvilkår i Danmark (Odense, 1967).Lynge.com Løppenthin nimesi tunturikihun (Stercorarius longicaudus) alalajin pallescens vuonna 1932.ITIS == Lähteet == *Muistokirjoitus (The Auk 118.) === Viitteet === Luokka:Tanskalaiset lääkärit Luokka:Tanskalaiset ornitologit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Damaliscus korrigum

Damaliscus korrigum on afrikkalainen, topiantilooppien sukuun kuuluva tummanruskea antilooppilaji. Sen ja sen sukulaisten luokitus on muuttunut viime vuosina. Aiemmin sassabiantiloopilla (Damaliscus lunatus) oli neljä alalajia, joista kolme (korrigum eli D. k. korrigum, topi eli D. k. topi ja D. k. jimela) erotettiin 2000-luvun alussa omaksi Damaliscus korrigum-lajikseen. Ne olivat aiemmin yleisiä koko Afrikan savanneilla, nykyisin niitä tavataan pirstaloituneella alueella Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niiden lukumäärä on pienentynyt sadassa vuodessa merkittävästi, koska ne joutuvat kilpailemaan laitumista karjan kanssa ja koska niitä metsästetään ruoaksi. Alalajeista korrigum on vaarantunut, topi silmälläpidettävä ja D. k. jimela elinvoimainen. Maailman 1 850–2 650 korrigumia elävät enimmäkseen suojelualueilla ja niiden ympäristöissä, kun taas satatuhatta topia elää enimmäkseen suojelualueiden ulkopuolella. Noin 93 000 D. k. jimela-yksilöstä yli 90 % elää suojelualueilla. == Ulkonäkö ja koko == Damaliscus korrigum on väriltään hyvin tummanruskea ja sen lantioseudulla on sinisenmusta sävy. Säkäkorkeus on 100–130 cm ja paino 75–160 kg.ArkiveLajiluuppi: Maaeläimiä safarilta NT Rautanen [Vanhentunut linkki] Sillä on pitkulainen pää, ja sen selkä viettää kohti häntää.Topi BBC == Levinneisyys ja elinympäristö== Damaliscus korrigum- lajia tavataan savanneilla ja tulvaniityillä. Ne hypähtävät usein termiittikeon päälle tarkkailemaan ympäristöään. Alalajeista korrigumia tavattiin aiemmin Mauritaniasta ja Senegalista Tšadiin. Topeja oli aiemmin Somalian eteläosissa ja Keniassa. Kenian populaatio on ennallaan, mutta Somaliasta ei ole tietoja. D. k. jimela eli Kenian lounaisosissa, Tansanian länsi- ja luoteisosissa ja Ugandan lounaisosassa, Ruandan koillisosassa sekä Burindin itäosan tulvaniityillä ja savanneilla. Laji on kadonnut Burundista. == Lähteet == Luokka:Topiantiloopit
Nick Lindahl

Nick Lindahl (s. 31. heinäkuuta 1988 Malmö, Ruotsi) on australialainen tennispelaaja. Hän sijoittui parhaimmillaan ATP-maailmanlistalla sijalle 229 syyskuussa 2009. ==Ura== Australian avointen 2006 poikien kaksinpelissä Lindahl selviytyi loppuotteluun, jonka hän hävisi Alexandre Sidorenkolle. Syyskuussa 2007 Bangkokissa hän pääsi karsintojen kautta uransa ensimmäisen ATP-turnaukseen. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Sam Querreyn lukemin 2–6, 6–4, 6–3, mutta hävisi toisella kierroksella Wang Yeu-tzuoolle 3–6, 3–6. Lindahl sai villin kortin Australian avoimiin 2008. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Richard Gasquetille 0–6, 1–6, 6–3, 2–6. Heinäkuussa 2009 hän selviytyi Aptosin ATP-haastajaturnauksen loppuotteluun. Loppuottelun hän hävisi Chris Guccionelle. Australian avoimiin 2010 Lindahl sai villin kortin. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Jarkko Niemiselle. Lindahl lopetti uransa vuonna 2013. Vuonna 2017 hän sai seitsemän vuoden kilpailukiellon vuonna 2013 pelatusta sopupelistä. ==Lähteet== Luokka:Australialaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lauscha

Lauscha on kaupunki Saksan Thüringenin osavaltiossa Sonnebergin piirikunnassa. Lauscha tunnetaan käsinpuhalletuista lasiesineistäMuseum fü Glaskunst Lauscha, viitattu 13.7.2012, erityisesti joulukuusen koristeista. Lauscha sijaitsee Thüringer Schiefergebirgen vuoristossa syvässä laaksossa. Lauschan rautatieasema on 611 metrin korkeudella merenpinnasta, ja korkein kaupungin alueella oleva vuorenhuippu Pappenheimer Berg kohoaa 834,5 metriin. Keskimääräinen korkeus on 625 m. ==Joulukoristeet== Lasimestarit Hans Greiner ja Christoff Müller perustivat lasihytin 1595, ja siitä saivat alkunsa Lauscha ja paikallinen lasinvalmistus. Lasihelmiä valmistettiin lasiputkesta lampputyönä 1700-luvulta alkaen, ja 1800-luvulla työ tehostui kun liekki saatiin palkeilla entistä kuumemmaksi. Myös puhallettuja helmiä valmistettiin. Kuusenkoristeista on ensimmäinen maininta 1860-luvulta erään kauppiaan luettelosta. Sonnenbergin alueesta tuli Saksan leikkakalujen ja samalla kuusenkoristeiden valmistuksen keskus, ja Lauschassa erikoistuttiin kuusenkoristeisiin. Puhaltajat työskentelivät kotonaan ja myivät tuotteensa tukkukauppaille, joista he joutuivat riippuvaisiksi. Osavaltion kotiteollisuusväki oli Saksan köyhintä, ja kaikki perheenjäsenet lapsia myöten osallistuivat työhön elannon hankkimiseksi. Postimyynnin yleistyessä tuotos parani, ja osuuskuntien perustamisen ansiosta saatiin myös työoloja paremmiksi.Kaisa Koivisto, Hannele Nyman, Marjo-Riitta Saloniemi, Joulupuu on rakennettu, Tammi 2009, s. 139–155. Ensimmäisen maailmansodan aikana koristeiden tuotanto laantui, mutta jo 1923 Lauschaan perustettiin lasikoulu. Vaikka joulukoristeet saivat Saksassa aiemman koristeellisen tyylin sijasta nyt vaikutteita ajan yksinkertaisemmasta tyylistä ja 1930-luvulla jopa pintaansa hakaristikuvioita ja kansallishenkeä nostattavia vanhoja symboleita, Lauschassa pääosa tuotannosta noudatti vanhaa perinnettä. 1943 joulukoristeiden tuotanto keskeytettiin mutta jatkui heti sodan päätyttyä nyt DDR:ksi muuttuneessa valtion osassa. Tuotanto vietiin pääasiassa Neuvostoliittoon. Vähitellen tuotanto koneellistui. Puhaltajista monet siirtyivät Länsi-Saksaan Neustadtiin. Saksojen yhdistyessä Lauschan puhaltajat joutuivat jälleen hankkimaan tarvikeensa itse ja huolehtimaan markkinoinnista. Monet puhaltajat ovat ryhtyneet tekemään koristeita vanhoilla muoteilla. Lasikoulu Berufsfachschule Glas perustettiin kaupunkiin uudelleen 1991, ja vuosittain kaupungissa pidetään kahtena adventtina joulumarkkinat Kugelmarkt, jonne tulee yleisöä kymmeniätuhansia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Thüringenin kunnat
Autoimmuunipankreatiitti

Autoimmuunipankreatiitti (AIP) on autoimmuunisairautena ilmenevä krooninen haimatulehdus. Se voi esiintyä henkilöllä itsenäisenä mutta voi myös liittyä muihin autoimmuunisairauksiin: primaariseen biliaariseen kirroosiin, primaariseen sklerosoivaan kolangiittiin, Sjögrenin oireyhtymään tai krooniseen tulehdukselliseen suolistosairauteenKROONINEN PANKREATIITTI . Sairautta voidaan helposti pitää virheellisesti haimasyöpänäDifferentiation of autoimmune pancreatitis from suspected pancreatic cancer by fluorine-18 fluorodeoxyglucose positron emission tomography.. 5–6 % kroonisista pankreatiiteista on autoimmuunipankreatiitteja. Ensimmäistä kertaa vuonna 1995 Japanista kuvattu tauti on ilmeisesti länsimaissa selvästi alidiagnostisoitu. Tyypillinen sairastunut on yli 50-vuotias mies. Yleisiä sairauteen liittyviä oireita ovat laihtuminen, ikterus ja vatsakipu. Useimmilla sairastuneista on todettu maksan ulkoisia sappitiestriktuuroita.Keski-ikäisen miehen poikkeava haima- ja sappitielöydös == Lähteet == Luokka:Haiman sairaudet Luokka:Autoimmuunisairaudet
Kosminen rakkaus vai suuri saatana

Kosminen rakkaus vai suuri saatana – 20 päätöstä ydinvoimasta on Risto Isomäen pamfletti, jossa hän esittää näkemyksiään ydinvoimasta. Teos on herättänyt keskustelua, ja Isomäen kirjassa esittämää ajatusmallia ovat kritisoineet muun muassa Helsingin Sanomien toimittaja Matti Huuskonen ja Stukin entinen pääjohtaja Jukka Laaksonen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tietokirjat Luokka:Vuoden 2009 kirjat Luokka:Pamfletit
Kristinehamn–Mora-rata

Kristinehamn–Mora-rata on Ruotsin rataverkkoon kuuluvan Inlandsbanan-radan eteläinen osuus. Rataosan pituus on 220 kilometriä, se on yksiraiteinen ja sähköistämätön, eikä sillä ole kauko-ohjausta tai kulunvalvontaa. Alun perin rataosan rakensivat kaksi yksityistä rautatieyhtiötä. Linjan vanhin osuus on Kristinehamnista Persbergiin johtava osuus, jonka rakensi Östra Värmlands Järnväg (ÖWJ). Sen rakentaminen aloitettiin 1873, ja kokonaisuudessaan se avattiin liikenteelle 1. joulukuuta 1876. Vuonna 1887 Mora Vänerns Järnvägsaktiebolag (MVJ) haki lupaa rakentaa rautatieyhteyden ÖWJ:n pääteasemalta Persbergistä Moraan sekä sivuradan Brintbodarnesta Malungiin. Persbergin ja Moran välinen osuus avattiin liikenteelle kolmessa osassa, joista viimeinen avattiin 1. marraskuuta 1891. ==Lähteet== Luokka:Ruotsin rataverkko
Rahapaja

Rahapaja voi viitata jonkin seuraavista: * Suomen Rahapaja, suomalainen kolikoita valmistava yritys * Rahapaja, antiikin aikainen rahapajarakennus Ateenassa * Rahapaja, espanjalainen televisiosarja
Long Way to Heaven

Long Way Heaven on kanadalaisen Helixin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1985. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1985 albumit Luokka:Kanadalaiset hard rock -albumit
Sinulle, yö

Sinulle, yö on Teemu Kaskisen vuonna 2009 ilmestynyt romaani, jonka on kustantanut WSOY. Lähitulevaisuuteen sijoittuva, Norjan ja Suomen välisestä sodasta kertova esikoisteos oli ehdolla Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi ja nousi palkintoraadin mukaan aivan terävimpään kärkeen heti voittajan jälkeen.HS:n kirjallisuuspalkinnon voittaja == Tausta == Kirjan idea Kaskiselle syntyi kertausharjoituksissa. Hän halusi kuvata, miten nykyajan tietokonesukupolvi pärjäisi ja käyttäytyisi sotaoloissa, mitä noissa oloissa tapahtuisi sinulle, minulle ja naapurille. Jarmo Papinniemi, Teemu Kaskinen: Sinulle, yö, Books from Finland 29.10.2009 Romaanin todellisuudessa he ovat pystyvää väkeä, mutta luonteeltaan Rokkaakin pahempia.Kai Hirvasnoro: Vieläkö Kollaa kestäisi? Kansan uutiset 17.10.2009. Taustoista, maailmanpoliittisesta tilanteesta, siitä mikä sodan aiheutti, Kaskinen ei kerro, vaan tarina kulkee ruohonjuuritasolla. On arvioitu että perinteiset sotakirjat ovat jo mennyttä aikaa, ja Kaskisen teos ehkä edustaa sitä, mihin suuntaan sotakirja Suomessa on Veijo Meren hengessä menossa.Hannu Waarala, Teemu Kaskinen - Sinulle, yö, Keskisuomalainen == Vastaanotto == "Vallan hyväksi" Kaskisen teosta Sinulle, yö luonnehtii kriitikko Antti Majander. Ihmisen pimeät puolet paljastavassa teoksessa on kyse uuden Suur- Suomen luomisesta ja Suomeen koskaan kuulumattoman Ruijan valtaamisesta Suomelle. Sodan osapuoli on myös Yhdysvallat, joka käy sotaa toisella rintamalla Helsingissä, ja Suomi muuttuu kuin nyky-Kabuliksi tai Stalingradiksi. Teoksen keskushenkilö ja kertoja on alkujaan kirjaviisas maalaispoika Männistö, jolle talojen romahtaminen toisensa jälkeen tuo viihdykettä, ja hyvä ja paha katoavat.Antti Majander Helsinki heilahtaa Kabuliksi Kaisu Mikkola, Suomi suureksi, Ruija vapaaksi Poikkeuksellista tässä teoksessa on suomalaiselle sotakirjalle kriitikon mukaan se, että siitä puuttuu suru kokonaan. Sotakirja se ei silti ole, ainakaan tyypillinen, ei myöskään sci-fi, vaikka tulevaisuuteen sijoittuukin. Kaskinen, kertoo mitä ihmiselle tapahtuu poikkeusoloissa ja miltä Suomi näyttää, jos Afganistan olisi Suomessa. Paha saa kuitenkin palkkansa. Kaskisen esikoisesta puhuttiin jo etukäteen, ja myös kritiikeissä sen kirjalliset ansiot todettiin erinomaisiksi. Kieli on hätkähdyttävän tarkkaa ja toisinaan jopa runollista.Markus Ånäs: Helsingissä rytisee. Kauppalehti 7.9.2009. Kaskinen tunnustaa päähenkilönsä kautta kirjallisen esikuvansa Olavi Paavolaisen, ja samaa hirtehisyyttä teoksessa onkin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Sinulle, yö WSOY:n sivustolla Luokka:Vuoden 2009 kirjat Luokka:Sotakirjat Luokka:Suomalaiset romaanit
Viktoriankaijanen

Viktoriankaijanen, aikaisemmalta nimeltään fischerinruusupapukaija (Agapornis fischeri) on värikäs pieni kaijalaji, jota elää luonnonvaraisena Afrikassa. Sitä pidetään myös lemmikkilintuna. == Ulkonäkö ja koko == Viktoriankaijasella on vihreä selkä, keltainen rinta ja punainen pää. Silmän ympärillä on valkoinen rengas, nokka on kirkkaanpunainen ja jalat harmaat. Lintu kasvaa 15 senttiä pitkäksi. Koiras ja naaras ovat saman näköisiä.Fischer's Lovebird Pet Education == Levinneisyys ja elinympäristö == Viktoriankaijanen on kotoisin Tansanian pohjoisosista. Sitä on tavattu myös Keniasta, Ruandasta ja Burundista, mutta ilmeisesti siellä on ollut kyse häkkikarkulaisista. Laji oli yleinen 1970-luvulle asti, mutta pyydystys lemmikeiksi on saanut kannan pienenemään. Suuria parvia tavataan enää Ndutun lähistöllä ja Serengetin kansallispuistosta. Viktoriankaijasen elinympäristöä ovat kuivien alueiden metsänreunat ja pensastot. == Ravinto == Viktoriankaijaset syövät siemeniä. Ne käyvät lammikoilla ja muilla vesipaikoilla juomassa. == Lisääntyminen == Viktoriankaijaset pesivät tammi-huhtikuussa ja kesä-heinäkuussa. Yhdessä pesueessa on 3–8 munaa. Niitä haudotaan 23 päivää ja poikaset viipyvät pesässä 38 päivää. == Lähteet == Luokka:Kaijaset Luokka:Lemmikkilinnut
Prefekti (romaani)

Prefekti () on Alastair Reynoldsin vuonna 2007 ilmestynyt tieteisromaani. == Juoni == Kirjan päähenkilö Tom Dreyfus toimii turvallisuuspoliisina (prefektinä) Sotisovalle. Timanttivyö on noin kymmenentuhannen asuinympäristön joukko joka kiertää Yellowstone -nimistä planeettaa. Timanttivyön asuinympäristöt ovat täysin itsenäisiä lainsäädäntönsä osalta - osassa näistä esimerkiksi harjoitetaan vapaaehtoista orjuutta ja tyranniaa. Ainoana ehtona on että asukkaat saavat osallistua Timanttivyön yhteisiin äänestyksiin. Sotisovan periaatteellisena tehtävänä on vain valvoa tämän demokratian toteutumista, mutta useat prefekteistä, kuten Dreyfus, näkevät tämän tehtävän hieman laajemmassa merkityksessä ja puuttuvat demokratiaa uhkaaviin voimiin hieman hanakammin. Dreyfus tutkii äänestysvilppiä sekä erään asuinympäristön tuhoa mikä johdattelee hänet vallankaappausyrityksen jäljille. Vallankaappausyrityksen takana on tekoäly nimeltä Aurora sekä eräs turvallisuuspoliisin luotettu prefekti nimeltään Gaffney. == Vastaanotto == Tähtivaeltajan Toni Jerrman kirjoitti, että Prefektiä sietää lähestyä viihteellisenä dekkarina, sillä romaania ei voi pitää mitenkään älyllisesti tai kirjallisesti palkitsevana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Martin Lewis: The Prefect . Strange Horizons 2007. * * Luokka:Brittiläiset tieteisromaanit Luokka:Walesilaiset romaanit Luokka:Vuoden 2007 kirjat Luokka:Alastair Reynoldsin teokset
Amerikanvirolaiset

Amerikanvirolaiset ovat Yhdysvaltoihin muuttaneita virolaisia ja heidän jälkeläisiään. Vuoden 2000 väestönlaskennassa Yhdysvalloissa asui 25 034 virolaistaustaista henkilöä. ==Historia== Ensimmäiset virolaiset siirtolaiset Yhdysvalloissa saattoivat saapua jo Uuteen Ruotsiin 1600-luvulla. Siirtokunnassa tiedetään asuneen Virossa syntyneitä siirtolaisia, mutta kyse saattaa olla myös vironruotsalaisista. Virolaisten siirtolaisten määrää Yhdysvaltojen itsenäistyttyä on hankala arvioida, sillä Yhdysvalloissa maahantulijat rekisteröitiin vain tulomaan mukaan. Ensimmäiset varmasti virolaiset asutukset ilmestyivät vuonna 1822 Etelä-Dakotaan. Myöhemmin virolaisasutuksia tuli myös Wisconsiniin (vuonna 1900) ja Montanaan (vuonna 1905). Vuonna 1890 Yhdysvalloissa oli arviolta 5 100 virolaista.Itämerensuomalaiset: Heimokansojen historiaa ja kohtaloita ISBN 951-9362-80-0 Virolainen pastori Hans Rebane perusti ensimmäisen virolaisen organisaation, luterilaisen seurakunnan, Fort Pierren lähettyville Etelä- Dakotan osavaltioon vuonna 1897. Hän osallistui myös ensimmäisen virolaisen koulun ja rahvamajan perustamiseen. Ensimmäinen vironkielinen lehti Yhdysvalloissa oli Ameerika Eesti Postimees, joka ilmestyi vuosina 1897–1911. Vuonna 1905 Virossa alkaneiden levottomuuksien johdosta käynnistyi muuttoaalto Yhdysvaltoihin, joka kohdistui lähinnä kasvaviin kaupunkeihin. Vuonna 1910 amerikanvirolaisia oli arviolta 44 900. Virolaisten maahanmuutto hiljeni vasta Viron itsenäistyttyä ja rauhoituttua 1920-luvulla. Toinen muuttoaalto käynnistyi kuitenkin pian Neuvostoliiton miehitettyä Viron vuonna 1939. Yhdysvaltoihin saapui Virosta arviolta 15 000 pakolaista.Countries and Their Cultures: Estonian Americans ==Nykypäivä== Amerikanvirolaisten määrä on vähentynyt huomattavasti huippuvuosistaan. Kun amerikanvirolaisia oli vuonna 2000 väestönlaskennan mukaan 25 034, oli heitä vielä vuonna 1990 26 762\. Suurin osa amerikanvirolaisista on ensimmäisen tai toisen polven maahanmuuttajia. Amerikanvirolaiset sulautuivat amerikkalaiseen väestöön melko nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Yhdysvalloissa toimii useita erilaisia virolaisia yhdistyksiä, järjestöjä, kirkkoja ja kouluja. Virolaisia kouluja on yhteensä 14, ja niissä opetetaan viron kieltä ja historiaa. ==Tunnettuja amerikanvirolaisia== *Toomas Henrik Ilves, virolainen poliitikko *Neeme Järvi, kapellimestari *Nicole Aunapu Mann, avaruuslentäjä *Michael Roos, amerikkalaisen jalkapallon pelaaja *Mena Suvari, näyttelijä ja malli *Alar Toomre, astronomi *Ivan Triesault, synt. Juhan Treisalt, elokuvanäyttelijä *Edmund Valtman, Pulitzer-palkinnon saanut sarjakuvataiteilija *Lauri Vaska, kemisti ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain etniset ryhmät Luokka:Virolaisten diaspora
Iván Pillud

Iván Alexis Pillud (s. 24. huhtikuuta 1986 Capitán Bermúdez, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä argentiinalaista Racing Clubia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. == Ura == Pillud aloitti uransa vuonna 2005 Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneesta Tiro Federalista. Kauden 2008–2009 hän pelasi lainalla Newell's Old Boysissa. Kesällä 2009 Pillud siirtyi Espanyoliin. == Aiheesta muualla == * Esittely Espanyolin virallisella kotisivustolla Luokka:Argentiinalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Quiet, Please

Quiet, Please oli yhdysvaltalainen kauhukuunnelmasarja, jonka loi, käsikirjoitti ja ohjasi Wyllis Cooper, joka aikaisemmin oli luonut muun muassa kuunnelmasarjan Lights Out. Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin Mutual Broadcasting Systemin radioverkossa 8. heinäkuuta 1947. Mutualilta sarja siirtyi syyskuussa 1948 ABC:lle, joka esitti sitä heinäkuuhun 1949 saakka. Sarjan isäntänä ja jaksojen pääosien esittäjänä oli Ernest Chappel. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Quiet, Pleaselle omistettu sivusto Luokka:Yhdysvaltalaiset radiokuunnelmat
Siljansforsin seisake

Siljansforsin seisake (, ) on lakkautettu rautatien seisake rataosalla eli Inlandsbanan-radan eteläosalla. Liikennepaikalla on lyhyt puinen seisakelaituri sekä seisakeopastin. Seisakkeen läheisyydessä on myös ratavartijan tupa. ==Lähteet== Luokka:Ruotsin lakkautetut rautatieliikennepaikat Luokka:Moran kunta
Karsta

Karsta on J. Pekka Mäkelän neljäs tieteisromaani. Se ilmestyi vuonna 2009. == Vastaanotto == Tähtivaeltaja-lehden Toni Jerrmanin mukaan kirjan lähtökohdat ovat erinomaiset ja se toimii hyvin kuvittaessaan tapahtumia. Muuten kirjailija korostaa yhteiskuntakriittisiä näkemyksiä liiankin saarnaavasti. Alussa juoni kulkee liikaa paikallaan ja muutamat ilmaan heitetyt oletukset jäävät irrallisiksi. Viimeistelemättömyys vaivaa myös tekstiä, johon on jäänyt liikaa toistoa ja outoja termejä. Muuten teos on parasta suomalaista avaruus- scifiä Nimbus ja tähdet -kirjan jälkeen. Warkauden lehden arvostelijan mukaan kirja on vanhanaikainen tieteistarina hyvässä ja pahassa mielessä. Tarina on ajoittain kömpelö ja kieli on paikoin kuin huonoa käännöstä englannista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Toni Jerrman: Sodan siivoojat avaruudessa. Kauppalehti 18.11.2009. * Sirpa Ylönen: Vanhanaikainen tieteistarina. Warkauden lehti 27.11.2009. * Jussi Ahlroth: Pieni ihminen suuressa avaruudessa. Helsingin Sanomat 26.2.2010. Luokka:Suomalaiset tieteisromaanit Luokka:Vuoden 2009 kirjat
Erkko Lyytinen

Erkko Lyytinen (s. 1973 Riihimäki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä. Lyytinen on ohjannut dokumenttielokuvat Rajaseudun poikamiehet (2003), Kainuun tähti (2004) ja Puhdistus (2007). Kainuun tähti, jossa seurataan vuolijokelaisten vetoomustyötä lakkautusuhan alla olleen Otanmäen vaunutehtaan säilymisen puolesta, palkittiin Talent-Taube-palkinnolla Leipzigin dokumentti- ja animaatioelokuvafestivaaleilla (DOK Leipzig), Regards Neufs -sarjassa Visions du Réel -festivaalilla, joka järjestetään Sveitsin Nyonissa, ja parhaan dokumenttielokuvan Telviksellä. Lyytinen on ohjannut myös televisiodokumentteja ja -sarjoja, muun muassa sarjat Kansakunnan käännekohta ja Epäkorrektia Tuomas Enbuske, joista jälkimmäinen voitti Kultainen TV -palkinnon vuonna 2009. Lyytinen on myös tuottanut Yleisradion Mannerheim- elokuvan Suomen Marsalkka. Suomen Marsalkka sai kansainvälisen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012. Keniassa kuvatun elokuvan teosta tehtiin kuusiosainen televisiosarja Operaatio Mannerheim, joka esitettiin Yle Teema -kanavalla syys-lokakuussa 2012. Lyytinen on sarjan keskushenkilö. Lyytinen on koulutukseltaan taiteen maisteri, joksi hän valmistui vuonna 2004 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän toimi vuosina 2008–2011 DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin taiteellisena johtajana. Vuonna 2010 Lyytinen aloitti tuottajana Yleisradio Oy:ssä. Hänen vastuullaan ovat Yleisradion pitkät dokumentit. Lyytinen toimii tuottajana Dokumenttiprojektissa. Lisäksi hän on tuottanut televisiosarjat Soramonttuprinsessat ja Sohvasurffaajat. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjaajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alan Davies

Alan Roger Davies (s. 6. maaliskuuta 1966 Chingford, Iso-Britannia) on brittiläinen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Jonathan Creek – illuusioiden mestari, Many Splintered Thing ja Bob and Rose. Stephen Fryn juontaman QI-televisiovisailun vakiojäsenenä hän on ollut sarjan alusta 2003 saakka. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * BBC Comedy: Alan Davies Luokka:Brittiläiset koomikot Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Antipodienviherkaija

Antipodienviherkaija (Cyanoramphus unicolor) on Antipodisaarilla elävä uhanalainen kaijalaji. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on 30 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti ja pyrstösulkien reunat keltaiset. Nokka on harmaa, iiris oranssi ja koivet ruskehtavan harmaat. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmisiä, ja rauhallinen ihminen voi tarkkailla sitä muutaman metrin päästä. == Esiintyminen == Antipodienviherkaijat ovat asumattomien Antipodisaarten kotoperäinen laji, jonka kannan koko on 2 000–3 000 yksilöä. Saarille levinneet hiiret, rotat ja muut jyrsijät saattavat lisätä kilpailua ruoasta. == Elinympäristö == Laji asuu etenkin kookasta Poa litorosa -heinäkasvia kasvavilla alueilla rannikon tuntumassa. == Lisääntyminen == Antipodienviherkaijan lisääntymiskausi päättyy helmikuussa. Pesä sijaitsee kuitupitoisessa turpeessa olevassa onkalossa, johon naaras munii kahdesta viiteen munaa. == Ravinto == Ruokavalio koostuu Poa litorosan lehdistä ja tähkistä, siemenistä ja marjoista, joskus myös pingviinien tai muiden lintujen raadoista ja lintujen munista. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3. * World Parrot Trust * Arkive === Viitteet === Luokka:Viherkaijat Luokka:Uhanalaiset linnut
Uudenseelanninviherkaija

Uudenseelanninviherkaija (Cyanoramphus novaezelandiae) on oseanialainen kaijalaji. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on 27 cm ja paino 50–113 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Otsa, päälaki, juova silmän takana ja laikut yläperän molemmin puolin ovat punaiset. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti. Nokka on harmaa, iiris punainen ja koivet ruskehtavan harmaat. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmistä ja on kesy. == Esiintyminen == Uudenseelanninviherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa, Norfolkinsaarella, Antipodisaarilla ja Uudessa- Kaledoniassa. Kannan koko on 16 500–35 300 sukukypsää yksilöä. Ennen eurooppalaisten tuloa laji asui kaikkialla Uudessa-Seelannissa, mutta sitten kanta romahti metsästyksen ja vieraiden tulokaspetojen takia, ja nykyisin sitä tavataan pääsaarilla vain laajimmilla metsäalueilla. Pienillä saarilla kanta on pysynyt elinvoimaisempana. Lajista tunnetaan kuusi eri saariryhmille kehittynyttä alalajia: saisseti, cookii, cyanurus, novaezelandiae, chathamensis ja hochstetteri. Anders Sparrman kuvaili lajin holotyypin Eteläsaaren Dusky Soundista.IBC == Elinympäristö == Laji elää monenlaisilla habitaateilla. Pääsaarilla sitä tavataan metsissä, pikkusaarilla pensaikoissa ja ruohostomailla. Puuttomalla Macquariensaarella elänyt ja sittemmin sieltä hävinnyt alalaji erythrotis asui rantaviivan tuntumassa ruohomättäiköissä. == Lisääntyminen == Lisääntymiskausi on tavallisesti loka–joulukuussa. Pesä sijaitsee puun tai kallion kolossa, maassa olevassa onkalossa tai mättäässä. Naaras munii viidestä yhdeksään munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Molemmat puolisot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän viisi- tai kuusiviikkoisina. == Ravinto == Ruokavalio koostuu siemenistä, marjoista, hedelmistä, pähkinöistä, kukista, lehdistä ja ruohojen versoista. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T.: Parrots of the World. New Jersey: T.F.H. Publications, 1977. ISBN 0-87666-959-3 *World Parrot Trust === Viitteet === Luokka:Viherkaijat
Kruunuviherkaija

Kruunuviherkaija (Cyanoramphus auriceps) on oseanialainen kaija. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on 23 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihertävä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti, otsa on keltainen ja nokan yläpuolella sekä yläperän molemmin puolin olevat täplät ovat punaiset. Nokka on harmaa, iiris oranssinpunainen ja koivet ruskehtavan harmaat. Nuoren linnun iiris on vaaleanruskea. Laji liikkuu yksittäin, pareittain tai enintään viiden yksilön parvissa. Se ei juurikaan pelkää ihmisiä ja rauhallinen ihminen voi tarkkailla sitä muutaman metrin päästä. == Esiintyminen == Kruunuviherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa ja Aucklandsaarella sekä joillakin pienemmillä saarilla. Sen kannan koko on noin 5 000 yksilöä. Ennen eurooppalaisten tuloa laji eli kaikkialla pääsaarilla, mutta sitten kanta romahti metsästyksen, tulokaspetojen ja metsien hakkuiden seurauksena. Nykyisin kanta on paikoin elpymässä. Heinrich Kuhl kuvaili lajin holotyypin Eteläsaarelta.IBC == Elinympäristö == Laji elää metsissä ja pensaikoissa. Se liikkuu usein uudenseelanninviherkaijojen seurassa. == Lisääntyminen == Pesintää voi tapahtua läpi vuoden, mutta muninta tapahtuu pääasiassa loka-joulukuussa. Pesä on puun tai kallion kolossa tai mättäässä, johon naaras munii viidestä yhdeksään munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Poikaset jättävät pesän viisi- tai kuusiviikkoisina. == Ravinto == Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, marjoista ja kasvien osista. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3 *World Parrot Trust === Viitteet === Luokka:Viherkaijat
Taaperniemi

Taaperniemi (v:een 1948 ja v:sta 1948 Глубо́кое, Glubokoje) on kylä Muolaanjärven lounaisrannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Taaperniemi kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. == Historia == === Kyläkuva === Taaperniemi sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan länsiosassa Muolaanjärven rannalla noin 12 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Taaperniemen naapurikyliä olivat etelässä Perkjärvi ja Keskikylään kuuluva Norkkola, idässä Muolaanjärven toisella puolella Oinala ja Vihola sekä lännessä valtion omistama Pällilän kruununpuisto. Taaperniemeen kuului myös erillinen metsäpalsta varsinaisen kylän itäpuolella, joiden välissä oli Viholan ja Keskikylään kuuluvien Pyykkölän, Orolan ja Jääskelän kylien metsäpalstat. Varsinaisen kylän itäpuolella oli Metsäkyläksi kutsuttu kulmakunta ja Metsäkylän itäpuolella vielä Suurniemen taloryhmä, joka virallisesti kuului Viholan kylään.Repo 1952, s. 478-479 Taaperniemen pinta- ala oli vuonna 1936 yhteensä 12,58 neliökilometriä, josta oli peltoa 253 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 989 hehtaaria.Luukka, Sarkanen & Repo 1952, s. 195 Taaperniemestä johti kylätie etelään Keskikylään ja pikkutie pohjoiseen Metsäkylän ja Suurniemen kulmakuntien kautta Ylä-Hotokan kylään. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle. Taaperniemen koulupiiri perustettiin vuonna 1913 ja se aloitti toimintansa samana vuonna vuokratiloissa. Vuodesta 1926 koulu toimi supistettuna kansakouluna. Oma koulurakennus valmistui vuonna 1923 ja se tuhoutui talvisodassa. === Sota-aika === Taaperniemen alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939.Luukka & Sarkanen 1952, s. 400 Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Taaperniemen asukkaat asutettiin Humppilaan. == Lähteet == * === Viitteet === == Kirjallisuutta == * * Luokka:Muolaan kylät Luokka:Kyyrölän (Viipurin piiri) kylät
Tahitinviherkaija

Tahitinviherkaija (Cyanoramphus zealandicus) oli Tahitilla elänyt, sukupuuttoon kuollut kaija. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus oli 25 cm ja sen höyhenpuku oli pääosin vihreä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty oli sinivioletti, otsa musta, päälaki vaaleankeltainen ja nokan yläpuolella sekä yläperän molemmilla puolilla olevat laikut olivat oranssit. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat. == Esiintyminen == Tahitinviherkaijat elivät Tahitilla ja Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin toisella matkalla 1773 kerätyt kolme näytettä olivat ensimmäiset lajista ja niistä kaksi on sijoitettu Liverpooliin ja yksi Tringin luonnonhistorialliseen museoon. Neljännen näytteen keräsi Amadis 1842 ja se on Perpignanissa. Viides näyte Pariisissa ja sen keräsi luutnantti de Marolles 1844. Lajin häviämisen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien hävittäminen ja tulokaspetojen saalistus olivat pääsyitä. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3 === Viitteet === == Aiheesta muualla == *The Endeavour Journal of Joseph Banks 1768–1771 (kuva) Luokka:Viherkaijat Luokka:Sukupuuttoon kuolleet linnut
Raiateanviherkaija

Raiateanviherkaija (Cyanoramphus ulietanus) oli Seurasaarilla elänyt, sukupuuttoon kuollut kaija. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus oli 25 cm ja sen höyhenpuku oli pääosin ruskea. Pää oli mustanruskea, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet olivat punaruskeat ja linnun alapuoli oli oliivinkeltainen. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat. == Esiintyminen == Raiatenviherkaijat elivät Raiatealla Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin kolmannella matkalla 1777 (tai toisella matkalla 1773) kerätyt kaksi näytettä ovat ainoat lajista. Niitä säilytetään Tringin luonnonhistoriallisessa museossa Englannissa ja Wienin luonnonhistoriallisessa museossa. Lajin häviämisen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien hävittäminen ja tulokaspetojen saalistus olivat pääsyitä. == Lähteet == * Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3 === Viitteet === Luokka:Viherkaijat Luokka:Sukupuuttoon kuolleet linnut
Vihola (Muolaa)

Vihola (v:sta 1948 ) on kylä Muolaanjärven itärannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Vihola kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. == Historia == === Kyläkuva === Vihola sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan keskiosassa Muolaanjärven itärannalla noin 10 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Viholan naapurikyliä olivat pohjoisessa Oinala, idässä Kyyrölä ja Parkkila, etelässä Lavola sekä lännessä Muolaanjärven toisella puolella Taaperniemi ja Keskikylään kuuluneet Norkkola, Jääskelä, Pyykkölä ja Orola. Viholaan kuului myös erillinen metsäpalsta, joka käsitti osan Muolaanjärven länsirannikosta sekä Muolaanjärven pohjoisosassa olevat saaret: Suursaari, Petäjäsaari ja Ruma Koirasaari. Tämän erillispalstan ranta-alueella sijaitsi Suurniemen kulmakunta, joka kuitenkin luettiin yleensä läheisen Taaperniemen kylän osaksi.Repo 1952, s. 478-479 Viholan pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 11,95 neliökilometriä, josta oli peltoa 245 hehtaaria, niittyä seitsemän hehtaaria ja metsää 928 hehtaaria.Luukka, Sarkanen & Repo 1952, s. 195 Viholan kautta kulki Muolaanjärven itärantaa kulkeva kylätie Lavolasta Kangaspeltoon. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle ja siihen laskevan Ruotsiojan varsille.Repo 1952, s. 480-481 Ennen ensimmäistä maailmansotaa Viholan kylän elämään toi väriä ja lisäansioita noin 30 huvilaa käsittänyt huvila-asutuskeskus. Suomen itsenäistymisen jälkeen huvilat kuitenkin tyhjenivät. Viholan koulupiiri perustettiin vuonna 1936 jakamalla Muolajärven koulupiiri kahtia Viholan ja Keskikylän piireihin. Viholan koulupiiriin kuului Viholan lisäksi Oinolan ja Tervolan kylät. Kun koulupiirin jakamisen yhteydessä Muolajärven koulu jäi Keskikylän piirin alueelle, valmistui Viholan piirille uusi koulu vuonna 1937. Viholan erotti Kyyrölästä ja Suuresta Pietarintiestä Muolajärven itäpuolella laaja suoalue, jonka takia kylään oli vain pelkkä polku ja talvisin rekiura. Asia korjaantui vuonna 1830, jolloin rakennettiin tie kruununvouti Nils Hertzinin johdolla suoalueen läpi Kyyrölään. === Sota-aika === Viholan alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939.Luukka & Sarkanen 1952, s. 400 Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä- Pirkanmaalle, jossa Viholan asukkaat asutettiin Kylmäkoskelle. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Muolaan kylät
Jarmila Wolfe

Jarmila Wolfe (o.s. Gajdošová, s. 26. huhtikuuta 1987 Bratislava, Slovakia) on australialainen ammattilaisuransa päättänyt tennispelaaja. Ranskan avoimissa 2010 Wolfe pääsi neljännelle kierrokselle asti voitettuaan Chan Yung-janin, Kimiko Date Krummin ja Anastasia Rodionovan. Neljännen kierroksen ottelunsa hän hävisi Jaroslava Švedovalle. Wimbledonissa hän voitti toisella kierroksella Melanie Oudinin ja kolmannella Angelique Kerberin, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Venus Williamsille luvuin 6–4, 7–6(5). Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Marija Šarapovalle luvuin 6–4, 3–6, 1–6. Yhdysvaltain avointen jälkeen hän pelasi Guangzhou International Women's Openissa, jossa hän oli ykköseksi sijoitettu. Turnauksen väierässä hän voitti Edina Gallovitsin, ja pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin. Finaalissa hän voitti Alla Kudrjavtsevan suoraan kahdessa erässä, ja otti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton. Toisen turnausvoittonsa Wolfe otti tammikuussa 2011, kun hän voitti Moorilla Hobart International -turnauksen finaalissa Bethanie Mattek-Sandsin. Seuraavalla viikolla Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Yanina Wickmayerille kolmieräisen ottelun. Ranskan avoimissa Wolfe pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Andrea Petkovicille. Wimbledonissa hän hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Yhdysvaltain avoimissa Wolfe hävisi toisella kierroksella Vania Kingille. Tammikuussa 2017 Wolfe ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa. == Yksityiselämä == Wolfe oli naimisissa tennispelaaja Samuel Grothin kanssa vuodesta 2009 huhtikuuhun 2011, jolloin hän käytti sukunimenään myös Grothia. Heidän erottua hän otti takaisin entisen sukunimensä. Marraskuussa 2015 hän meni naimisiin Adam Wolfen kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jarmila Wolfen kotisivut * Luokka:Australialaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ruskovatsapääsky

Ruskovatsapääsky (Orochelidon murina) on Etelä-Amerikassa Andeilla tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu. == Koko ja ulkonäkö == Kooltaan ruskovatsapääsky on noin 13,5 cm. Selästään ja päästään ruskovatsapääsky on väritykseltään tumma ja metallinkiiltoisen sinertävän vihreä. Siivet ja pyrstö ovat harmaammat. Pitkähkö pyrstö on selkeästi haarapäinen. Koko vatsa on väriltään harmahtavan ruskea. Ruskovatsapääsky muistuttaa ulkonäöltään andienkalliopääskyä (Haplochelidon andecola), mutta on rakenteeltaan sitä hoikempi ja andienkalliopääskyn vatsassa on myös valkoista. == Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat == Ruskovatsapääskyä tavataan Etelä-Amerikasta Andeilta Venezuelasta, Kolumbiasta, Ecuadorista, Perusta ja Bolivian luoteisosista. Lajin elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet maastot. Tällaisia ovat rinteiden pensaikot ja heinikot. Linnun elinympäristöt sijaitsevat usein 2 500-4 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Ruskovatsapääsky on sulavaliikkeinen ja nopea lentäjä. Linnut lentävät usein pienissä löyhissä parvissa. Ruskovatsapääskyt pesivät pieninä kolonioina kallionkoloissa ja toisinaan myös talojen räystäiden alla. == Lähteet == Luokka:Pääskyt
Vilma Luoma-aho

Vilma Luoma-aho (s. 21. huhtikuuta 1977) on Jyväskylän yliopiston Kauppakorkeakoulun viestinnän johtamisen professori. Aiemmin hän toimi yhteisöviestinnän professorina humanistisessa tiedekunnassa. Koulutukseltaan Luoma-aho on filosofian tohtori. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2005 Jyväskylän yliopistosta aiheena Faith-holders as Social Capital of Finnish Public Organisations. Luoma-aho on tehnyt post-doc-tutkimusta Etelä- Kalifornian yliopistossa Annenberg School for Communicationissa vuonna 2006 sekä toiminut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopiston Innovaatiojournalismin tutkimuskeskuksessa vuosina 2008–2009. ProCom –Viestinnän ammattilaiset ry valitsi Luoma-ahon vuoden 2014 viestinnän ammattilaiseksi. Hän on toiminut järjestön ProComma Academic -aikakauskirjan päätoimittajana. Luoma-aho vastaa Euroopan viestintäammattilaisia kartoittavan European Communication Monitor -tutkimuksen Suomen aineistonkeruusta. Luoma- aho on julkaissut useita artikkeleita ja muita teoksia sidosryhmäsuhteiden, aineettomien pääomien ja maineenhallinnan teemoista. Vuonna 2019 julkaistiin teos Public sector communication: Closing gaps between citizens and public organizations ja vuonna 2020 teos Handbook of public sector communication. Hän toimi valtioneuvoston kanslian viestinnän arviointiryhmässä 2016. Vuosina 2016–2018 puolestaan Luoma-aho toimi ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry:n puheenjohtajana. Vuosina 2009–2010 hän koordinoi Jyväskylän yliopistossa Tekesin rahoittamaa poikkitieteellistä AVI-projektia (Added Value of Intangibles for organizational Innovation). Vuosina 2011–2014 hän johti HS- Säätiön rahoittamaa WEM-tutkimushanketta (What is Expected of the Media in a Reputation Society), ja vuosina 2015–2016 hän johti Viestintätieteiden laitoksella HS-säätiön rahoittamaa TAO-projektia natiivi­mainonnan ja sponsoroidun sisällön läpinäkyvyydestäTransparency of New forms of Media Advertising Online s. 9. Luoma-aho myös johti Jyväskylän kauppakorkeakoulussa sisältömarkkinoinnin logiikkaa avaavaa TEKES-rahoitteista Black Box -tutkimushankettaOpening the Black Box of Content Marketing. Luoma-aho toimii myös vastuullisena johtajana Suomen Akatemian rahoittamassa, monitieteisessä tutkimushankkeessa #Agentit – Nuorten toimijuus sosiaalisessa mediassa. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Vilma Luoma-ahon kotisivu, Jyväskylän yliopisto Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Jyväskylän yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset yhteiskuntatieteilijät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mariia Posa

Mariia Posa (s. 21. helmikuuta 1988 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Posa aloitti SM-sarjauransa kasvattajaseurassaan Itä-Helsingin Kiekossa 2005. Kaudella 2008–2009 hän edusti Espoon Bluesia voittaen Suomen-mestaruuden. Kausilla 2009–2012 hän pelasi Minnesota-Duluthin yliopiston joukkueessa. Hän voitti yliopistomestaruuden ensimmäisellä kaudellaan. Hän pelasi Bluesissa kaudet 2012–2014 voittaen molemmilla kausilla Suomen-mestaruuden. Uransa viimeisellä kaudella 2014–2015 hän pelasi vain kolme pudotuspeliottelua Bluesin voittaessa mestaruuden.. Posa pelasi kaikkiaan 140 SM-sarjan runkosarjaottelua, joissa teki 26 maalia ja antoi 60 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 38 ottelussa neljä maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. NCAA:n sarjssa hän pelasi 101 ottelua, joissa teki neljä maalia ja antoi 15 maalisyöttöä. Posa pelasi aikuisten arvokisoissa ensimmäisen kerran Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 2009 kuuluen Suomen pronssijoukkueeseen. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Vancouverin olympialaisissa 2010. Hän pelasi kaikkiaan 64 A-maaottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Sekä olympialaisissa että MM-kilpailuissa hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Myös Mariia Posan kaksoissisar Christine Posa on kuulunut maajoukkuerinkiin. Hän edustaa seuratasolla Espoon Bluesia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karmiininpunaisen kuninkaan hovi

Karmiininpunaisen kuninkaan hovi oli vuosina 2010–2011 lähetetty ohjelma Yle Radio 1:ssä. Ohjelma kertoi progressiivisen rockin historiasta, tärkeimmistä artisteista ja albumeista, mutta mukana oli säännöllisesti myös harvinaisempaa ohjelmistoa. Ohjelma lähetettiin lauantaisin kello 22.20–23.05, ja sen juontajana toimi säveltäjä Osmo Tapio Räihälä. Ohjelman nimi tuli King Crimson -yhtyeen progressiivisen rockin klassikkokappaleesta "The Court of the Crimson King" (1969), joka soi ohjelman tunnusmusiikkina. == Aiheesta muualla == *Ohjelman kotisivu Yleisradiossa *Karmiininpunaisen kuninkaan hovi Facebookissa Luokka:Suomalaiset radion musiikkiohjelmat Luokka:Progressiivinen rock Luokka:Ylen historia
Pickering

Pickering voi tarkoittaa seuraavia: ;paikannimenä: *Pickering, kaupunki North Yorkshiressä, Englannissa *Pickering, kaupunki Ontariossa, Kanadassa *Pickering, kylä Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa *Pickering Township, kunta (township) Pohjois-Dakotassa, Yhdysvalloissa ;sukunimenä: * Craig Pickering (s. 1986), brittiläinen pikajuoksija * Edward Charles Pickering (1846–1919), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä * Jean Pickering, o.s. Desforges (1929–2016), brittiläinen pikajuoksija ja pituushyppääjä * Owen Pickering (s. 2004), kanadalainen jääkiekkoilija. * Timothy Pickering (1745–1829), yhdysvaltalainen poliitikko ja ministeri * William A. Pickering (1840–1907), brittiläinen Singaporen kiinalaisten protektori * William Henry Pickering (1858–1938), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ;muita merkityksiä * Pickeringin puolustus, eräs shakkiavaus
Oinala

Oinala (myös Oinaala, v:sta 1948 ) oli kylä Muolaan kunnan keskiosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Muolaanjärven itärannalla noin 10 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Oinalan naapurikyliä olivat pohjoisessa Tervola, idässä Kyyrölä, etelässä Vihola ja lännessä Muolaanjärven toisella puolella Taaperniemi. Nykyisin kylä on asumaton. == Kyläkuva == Oinalan kylän pinta-ala oli vuonna 1936 14,12 neliökilometriä, josta oli peltoa 259 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 1 143 hehtaaria.Luukka, Sarkanen & Repo 1952, s. 195 Kyläkeskus sijaitsee Kangaspellosta Lavolaan johtavan kylätien molemmin puolin. Oinalasta tästä tiestä erkanee kylätie Kyyrölään.Repo 1952, s. 480 Kylän eteläosassa Muolaanjärven rannalla sijaitsi yli kilometrin mittainen Niemenhiekan hiekkaranta, jota kutsuttiin Muolaan Rivieraksi. Se oli suosittu ranta, jossa käytiin autolla Viipurista asti. Oinalan kylä kuului Viholan koulupiiriin. == Historia == Oinalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939.Luukka & Sarkanen 1952, s. 400 Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Oinalan asukkaat asutettiin Humppilaan. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Muolaan kylät
Punatäplähilseily

Punatäplähilseily eli pityriasis rosea on sairaus, jonka oireina ovat punaiset, lievästi hilseilevät läiskät vartalolla ja raajojen tyviosissa. Sen aiheuttajaksi arvellaan virusta. Tautia esiintyy varsinkin lapsilla ja nuorilla aikuisilla. Se ei tartu. Tautiin liittyvä ihottuma jatkuu viikkoja tai kuukausia eikä yleensä uusiudu.Terveyskirjasto.fi: Punatäplähilseily (Pityriasis rosea) Camille Melchior Gibert kuvasi sairauden vuonna 1860. Tauti on naisilla yleisempi kuin miehillä, ja useimmat sairastuneet ovat 10-35-vuotiaita.Pityriasis Rosea: eMedicine Dermatology == Lähteet == Luokka:Ihotaudit