EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Monamarakatti

Monamarakatti eli guineanmarakatti (Cercopithecus mona) on Länsi-Afrikassa elävä häntäapinalaji. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käytettäväksi nimeä guineanmarakatti. == Levinneisyys == Monamarakatin luontainen levinneisyys on rajoittunut Länsi-Afrikkaan. Lajia tavataan myös Ghanasta ja Voltajoelta itään ja etelään Lounais-Kameruniin asti ja lisäksi myös Guineanlahden seudulla.Suuri Eläinkirja. Wsoy 1998. ISBN 951-0-22848-6 == Tuntomerkit == Selvärajainen musta ohimoraita erottaa valkoisen otsan valkoisista poskista; otsa ja posket saattavat olla myös kellertävät. Mahapuoli ja raajojen sisäpuoli ovat valkoiset tai keltaiset, hännäntyvessä on molemmin puolin huomiota herättävä valkoinen täplä. == Ravinto == Ravinto koostuu hedelmistä, raaoista pähkinöistä, versoista, lehdistä, hyönteisistä ja kotiloista. == Lisääntyminen == Poikasia syntyy kautta vuoden, kantoaika on vajaa 7 kuukautta. Naaras saa tavallisesti kerrallaan vain yhden poikasen, joka kasvaa alussa nopeasti mutta tulee sukukypsäksi vasta noin 5 vuoden ikäisenä. == Lähteet == Luokka:Marakattiapinat
Hippolyte Taine

Hippolyte Adolphe Taine (21. huhtikuuta 1828 Vouziers - 5\. maaliskuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen kriitikko ja historioitsija. Hän oli vankka positivismin kannattaja ja ensimmäisiä kriittisen historiantutkimuksen tekijöitä. Taine tunnetaan kolmitahoisesta lähestymistavastaan, joita hän kutsui nimellä rotu, miljöö ja hetki, taiteen kontekstuaaliseen tutkimukseen. Tainella oli merkittävä vaikutus Ranskan kirjallisuuteen. Vuoden 1911 Encyclopedia Britannica kuvasi hänen merkitystään mainitsemalla, että Tainen vaikutus on selvästi nähtävissä Émile Zolan, Paul Bourget’n ja Guy de Maupassantin teoksissa. Myös tanskalainen tutkija Hans Sofus Vodskov sai inspiraatiota Tainen materialistisesta historiakäsityksestä.Hans Sofus Vodskov (1846–1910) darwinarkivet.dk. Viitattu 13.4.2024 == Suomennettu teos == * ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset historioitsijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Ranskalaiset kriitikot Luokka:Vuonna 1828 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Claude Abbes

Claude Abbes (24. toukokuuta 1927 – 11. huhtikuuta 2008) oli ranskalainen, maalivahtina pelannut jalkapalloilija. Abbes pelasi vuosina 1951–1952 AS Béziersissa ja vuosina 1952–1962 AS Saint-Étiennessa. Hän kuului Ranskan jalkapallomaajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1954 ja 1958. Peliuralta vetäydyttyään hän työskenteli jalkapallomanagerina. Luokka:Ranskalaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Trip

Trip (nykyään Mehukatti-tuotemerkin alla) on Eckes-Granini Finlandin vuodesta 1962 valmistama pillimehu, jota myydään kahden desilitran muovipurkeissa. Samalla Trip on Suomen vanhin pillimehu.Turun Sanomat: Mehu on ikuisesti paikallista bisnestä 21.2.2006 Tripin merkittävin kilpailija on Valion valmistama Grandi-pillimehu. Tripin makuja ovat vadelma, mansikka, päärynä, appelsiini-cola, appelsiini, mansikka-vadelma ja trooppisten hedelmien makuinen sirkus. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Marlin kotisivu Luokka:Pillimehut Luokka:Suomalaiset virvoitusjuomamerkit
Ed Ames

thumb|Ed Ames Edmund Dantes ”Ed” Ames (s. 9. heinäkuuta 1927 Malden, Massachusetts – 21. toukokuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvulla popkappaleillaan, joista listaykkösiksi nousivat ”My Cup Runneth Over”, ”Time, Time” ja ”When the Snow Is on the Roses”. Ames opiskeli Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Hän oli 1950-luvulla laulaneista Amesin veljeksistä nuorin. Hän oli taustaltaan venäjänjuutalainen. == Albumit == *Try to Remember (1963) * The Ed Ames Album (1964) * My Kind of Songs (1965) * It's a Man's World (1966) * More I Cannot Wish You (1966) * My Cup Runneth Over (1967) * Time, Time (1967) * Christmas with Ed Ames (1967) * When the Snow Is on the Roses (1968) * Who Will Answer? (1968) * Apologize (1968) * The Hits of Broadway and Hollywood (1968) * A Time For Living, A Time For Hope (1969) * The Windmills of Your Mind (1969) * The Best of Ed Ames (1969) * Love of the Common People (1969) * Sing Away The World (1970) * This is Ed Ames (1970) * Christmas is the Warmest Time of the Year (1970) * Sings the Songs of Bacharach and David (1971) * Somewhere My Love (1972) * Ed Ames (1972) * Ed Ames Remembers Jim Reeves (1972) * Songs From Lost Horizon and Themes From Other Movies (1972) * Who Will Answer/My Cup Runneth Over (1997) * The Very Best Of Ed Ames (2000) * The Very Best Of Ed Ames (2001) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Tages-Anzeiger

Tages-Anzeiger (lyh. Tagi tai TA) on sveitsiläinen saksankielinen sanomalehti. Sitä julkaistaan Zürichissä ja se on levikiltään Sveitsin suurin tilattava sanomalehti. Lehden levikki oli vuonna 2016 noin 147 000 kappaletta. Sillä on päivittäin noin 245 000 ja kuukausittain noin 1,3 miljoonaa lukijaa. Useimpien muiden sveitsiläisten sanomalehtien tapaan levikki on ollut viime vuosina selvässä laskussa: vuonna 2008 levikki oli noin 214 000. Tages-Anzeigerin ensimmäinen numero ilmestyi 2. maaliskuuta vuonna 1893 16-sivuisena. Sanomalehden perustivat Wilhelm Girardet ja Fritz Walz. Sanomalehti on sveitsiläisen viestintäyhtiön Tamedia AG:n omistuksessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Sveitsiläiset sanomalehdet
Neue Zürcher Zeitung

Neue Zürcher Zeitung (lyh. NZZ) on saksankielinen sveitsiläinen sanomalehti. Se ilmestyy Zürichissä berliner-kokoisena. Lehden levikki on noin 93 000 kappaletta (30.6.2016). Sillä on päivittäin noin 157 000 ja kuukausittain noin 1,2 miljoonaa lukijaa. Useimpien muiden sveitsiläisten sanomalehtien tapaan levikki on ollut viime vuosina selvässä laskussa: vuonna 2008 levikki oli noin 143 000. == Historiaa == Sanomalehti perustettiin 12. tammikuuta 1780 nimellä Zürcher Zeitung. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1821 lähtien. Lehti oli vapaamielisyytensä vuoksi Adolf Hitlerille kauhistus, mutta hän luki sitä säännöllisesti tietääkseen mitä maailmalla tapahtui ja ajateltiin. Sitä tilattiin 200 kappaletta merkittävimmille virkamiehille, muuten se oli kielletty. == Lähteet == == Kirjallisuutta == *Seikko Eskola: Demokratia diktaattorien varjossa. Suomen vaikea 1940-luku eurooppalaisin silmin. Atena 2014 ISBN 978-952-300-060-5 (käsittelee lehden kirjeenvaihtaja Max Mehlemin Suomea koskevia artikkeleita toisen maailmansodan aikana ja heti sen jälkeen.) Luokka:Sveitsiläiset sanomalehdet
Egon Schiele

Egon Schiele (12. kesäkuuta 1890 Tulln an der Donau – 31. lokakuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari, piirtäjä ja taidegraafikko, joka oli tunnettu teostensa vahvasta eroottisuudesta. Hänen edustamansa tyylisuuntaus oli ekspressionismi. Schiele opiskeli Wienin taideakatemiassa vuosina 1907–1909. Tuolloin vallalla ollut saksalainen jugendtyyli vaikutti häneen voimakkaasti. Schiele tapasi Gustav Klimtin, Wienin sesessionistien johtajan, ja Schielen töiden linjakkuus ja hienovaraisuus ovatkin paljosta velkaa Klimtin koristeelliselle eleganssille. Omissa töissään Schiele korosti kuitenkin vahvaa ilmaisua koristeellisuuden sijaan. Schielen teoksille on ominaista vahva, kuumeista jännitettä ilmentävä viiva. Hän keskittyi alusta alkaen ihmishahmojen kuvaukseen, ja hänen suorasukainen ja kiihkeä eroottisten aiheiden käsittely aiheutti aikalaisissa kuohuntaa. Egon Schielen ensimmäinen näyttely pidettiin vuonna 1908. Schiele oli myös yksi Wienin Neukunstgruppen perustajista. Vuodesta 1911 lähtien Schiele piti näyttelyitä eri puolilla Eurooppaa, ja vuoden 1918 Wienin sesessionistien näyttelyssä hänen töilleen oli omistettu yksi kokonainen sali. Schiele aloitti vuonna 1911 suhteen 17-vuotiaan Valerie ”Wally” Neuzilin kanssa, joka toimi useiden hänen töidensä mallina. Schiele ja Neuzil lähtivät yhdessä Wienin ulkopuolelle; taiteilija joutui kuitenkin pidätetyksi, sillä viranomaiset katsoivat hänen teostensa loukkaavan siveellisyyttä. Hän selvisi lopulta hyvin lyhyellä vankeudella. Vuonna 1914 Schiele tapasi Harmsin sisarukset Edithin ja Adélen, ja hän meni naimisiin Edithin kanssa 17. kesäkuuta 1915. Sekä mies että raskaana ollut vaimo menehtyivät vakavaan espanjantautiin lokakuussa 1918. Schiele oli kuollessaan 28-vuotias. Egon Schielen tunnetuimpia töitä ovat Kardinaali ja nunna, Kuolema ja neito, Perhe sekä Syleily. Schiele maalaisi myös useita omakuvia. == Teoksia == Tiedosto:Egon Schiele - Schwarzhaariger Mädchenakt - 1910.jpeg|Mustahiuksinen tyttö, 1910 Tiedosto:Egon Schiele 074.jpg|Omakuva, 1912 Tiedosto:Egon Schiele 079.jpg|Omakuva, 1912 Tiedosto:Egon Schiele - Cardinal and Nun (Caress) - Google Art Project.jpg|Kardinaali ja nunna, 1912 Tiedosto:Egon Schiele 015.jpg|Egon Schiele, Die kleine Stadt II, 1912–1913. Mallina Český Krumlov. Tiedosto:EGON SCHIELE 1890 - 1918 LIEBESPAAR (SELBSTDARSTELLUNG MIT WALLY) (LOVERS - SELF-PORTRAIT WITH WALLY).jpg|Rakastavaiset (omakuva Wallyn kanssa), noin 1914–1915 Tiedosto:Egon Schiele - Kauerndes Menschenpaar (Die Familie) - 4277 - Österreichische Galerie Belvedere.jpg|Perhe, 1918 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Itävaltalaiset taidemaalarit Luokka:Ekspressionistit Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
C. J. Cherryh

Carolyn Janice Cherry(h) (s. 1. syyskuuta 1942) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Cherryh syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja kasvoi pääosin Lawtonissa, Oklahomassa. Hän on valmistunut Oklahoman ja Johns Hopkinsin yliopistoista. Hän on kirjallisen uransa alettua (1976) julkaissut kymmeniä teoksia, joita on myös käännetty alkuperäisestä englannista lukuisille vieraille kielille, mutta ei suomeksi. Cherryhille myönnettiin vuonna 1977 parhaan uuden kirjailijan John W. Campbell -palkinto. Hän sai lisäksi kolme Hugo-palkintoa vuosina 1979, 1982 ja 1989. 20\. maaliskuuta 2001 löydetty asteroidi 77185 Cherryh on nimetty hänen mukaansa. == Teoksia == * Downbelow Station (1981), Hugo-palkinto * Cyteen (1988), Hugo-palkinto, Locus-palkinto == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *C. J. Cherryh Science Fiction Awards Database -sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Hugo-palkinnon saajat
Aleksandr Derevjagin

Aleksandr Aleksandrovitš Derevjagin (, s. 24. maaliskuuta 1979) on venäläinen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu. Derevjagin karsiutui 2001 Universiadeissa 400 metrin aitojen välierissä ajalla 50,60. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui Universiadeissa matkan kuudenneksi ajalla 50,01. 2005 hän juoksi Universiadien neljänneksi ajalla 49,78. Seuraavana vuonna hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM- pronssia.http://www.iaaf.org/WIC06/results/gender=M/discipline=4X4/combCode=hash/roundCode=f/index.html Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Euroopan cupin superliigassa toiseksi ja Göteborgin EM-kisoissa kahdeksanneksi. Kauden lopussa hän oli yleisurheilun maailmancupissa kuudes. Vuonna 2007 Derevjagin voitti Venäjän mestaruuden, mutta karsiutui Osakan MM-kisoissa välierissä ajalla 49,11. Hän karsiutui välierissä Pekingin olympialaisissa 2008 ja alkuerissä Berliinin MM-kisoissa 2009. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli seitsemäs ajalla 49,70 ja Daegun MM- kisoissa 2011 kahdeksas ajalla 49,32. ==Ennätykset== * 100 metrin juoksu: 10,78 (2001) * 200 metrin juoksu: 21,72 (2001) * 400 metrin juoksu: 46,19 (2008) * 400 metrin aitajuoksu: 49,00 (2008) ==Lähteet== Luokka:Venäläiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Venäläiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
William Labov

William Labov (4. joulukuuta 1927 – 17. joulukuuta 2024) oli yhdysvaltalainen kielitieteilijä, joka tunnetaan varsinkin ansioistaan sosiolingvistiikan alalla. == Lapsuus ja nuoruus == Labov syntyi juutalaiseen perheeseen Rutherfordissa New Jerseyssä. Labovin ollessa 14-vuotias perhe muutti Fort Leen kuntaan New Jerseyssä. Koulussa hän joutui usein tappeluihin, koska oli muiden mielestä suurisuu. Omien sanojensa mukaan tappelut hän tavallisesti hävisi, mutta väittelyt voitti. Vielä toisen maailmansodan loppupuolella Labovilla ei ollut aavistustakaan, mitä hän haluaisi tehdä elämässään tai opiskella myöhemmin. == Tieteellinen ura == Myöhemmin hän pääsi opiskelemaan muun muassa Harvardin yliopistoon. Hän opetti vuosina 1964–1970 Columbian yliopistossa ja toimi sittemmin Pennsylvanian yliopiston professorina. Labov kuului Yhdysvaltain Kansalliseen tiedeakatemiaan vuodesta 1993. Hänen julkaisujaan ovat esimerkiksi Language in the Inner City: Studies in Black English Vernacular (1972), Sociolinguistic Patterns (1972), Principles of Linguistic Change (1994; 2001) ja The Atlas of North American English (2006). ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Sylvelin Långholm

Sylvelin Långholm (vuodesta 1942 Långholm-Bergman; 26. kesäkuuta 1916 Helsinki – 13. elokuuta 1994 Dragsfjärd) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Långholm opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Lahja Lingon johdolla vuosina 1935–1940. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1940 ja oli siitä lähtien kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan vuoteen 1946, sen jälkeen Svenska Teaterniin ja uudelleen Suomalaiseen Oopperaan (Suomen Kansallisoopperaan) vuosina 1950–1961. Långholm esiintyi Suomen lisäksi muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Saksassa, Sveitsissä ja Neuvostoliitossa. Långholm oli säveltäjä Erik Bergmanin ensimmäinen puoliso vuosina 1942–1956. Långholmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1957. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset sopraanot Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Ilona Vusovitš

Ilona Vusovitš (s. 14. marraskuuta 1982) on valkovenäläinen 400 metrin juoksija. Vusovitš oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 mukana Valko- Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM- hopeaa.http://www.iaaf.org/WIC04/results/gender=W/discipline=4X4/combCode=hash/roundCode=f/index.html Seuraavana vuonna hän sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa neljänneksi ajalla 52,06 ja Euroopan cupin ykkösliigassa toiseksi. Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui välierissä ajalla 50,96. Vuonna 2006 hän voitti Valko-Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana voittamassa viestipronssia.http://www.iaaf.org/WIC06/results/gender=W/discipline=4X4/combCode=hash/roundCode=f/index.html Myöhemmin samana vuonna hän voitti ulkoradoilla Valko-Venäjän mestaruuden. Göteborgin EM-kisoissa hän juoksi 400 metrin henkilökohtaisessa kisassa viidenneksi ajalla 50,69, minkä lisäksi oli mukana 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kisoissa EM- hopeaa.http://www.goteborg.com/22605.epibrw , s. 113 Vusovitš voitti 2007 Valko-Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hän saavutti kultaa 4 x 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa seitsemänneksi ajalla 50,54 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Hän voitti Valko-Venäjän hallimestaruuden 400 metrillä 2008. Valencian MM- hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissäValencia 2008 –Naisten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF . Vusovitš voitti Valko-Venäjän- mestaruuden 800 metrin juoksussa 2011. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 51,94. Hän voitti kotimaansa ulkoratamestaruuden 400 metrillä 2014, 2015 ja 2016 sekä hallimestaruuden 2016. Amsterdamin EM- kilpailuissa 2016 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Hän kuului Valko- Venäjän joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 800 metrin viestissä. ==Henkilökohtaiset ennätykset== ;Ulkoradat * 400 metrin juoksu: 50,31 (2007) * 800 metrin juoksu: 1.59,38 (2011) ;Sisäradat * 400 metrin juoksu: 51,00 (2007) * 800 metrin juoksu: 2.02,94 (2007) ==Lähteet== Luokka:Valkovenäläiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Medialiitto

Medialiitto (aiemmin Viestinnän Keskusliitto) on media-alan ja graafisen teollisuuden yritysten edunvalvontajärjestö. Sen tärkeimmät toimialueet ovat elinkeinopoliittinen edunvalvonta ja työmarkkinaedunvalvonta. Lisäksi liitto edistää media-alan uutta kasvua. Medialiitto edustaa alan työnantajia työmarkkinoilla neuvottelemalla kuutta eri henkilöstöryhmää koskevat työehtosopimukset, joista muun muassa kirjatyöntekijöitä ja lehdistön toimituksellista henkilöstöä koskevat työehtosopimukset ovat yleissitovia. Elinkeinopolitiikassa liitto vaikuttaa alan lainsäädäntöön tuomalla jäsenten äänen kuuluviin jo lainvalmistelussa. Medialiitto on Elinkeinoelämän keskusliitto EK:n jäsen. Viestinnän Keskusliitto perustettiin vuonna 2002, ja 1.4.2006 se yhdistyi Suomen vanhimman työnantajaliiton Viestintätyönantajat VTA:n kanssa.Viestinnän keskusliitto ja viestintätyönantajat VTA yhdistyvät 1.4.2006, Viestialan ammattiliitto ry, 30.3.2006 Liitto vaihtoi nimensä Viestinnän Keskusliitosta Medialiitoksi 1.1.2017. Medialiiton jäsenjärjestöt ovat Aikakausmedia, Graafinen Teollisuus, RadioMedia, Suomen Kustannusyhdistys ja Uutismedian liitto. Yhdessä järjestöt edustavat 650:tä yritystä uutismedian, aikakausmedian, kirjojen ja oppimateriaalin kustantamisen sekä painamisen, radio- ja tv-toiminnan ja jakelun alueilla. == Puheenjohtajat == * 2002–2007 Hannu Syrjänen, SanomaWSOY Oyj * 2007–2011 Kai Telanne, Alma Media Oyj * 2012–2015 Pekka Soini, Sanoma Media Finland Oy * 2016–2023 Vesa-Pekka Kangaskorpi, Keskisuomalainen Oyj * 2024– Pia Kalsta, Sanoma Media Finland Oy Lähde ==Toimitusjohtajat== * 2016– Jukka Holmberg ==Jäsenet == === Nykyiset === * Aikakausmedia * Graafinen teollisuus * RadioMedia * Suomen Kustannusyhdistys * Uutismedian liitto Lähde === Entiset === * Viestintätyönantajat VTA (lopetti toimintansa ja yhdistyi keskusliittoon 1.4.2006) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Medialiiton kotisivut Luokka:Suomalaiset työnantajajärjestöt Luokka:Elinkeinoelämän järjestöt
John Griffin Carlisle

John Griffin Carlisle (5. syyskuuta 1834 Campbell, Kentucky – 31. heinäkuuta 1910 New York City) oli yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Hän toimi edustajainhuoneen jäsenenä 1877-90 (josta puhemiehenä vuosina 1883–1889), senaattorina 1890–1893 ja Yhdysvaltain valtiovarainministerinä 1893–1897. Carlisle istui 1860-luvulla Kentuckyn osavaltion edustajainhuoneessa ja senaatissa. Vuosina 1871–1875 hän oli Kentuckyn varakuvernööri, jonka jälkeen hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuosina 1877–1889 Kentuckyn kuudennesta vaalipiiristä. Carlisle nousi senaattiin 1890 kesken kauden virassaan kuolleen James B. Beckin tilalle. Grover Cleveland nimitti Carlislen valtiovarainministerikseen vuonna 1892, jonka vuoksi hän erosi senaatista kesken virkakauden helmikuussa 1893. Carlisle toimi valtiovarainministerinä vuoteen 1897 saakka, jonka jälkeen hän vetäytyi päivänpolitiikasta. Ministerikautensa jälkeen hän toimi lakimiehenä New Yorkissa kuolemaansa 1910 asti. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Henkilöartikkeli John Carlislesta kongressin sivuilla Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltain osavaltioiden varakuvernöörit Luokka:Yhdysvaltain senaatin jäsenet Luokka:Yhdysvaltain valtiovarainministerit Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Vuonna 1834 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
Janet Baker

Janet Abbott Baker (s. 21. elokuuta 1933) on brittiläinen mezzosopraano. Hänet tunnetaan varsinkin varhaisen oopperan ja Benjamin Brittenin tuotannon tulkinnoistaan. Baker syntyi Hatfieldissä, Etelä-Yorkshiressä, ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1956; jo samana vuonna hän esiintyi Glyndebournen festivaaleilla. Hänestä tuli seuraavien vuosikymmenten aikana kansainvälisesti tunnustetuimpia klassisia laulajia, ja hän jatkoi lavalla 1980-luvun alkuun saakka. Bakerin muistelmateos Full Circle julkaistiin vuonna 1982. Hän toimi vuosina 1991–2004 Yorkin yliopiston kanslerina. Hän on ollut DBE (Dame of the British Empire) vuodesta 1976, ja hän on lisäksi ollut Companions of Honourin jäsenenä vuodesta 1993. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 Léonie Sonningin musiikkipalkinto. == Lähteet == Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Brittiläiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Nodar Dumbadze

]Nodar Dumbadze (, 14. heinäkuuta 1928 - 4\. syyskuuta 1984) oli yksi 1900-luvun loppupuolen suosituimmista georgialaisista kirjailijoista. Dumbadze syntyi Tbilisissä, ja valmistui Tbilisin valtionyliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1950. Samana vuonna hänen ensimmäiset runonsa ja humoristiset tarinansa julkaistiin Georgian lehdistössä. Hän toimitti satiirista Niangi-lehteä vuodesta 1967 vuoteen 1972, jolloin hänestä tuli Georgian kirjailijaliiton sihteeri ja Neuvostokirjailijoiden liiton puhemiehistön jäsen. Hän tuli tunnetuksi erityisesti romaaneistaan Me, bebia, Ilik'o da Ilarioni (, "Minä, isoäiti, Iliko ja Ilarioni") vuodelta 1960, Me vkhedav mzes (, "Voin nähdä auringon") vuodelta 1962, Mziani ghame (, "Aurinkoinen yö") vuodelta 1967, Nu gešinia, deda! (, "Älä pelkää, äiti!") vuodelta 1971, Tetri bairaghebi (, "Valkoiset liput") vuodelta 1973 ja Maradisobis k'anoni (, "Ikuisuuden laki") vuodelta 1978. Hänen teostensa huomattavia piirteitä ovat proosan yksinkertaisuus ja lyyrisyys, huumori sekä melankoliaan yhdistyvä optimismi. Dumbadzelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1975 ja Leninin palkinto vuonna 1980. Suurin osa hänen tärkeimmistä töistään on dramatisoitu ja/tai elokuvattu. Hän kuoli Tbilisissä, ja hänet haudattiin perustamaansa "Mziuri"-lastenkaupunkiin. == Lähteet == *Mikaberidze, Alexander (ed., 2007), Dumbadze, Nodar. Dictionary of Georgian National Biography. *Ревишвили, Натиа (Revishvili, Natia) ДУМБАДЗЕ, НОДАР ВЛАДИМИРОВИЧ (Dumbadze, Nodar Vladimirovich). Entsiklopediya Krugosvet. Luokka:Georgialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Dominic Demeritte

Dominic Demeritte (s. 22. helmikuuta 1978, Nassau, Bahama) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 200 metrin juoksu. Demeritte karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 200 metrin alkuerissä ajalla 21,41. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa alkuerissä. Vuonna 2001 hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa alkuerissä ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa toisissa alkuerissä ajalla 20,86. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Kansainyhteisön kisoissa ajalla 20,21 ja viidenneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 Demeritte voitti MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM- kisoissa välierissä. Demeritte voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 MM-kultaa 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Bahaman mestaruuden 200 sekä 100 metrin juoksussa, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa 200 metrin toisissa alkuerissä. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa 200 metrillä kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa toisissa alkuerissä ja Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 alkuerissä. ==Ennätykset== * 100 metrin juoksu: 10,26 (2003) * 200 metrin juoksu: 20,21 (2002) * 400 metrin juoksu: 47,28 (2002) ==Lähteet== * Luokka:Bahamalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kakkosen kausi 2007

Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2007 se pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Sarjasta putosi kolme lohkojen viimeistä suoraan Kolmoseen ja lohkovoittajat nousivat Ykköseen. ==Sarjataulukot== {| class="wikitable" Lohko A Joukkue Pisteet Käpylän Pallo 57 FC Kuusankoski 54 Mikkelin Palloilijat 49 Laajasalon Palloseura 45 FC City Stars 44 Warkaus JK 41 IF Gnistan 39 FC Kontu 35 Hyvinkään Palloseura 35 Rakuunat 27 FCJ Blackbird 24 Puistolan Urheilijat 24 Malmin Palloseura 22 Mikkelin Kissat 13 ==Kakkosen karsinnat== Kakkosen karsintoihin pääsivät piirien parhaat joukkueet Kolmosesta. Nämä joukkueet oli jaettu kolmeen neljän joukkueen nousukarsintalohkoon, joiden kolme parasta nousi Kakkoseen kaudeksi 2008. Karsintasarjassa kaikki kohtasivat kerran toisensa. ===Vaasan, Tampereen, Keski-Pohjanmaan ja Satakunnan piirit=== Joukkue Pisteet VPS Juniorit 7 TUS 4 Forssan Jalkapalloklubi 3 Euran Pallo 2 ===Itä-Suomen, Kaakkois-Suomen, Keski-Suomen ja Pohjois-Suomen piirit=== Joukkue Pisteet FC Oulun Pallo 7 KTP 4 Pallo-Kerho 37 2 Äänekosken Huima 2 ===Helsingin, Uudenmaan, Turun ja Ahvenanmaan piirit=== Joukkue Pisteet HIFK Soccer 7 Åbo IFK 6 PK Keski-Uusimaa 4 BK-46 0 == Parhaat maalintekijät == === Lohko A === Sijoitus Pelaaja Maa Joukkue Maalit 1\. Niko Nakari FC Kuusankoski 16 2\. Pekka Pyykkö City Stars 15 3\. Tuomas Mustonen Gnistan 14 4\. Olli Riikonen City Stars 13 5\. Oskari Partonen HyPS 12 Noam Surrier Warkaus JK 12 === Lohko B === Sijoitus Pelaaja Maa Joukkue Maalit 1\. Matti Heimo KaaPo 29 2\. Petter Meyer GrIFK 19 3\. Kimmo Kotamäki SalPa 12 4\. Jan Lomski SalPa 12 5\. Antti Sumiala PoPa 12 === Lohko C === Sijoitus Pelaaja Maa Joukkue Maalit 1\. Zoran Bogesic Kraft 18 Petteri Rönkkö Kings 18 3\. Dragan Pejic OPS-jp 14 4\. Aleksandr Bagaev PS Kemi 13 Mika Hemmilä FC YPA 13 == Lähteet == * Luokka:Kakkosen kaudet Luokka:Jalkapallosarjojen kausi 2006–2007/2007
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tbilisi)

Tiflisin Aleksanteri Nevskin sotilaskatedraali (, ) oli ortodoksinen katedraali Tbilisin eli silloisen Tiflisin keskustassa Georgiassa. Katedraali rakennettiin Venäjän keisarikunnan aikana 1870–1890-luvuilla. Neuvostoviranomaiset tuhosivat sen vuonna 1930. Katedraali pystytettiin muistuttamaan Venäjän voitosta Pohjois-Kaukasuksen vuoristokansoista Kaukasuksen sodassa. Se nimettiin keskiaikaisen venäläisen pyhimyksen Aleksanteri Nevalaisen mukaan. Rakennus edusti uusbysanttilaista tyyliä, ja sen suunnitteli arkkitehti D. Grim. Sen rakentaminen aloitettiin 16. huhtikuuta 1871 Aleksanterin puutarhan yläosassa Gunibskin aukiolla (myöhemmin Sobornin aukio ja nykyään Rustavelis gamziri). Georgian eksarkki Vladimir otti katedraalin käyttöön 21. toukokuuta 1897. Katedraalia hallinnoi Georgian eksarkaatti vuoteen 1917, jolloin se siirtyi äskettäin autokefaloidulle Georgian patriarkaatille. Helmikuussa 1921 sen pihasta tuli hautausmaa Georgian sotilaskoulun opiskelijoille, jotka olivat kaatuneet taistellessaan puna-armeijaa vastaan Neuvostoliiton hyökkäyksessä. Vuonna 1930 Neuvostohallitus purki katedraalin Gruusian SNT:n uuden hallitusrakennuksen tieltä; nykyään paikalla on Georgian parlamentti. == Lähteet == * Kvirkvelia, Tengiz. ძველთბილისური დასახელებანი (The placenames of Old Tbilisi), p. 28. Tbilisi: Sabchota Sakartvelo, 1985. * Тифлисский Александро-Невский военный собор in: Tsitovich, G. A. Храмы армии и флота (The Army and Fleet Churches), pp. 399–400. Pyatigorsk, 1913. Luokka:Tbilisi Luokka:Georgian kirkot Luokka:Katedraalit Luokka:Kivikirkot
Cy Twombly

Edwin Parker ”Cy” Twombly nuorempi (25. huhtikuuta 1928 – 5. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen abstrakti kuvataiteilija. Twombly syntyi Lexingtonissa, Virginiassa, ja opiskeli muun muassa Black Mountain Collegessa. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä järjestettiin vuonna 1951. Twombly muutti vuonna 1959 Roomaan ja oli edustettuna Venetsian biennaalissa ensimmäisen kerran vuonna 1964. Twombly oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1987. Hän asui vakituisesti Lexingtonissa ja Italiassa. Twombly kuoli Roomassa heinäkuussa 2011. Cy Twomblyn pieniä akvarellitöitä oli esillä Ars 83 -näyttelyssä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Yhdysvaltalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Fernando Botero

Fernando Botero (19. huhtikuuta 1932, Medellín, Kolumbia – 15. syyskuuta 2023, Monte Carlo, Monaco) oli kolumbialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jonka tuotanto edustaa niin kutsuttua neofiguratiivista taidetta. Hän nousi maineeseen vuonna 1958 voitettuaan Salón de Artistas Colombianos -tapahtuman ensimmäisen palkinnon. Botero syntyi Medellínissä. Hän aloitti maalaamisen teini-iässä ja sai vaikutteita sekä Kolumbian alkuperäisväestön että espanjalaisten siirtomaaisäntien taiteesta sekä meksikolaisen Diego Riveran poliittisista seinämaalauksista. Hän opiskeli taidetta Madridissa ja vietti suuren osan 1950-luvusta Euroopassa tutkien Pariisin ja Firenzen taideaarteita. Botero muutti 1960 New Yorkiin ja oli siihen mennessä kehittänyt oman helposti tunnistettavan tyylinsä: pyöreämuotoiset, pullistuneet henkilöhahmot. Abstrakti ekspressionismi ja minimalismi hallitsivat tuolloin taidekenttää, mutta Botero herätti huomiota omalla tyylillään, jota alettiin kutsua ”boterismiksi”. Hänen työnsä nostivat figuratiivisen taiteen kiinnostusta ja tekivät hänestä tunnetun. Vuonna 1973 Botero palasi Pariisiin ja alkoi tehdä veistoksia, jotka muistuttavat tyyliltään hänen maalauksiaan. Veistokset ovat suurikokoisia, ja niitä on monilla julkisilla paikoilla. 2000-luvulla Botero muutti tyyliään rajusti ja maalasi ja piirsi sarjan teoksia kotimaataan repivästä huumesodasta. Alkuvuodesta 2004 hän lahjoitti 23 öljyvärimaalausta ja 27 piirrosta Kolumbian kansallismuseolle Bogotáan. Boteron poliittisesti kantaaottavista teoksista kiistanalaisin oli vuosina 2004–2005 valmistunut noin 80 maalauksen ja 100 piirroksen sarja, joka kuvasi Yhdysvaltain joukkojen harjoittamaa vankien kidutusta Abu Ghraibin vankilassa Irakissa. Botero lahjoitti sarjan Kalifornian yliopiston Berkeleyn kirjastolle. Hän perusteli lahjoitusta sillä, ettei niin vakavaa aihetta voida myydä keräilijöille. Boteron tuotanto käsittää kaikkiaan yli 2 500 teosta. Hän on kansainvälisesti tunnetuimpia nykytaiteilijoita, ja hänen töitään on ollut näkyvästi esillä lukuisissa eri valtioissa ja maanosissa, Kolumbian lisäksi muun muassa Berliinissä, Jerevanissa, Tokiossa ja Ateenassa. Suomessa Boteron yksityisnäyttely on järjestetty Helsingissä Ateneumin taidemuseossa 25. helmikuuta – 26. maaliskuuta 1972. Helsingin kaupungin taidemuseo järjesti 1994 Boteron yksityisnäyttelyn Meilahdessa. Boteron tauluja kävi puolitoista kuukautta kestäneen näyttelyn aikana katsomassa noin 60 000 kävijää. Esimerkiksi 1991 järjestetyssä Henry Mooren näyttelyssä vieraili 18 600 kävijää. Meilahden näyttelyistä Boteroa suositumpi oli vasta 1997 pidetty Frida Kahlon taiteen esittely, joka keräsi satatuhatta kävijää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Boteron teoksia. Athenaeum. Luokka:Kolumbialaiset taidemaalarit Luokka:Kolumbialaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Louis le Brocquy

Louis le Brocquy (10. marraskuuta 1916 – 25. huhtikuuta 2012) oli irlantilainen taidemaalari. Brocquy loi pitkän ja monipuolisen uran, johon mahtui useita vaiheita. Hänen työnsä eri ajoilta saattavat näin ollen poiketa tyylillisesti huomattavastikin toisistaan. Kuuluisa on esimerkiksi hänen "päiden sarjansa". Taiteilija oli Kunnialegioonan Chevalier (1975–) ja Ordre des Arts et des Lettresin Officier (1996–). Brocquy syntyi Dublinissa, ja hänen työtään oli vuonna 1956 edustettuna Venetsian biennaalilla. Samoin hän sai näkyvyyttä vuoden 1958 maailmannäyttelyssä Brysselissä, ja samoihin aikoihin hän meni naimisiin kuvataiteilijakollegansa Anne Maddenin kanssa. 90-vuotispäiväänsä marraskuussa 2006 viettänyt Brocquy jatkoi uraansa aivan viimeisiin vuosiinsa saakka. Hänen töitään on ollut julkisesti näytillä useissa kansainvälisestikin merkittävissä museoissa, kuten – luonnollisesti – Irlannin kansallisgalleriassa. Brocquy kuoli kotonaan Dublinissa huhtikuussa 2012. == Lähteet == Luokka:Irlantilaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Spark (Endstandin albumi)

__NOTOC__ Spark on Endstandin 26. syyskuuta 2007 julkaistu albumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Janne Tamminen – laulu * Mika Kaukonen – kitara * Joel Sipilä – basso * Pekka Hänninen – rummut === Tuotanto === * Anssi Kippo – äänitys, tuotanto (Astia-Studio) * Antti Malinen – miksaus (Red five Studio) * Henkka Niemistö – masterointi (Chartmakers) * Ville Angervuori – kansitaide * Tuukka Koski – valokuvat * Tapio Vartiainen – tuotanto == Arvostelut == * Desibeli.net: * Imperiumi: 8+/10 * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Spark discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2007 albumit Luokka:Endstandin albumit
Terjärv Ungdoms Sportklubb

Terjärv Ungdoms Sportklubb (TUS) on ruotsinkielinen urheiluseura Kruunupyyn Teerijärveltä. Seura on perustettu vuonna 1912. Parhaiten TUS tunnetaan jalkapallosta, jota sen miesten edustusjoukkue pelasi Kakkosessa kaudet 2002–2006 ja 2008. Kaudeksi 2009 joukkue putosi Kolmoseen. Jääkiekkoa seura pelaa suomen viidenneksi korkeimmalla tasolla III-divisioonassa. Seuran muita lajeja ovat salibandy, hiihto ja yleisurheilu. ==Aiheesta muualla== * Seuran sivusto Luokka:Suomalaiset jalkapalloseurat Luokka:Suomalaiset jääkiekkoseurat Luokka:Kruunupyy Luokka:Vuonna 1912 perustetut urheiluseurat
Aston Martin V12 Vanquish

Aston Martin V12 Vanquish on Ian Callumin muotoilema ja Aston Martinin tuottama V12-moottorilla varustettu urheiluauto. Vuodesta 2001 aina tuotannon lopettamiseen 2007 asti auto oli Aston Martinin tuotannon lippulaiva. Autossa on kuusiportainen sekventaalivaihteisto. == Suorituskyky == ===Vanquish=== * Huippunopeus: n. 306 km/h * Kiihtyvyys 0-100 km/h: 4,9 s ===Vanquish S=== * Huippunopeus: > 321 km/h * Kiihtyvyys 0-100 km/h: 4,8 s == Aiheesta muualla == V12 Vanquish Luokka:S-segmentin autot Luokka:2000-vuosikymmenen autot
Alfred Hrdlicka

Alfred Hrdlicka (27. helmikuuta 1928 – 5. joulukuuta 2009) oli itävaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa ja oli edustettuna Venetsian biennaalissa vuonna 1964. Hänellä oli tšekkiläisiä sukujuuria. Hrdlicka oli niin ikään lahjakas shakinpelaaja. ==Aiheesta muualla== * Alfred Hrdlickan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Itävaltalaiset taidemaalarit Luokka:Itävaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Polyidos

Polyidos () oli kreikkalaisessa mytologiassa korinttilainen tietäjä. Bellerofon kysyi häneltä neuvoa lähtiessään tappamaan Khimairaa, ja tämä neuvoi, kuinka hän löytäisi PegasoksenPindaros: Olympia 13 (engl. käännös)Homeros: Ilias 13.660–672 (engl. käännös). Polyidos oli kuuluisan tietäjän Melampuksen sukukunnasta, Koiranoksen poika. Hänen kerrottiin rakentaneen puhdistaneen Megarassa Alkathooksen poikansa surmaamisesta, ja rakennuttaneen sinne pyhäkön Dionysokselle. Sen sisäänkäynnin luona olivat hänen tyttäriensä Manton ja Astykrateian haudat.Pausanias: Periegesis tes Hellados ('Kreikan kuvaus') 1.43.5 (engl. käännös) Minoksen ja Pasifaen pojan Glaukoksen hävittyä nämä kysyivät neuvoa kureeteilta. Nämä neuvoivat, että mies, joka löytäisi samankaltaisuuden Minokselle syntyneen väriä vaihtavan vasikan kanssa, löytäisi myös pojan. Polyidos vertasi kolme kertaa päivässä väriään valkoisesta punaiseen ja siitä edelleen mustaksi vaihtavaa vasikkaa mulperipuun hedelmäänHyginus: Fabulae cxxxvi (engl. käännös) tai karhunvatukkaanApollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.3.1 (engl. käännös), ja Minos lähetti hänet etsimään lasta. Etsiessään poikaa Polyidos näki pöllöin ajavan mehiläisiä ulos viinikellarista Minoksen palatsissa. Viinikellarissa oli tynnyrillinen hunajaa, ja Glaukos kuolleena sen sisällä. Minos vaati Polyidosta herättämään poikansa takaisin henkiin, ja vaikka Polyidos vastusteli, Minoksella oli hyvät perusteet pitäytyä vaatimuksessaan; oraakkeli oli kertonut näkijän palauttavan lapsen eloon. Niin Minos telkesi Polyidoksen pojan ruumiin kanssa samaan tilaan. Kun paikalle ilmestyi käärme, Polyidos tappoi sen kivellä. Pian kuitenkin sitä etsimään saapui toinen käärme, ja nähtyään kumppaninsa kuolleena, se lähti ja palasi mukanaan yrtti, jolla se herätti ensimmäisen käärmeen takaisin eloon. Seuraten tätä esimerkkiä, Polyidos käytti samaa yrttiä herättääkseen myös Glaukoksen kuolleista. Minos kieltäytyi päästämästä Polyidosta lähtemään Kreetalta, ennen kuin hän olisi opettanut Glaukokselle selvinnäkemisen taidon. Polyidos teki näin, mutta viime hetkellä ennen lähtöään hän pyysi Glaukosta sylkäisemään suuhunsa. Tämän teki ja samalla unohti kaiken oppimansa.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.3.2 (engl. käännös) == Lähteet == Luokka:Kreikkalainen mytologia
Amsterdam-Noord

Amsterdam-Noord () on Amsterdamin kaupunginosa. Amsterdam-Noordin alue kattaa IJ-joen pohjoispuolelle jäävän Amsterdamin. Alueella asuu hieman yli 88 000 ihmistä ja sen pinta-ala on 63,76 km². ==Aiheesta muualla== *Viralliset kotisivut Luokka:Amsterdamin kaupunginosat
Mies ja elokuvakamera

Mies ja elokuvakamera (Человек с киноаппаратом, Tšelovek s kinoapparatom) on Dziga Vertovin ohjaama ja käsikirjoittama neuvostoliittolainen kokeellinen dokumenttielokuva, joka valmistui vuonna 1929. Vertovin veli Mihail Kaufman toimi kuvaajana. Dziga Vertov kuului todellisuuteen vannovien elokuvantekijöiden kinokkien ryhmään ja halusi näyttää elokuvissaan elämää sen todellisessa muodossa. Mies ja elokuvakamera on paitsi kuvaus suurkaupungin elämästä, myös elokuva elokuvan teosta. Vertov esittelee dokumentissa useita elokuvan tehokeinoja, muun muassa nopeutuksia, rinnakkaisleikkauksia, trikkikohtauksia sekä päällekkäis- ja pysäytyskuvia. Toisinaan kamera kuvaa elokuvalaboratorion leikkauspöytää ja elokuvateatteria, kunnes kameramies jatkaa taas matkaansa. Elokuvassa ei ole käsikirjoitusta eikä välitekstejä. Odessaa esitellessään elokuva vertautuu Walter Ruttmanin elokuvaan Berliini: suurkaupungin sinfonia. Koneromantiikan ajan hengessä Vertov ihailee lentokoneita, raitiovaunuja ja tehtaiden koneita. Nopeiden leikkausten esikuvana ovat Sergei Eisensteinin montaasiteoriat, kuvauksen taas Aleksandr Rodtšenkon konstruktivismi ja valokuvat.Harri Römpötti, Minun kotini Odessa, Helsingin Sanomat 9.7.2010 sivu B 17 Elokuvan alussa kameramies kuvaa suurta elokuvateatteria, jossa valmistellaan illan esitystä. Yleisö saapuu sisään projektorinhoitajan vielä viimeistellessä projektoria esityskuntoon. Lopulta valkokankaalle heijastuu kuva aamuisesta kaupungista, jonka kaduilla kävelee vain muutama ihminen. Vähitellen ihmiset heräilevät, pukevat vaatteet ylleen, ja suurkaupungin päivä alkaa. Kameramiestä tulee noutamaan autonkuljettaja ja kuvaajan urakka tallentaa päivä filmille alkaa. Elokuvakamera kiertää ympäri kaupunkia kauneussalongeista tehtaisiin ja uimarannoilta kaivoksiin. Filmille tallentuvat myös häät, synnytys ja hautajaiset. ==Myöhempi arvostus== Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon. Elokuva arvioitiin Ukrainan elokuvahistorian kolmanneksi parhaaksi teokseksi Dovženko-keskuksen vuonna 2021 julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla. == Elokuva kokonaisuudessaan == ==Lähteet== *Mykkäelokuvasivusto ===Viitteet=== ==Kirjallisuus== *Stranius, Pentti: ”Katsoin elokuvan: Dziga Vertovin Mies ja elokuvakamera”, Filmihullu 1/2010. Luokka:Neuvostoliittolaiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1929 elokuvat Luokka:Neuvostoliittolaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Neuvostoliittolaiset dokumenttielokuvat Luokka:Ukrainalaiset elokuvat Luokka:Elokuvat elokuvanteosta
Sandra Magnus

Sandra Hall Magnus (s. 30. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen insinööri ja astronautti. Hänet valittiin NASA:n astronautiksi huhtikuussa 1996. Hänen ensimmäinen lentonsa avaruuteen oli avaruussukkula Atlantiksen STS-112-lento lokakuussa 2002. Seuraavaksi hän lähti avaruuteen marraskuussa 2008 lennolla STS-126. Hän palasi Maahan lennolla STS-119 Discovery 28. maaliskuuta 2009 vietettyään 134 päivää kiertoradalla ISS-avaruusaseman Retkikunta 18:n miehistössä. Magnus osallistui 8. heinäkuussa 2011 laukaistulle viimeiselle avaruussukkulalennolle STS-135. Magnus on radioamatööri (kutsu KE5FYE). Magnus syntyi ja kasvoi Bellevillen kaupungissa, Illinoisissa. Hän valmistui Missourin yliopistosta Rollasta ja Georgian teknologian instituutista. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Sandra Magnusin elämäkerta NASAn sivuilla *Sandra Magnusin elämäkerta Spacefacts.de:n sivuilla *Magnus Twitterissä *Lentoa STS-135 edeltävä haastattelu (03.06.2011) *Lentoa STS-126 edeltävä haastattelu (24.09.2008) Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ludwig-Maximilians-Universität München

Ludwig-Maximilians-Universität München on yliopisto, joka sijaitsee Münchenissä Saksassa. Lähes 49 000 opiskelijallaan se on Saksan suurin yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1472, mutta se on ollut nykyisessä muodossa ja nimellään vuodesta 1826 lähtien. Yliopisto menestyi Saksan yliopistoista parhaiten kansainvälisessä yliopistojen välisessä Shanghai- vertailussa vuonna 2006. Vuoden 2012 Shanghai-vertailussa Münchenin yliopisto sijoittui 60. sijalle maailmassa. Saksalaisista yliopistoista tätä korkeamman sijan sai vain Münchenin teknillinen yliopisto 53. sijallaan. Yliopiston rehtorina on vuodesta 2002 toiminut kansantaloustieteilijä Bernd Huber. Ludwig-Maximilians-Universität_München.jpg|Yliopiston päärakennus Sigillum Universitatis Ludovico-Maximilianeae.svg|Yliopiston sinetti == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Yliopiston sivut Luokka:München Luokka:Saksan yliopistot Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
José Pablo Moncayo

José Pablo Moncayo (29. kesäkuuta 1912 – 16. kesäkuuta 1958) oli meksikolainen säveltäjä. Moncayo syntyi Guadalajarassa, Jaliscossa. Hän opiskeli Méxicon konservatoriossa ja sai vuonna 1942 opetusta Aaron Coplandilta. Sävellystyönsä ohessa hän toimi Kansallisen sinfoniaorkesterin lyömäsoittajana ja vuosina 1949–1954 kapellimestarina. Moncayo kuului säveltäjänä Meksikon niin kutsuttuun "neljän ryhmään", jonka muut jäsenet olivat Blas Galindo, Salvador Contreras ja Daniel Ayala. Viimeinen säveltäjä tästä "neljän ryhmästä" kuoli 19. huhtikuuta 1993; Moncayo itse kuoli aikaisemmin kuin muut, 45-vuotiaana Méxicossa. Moncayon tunnetuin teos on yhä orkesterisävellys Huapango (1941). Muun tuotannon joukkoon lukeutuu ooppera La mulata de Córdoba (1948). == Kirjallisuutta == *Torres-Chibrás, Armando. 2009. José Pablo Moncayo: Mexico's Musical Crest. Cologne: LAP Lambert Academic Publishing. *Zepeda Moreno, José Kamuel. 2005. Vida y obra de José Pablo Moncayo. Guadalajara, Jalisco, México: Gobierno de Jalisco, Secretaría de Cultura. Luokka:Meksikolaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Eino Noponen

Eino Kalervo Noponen (3. toukokuuta 1893 Rantasalmi – 7. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Eino Noposen ura alkoi Komedia-Teatterissa vuonna 1915 ja jatkui Turun Työväen Teatterissa, Tampereen Teatterissa, Viipurin Näyttämöllä, Kotkan Näyttämöllä ja Turun Suomalaisessa Teatterissa. Vuonna 1934 hänet nimitettiin Haminan Näyttämön johtajaksi, ja teatterinjohtajana hän vaikutti myöhemmin myös Haminan Työväen Näyttämöllä ja vuodet 1949–1953 Kajaanin Työväen Näyttämöllä. Noponen esiintyi vuonna 1924 ensimmäisen kerran elokuvassa, avustajana filmissä Kihlauskylpylä, mikä oli myös Uuno Laakson, Litja Ilmarin, Salli Karunan ja Hemmo Airamon ensimmäinen elokuva. Kuitenkaan muita elokuvarooleja ei vielä tullut. Noponen siirtyi 1920-luvun lopulla Helsingin Työväen Teatterin vakituiseksi näyttelijäksi. Elokuvaroolit alkoivat yleistyä 1950-luvun tuntumassa. Hän teki viimeisen elokuvaroolinsa 1961 ja kuoli kolme vuotta myöhemmin 71-vuotiaana. Noponen tunnetaan parhaiten vanha-Kallena elokuvassa Niskavuoren Aarne. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * IMDb Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Daniellin pari

Daniellin pari on galvaaninen kenno, jonka elektrodeista toinen on sinkkiä ja toinen kuparia. Sinkkielektrodi on sinkkisulfaatin (ZnSO4) ja kuparielektrodi kuparisulfaatin (CuSO4) vesiliuoksessa. Vähemmän jalona sinkkielektrodi hapettuu eli luovuttaa elektroneja – se on siis negatiivinen elektrodi eli anodi. Vastaavasti kuparielektrodi pelkistyy eli on katodi. Daniellin pari voidaan kuvata kennokaaviolla: : - Zn(s) | ZnSO4(aq) || CuSO4(aq) | Cu(s) + == Kennossa tapahtuvat reaktiot == Katodireaktio: : Cu2+(aq) + 2e- → Cu(s) Anodireaktio: : Zn(s) → Zn2+(aq) + 2e- Kennoreaktio: : Zn(s) + Cu2+(aq) → Zn2+(aq) + Cu(s) Daniellin parin teoreettinen jännite on 1,1 V. == Historia == John Frederic Daniell kehitti Daniellin parin 1820-luvulla. Se säilytti varauksen pidempään kuin Alessandro Voltan Voltan patsas. Daniellin parin alkuperäinen rakenne muodostui kahdesta sisäkkäisestä astiasta, joista sisempi oli puoliläpäisevä. Puoliläpäisevässä astiassa oli kuparitikku ja kuparisulfaattiliuosta. Ulompi astia ja oli sinkkiä ja se sisälsi puoliläpäisevän astian lisäksi sinkkisulfaattiliuosta. 1871 ranskalainen Callaud kehitti uuden rakenteen Daniellin parille. Se syrjäytti pian vanhan rakenteen. Callaudin kennossa sinkki- ja kuparisulfaatin vesiliuokset olivat yhdessä astiassa päällekkäin kahtena faasina. Sinkkisulfaattiliuos oli vähemmän tiheänä kuparisulfaattiliuoksen päällä. Elektrodit olivat upotettuina omiin sulfaatteihinsa – kuparielektrodi pohjalla. Daniellin parin faasit sekoittuivat herkästi esimerkiksi ravistuksesta – siksi sitä käytettiin lähinnä paikallaan olevissa laitteissa, kuten lennättimissä, puhelimissa ja ovikelloissa. == Lähteet == * * Luokka:Sähkökemia
Elias James Corey

Elias James Corey (s. 12. heinäkuuta 1928) on yhdysvaltalainen tieteilijä, jolle myönnettiin vuonna 1990 Nobelin kemianpalkinto ansioista orgaanisen synteesin teorian ja metodologian kehittämisessä. Hänet on niin ikään palkittu Japani-palkinnolla vuonna 1989. Corey syntyi Massachusettsissa libanonilaisille maahanmuuttajavanhemmille. Hänen alkuperäinen nimensä oli William; äiti antoi pojalle uuden nimen kunnioittaakseen isää, joka oli kuollut pojan ollessa vasta puolitoistavuotias. Hän valmistui Massachusetts Institute of Technologystä ja liittyi Illinoisin yliopiston Urbana-Champaignin kampuksen henkilökuntaan. Vuonna 1957 Corey alkoi kehittää kemiallista synteesiä menetelmäksi, jota kutsuttiin myöhemmin retrosyteemiksi. Siihen asti synteesiä oli tehty aloittamalla tutuista yhdisteistä ja kokoamalla niitä monimutkaisemmiksi yhdisteiksi. Corey aloitti monimutkaisesta yhdisteestä jonka hän halusi syntetisoida ja tarkasteli teoreettisesti sen rakennusosia pilkkoen sen pienemmiksi palasiksi kunnes pääsi palasiin joita voitiin toteuttaa. Core ja hänen ryhmänsä valmistivat synteettisesti yli sataa luonnossa tavattua ainetta, kuten neidonhiuspuussa olevaa yhdistettä, jota on käytetty kiinalaisessa lääketieteessä.Elias James Corey Encyclopedia Britannica Corey siirtyi vuonna 1959 Harvardin yliopistoon, jossa hän nykyisin on orgaanisen kemian emeritusprofessorina. Hänet valittiin Kansalliseen tiedeakatemiaan vuonna 1966; hänelle on lisäksi myönnetty Royal Societyn ulkomaalaisjäsenyys, Wolfin palkinto 1986, National Medal of Science 1988 ja Priestley-mitali 2004.Major awards EJ Corey == Lähteet == Luokka:Nobelin kemianpalkinnon saajat Luokka:Yhdysvaltalaiset kemistit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Amerikanlibanonilaiset Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Royal Societyn ulkomaiset jäsenet
Frasses

Frasses on ruotsalainen pikaruokalaketju. Ensimmäinen Frasses-ravintola avattiin Luulajaan vuonna 1975. Ketjun tuotteisiin kuuluvat muun muassa hampurilaiset, ranskalaiset perunat ja kananuggetit. Ketjun ravintoloita löytyy Luulajan lisäksi muun muassa Pajalasta, Uumajasta ja Kiirunasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Frassesin kotisivut Luokka:Pikaruokalat Luokka:Ruotsalaiset yritykset