EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
John Wilson (kirjailija)

John Wilson, kirjailijanimi Christopher North, (18. toukokuuta 1785 Paisley, Skotlanti – 3. huhtikuuta 1854 Edinburgh, Skotlanti) oli skotlantilainen runoilija ja esseisti.Wilson, John, Nordisk familjebok 32. 1921 Wilson opiskeli 1803–1807 Oxfordin yliopistossa, ja suoritettuaan tutkinnon hän asettui asumaan Westmorlandiin, missä hän seurusteli järvikoulun runoilijoiden, kuten William Wordsworthin, Samuel Taylor Coleridgen, kanssa. Hän sai arvostusta runokertomuksella The isle of palms (1812), joka kuvaa trooppista idylliä, ja dramatisoidulla The city of the plague (1813), joka avaa kuvia ruton Lontoossa aiheuttamista tuhoista. Kun hän sukulaisen petollisuuden vuoksi menetti perimänsä omaisuuden, hän asettui 1815 asianajajaksi Edinburghiin, harjoittamatta kuitenkin ammattiaan. Sen sijaan hän kirjoitti ahkerasti 1817 perustettuun aikakauskirjaan Blackwood’s Magazineen, joka poliittisilta näkemyksiltään oli ääritorylainen mutta ei kunnioittanut auktoriteetteja kirjallisissa ja muissa aiheissa. Kun hänen ystävänsä John Gibson Lockhart, joka aluksi oli lehden varsinainen toimittaja, muutti 1826 Lontooseen, hän jäi yksin vastuuseen lehdestä, ja hänen kirjoittajanimensä Christopher North oli laajalti tunnettu. Yllättäen hänet 1818 nimitettiin käytännöllisen filosofian professoriksi Edinburghin yliopistoon. Hän erosi virasta 1852. Wilsonin kirjoitti myös proosakuvauksia Lights and shadows of Scottish life (1822) sekä romaaneja The trials of Margaret Lyndsay (1823) ja The foresters (1825) mutta jäi pian unohduksiin. Hän oli parhaimmillaan proosakirjoitelmissaan, etenkin aikanaan ihailluissa Noctes ambrosianae (1843), jotka olivat eräänlaisia pöytäpuheita, joissa vaihtelevat politiikka, kirjallisuuskritiikki ja pilailu. Kiinnostava on myös hänen kokoelmansa Miscellaneous essays (1866). Taitavasta kirjoittelusta huolimatta hänellä oli taipumusta liioitteluun ja riehakkuuteen. Häntä on kuvannut muistelmissaan Memoir (1862) hänen tyttärensä M. W. Gordon. Wilsonin Poetical Works ilmestyivät 1874. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Skotlantilaiset kirjailijat Luokka:Brittiläiset toimittajat Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Edinburghin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1785 syntyneet Luokka:Vuonna 1854 kuolleet
Stanisław Dulias

Stanisław Dulias (12. huhtikuuta 1939 – 17. marraskuuta 2020) oli puolalainen poliitikko, joka toimi Sejmin jäsenenä. Dulias kuoli 17. marraskuuta 2020 COVID-19 : aan 81-vuotiaana. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet Luokka:Puolalaiset poliitikot
Sidamot

Sidamot ovat kuušilaista sidamon kieltä puhuva kansa Etiopian lounaisosassa. Vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan heitä oli 2 952 000 henkeä. Sidamot asuvat etupäässä Eteläisten kansojen alueella. Heidän asuinalueensa liitettiin Etiopian keisarikuntaan 1800-luvun lopussa. Suurin osa kansasta on maaseutuväestöä, joskin kaupunkilaisten määrä on lisääntymässä. Sidamojen elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat tefheinä, durra, vehnä, etiopianbanaani, vihannekset ja kahvi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Perinteiseen yhteiskuntaan kuuluvat suku- ja ikäryhmät ja käsityöläiskastit. Osa kansasta on muslimeja ja osa kristittyjä, eräät harjoittavat perinteistä uskontoa. ==Lähteet== Luokka:Etiopian etniset ryhmät
Fatih

Fatih on alue İstanbulin maakunnassa, Istanbulissa, Turkissa. Alueen väkiluku vuonna 2019 oli 443 090. == Historia == Fatih on muodostunut historiallisesta niemimaasta, jota ympäröivät Kultainen sarvi, Theodosiuksen muurit ja Marmaranmeri. Fatih on ollut arvokkain alue Istanbulissa. Fatihia ympäröi meret kolmelta eri puolelta. Fatih on tunnettu sen historiallisista rakennuksistaan. Näissä rakennuksissa on mahdollista päästä käymään sisällä. Fatihissa sijaitsee ensimmäinen Instanbulissa rakennettu moskeija. Moskeijan rakentaminen alkoi kymmenen vuotta Konstantinopolin piirityksen jälkeen vuonna 1463 ja rakentaminen kesti seitsemän vuotta. Moskeija kuitenkin tuhoutui lähes kokonaan maanjäristyksessä vuonna 1766. Arkkitehti Mimar Mehmet Tahir rakensi moskeijan uudestaan vuonna 1771. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Alueen kotisivut Luokka:Istanbul Luokka:İstanbulin maakunnan piirikunnat
Abdon Alfred Fredrik Lindberg

Abdon Alfred Fredrik Lindberg (4. elokuuta 1833 Uusikirkko – 1. helmikuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen pappi, maanviljelijä, liikemies ja valtiopäivämies sekä talonpoikais- että porvarissäädyssä. Lindbergin vanhemmat olivat nimismies Karl Fredrik Lindberg ja Karolina Johanna Wallens ja puoliso vuodesta 1860 Vendla Maria Nybom (k. 1908). Lindberg tuli ylioppilaaksi 1852 ja suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1855. Hän toimi pappina Uudellakirkolla, 9. Viipurin ruotujakoisessa tarkk'ampujapataljoonassa ja Pietarin suomalaisessa Pyhän Marian seurakunnassa, mutta erosi pappisvirasta 1862. Toimittuaan tilanomistajana Uudellakirkolla ja perustettuaan sinne olutpanimon hän siirtyi liikemieheksi Helsinkiin 1874. Vuonna 1888 hänestä tuli kunnallisraatimies kaupunkiin.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Abdon Alfred Fredrik Lindberg. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 18.11.2020.Lindberg, Abdon Alfred Fredrik Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. Viitattu 18.11.2020.Kuolleita. Päivälehti, 3.2.1904, s. 2. Lindberg oli talonpoikaissäädyssä Rannan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Hän edusti porvarissäädyssä Käkisalmea ja Lappeenrantaa 1877–1878, Kotkaa 1882 ja Helsinkiä 1891. ==Lähteet== Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1833 syntyneet Luokka:Vuonna 1904 kuolleet
Olaf Hillestad

Olaf Ludvig Zwilgmeyer Hillestad (8. heinäkuuta 1923 Askøy, Hordaland, Norja – 23. tammikuuta 1974 Oslo) oli norjalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija. Hillestadin isä oli pappi Erik Olsen Feet ja hän valmistui teologian kandidaatiksi 1952 Oslon seurakuntatiedekunnasta. 1950-luvulla hän toimi Norjan kristillisen Nuorisoliiton (Norges kristelige Ungdomsforbund) palveluksessa ja vuosina 1959-1964 seurakuntapappina Oslossa ja Bergenissä. Hän palasi takaisin nuorisoliiton palvelukseen ja sen jälkeen Oslon sisälähetysseuran (Oslo Indremisjon) palvelukseen ja toimi sen pääsihteerinä kuolemaansa saakka. Hillestad oli ennen muuta kristillisen nuorisotyön uudistaja Norjassa. Hän oli myös arvostettu saarnaaja ja ennen muuta uudentyyppisten virsien ja hengellisten laulujen kirjoittaja. Hillestad sai kokemuksia ja virsikkeitä opintomatkoillaan Saksassa ja USA:ssa. Erityisesti tutustuminen anglikaanisen kirkon toimintaan Isossa-Britanniassa vuosina 1963ja 1964. Siellä virsiuudsistus, uudenlaiset virret ja rytmikkäät sävelmät vaikuttivat häneen ja hän saivat hänet kirjoittamaan ja kääntämään virsiä. Norjalaiset säveltäjät Egil Hovland ja Trond Kverno kiinnostuivat hänen teksteistään ja ovat säveltäneet niitä. Vuoden 2013 Norjan kirkon virsikirjassa on yhdeksän hänen kirjoittamaansa seitsemän hänen kääntämäänsä virttä.Virsiään, saarnojaan ja muita kirjoituksiaan hän julkaisi kirjassa nimeltä Lukk opp kirkens dører. Salmer, prekener og artikler) 1975 Vuodesta 1965 toimi Hillestad Norjan kirkon Liturgiatyöryhmässä (Liturgikommisjonen) ja osallistui rippikoulutyön kehittämiseen. Vuonna 1973 valmistui virsikirjan koevihko, jossa oli 23 Hillestadin virttä. Toimiessaan Oslon sisälähetysseurassa hän sai mahdollisuuden kehittää jumalanpalveluselämää, mm jazzmessuja, jota varten hän oli kehittänyt toimintayksikön ”Forum Experimentale” Hillestadin kuoleman jälkeen sen toimintaa on jatkanut Kirkelig Kulturverksted (kirkollinen kulttuurityöpaja). Hän kuoli vuonna 1974 50-vuotiaana. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi Hillestadin kirjoittama virsi, 232 "Taas kutsut meidät pöytääsi" (Du ber oss til ditt alterbord), suom. Anna-Maija Raittila ja Esa Santakari 1984, sävelmä: Johann Crüger 1640. Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kaksi hänen kirjoittamaansa virttä (227 ja 234). == Lähteet == Luokka:Norjalaiset virsirunoilijat Luokka:Norjalaiset papit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Petit-Pont

Petit-Pont (”Pieni silta”, virallinen nimi Petit-Pont-Cardinal-Lustiger) on Pariisin keskustassa sijaitseva silta, joka ylittää Seinejoen eteläisen haaran Île de la Citén saaren kohdalla. Sillan pohjoispää on Île de la Citéllä Notre Damen aukion lähellä ja eteläpää Place du Petit-Pont -aukion kohdalla. Samassa katulinjassa Île de la Citén pohjoispuolella on Pont Notre-Dame -silta. Siltoja yhdistää saaren poikki kulkeva katu Rue de la Cité. Petit-Pontin pituus on 31 metriä ja leveys 20 metriä. Se on yksiaukkoinen holvisilta. Sillan suunnittelivat insinöörit Michal ja Darcel vuosina 1852–1853.Le pont Saint Michel - Paris 1e , 5e et 6e Paris1900. Viitattu 17.11.2020. Paikalla on ollut monta siltaa ennen nykyisen rakentamista, ja tällä paikalla ollutta siltaa on roomalaisajalta lähtien kutsuttu ”pieneksi sillaksi”, koska se ylittää Seinen kapeimmasta kohdasta. Ennen Pont Saint-Michelin valmistumista vuonna 1378 Petit-Pont oli ainoa silta Île de la Citén ja Seinen etelärannan välillä.Petit-Pont-Cardinal-Lustiger (4ème arrondissement) Les rues de paris. Viitattu 18.11.2020. Sillan eteläpäässä oli keskiajalta vuoteen 1782 Île de la Citéä suojannut linnoitus Petit Châtelet. Sillan nimi muutettiin muotoon Petit-Pont-Cardinal-Lustiger entisen Pariisin arkkipiispan Jean-Marie Lustigerin mukaan vuonna 2013. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Pariisin sillat Luokka:Holvisillat Luokka:Kivisillat Luokka:Ranskan tieliikennesillat
Stephanie Bice

Stephanie Bice (o.s. Asady, s. 11. marraskuuta 1973 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka on edustanut Oklahoman 5. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 2021 lähtien. Hän voitti marraskuun 2020 vaalit demokraattien Kendra Hornia vastaan. Hän on kongressin ensimmäinen amerikaniranilainen jäsen. Bice istui Oklahoman senaatissa vuosina 2014–2020. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bicen viralliset kotisivut Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Amerikaniranilaiset Luokka:Elävät henkilöt
Leopold Söderström

Gustaf Leopold Söderström (3. huhtikuuta 1831 Uusikaupunki – 20. huhtikuuta 1912 Porvoo) oli suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja ja valtiopäivämies. Söderströmin vanhemmat olivat tullinhoitaja Olof Söderström ja Henriette Fredrika Carolina Wittfooth ja puoliso vuodesta 1857 Hilda Eugenia Winter (k. 1920). Kirjankustantaja Werner Söderström oli heidän poikansa. Leopold Söderström tuli ylioppilaaksi 1851 ja omisti kirjakaupan Porvoossa 1853–1896 ja kirjapainon 1860–1888. Hän oli kirjankustantaja ja Borgåbladet-lehden perustajia 1861. Söderström harjoitti myös sekatavarakauppaa, laivanvarustusta ja vientikauppaa. Hän oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1910, toimien valtuuston puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana, samoin kuin kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja 1876–1878 ja Alankomaiden varakonsuli. Söderström oli porvarissäädyssä Porvoon edustaja valtiopäivillä 1885.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Leopold Söderström. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 18.11.2020.Kuka kukin oli Viitattu 18.11.2020. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirjakauppiaat Luokka:Suomalaiset kirjankustantajat Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Porvoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1912 kuolleet
Club Alfa Romeo Finland

Club Alfa Romeo Finland ry. (CARF) on suomalainen, vuonna 1979 perustettu Alfa Romeo -harrastajien autokerho. Yhdistyksen tavoitteena on koota yhteen Suomen Alfa Romeo -merkkisten autojen harrastajat ja antaa heille tietoa merkin eri mallien historiasta, tekniikasta ja huollosta. Vuoden 2021 lopulla kerhon rekisterissä oli 656 jäsentä ja 973 ajoneuvoa. Yhdistys julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää kerholehteä nimeltä il Biscione. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1990, sitä ennen CARF:n toiminnasta kerrottiin satunnaisesti suomen kielellä ruotsalaisen Alfa Romeo -kerhon Klöverbladet-lehdessä. Kerho järjestää vuosittain jäsenilleen Alfa Cup -ratakilpailusarjan sekä jakaa ”Concorso d’Originalita” -palkinnon alkuperäisimmästä tai vastaavaan kuntoon entisöidystä museoikäisestä Alfa Romeosta. Club Alfa Romeo Finlandin ohjelmaan kuuluu lisäksi osallistuminen autonäyttelyihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Club Alfa Romeo Finland ry. – kotisivut Luokka:Suomalaiset autokerhot Luokka:Alfa Romeo
Brianza

Brianza on historiallinen ja maantieteellinen alue Lombardian luoteisosassa Pohjois-Italiassa. Se rajoittuu lännessä Seveso-jokeen ja idässä Adda-jokeen. Pohjoisessa se rajoittuu Comojärveen; Como–Lecco-linja on karkeasti Brianzan pohjoisraja. Etelässä Brianza rajoittuu Milanon metropolikaupungin pohjoisimpia osia halkovaan Canale Villoresiin. Brianza käsittää siten Monza e Brianzan maakunnan lähes kokonaisuudessaan, Leccon maakunnan eteläosan ja Comon maakunnan kaakkoisosan. Brianzan pinta-ala on noin 880 km² ja väkiluku noin 1,5 miljoonaa (2016), joten alue on tiheäänasuttu. Monzaa, Comoa ja Leccoa ei lueta Brianzaan. Alueen keskuskaupunki on Lissone hieman Monzan luoteispuolella. Brianza on maastoltaan kumpuilevaa. Sen halki virtaa Lambro. Alueen pohjoisosassa on pienehköjä järviä, kuten Alserio, Pusiano ja Annone lännestä itään lueteltuina. Maasto alkaa kohota jyrkästi Como–Lecco-linjan pohjoispuolella. Brianza on houkutellut aikoinaan Milanon hienostoa, joka rakennutti alueelle huviloitaan, jotka ovat myös rakennustaiteellisesti kiinnostavia. Brianzassa on muun muassa huonekaluteollisuutta, ajoneuvojen valmistusta ja tekstiiliteollisuutta. Korkean arvonlisän talous, kuten huipputeknologia, on saanut vankan jalansijan Brianzassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Italian maantiede
Villa Eka

Villa Eka on taidehistoriallisesti merkittävä kansallisromanttisvaikutteinen huvila Kilon kaupunginosassa itäisessä Espoossa. Albert Edelfelt rakennutti Villa Ekan 1900-luvun taitteessa. Sen suunnitteli arkkitehti Eliel Saarinen Edelfeltin ohjeita mukaillen. Villa Ekassa asui pääasiassa Edelfeltin puoliso, joka myi sen taidemaalari Magnus Enckellille. Tämä oli viehättynyt Villa Ekan lähiympäristöstä villiviineineen, jasmiineineen ja monenlaisine puineen. Enckellin jälkeen Villa Ekan omisti Jalo Aura ja tämän jälkeen Harri Nevanlinna. Espoon kaupunki osti huvilan 1981. Se oli pahoin rappiolla ja puutarha oli villiintynyt. Kaupunki peruskorjasi Villa Ekan taiteilijoiden työtilaksi 1980-luvulla.Härö, s. 316 Villa Eka on mansardikattoinen ja vaatimattomasti koristeltu. Sen alkuperäinen tiilikatto on muutettu huopakatoksi. Nimensä Villa Eka on saanut suurelta tammelta, joka oli jo talon valmistuessa noin 200 vuotta vanha. Huvilan paikalla sijaitsi aiemmin sotilas- ja rakuunatorppa. Enckell maalasi 1921 Villa Ekasta taulun Taiteilijan huvila Kilossa. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Espoon huvilat Luokka:Kilo (Espoo)
Tucholan piirikunta

Tucholan piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 48 383\. Piirikunta jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Cekcyn, Gostycyn, Kęsowo, Lubiewo, Śliwice sekä Tuchola (sisältää hallintokeskus Tucholan kaupungin). Tucholan piirikunnan pinta-alasta arviolta 48,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Tucholan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,7 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna. Vuoden 2019 lopussa Tucholan piirikunnassa oli 48 383 asukasta, joista täsmälleen 50 prosenttia naispuolisia ja 50 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 48 107 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 43 393 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 20,1 prosenttia, työikäisten 60,5 prosenttia ja eläkeikäisten 19,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,1 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 520 lasta. == Lähteet == Luokka:Kujavia-Pommerin piirikunnat
Westergård

Westergård on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Ari Westergård (1948–2010), suomalainen urheiluampuja * Håkan Westergård (s. 1947), suomalainen pastori, Turun Elämän Sana -seurakunnan perustaja * Håkon Jarvis Westergård (s. 1992), norjalainen suunnistaja * Jami Westergård, suomalainen basisti * Raija Westergård (s. 1955), suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija, kustantaja ja tuottaja * Tom Westergård (1935–2009), suomalainen virkamies, Vaasan läänin maaherra.
Michael Weisse

Michael Weisse (Weiss, Wiss, Wegs, Weys, Weyss) (n. 1488 Neisse, Sleesia, Saksa (nyk. Nysa, Puola) – 19. maaliskuuta 1534 Landskron, Böömi, nyk. Lanškroun, Tšekki) oli saksalainen luterilainen, Böömiläisten veljien pappi ja virsirunoilija. Weisse opiskeli Krakovan yliopistossa ja siirtyi sitten fransiskaanimunkiksi Breslaussa. Hän sai käsiinsä Martti Lutherin kirjoituksia ja niiden innoittamana kahden muun munkin kanssa jätti luostarin ja sai suojapaikan Böömiläisten veljien luona 1518. Vuonna 1522 hänestä tuli veljistön johtaja Landskronissa ja Fulnekissa. Weissesta tuli veljistön pappi 1531, ja vuonna 1532 hänet nimitettiin heidän neuvostonsa jäseneksi. Jo aiemmin hän oli suorittanut tärkeitä tehtäviä veljien puolesta. Hänet oli 1522 lähetetty Martti Lutherin luo selittämään tälle Böömiläisten näkemyksiä. Hän julkaisi Böömiläisten veljien ensimmäisen laulukirjan Ein New Gesengbuchlein. Kirjassa oli 155 laulua, osa latinasta käännettyjä, osa Weissen itsensä kirjoittamia. Luther arvosti Weisseä hyvänä runoilijana, vaikka tällä oli Lutherin mielestä hieman virheelliset käsitykset ehtoollisen sakramentista. Useita hänen kirjoittamiaan lauluja julkaistiin saksalaisissa luterilaisissa laulukirjoissa 1500–1700-luvuilla ja ne ovat säilyneet kauan käytössä. Johann Sebastian Bach on käyttänyt joitain Weissen säkeistöjä teoksissaan, muun muassa Johannes-passiossaan BWV 245/15,37. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Weissen kirjoittamaa virttä: virsi 85 "Nyt ylistämme Jumalaa" (Gelobet sei Gott im höchsten Thron, 1531) suomentanut Johan August Gottlieb Hymander 1877, Anna-Maija Raittila 1979, sävelmä Melchior Vulpius 1609, ja virsi 176 "Pois pelko, Herran kansa!" (Lobt Gott getrost mit Singen Lass dich durch nichts erschrecken), säkeistöt 1–3 mahdollisesti Michael Weisse 1544, ruots. ja säkeistö 4 Isak August Björklund 1903, suomentanut Martti Ruuth 1903, sävelmä Tanskasta 1627). == Lähteet == Luokka: Saksalaiset virsirunoilijat Luokka: Saksalaiset papit Luokka:Vuonna 1488 syntyneet Luokka:Vuonna 1535 kuolleet
Naurun varjolla

Naurun varjolla on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Reetta Aalto. Elokuva kertoo työttömäksi jääneestä ammattikäsikirjoittaja Mariasta, joka osallistuu kansalaisopiston stand up -kurssille ja pääsee sitä kautta mukaan amatöörikoomikoille tarkoitetulle kilpailukiertueelle. Elokuvan budjetti oli 1 350 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 700 000 euroa. Elokuva on kuvattu keväällä ja kesällä 2020 koronaviruspandemian aikaan. == Rooleissa == == Arvostelut == * Anna: * Episodi: * Film-O-Holic.com: * Helsingin Sanomat: * Hufvudstadsbladet: * Karjalainen: * Me Naiset: * Seiska: * Turun Sanomat: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Naurun varjolla -elokuvassa maailmankuvat törmäävät | Ylen Aamu | Yle Areena Luokka:Vuoden 2020 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamakomediaelokuvat
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020

Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2020 järjestettiin O2 Arenalla Prahassa Tšekissä 19.–21. marraskuuta 2020. Alun perin kilpailut oli tarkoitus järjestää 1.–3. toukokuuta 2020, mutta koronaviruspandemian vuoksi ne siirtyivät marraskuulle. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa sekä miehille että naisille. == Mitalistit == Lähde: Judoinside === Miehet === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia –60 kg Robert Mšvidobadze Jago Abuladze Francisco Garrigós Jorre Verstraeten –66 kg Orxan Səfərov Tal Flicker Denis Vieru Kilian Le Blouch –73 kg Victor Sterpu Laša Šavdatuašvili Rüstəm Orucov Tommy Macias –81 kg Tato Grigalašvili Ivailo Ivanov Luka Maisuradze Matthias Casse –90 kg Mihail Igolnikov Nemanja Majdov Mammadali Mehdiyev Beka Gviniašvili –100 kg Peter Paltchik Arman Adamian Jorge Fonseca Zelym Kotsoyev +100 kg Tamerlan Bašajev Inal Tasojev Guram Tušišvili Levan Matiašvili === Naiset === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia –48 kg Shirine Boukli Andrea Stojadinov Distria Krasniqi Katharina Menz –52 kg Odette Giuffrida Andreea Chițu Charline Van Snick Estrella López –57 kg Hedvig Karakas Telma Monteiro Sarah-Léonie Cysique Theresa Stoll –63 kg Clarisse Agbegnenou Magdalena Krssakova Martyna Trajdos Juul Franssen –70 kg Margaux Pinot Sanne van Dijke Marie-Ève Gahié Madina Taimazova –78 kg Madeleine Malonga Luise Malzahn Loriana Kuka Karla Prodan +78 kg Romane Dicko Iryna Kindzerska Rochele Nunes Jelyzaveta Kalanina == Lähteet == Luokka:Judon Euroopan-mestaruuskilpailut Luokka:Prahan urheilutapahtumat Luokka:Vuoden 2020 urheilu
Startseva

Startseva () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 13 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen. == Joen kulku == Joen kulku saa alkunsa yli 300 asukkaan Verholinon () eteläpuolella sijaitsevan Šemjakovon () kylästä. Se lähtee kylästä kohti pohjoista Leonovon () kylän läpi ja saavuttuaan Verholinon länsipuolelle, siihen yhtyy idästä virtaava Ljutovka (). Se on pääuomaansa jonkin verran pitempi sivu-uoma ja se virtaa Verholinon läpi yhdessä sen oman sivu-uomansa kanssa. Ljutovka saa alkunsa Vastsyn () kylästä. Puoli kilometriä luoteeseen päin edettyään Startsevaan yhtyy vielä yksi sivu-uoma pohjoisesta. Sille ei ole karttanimeä tiedossa. Joensuu sijaitsee lähes kuusi kilometriä lännessä. Alajuoksusta yli puolet kulkee Peipsijärven alavilla rannolla sijaitsevan kosteikkoalueen läpi. Joensuu sijaitsee noin kilometrin Tolbajoesta etelään. == Valuma-alue ja sivujoet == Startseva sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven eteläosan, eli Pihkovanjärven, itärantaan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Startsevan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella ja siellä Pihkovan piirissä. Joen kaksi suurinta sivujokea ovat oheisessa taulukossa. yhtyy Startsevaan (km suusta) nimi nimi () pituus (km) valuma-alue (km²) lähde 7 (oja pohjoiseen) ~8 2 8 Ljutovka Лютовка ~9 2 Lähteet: 1 = , 2 = Joen valuma-alueella on muutama pieni lampi. == Hallintoalue == Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027596 . == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen joet Luokka:Peipsijärven valuma-alue Luokka:Peipsijärven alue
Li Kochman

Li Kochman (; s. 18. huhtikuuta 1995) on israelilainen judon olympia- ja EM- mitalisti. Hän on kilpaillut koko kansainvälisen uransa ajan alle 90 kg:n painoluokassa. Kochman saavutti 90 kg:n sarjassa EM-pronssia alle 17-vuotiaiden ikäluokassa 2011 ja alle 23-vuotiaissa 2014. Hän saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa hävittyään loppuottelussa turkkilaiselle Mikail Özerlerille. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Kochman oli mukana Israelin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun pronssia. Hän osallistui myös 90 kg:n sarjaan, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kochman on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kerran toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on yksi turnausvoitto ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Israelin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Israelilaiset judokat Luokka:Israelilaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mikail Özerler

Mikail Özerler (alun perin Mihael Žgank (s. 1. helmikuuta 1994 Celje, Slovenia) on slovenialaissyntyinen judoka, joka on edustanut Turkkia vuodesta 2018 lähtien. Hän on MM-mitalisti ja Euroopan-mestari. Žgank saavutti EM- pronssia 90 kg:n painoluokassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 ja 2012 sekä alle 23-vuotiaiden kisoissa 2014. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui samassa sarjassa seitsemänneksi. Hän saavutti MM-hopeaa 90 kg:n painoluokassa Budapestissa 2017 hävittyään loppuottelussa Serbian Nemanja Majdoville. Turkin edustajana Özerler voitti Minskin Euroopan kisoissa 2019 kultaa 90 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa israelilaisen Li Kochmanin. Hän sijoittui EM-kilpailuissa viidenneksi Prahassa 2020 ja Lissabonissa 2021.Hän oli viides myös vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti samana vuonna pronssia EM- sekajoukkuekilpailussa. Özerler voitti Välimeren kilpailuissa 2022 kultaa alle 90 kg:n painoluokassa. Hän saavutti samassa sarjassa EM-pronssia Montpellier'ssä 2023. Özerler on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kolme turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja yksitoista kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kolme voittoa, yksi kakkossija ja kolme kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla viisi Slovenian- ja kaksi Turkin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Slovenialaiset judokat Luokka:Turkkilaiset judokat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Höckert

Höckert on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi: * Esther Höckert (o.s. Alfthan, 1868–1947), kirjailija * Gunnar Höckert (1910–1940), kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja, Mikael Höckertin poika * Herman Höckert (1751–1835), raatimies, kauppaneuvos ja laivanvarustaja, Porvoon valtiopäivien porvarissäädyn edustaja * Herman Peter Höckert (1824–1891), tuomari ja virkamies, tullihallituksen ylijohtaja, Herman Höckertin pojanpoika * Isak Höckert (1755–1815), Porvoon valtiopäivien pappisedustaja * Job Höckert (1732–1802), kirkonrakentaja, Lapin seurakunnan lukkari * Johan Fredrik Höckert (1826–1866), ruotsalainen taidemaalari * John Höckert (1849–1914), valtiokonttorin johtaja ja valtioneuvos * Mikael (Mikko) Höckert (1882–1966), konsuli ja pankkiiriliike Mikael Höckert & Co:n omistaja, John Höckertin poika * Ole Wasz-Höckert (1918–2015), lastenlääkäri, lastentautiopin professori ja kansanedustaja * Oskar Höckert (1890–1918), jääkärieläinlääkintäluutnantti, John Höckertin poika
Tommy Macias

Tommy Macias (s. 20. tammikuuta 1993) on ruotsalainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on kilpaillut 73 kg:n painoluokassa vuodesta 2009 lähtien. Macias saavutti 73 kg:n sarjassa EM-pronssia Varsovassa 2017 ja Tel Avivissa 2018. Hän voitti kultaa Minskin Euroopan kisoissa 2019 kukistettuaan loppuottelussa Azerbaidžanin Rustam Orujovin. Hän sai EM-pronssia jälleen Prahassa 2020. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän saavutti MM-hopeaa Budapestissa 2021 hävittyään loppuottelussa Laša Šavdatuašvilille. Macias on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa neljä turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Continental Open -kilpailuissa hän on ollut kerran kolmas. Hän on voittanut aikuisten tasolla neljä Ruotsin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset judokat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet¨ Luokka:Elävät henkilöt
Greisen–Zatsepin–Kuzmin -raja

Greisen–Zatsepin–Kuzmin -raja eli GZK-raja [Greisen–Zatsepin–Kuzmin limit (GZK limit)] on teoreettinen raja nopeudelle, jolla kosmisen säteilyn protonit voivat edetä galaksista toiseen intergalaktisen avaruuden läpi. Raja on 5 EeV (5*10^19 eV eli noin 8 joulea). Raja tulee siitä siitä, miten kosminen taustasäteily vuorovaikuttaa säteilyn kanssa tätä hidastavasti pitkillä etäisyyksillä (≈160 miljoonaa valovuotta). Rajan laskivat itsenäisesti vuonna 1966 Kenneth Greisen, Georgiy Zatsepin ja Vadim Kuzmin. Luokka:Kosminen säteily
Domenico Cannone

Domenico Antonio Cannone (s. 25. syyskuuta 1973 Bari) on italialainen ratameloja. Cannone edusti Italiaa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa hän kilpaili Antonio Marmorinon kanssa 500 metrin kanadalaiskaksikossa karsiutuen välierissä. Välimeren kilpailuissa Cannone saavutti kaksi hopeamitalia Barissa 1997. Cannone on pituudeltaan 177-senttimetrinen ja painaa 85 kilogrammaa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset melojat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Antonio Marmorino

Antonio Marmorino (s. 25. tammikuuta 1973 Brindisi) on italialainen ratameloja. Marmorino edusti Italiaa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa hän kilpaili Domenico Cannonen kanssa 500 metrin kanadalaiskaksikossa karsiutuen välierissä. Välimeren kilpailuissa Marmorino saavutti yhden hopeamitalin Barissa 1997. Marmorino on pituudeltaan 176-senttimetrinen ja painaa 81 kilogrammaa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset melojat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Columbus (elokuva)

Columbus on amerikankorealaisen, videoesseistään tunnetun Kogonadan ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva, joka sijoittuu Yhdysvaltojen Indianan osavaltion pieneen Columbusin kaupunkiin. Vuoden 2017 Sundance-festivaaleilla ensi-iltansa saanut independent-elokuva kertoo amerikankorealaisesta keski- ikäisestä miehestä (John Cho), jonka arkkitehti-isä saa työmatkalla kaupungissa sairauskohtauksen ja vaipuu koomaan. Mies tulee kaupunkiin hoitamaan isänsä asioita, juuttuu modernistisista rakennuksistaan tunnettuun kaupunkiin, tutustuu kaupunkioppaana työskentelevään nuoreen naiseen (Haley Lu Richardson) ja oppii tämän avulla itsekin arvostamaan arkkitehtuuria, isänsä elämäntyötä jota on oppinut vieroksumaan. Rinnakkaisteemana on nuoren naisen vaikea päätös päihderiippuvaiseen äitinsä hoitamisen ja opiskelemaan lähdön välillä. Columbusin kaupungin arkkitehtuurikohteet, muun muassa Eliel ja Eero Saarisen suunnittelemat rakennukset, ovat keskeisessä osassa hiljaisen taide- elokuvan tapahtumapaikkoina ja päähenkilöiden kiinnostuksen kohteina. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset independent- elokuvat
Luettelo Olivia de Havillandin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Olivia de Havillandin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista. Elokuvista saadut palkinnot ja ehdokkuudet Elokuvista saadut palkinnot ja ehdokkuudet Elokuvista saadut palkinnot ja ehdokkuudet Elokuvista saadut palkinnot ja ehdokkuudet Elokuvista saadut palkinnot ja ehdokkuudet Vuosi Palkinto Kategoria Työ Tulos 1940 Oscar-palkinto Parhaan naissivuosa Tuulen viemää 1941 Oscar-palkinto Parhaan naispääosa Yö on liian lyhyt 1946 Oscar-palkinto Parhaan naispääosa Kuolematon rakkaus 1948 Oscar-palkinto Parhaan naispääosa Käärmeenpesä 1948 National Board of Review Award Paras naispääosa Käärmeenpesä 1948 New York Film Critics Circle Award Paras naispääosa Käärmeenpesä 1949 Oscar-palkinto Paras naispääosa Perijätär 1949 Golden Globe Award Paras naispääosa - draama Perijätär 1949 New York Film Critics Circle Award Paras naispääosa Perijätär 1949 Venetsian elokuvajuhlat Parhaan naisnäyttelijän Coppa Volpi Käärmeenpesä 1952 Grauman's Chinese Theatre Käden- ja jalanjälkien ikuistaminen sementtiin 1953 Golden Globe Award Paras naispääosa Serkkuni Raakel 1960 Hollywood Walk of Fame Nimikkotähti, 6762 Hollywood Blvd, 8. helmikuuta 1960 Elokuvaura 1986 Golden Globe Award Naissivuosa television minisarjassa Anastasia 1986 Emmy-palkinto Naissivuosa television minisarjassa Anastasia 1998 Kunniatohtori University of Hertfordshire (Yliopistolta löytyy nykyisin myös de Havilland Campus) 2006 Online Film & Television Association Film Hall of Fame 2008 National Medal of Arts 2010 Chevalier of the Légion d'honneur 2016 Oldie of the Year 2017 Commander of the Order of the British Empire Luokka:Luettelot näyttelijöistä
Quaid

Quaid on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: * Dennis Quaid (s. 1954), yhdysvaltalainen näyttelijä * Jack Quaid (s. 1992), yhdysvaltalainen näyttelijä * Randy Quaid (s. 1950), yhdysvaltalainen näyttelijä
Statussymboli

Statussymboli on lähinnä aineellinen tekijä, joka on tietyn yhteiskunnallisen ja taloudellisen aseman tunnusmerkki. Statussymboli on kouriintuntuva osoitus henkilön tärkeydestä. Statussymboli on yleensä esine, jonka tarkoituksena on merkitä omistajansa korkeaa sosiaalista ja taloudellista asemaa. Vaikka statussymboleina toimivat esineet muuttuvat ajan kuluessa, ne yhdistyvät aina yhteiskunnan ylempien ja alempien luokkien pääeroihin. Kapitalistisissa yhteiskunnissa statussymbolit ovat useimmiten sidottu rahalliseen vaurauteen. Mutta myös sellaisissa paikoissa, joissa kunnioitetaan taistelijoita, esimerkiksi viilto vartalossa voi merkitä kunniaa tai rohkeutta, ja siitä voi tulla näin statussymboli. == Kalliit tavarat == Kalliit tavarat, kuten luksusautot, suuret talot ja kellot, jotka voivat maksaa enemmän kuin asunto, ovat usein alempien yhteiskuntaluokkien saavuttamattomissa. Tämän takia tällaiset esineet ovat tulleet statussymboleiksi. == Pukeutuminen == Univormu symbolisoi kuulumista organisaatioon, kuten armeijaan tai poliisiin. Virkapuku statussymbolina voi myös osoittaa erilaisia arvoja, erikoisuuksia, virkaa ja muita yksityiskohtia omistajansa asemasta organisaatiossa. Valtio voi myöntää kunniamerkkejä, mitaleja tai muita merkkejä, jotka voivat osoittaa niiden käyttäjän sankarillista tai virallista asemaa. Monissa kulttuureissa eri puolilla maailmaa pukeutumissäännöt voivat määrittää, kenen tulisi käyttää tiettyjä vaatetyyppejä tai -tyylejä ja milloin tai missä tiettyihin vaatteisiin pukeudutaan. Joissakin ammateissa tietyt solmio-, puku- tai kenkämerkit antavat käyttäjälle statuksen. == Erottumisen esineitä == Brittiläinen Tatler-lehti, joka on seurannut seurapiirielämää vuodesta 1709 asti luetteli asioita, mitkä erottavat paremman väen rahvaasta vuonna 2019. Sen mukaan mindfulness on muotia, ja sen ilmaisuun sopivat erinomaisesti huonekasvit. Uuden ajan statussymboleita ovat myös vinttikoira, Tesla, Greyson Perryn teokset, Ottolenghin mausteet, puulla lämpiävä pizzauuni, täytekynä, viinikellari ja kotitekoinen gin oratuomesta. == Lähteet == Luokka:Kuluttajakäyttäytyminen Luokka:Luokkayhteiskunta
Romane Dicko

Romane Dicko (s. 30. syyskuuta 1999) on ranskalainen judon olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Dicko voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan- mestaruuden yli 70 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa 2016. Hän saavutti aikuisten MM-joukkuekilpailussa pronssia 2017. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden yli 78 kg:n sarjassa ja joukkuekilpailussa 2017. Hän sijoittui samana vuonna avoimen luokan MM-kilpailuissa viidenneksi. Hän voitti yli 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Tel Avivissa 2018 kukistettuaan loppuottelussa Larisa Cerićin ja Prahassa 2020, jossa voitti finaalissa Iryna Kindzerskan. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Dicko oli mukana Ranskan judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun olympiakultaa. Hän osallistui lisäksi yli 78-kiloisten sarjaan, jossa hän sai pronssia. Sofiassa 2022 hän voitti yli 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Raz Hershkon. Saman vuoden Taškentin MM- kilpailuissa hän saavutti kultaa yli 78 kg:n sarjassa voitettuaan finaalissa brasilialaisen Beatriz Souzan sekä hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Hän voitti yli 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Montpellier'ssä 2023 kukistettuaan loppuottelussa Raz Hershkon. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai yli 78 kg:n sarjassa pronssia ja voitti kultaa sekajoukkuekilpailussa. Dicko on voittanut kaksitoista IJF World Tourin kilpailua ja yhden aikuisten Ranskan-mestaruuden. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset judokat Luokka:Ranskalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Långnäs (Dragsfjärd)

Långnäs on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Dragsfjärdenin länsirannalla Dragsfjärdissä. Långnäs sijaitsee Dragsfjärdeniin kuroutuvalla niemimaalla järven länsirannalla. Långnäsin naapurikylät ovat Söderby lännessä ja Söderlångvik ja Rövik etelässä. Kylän maisema muodostuu kallioista metsistä, peltoaukioista ja Dragsfjärdenistä sekä sen saarista. Långnäsin asutus sijaitsee lähinnä niemimaan keskiosissa sekä hieman hajallaan eri puolilla kyläaluetta. Kylän kaakkoisrajalla on Bodbackenin kulmakunta, joka sijaitsee pääosin Rövikin ja Dalenin kylien puolella. Långnäsin niemimaan kärjessä Långnäsuddenilla on kaksi muinaishautaa. Långnäsissä on ollut isojaon aikaan 1787 neljä taloa, jotka kaikki jaettiin isojaon yhteydessä kahtia. Vuonna 1917 kylässä oli kuusi taloa, joiden torpat itsenäistyivät 1920-luvun aikana. Kylän asutuskanta on pitkälti sotia edeltävältä ajalta, eikä uudempaa asutusta ole syntynyt. ==Lähteet== Luokka:Dragsfjärdin kylät
Suomen kielitieteellinen yhdistys

Suomen kielitieteellinen yhdistys (eng. The Linguistic Association of Finland), lyh. SKY, on suomalainen vuonna 1977 perustettu tieteellinen yhdistys, joka keskittyy kielitieteeseen. Yhdistyksen kotipaikka on Turku. Vuonna 2020 yhdistyksen puheenjohtajana toimi Krista Ojutkangas. SKY:n toiminta koostuu mm. symposiumien ja seminaarien järjestäminen. Lisäksi se palkitsee vuosittain yhden pro gradu -tutkielman.. Yhdistyksen jäsenlehti, SKY Journal of Linguistics, on seuran julkaisema tieteellinen lehti. Vuodesta 2020 alkaen lehti on ilmestynyt täysin sähköisesti. Vuodesta 2021 alkaen lehti ottaa vastaan myös suomeksi ja ruotsiksi kirjoitettuja artikkeleita (aikaisemmin hyväksyttiin vain englanti, ranska ja saksa). Lisäksi lehti tulee vaihtamaan nimekseen Finnish Journal of Linguistics.. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tiedeyhdistykset Luokka:Kielitiede
Suomen soveltavan kielitieteen yhdistys

Suomen soveltavan kielitieteen yhdistys (ran. Association Finlandaise de Linguistique Appliquée), lyh. AFinLA, on suomalainen yhdistys, joka keskittyy soveltavaan kielitieteeseen. Yhdistyksen jäseneksi voivat liittyä kaikki soveltavasta kielitieteestä riippumatta siitä, työskentelevätkö he alalla vai eivät. Vuonna 2020 yhdistyksen puheenjohtajana toimii yliopistolehtori Juha Jalkanen. Yhdistys toimittaa kahta vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua: AFinLAn vuosikirja ja AFinLA-e: Soveltavan kielitieteen tutkimuksia. Lisäksi AFinLA jakaa kerran akateemisessa vuodessa Afinlandia-palkintoa ansioituneen akateemisen lopputyön tekijälle. == Lähteet == Luokka:Kielitiede Luokka:Suomalaiset tiedeyhdistykset
Pasighat

Pasighat on Intian Arunachal Pradeshin osavaltiossa sijaitseva noin 25 000 asukkaan kaupunki, joka toimii Itä-Siangin piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se perustettiin vuonna 1911 ja se on Arunachal Pradeshin vanhin kaupunki. Pasighat on osavaltionsa toinen kaupunki, Tawangin jälkeen, joka julistettiin julkisesta ulostamisesta vapaaksi osana Swachh Bharat Mission -kampanjaa. Se on valittu osaksi Intian älykaupunkiprojektia yhdessä Itanagarin kanssa. Kaupungin sijainti lähellä Kiinan rajaa on tehnyt siitä sotilaallisesti tärkeän kohteen, minkä vuoksi Intian armeija perusti alueelle lentokentän. Vuonna 2018 lentokenttä avattiin siviilikäyttöön. Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Pasighatin asukasluku oli 24 656 henkeä. Kaupungin väestöstä puolet on hindulaisia, kristittyjen osuus on noin 13 prosenttia ja muslimien 6 %. Tarkemmin määrittelemättömiin muihin uskontoihin kuuluu noin 28 prosenttia pasighatilaisista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Arunachal Pradeshin kaupungit
Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliitto

Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliitto (virallisesti Suomen sos.dem. naisten keskusliitto) oli vuosina 1959–1979 toiminut Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen naisjärjestö. Se syntyi, kun Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajat saivat Sos.-Dem. Naisliitossa enemmistön. Sos.-Dem. Naisliiton painopiste oli pitkään ollut kotitaloudellisessa toiminnassa, mutta Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton ohjelmassa palattiin 1900-luvun alussa toimineen Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton lähtökohtiin, jossa painotettiin aatteellista toimintaa, kansainvälisyyttä ja rauhankasvatusta. Liiton johtohahmoja olivat muun muassa Sylvi Siltanen, Ulla Tiilikainen, Meeri Kalavainen, Helvi Saarinen, Sinikka Luja-Penttilä ja Pirkko Aro. Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliitto ja Sos.-Dem. Naisliitto yhdistyivät toukokuussa 1979, jolloin perustettiin uusi keskusjärjestö Sosialidemokraattiset Naiset. Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton viimeinen kokous pidettiin saman vuoden joulukuussa. == Puheenjohtajat == *Sylvi Siltanen 1959–1972 *Meeri Kalavainen 1972–1979 == Lähteet == Luokka:Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Luokka:Suomalaiset poliittiset naisjärjestöt
Karl Georg Winkelblech

Karl Georg Winkelblech, käytti myös nimeä Karl Marlo, (1810 Ensheim, Mainz – 1865 Kassel) oli saksalainen kansantaloustieteilijä. Hän oli vuodesta 1839 kemian ja teknologian professorina Kasselin ylemmässä teollisuus- ja käsityökoulussa.Winkelblech, Karl Georg. Tietosanakirja osa 10. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917Winkelblech, Karl Georg. Nordisk familjebok 32. 1921 Winkelblech oli ensimmäinen saksalainen yhteiskuntateoreetikko. Hän lähtee siitä, että jokaisella ihmisellä on oikeus työnsaantiin ja työnsä täyteen tuottoon. Oikeuden toteuttamiseksi on luotava uusi talousjärjestelmä, federalismi, jonka vallitessa kulutushyödykkeet olisivat yksityisomaisuutta, yhteiskunnallisen teollisuuden rinnalla olisi myös yksityistä teollisuutta, mutta maaomaisuus olisi yhteistä ja kauppa suurimmaksi osaksi valtion vastuulla. Winkelblech käsittelee aihetta teoksessa Untersuchungen über die Organisation der Arbeit, oder System der Weltökonomie (1850–1859), jonka hän julkaisi tekijänimellä Karl Marlo. Sen ensimmäinen osa on historiallis- kriittinen johdanto talouteen. Toinen osa sisältää systemaattisen esityksen talouden elementeistä ja kolmas osa hahmotelman työn organisoinnista. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset taloustieteilijät Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1865 kuolleet
Jonathan Nott

Jonathan Nott (s. 25. joulukuuta 1962 Solihull) on brittiläinen kapellimestari.Jonathan Nott AllMusic Jonathan Nott AllMusic Nottin isä työskenteli anglikaanikirkon pappina. Nott opiskeli kuoromusiikkia Cambridgen yliopistossa, laulua ja huilua Manchesterin Royal Northern College of Musicissa sekä orkesterinjohtoa Lontoon National Opera Studiossa. Nott debytoi Batignanon oopperafestivaalilla vuonna 1988 ja pääsi seuraavana vuonna kapellimestariksi Frankfurtin oopperaan. Sieltä hän siirtyi Hessisches Staatstheater Wiesbadeniin. Hän johti esimerkiksi Nibelungin sormuksen Siegfried Jerusalemin kanssa.Jonathan Nott Pentatone Music Nott alkoi johtaa myös orkesterikonsertteja ja saavutti mainetta avantgardeohjelmiston tulkinnoillaan. Hän on levyttänyt aikansa säveltäjistä muiden muassa Iannis Xenakiksen, Luciano Berion, György Ligetin, Morton Feldmanin, Sofija Gubaidulinan, Wolfgang Rihmin, Mark-Anthony Turnagen ja Kurt Schwertsikin musiikkia. Vanhemmasta ohjelmistosta Nott on johtanut muiden muassa Franz Schubertin, Anton Brucknerin, Gustav Mahlerin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin ja Igor Stravinskyn teoksia. Nott toimi vuosina 1997–2002 Luzernin sinfoniaorkesterin, vuosina 2000–2003 Ensemble Intercontemporainin ja vuosina 2000–2016 Bambergin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Syyskuussa 2016 hän aloitti työskentelyn Tokion sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana ja tammikuussa 2017 Orchestre de la Suisse Romanden taiteellisena johtajana. Nott on vieraillut lukuisten orkesterien johdossa eri maissa ja johtanut myös nuoria soittajia Junge Deutsche Philharmonien ja Gustav Mahler Jugendorchesterin kapellimestarina. Hän perusti Gustav Mahler -kapellimestarikilpailun, jonka voittajiin ovat kuuluneet Gustavo Dudamel ja Lahav Shani. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jorge Fonseca

Jorge Ivayr Rodrigues da Fonseca (s. 30. lokakuuta 1992 São Tomé ja Príncipe) on portugalilainen judon maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän on pituudeltaan 174 cm. Fonseca saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen alle 100 kg:n painoluokassa kultaa 2013 ja pronssia 2014. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui hävittyään toisella kierroksella lopulliselle olympiavoittajalle Lukáš Krpálekille. Vuonna 2018 hän oli alle 100-kiloisissa seitsemäs sekä Tel Avivin EM-kilpailuissa että Bakun MM- kilpailuissa. Fonseca kuului Portugalin joukkueeseen, joka saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Hän voitti samana vuonna alle 100 kg:n painoluokan maailmanmestaruuden Tokiossa kukistettuaan loppuottelussa venäläisen Nijaz Iljasovin. Hän saavutti alle 100-kiloisissa EM-pronssia Prahassa 2020. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän oli samassa sarjassa seitsemäs. Hän voitti 100 kg:n sarjan maailmanmestaruuden Budapestissa 2021 kukistettuaan loppuottelussa serbialaisen Aleksandar Kukoljin. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Fonseca voitti 100 kg sarjassa olympiapronssia. Hän sijoittui MM-kilpailuissa seitsemänneksi Taškentissa 2022 ja viidenneksi Abu Dhabissa 2024. Fonseca on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kolme turnausvoittoa sekä sijoittunut viisi kertaa toiseksi ja yksitoista kertaa kolmanneksi. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kolme turnausvoittoa ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla kolme Portugalin-mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset judokat Luokka:Portugalilaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bárbara Timo

Bárbara Timo (s. 10. maaliskuuta 1991) on brasilialaissyntyinen judoka, joka on edustanut Portugalia vuodesta 2019. Hän on kilpaillut alle 63 kg:n sarjassa vuodesta 2021 oteltuaan 70 kg:n painoluokassa vuosina 2012−2021. Timo saavutti 70 kg:n sarjassa hopeaa Etelä-Amerikan kisoissa 2014. Pan-Amerikan- mestaruuskilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 2015. Hän voitti kultaa Taipein universiadeissa 2017. Timo kuului Portugalin joukkueeseen, joka saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 hopeaa sekajoukkuekilpailussa. Hän sai saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hopeaa alle 70-kiloisissa hävittyään lopputtelussa ranskalaiselle Marie-Ève Gahiélle. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän saavutti 70 kg:n painoluokassa pronssia. Seuraavan vuoden Taškentin MM-kilpailuissa hän sai 63 kg:n sarjassa pronssia. Timo on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa neljä turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on yksi voitto, kolme kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla kerran sekä Brasilian- että Portugalin-mestaruuden. == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset judokat Luokka:Portugalilaiset judokat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt