EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Piperidiini

Piperidiini on sekundäärinen amiini ja heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C5H11N ja rakennekaava CH2(CH2)4NH. Siitä käytetään myös nimiä heksahydropyridiini, atsasykloheksaani ja pentametyleeni-imiini. Piperidiinin rakenne on analoginen sykloheksaanin kanssa. Piperidiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Piperidiinin moolimassa on 85,2 g/mol, sulamispiste −7 °C, kiehumispiste 106 °C, tiheys 0,86 g/cm3, leimahduspiste 16 °C (c.c.) ja CAS-numero 110-89-4. Piperidiini sekoittuu veteen. Piperidiini hajoaa palaessaan ja muodostaa myrkyllisiä typen oksideja sekä reagoi kiivaasti hapettimien kanssa. Piperidiinia esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi mustapippurissa (Piper nigrum). == Valmistus ja käyttö == Piperidiinia voidaan valmistaa pyridiinin ja natriumin välisellä reaktiolla etanoliliuoksessa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä pyridiiniä käyttäen katalyyttinä nikkelin ja alumiinioksidin seosta. Muita valmistusmenetelmiä ovat tetrahydrofurfuryylialkoholin ja ammoniakin välinen reaktio pelkistimen läsnä ollessa, ja 1,5-pentaanidiolin ammonolyysi. Piperidiiniä käytetään liuottimena, ligandina metallikomplekseissa sekä valmistettaessa monia kemikaaleja, kuten kumin vulkanoinninkiihdyttimenä käytettävää tiuraamidisulfidia ja lääkeaineita kuten minoksidiilia. Piperidiini on myös hyvä Knoevenagel-kondensaatioiden ja aldolikondensaatioiden katalyytti.Eric F. V. Scriven & Ramiah Murugan: Pyridine and Pyridine Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 18.04.2013Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 18.04.2013 == Ympäristö- ja terveysvaikutukset == Lyhytaikaisessakin altistumisessa piperidiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä. == Katso myös == *Pyridiini (C5H5N) *Piperatsiini (C4H10N2). ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * *Liber Herbarum II: Luettelo piperidiinia sisältävistä kasveista *PubChem: Piperidine *KEGG: Piperidine *ChemBlink: Piperidine *
Yhdystie 8520

Yhdystie 8520 eli Oijärventie on Iin kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla kulkeva itä-länsisuuntainen yhdystie. Tie alkaa Kuivaniemen taajamasta, johtaa koilliseen seuraillen Kuivajoen etelärantaa ja Oijärven pohjoisrantaa ja päättyy seututielle 849 Oijärven kylässä. Luokka:Iin liikenne 8520 Luokka:Kuivaniemi
Kuuauto

Lunar Rover ( (LRV)) eli kuuauto on sähkökäyttöinen Kuuhun suunniteltu ajoneuvo, jota käytettiin kolmella Apollo-lennolla: Apollo 15, Apollo 16 ja Apollo 17. Ajoneuvon tarkoitus oli laajentaa astronauttien tutkimusaluetta laskeutumispaikan ympärillä. Lunar Roveria ohjanneet henkilöt: *Apollo 15: **David Scott & Jim Irwin *Apollo 16: **John Young & Charles Duke *Apollo 17: **Eugene Cernan & Harrison Schmitt Pisin yhtäjaksoinen ajo oli Apollo 17 -lennolla ajettu noin 20 kilometriä, ja se vei kyydissä olleet astronautit 7,5 kilometrin päähän laskeutumispaikasta. ==Aiheesta muualla== *LRV:n käyttöohjekirja (en) *Encyclopedia Astronautica (en) *NASA-NSSDC: Apollo LRV (en) *http://tools.wikimedia.de/~gmaxwell/jorbis/JOrbisPlayer.php?path=Ap16+rover.ogg (ogg tiedosto, joka avautuu selaimeen Wiki media playerillä) Luokka:Apollo- ohjelma Luokka:Avaruustekniikka Luokka:Erikoisajoneuvot
Luonnotar (sinfoninen runo)

Luonnotar op. 70 on Jean Sibeliuksen sopraanolle ja orkesterille säveltämä sinfoninen runo. Teos syntyi vuonna 1913 laulajatar Aino Acktén aloitteesta, ja teos on omistettu hänelle. Luonnotar ammensi aiheensa Kalevalan luomiskertomuksesta, maan synnystä. Sotka munii munan veteen Luonnottaren polvelle, muna putoaa ja särkyy, ja sen kappaleista syntyvät taivas, kuu ja tähdet. Kyseessä ei ole varsinainen orkesterilaulu vaan vaativan ja kunnianhimoisen lauluosuuden takia enemmänkin "konsertto" sopraanolle ja orkesterille. Myös orkesterin osuus Kalevalan tekstin musiikillisessa tulkinnassa on erittäin keskeinen. Sävellystä on kuitenkin vaikea lokeroida oikeastaan mihinkään kategoriaan. Luonnottaren tunnelmat vaihtelevat pelkistetystä arkaaisuudesta 1900-luvun alun säveltaiteen moderneihin tyylikeinoihin ja hurmokseen. Kokonaisuudessaan sävellykselle on luonteenomaista panteistinen sävy. Lauluosuuden suuren haastavuuden vuoksi Luonnotarta esitetään verrattain harvoin. Suomen kielen vaikeuden takia teos ei ole myöskään vakiintunut maailmanlaajuiseen ohjelmistoon, toisin kuin Sibeliuksen monet muut merkkiteokset. Siitä on kuitenkin olemassa useita onnistuneita levytyksiä. Musiikintutkijoiden piirissä Luonnotarta pidetään yhtenä Sibeliuksen onnistuneimmista saavutuksista. Varsinkin teoksen orkestraatiota on kiitelty. Sibelius onnistuu melko niukoista keinovalikoimista huolimatta loihtimaan kiehtovia sointitehoja, jotka tulkitsevat osuvasti Kalevalan runon tunnelmia. Esimerkiksi ”suuri tuulenpuuska” saa kuvauksensa patarumpujen levottomista tremoloista ja kahden harpun glissandoista. Sävellyksestä löytyy myös piirteitä, jotka tuntuvat jälkikäteen ajatellen suorastaan huomiota herättävän moderneilta. Tällaiseksi voi laskea muun muassa pikkolohuilun ja bassoklarinetin neljän oktaavin etäisyydellä soittamat kirpeät unisonokulut, jollaisista tuli vuosikymmeniä myöhemmin yksi Dmitri Šostakovitšin tavaramerkeistä. Moderneihin piirteisiin kuuluvat myös esimerkiksi jossain määrin dissonoivat sävellajisuhteet, kuten tritonuksen käyttö (tässä tapauksessa muun muassa fis-mollin ja C-duurin vastakkainasettelu). Teos huipentuu vangitsevaan hiljaiseen päätökseen: jaettujen viulujen soittamiin korkeisiin Fis-duuri-soinnun säveliin ja sopraanon viimeisiin sanoihin: ”Ne tähiksi taivaalle...” Luokka:Jean Sibeliuksen teokset Luokka:1910-luvun musiikkiteokset Luokka:Kalevala musiikissa
Fredrik Rehnström

Fredrik Rehnström (10. huhtikuuta 1819 Mäntyharju – 24. huhtikuuta 1857 Pietari) oli suomalainen valokuvaaja. Rehnström oli ensimmäinen suomalaissyntyinen ammattivalokuvaaja Suomessa. Hänen uransa aktiivisin kausi sijoittui vuosiin 1844–1851. Koulutukseltaan hän oli kirjansitoja ja ammattinimikkeeltä kirjansitojamestari. Hän asui pääsääntöisesti Pietarissa, mutta harjoitti ammattiaan kiertelevänä valokuvaajana. Hän on ottanut muun muassa dagerrotyyppejä, eli pieniä koruihin sopivia kuvia sekä seinälle ripustettavia isompia muotokuvia. Näistä kuvista kuuluisimpia on dagerrotyyppi J. V. Snellmanista. Tämän lisäksi hän on ottanut valokuvia kuuluisista rakennuksista niin Helsingissä, Turussa kuin Tampereella ja Viipurissa. Rehnström oli huokeutensa ja ammattitaitonsa vuoksi suosittu valokuvaaja. ==Lähteet== *Valokuvaajat 1839- Suomen valokuvataiteen museo, arkistokopio Internet Archivessa ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1857 kuolleet
Sinfonia nro 1 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 1 e-molli op. 39 valmistui vuonna 1899 ja sai ensiesityksensä 26. huhtikuuta 1899 Sibeliuksen itsensä johdolla ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius ei ollut tyytyväinen teokseensa vaan muokkasi uuden version keväällä ja kesällä 1900. Uusi versio ensiesitettiin Robert Kajanuksen johdolla 1. heinäkuuta samana vuonna. Sinfoniassa on kuultavissa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Borodinin vaikutteita. Teosta kuitenkin hallitsee Sibeliuksen itsenäinen tyyli: esimerkiksi Borodinin musiikkiin Sibelius tutustui vasta joitakin vuosia sinfonian valmistumisen jälkeen. Hän alkoi säveltää teosta Berliinissä vuonna 1898 ja saattoi teoksen päätökseen keväällä 1899. Sinfonia poikkeaa jo pelkästään soitinnusratkaisuissaan totunnaisesta sinfoniaperinteestä. Esimerkiksi ensimmäinen osa alkaa patarummun hiljaisella tremololla, jota vasten piirtyy sooloklarinetin melankolinen laulu. Johdannon jälkeinen viulujen soittama pääteema on vauhdikkaampi ja intohimoisempi. Toinen osa (Andante) on kuin hellä serenadi dramaattisen teoksen keskellä. Scherzo-osa alkaa jousien pizzicatosäestyksellä, kimmoisan ja ytimekkään teeman esittelee patarummut. Scherzon triotaite on puhaltimien hallitsema luonnonidylli, jossa on kuultavissa kenties Anton Brucknerin vaikutus. Finaali alkaa ensimmäisen osan klarinettiaiheella, tällä kertaa suuremmalle orkesterille siirrettynä ja kohtalokkaammaksi muunnettuna. Osa on Sibeliuksen kenties pateettisinta musiikkia. Sibelius ei sorru tälläkään kertaa romanttisen sinfoniakirjallisuuden maneereihin: alun klarinettiteemasta ei muokata voitokasta loppuhuipennusta esimerkiksi Tšaikovskin tyyliin. Sibeliuksen 1. sinfonia päättyy kuohuviin sointuihin ja jousien alistuneisiin pizzicatoihin. Vuonna 1902 Helsingfors Nya Musikhandel (Fazer & Westerlund) julkaisi sinfonian partituurin ja orkesteriäänilehdet. Saksalainen kustantaja Breitkopf & Härtel vastasi nuottiaineiston valmistamisesta. ==Teoksen osat== #Andante, ma non troppo - Allegro energico. #Andante (ma non troppo lento). #Scherzo: Allegro. #Finale: Andante - Allegro molto - Andante assai - Allegro molto come prima - Andante. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Sinfonia I op. 39 Helsingin Suomalaisen Klubin julkaisemalla sivustolla Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1890-luvun musiikkiteokset
Sinfonia nro 2 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 2 D-duuri op. 43 on vuonna 1902 valmistunut orkesterisävellys. Teoksen kantaesitys oli 8. maaliskuuta 1902 Sibeliuksen itsensä johtamana ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius teki sinfoniaan joitain tarkistuksia, ja uusi versio esitettiin ensimmäisen kerran Tukholmassa Armas Järnefeltin johdolla 10. marraskuuta vuonna 1903. Toinen sinfonia on Sibeliuksen sinfonioista soitetuin ja levytetyin. Teokseen ovat jättäneet jälkensä Sibeliuksen Italian-matkat 1901. Sinfonian kantaesitys oli todellinen riemuvoitto, sillä teoksen valoisa luonnonläheisyys ja suurieleinen paatos tehosivat helmikuun manifestin järkyttämään kansakuntaan. Kapellimestari Robert Kajanus esitti sinfonialle jopa summittaisen isänmaallisen ohjelman, mutta Sibelius sanoutui jyrkästi irti kaikista sinfonioihinsa liitetyistä ulkomusiikillisista tulkinnoista. Isänmaallisista ja subjektiivisista tuntemuksista huolimatta toisessa sinfoniassa Sibeliuksen tuleva klassinen suuntaus on jo selvästi idullaan. Toinen sinfonia on omistettu Sibeliuksen ystävälle Axel Carpelanille. ==Teoksen osat== #Allegretto – Poco allegro – Tranquillo, ma poco a poco ravvivando il tempo all'allegro – Poco largamente – Tempo I – Poco allegro #Tempo andante, ma rubato – Poco allegro – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Allegro – Poco largamente – Molto largamente – Andante sostenuto – Andante con moto ed energico – Andante – Pesante #Vivacissimo – Lento e soave – Tempo primo – Lento e soave – (attacca) #Finale: Allegro moderato – Moderato assai – Meno moderato e poco a poco ravvivando il tempo – Tempo I – Largamente e pesante – Poco largamente – Molto largamente. Ensimmäisessä osassa (Allegretto) pastoraalisen lempeät ja näitä intohimoisemmat jaksot vuorottelevat. Toinen osa on synkeä ja fantasiamainen sävelkuvaus, joka Sibeliuksen mielessä assosioitui maailmankirjallisuuteen, Don Juanin ja Kivisen vieraan kohtaamiseen. Fis-duuri-taitteessa esiintyy kuuluisa Christus-aihe. Scherzo-osa (Vivacissimo) alkaa beethovenmaisen energisenä allegromusiikkina. Hitaassa Ges-duuri-triossa kuullaan oboen soittama sulokas ja pitkälinjainen melodia, joka alkaa peräti yhdeksän kertaa toistuvalla b-sävelellä. Scherzo on yksi Sibeliuksen tuotannon vitaalisimmista saavutuksista. Mahdikas finaali huipentuu pääaiheen riemuitsevaan julistukseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sinfonia II op. 43 Helsingin Suomalaisen Klubin sivustolla. Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1900-vuosikymmenen musiikkiteokset
Sinfonia nro 3 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 3 C-duuri op. 52 on vuonna 1907 valmistunut teos sinfoniaorkesterille. Sinfoniassa Sibelius luopui romanttisesta ilmaisusta, ilmaisu sai tiiviimmät mittasuhteet sinfoniankin ollessa kolmiosainen. Teemat ja orkestraatio ovat kauttaaltaan klassisen selväpiirteisiä. Kolmannessa sinfoniassa Sibelius vapautui ensimmäistä kertaa perinteisten muotojen rajoitteista. Sinfoniaa on usein luonnehdittu pastoraaliseksi, mutta teoksessa on runsaasti myös rytmikästä, jopa tanssillista musiikkia. Esimerkiksi ensiosan sivuteeman kertauksessa Sibelius käyttää puhaltimia tehostamaan rytmiä tavalla, joka on tuonut joillekin kriitikoille mieleen jopa Igor Stravinskyn. Teoksen kantaesitys oli 25. syyskuuta 1907; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1934. ==Teoksen osat== #Allegro moderato - Poco pesante - Tranquillo - Un pochettino largamente #Andantino con moto, quasi allegretto - Tranquillo - Tempo I - Un pochettino con moto - Tempo I - Andante #Moderato - Allegro ma non tanto - Più allegro - Allegro - Meno allegro - Più allegro - Poco a poco meno allegro - Allegro non tanto - Poco a poco più moderato - Poco a poco ravvivando all'Allegro - Tranquillo - A tempo - Tranquillo - A tempo - Allargando - A tempo, con energia - Sempre energico - Più energico - Allargando largamente Ensimmäisen osan alussa soi sellojen ja kontrabassojen reipas, marssimainen teema. Viulujen ja puhaltimien mukaantulo virittää luonnonläheisen tunnelman. Myöhemmin osassa kuullaan kirkkomusiikin mieleentuovia lyydisiä sävyjä. Hidas osa kulkee pääsävellajista kaukaisessa gis-mollissa. Se on hienostunein värivivahtein toteutettu suvanto ennen finaalin toimintaa. Kolmas osa on tavallaan scherzon ja finaalin yhdistelmä. Keskivaiheilla on neljänteen sinfoniaan viittaavaa kromaattista häilyvyyttä. Loppua kohti tunnelma kirkastuu ja sinfonia päättyy vastustamattoman määrätietoiseen C-duuri- loppunousuun. Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1900-vuosikymmenen musiikkiteokset
Sinfonia nro 4 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 4 a-molli op. 63 on vuonna 1911 valmistunut neliosainen sinfonia. Neljäs sinfonia on Sibeliuksen tuotannon merkittävimpiä teoksia. Sinfonia sisältää paljon ekspressiivisiä elementtejä, ja sen onkin katsottu olevan Sibeliuksen henkilökohtaisin sinfonia. Sibelius itsekin nimitti sävellystään "psykologiseksi sinfoniaksi". Erik Tawaststjernan mukaan sinfoniaan vaikuttivat aikakauden syvyyspsykologiset virtaukset, ja hän luonnehtii neljättä sinfoniaa "erääksi psykoanalyyttisen aikakauden merkittävimmistä dokumenteista".Tawaststjerna, Erik (1989): Jean Sibelius 3, s. 239, 265. Helsinki: Otava. ISBN 951-1-10416-0 Kuuluisaksi on tullut myös Elmer Diktoniuksen antama lisänimi "pettuleipäsinfonia".Parmet, Simon (1962): Sävelestä sanaan: Esseitä, s. 94. Helsinki: WSOY. Teos sijoittuu aikakaudelle, jolloin Sibelius oli kurkunpäänleikkauksen vuoksi pidättäytynyt suurilta intohimoiltaan sikareilta ja alkoholilta kahdeksaksi vuodeksi (1908–1916). Kauden teokset ovatkin suurelta osin tummanpuhuvia. Neljännen sinfonian syntyyn on saattanut vaikuttaa myös Kolille vuonna 1909 tehty matka, vaikka kantaesityksen musiikkiarvostelija "Bis" Wasenius sai Sibeliuksen närkästymään Waseniuksen tehtyä Kolista sinfonian ohjelmallisen sisällön. Sinfonian kantaesitys oli Helsingissä 3. huhtikuuta 1911; säveltäjä johti Helsingin kaupunginorkesteria. Kantaesityksessä teos sai hämmentyneen vastaanoton. Ensimmäisen levytyksen tekivät Leopold Stokowski ja Philadelphian orkesteri vuonna 1932. ==Teoksen osat== #Tempo molto moderato, quasi adagio – Adagio – Tempo I – Adagio – Tempo I #Allegro molto vivace – Tranquillo – Doppio più lento #Il tempo largo #Allegro Häilyvä tunnelma virittyy heti tritonus- intervallin leimaamissa ensimmäisissä tahdeissa. Vasta sellon mietteliäs soolo vakiinnuttaa tonaliteetin a-molliin. F-duurissa alkava scherzo-osa käynnistyy oboen leikkisällä teemalla. Myöhemmin musiikki muuttuu dissonoivaksi ja ristiriitaiseksi. Kolmas osa (Il tempo largo) on Sibeliuksen ehkä vaikuttavin hidas sinfoniaosa. Musiikki kasvaa aforistisista aiheista tuskaisiin huipennuksiin intensiteetin noustessa kerta kerralta. Finaali alkaa leikkisästi toisen osan mieleen tuoden. Musiikki kuitenkin kehittyy eri sävellajien väliseksi kamppailuksi ja sisältää materiaalia keskeneräisestä orkesterilaulusta Korppi (Edgar Allan Poe). Kooda henkii vahvaa kuolemanläheisyyttä.Tawaststjerna, Erik (1989): Jean Sibelius 3, s. 264–265. Sinfonia päättyy jousien raskaisiin a-molli-sointuihin. == Lähteet == Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1910-luvun musiikkiteokset
Sinfonia nro 5 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 5 Es-duuri op. 82 on vuonna 1919 valmistunut kolmiosainen teos sinfoniaorkesterille. Sinfonia on yleisilmeeltään valoisa ja luonnonläheinen ja siten täydellinen vastakohta Sibeliuksen neljännen sinfonian introverttisuudelle. Säveltäjä kirjoitti luomistyön aikana päiväkirjaansa: > ”Ikään kuin Isä Jumala olisi viskannut mosaiikinpalasia taivaan permannosta > ja pyytänyt minua selvittämään, millainen kuvio on ollut.” Sibeliuksen itsekritiikki alkoi kuitenkin kasvaa, ja teoksen luomisprosessi oli tuskallinen. Säveltäjä laati teoksesta kolme eri versiota. Ensimmäinen versio valmistui vuonna 1915. Sibelius johti version kantaesityksen 50-vuotisjuhlillaan 8. joulukuuta.Kimmo Pietiläinen: Kansalaiskalenteri 1991, WSOY 1990, s. 84 Toinen versio valmistui vuonna 1916. Sibelius johti lopullisen version kantaesityksen 24. marraskuuta 1919. Ensimmäisen levytyksen sinfoniasta tekivät Robert Kajanus ja Lontoon sinfoniaorkesteri vuonna 1932. Helsingin kaupunginorkesteri soitti teosta Helsingissä Sibeliuksen kuollessa. Yleisradio radioi konsertin. Viidennen sinfonian näennäisestä tyylillisestä ongelmattomuudesta huolimatta säveltäjä ei tinkinyt epäsovinnaisuuden tarpeestaan. Ensimmäinen osa alkaa raukeana ja pastoraalisena, mutta keskivaiheilla päädytään lähes hätkähdyttävän modernilta kuulostavaan, jopa György Ligetin kenttätekniikan mieleen tuovaan taitteeseen. Viidettä sinfoniaa pidetään ainutlaatuisena muotorakenteellisista ratkaisuistaan: ensimmäinen ja nopea toinen osa ovat mestarillisesti yhteen sulautettuja. Finaalissa kuullaan yksinkertaisuudessaan nerokas käyrätorvien keinuva teema, joka huipentaa sinfonian suurenmoisella tavalla. Teoksen loppusivuilla Sibelius tarjoaa yllätyksen. Tavanomaisen koodan sijasta 5. sinfonia päättyy täyden sinfoniaorkesterin kuuteen painokkaaseen, tauoilla erotettuun sointuun, jotka kaikuvat kuin avaruuden keskeltä. ==Teoksen osat== #Tempo molto moderato – Un pochettino allargando al largamente – Poco a poco meno moderato – Allegro moderato (ma poco a poco stretto) – Presto – Più presto #Andante mosso, quasi allegretto – Poco tranquillo – A tempo – Poco a poco stretto – Allargando al tempo tranquillo – Tranquillo – Poco a poco a tempo – Poco a poco stretto – Ritenuto al tempo I – Poco largamente – Tempo I #Allegro molto – Poco a poco meno – A tempo – Misterioso – Un pochettino largamente – Poco più largamente – Largamente assai – Un pochettino stretto ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * * Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1910-luvun musiikkiteokset
Sinfonia nro 6 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 6 op. 104 valmistui vuonna 1923. Sen kantaesitys oli Sibeliuksen johtamana 19. helmikuuta 1923. Sinfoniassa on hyvin herkkiä ja kuulaita sävyjä, ja siinä on useasti kuultu Palestrina-vaikutteita. Teosta hallitsee doorinen sävy. Myös kuudennessa sinfoniassa esiintyy omintakeisia muotoratkaisuja: esimerkiksi scherzo-osassa ei kuulla lajiperinteelle tyypillistä triotaitetta. Scherzon laukkaavaa pääteemaa käytetään epätavallisesti sekä hallitsevana pääaiheena että säestyskuviona. Osalle on tyypillistä hienostunut ja taidokas polyfonia, muun muassa kaanontekniikka. Finaali kulminoituu sinfonian ainoaan todella dramaattiseen huipennukseen, jota Sibelius tehostaa tyylilleen uskollisena kromaattisella asteikolla. Huipennuksen jälkeen tunnelma seestyy, ja sinfonian loppu on täynnä jousien hallitsemaa pehmeää hohdetta. Tavanomaisen d-molli-päätöksen sijaan Sibelius lopettaa sinfonian viulujen korkeaan, arvoitukselliseen d-säveleen. Sinfonia on omistettu Wilhelm Stenhammarille. ==Kirjallisuutta== * * Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1920-luvun musiikkiteokset
Sinfonia nro 7 (Sibelius)

Jean Sibeliuksen sinfonia nro 7 C-duuri op. 105 valmistui vuonna 1924. Se on Sibeliuksen viimeinen julkaistu sinfonia. Sinfonian tyyli on aikaisempaa absoluuttisempaa. Se on muotorakenteeltaan erikoinen, yksiosainen teos. Sibelius nimesi sen aluksi Fantasia sinfonicaksi mutta myöhemmin vakuuttui teoksen sinfonisista elementeistä ja antoi sille järjestysnumeron VII. Sinfonia on herättänyt mielenkiintoa, koska siinä temaattisen ja orkestraation rajat ovat usein häilyviä. Teos on Sibeliukselle tyypillinen siinä suhteessa, ettei siinä ole ulkoisesti mitään vallankumouksellista, mutta analyysi löytää siitä toinen toistaan taidokkaampia polyfonisia ja muodollisia ratkaisuja, jotka epäsovinnaisimmillaan osoittautuvat suorastaan radikaaleiksi. Seitsemäs sinfonia sisältää monia Sibeliuksen hienoimmista sävelaiheista: alun ylöspäin kurottautuva asteikkokulku, sellojen ja alttoviulujen lavea koraalimainen melodia sekä adagio-taitteen majesteettinen pasuunateema. Partituurin nostalgisella päätössivulla kuullaan mukailtu sointukulku Valse tristestä ja vähäeleisen voitokas kirkastuminen C-duuriin. Sibeliuksen seitsemäs sinfonia on samanaikaisesti haikea katsaus nuoruuteen ja kypsän iän suvereeni taidonnäyte. Sinfonian kantaesitys oli 24. maaliskuuta 1924 Tukholmassa. ==Katso myös== *Luettelo Sibeliuksen sinfonian nro 7 levytyksistä ==Aiheesta muualla == * Jean Sibeliuksen seitsemäs sinfonia ilmestyi kriittisenä laitoksena Luokka:Jean Sibeliuksen sinfoniat Luokka:1920-luvun musiikkiteokset
Vuorten-Vuoren linjavaihde

Vuorten-Vuoren linjavaihde () oli linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi noin 12 kilometriä etelään Haapajärven rautatieasemalta ja noin 200 kilometriä pohjoiseen Jyväskylän rautatieasemalta. Linjavaihde rakennettiin vuonna 1971, ja se käsitti ainoastaan etelästä Puolustusvoimien Räjähdekeskuksen Haapajärven Varikolle johtavan sivuraiteen erkanemisvaihteen sekä turvavaihteen ilman opastimia tai sähköistä liikenteenohjauslaitteistoa. Alun perin Vuorten-Vuori oli Kumisevan alainen vaihde, mutta se erotettiin myöhemmin omaksi liikennepaikakseen. Vaihde purettiin syksyllä 2013 ja lakkautettiin saman vuoden joulukuussa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kuvia Vuorten-Vuoresta vaunut.org -sivustolla Luokka:Haapajärvi Luokka:Pohjois-Pohjanmaan lakkautetut rautatieliikennepaikat
Korseletti

Korseletti on korsetin ja rintaliivien yhdistelmä. Korseletti tukee sekä rintaa että lantiota. Korseleteissa voi olla muoviluut, jotka saattavat myös taipua käytössä, mutta niitä valmistetaan myös joustavasta materiaalista, joka pitää vartalon kuosissa. Korseletteja valmistetaan nykyisin myös muuhun kuin alusvaatekäyttöön. == Lähteet == Luokka:Korsetit
Maailmanrakennus

Maailmanrakennus () on tieteis- tai fantasiakirjallisuudessa tai tietokonepelissä tekovaiheessa tehty peliympäristön rakennus, jossa luodaan kuvitteellisia maita, kaupunkeja, kieliä ja niin edelleen. Peliympäristö saattaa käsittää tähtienvälisen avaruuden, jossa on tähtiä, joiden ympärillä on planeettoja. Scifi- tai fantasiapelissä rakennetaan tietyn tyyppinen planeetta, jolle laaditaan kuvitteellinen kartta, ekosysteemi, historia ja niin edelleen. Usein peleissä on maagisia aineksia "kovien" tieteellisten ainesten lisäksi. Maailmanrakennuksessa voidaan käyttää tieteellistä tietoa planeettojen ominaisuuksista. Yhtä hyvin kuvitteellinen maailma voi olla Maa tulevaisuudessa tai menneisyydessä. Voidaan myös luoda rinnakkainen historia ja toinen mahdollinen nykyisyys. == Aurinkokunnan luontijärjestelmät == Scifi- pelissä aurinkokunta voidaan luoda esimerkiksi WinStarGen-nimisellä ohjelmalla, joka perustuu Dolen kasautumismalliin. Se on nykytieteen tietojen mukaan jossain määrin vanhentunut, sillä ei voi luoda kuumia jupitereita tai soikeita jupitereita. Silti aurinkokunnan luontiohjelma antaa auttavan alkusysäyksen todellisen oloisen pelin kehitykseen. == Kartan piirtojärjestelmät == Yksinkertaisissa planeettojen karttojen piirto- ohjelmissa luodaan yksinkertaisella fraktaali-algoritmilla planeetan korkeusjakautuma. Nykyään näkee verkossa toteutuksia, joissa jäljitellään mannerlaattojen liikettä. == Katso myös == *Keinotekoinen maailma *Planeettaluokitus ==Aiheesta muualla== * Holly Lisle talks about Worldbuilding * A guide to realistic fantasy * Computer assisted map drawing * Basilicus: Free Content World Building resource * OmniverseZero Forums: A Growing Internet World Building Community *
Nightfall

Nightfall on doom metal -yhtye Candlemassin vuonna 1987 julkaistu toinen albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto, jolla on mukana laulaja Messiah Marcolin. Albumin kansikuva on Old Age-niminen teos Thomas Colen sarjasta The Voyage of Life. Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on tehnyt albumilla julkaistusta ”Samarithan”-kappaleesta suomenkielisen version nimellä ”Samarialainen”. == Kappaleet == # # # # # # # # # # *Kaikki kappaleet säv. & san. Leif Edling, ellei toisin mainita == Kokoonpano == *Leif Edling – basso, laulu *Messiah Marcolin – laulu *Mats Björkman – kitara *Lars Johansson – kitara *Jan Lindh – rummut == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1987 albumit Luokka:Candlemassin albumit
Keinotekoinen maailma

Keinotekoinen maailma (engl. constructed world, conworld ja sub-creation) on keinotekoisten maailmojen, esimerkiksi kuvitteellisten kaupunkien, maiden, kansojen ja planeettojen jne. luomista esimerkiksi elokuvia, tieteiskirjoja tai tietokonepelejä varten. Keinotekoisten maailmojen rakentelua sanotaan geofiktioksi. Hyvä esimerkki geofiktiosta on J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta. Tolkienin uskonnollisen käsityksen mukaan ihmisellä ei voi olla korkeampaa tavoitetta kuin toisen maailman "alempi luominen" (sub-creation), joten hän itse näki Keski-Maan luomisessa häivähdyksen korkeampien voimien johdatusta. Keinotekoinen maailma voidaan luoda siten että ensin luodaan planeetan laajat piirteet, joita tarkennetaan esimerkiksi maiden, kylien, kaupunkien tasolle mennen koko ajan yhä pienempiin yksityiskohtiin. Toisinkin päin voidaan tehdä: kuvataan vaikka planeetan jokin paikka ensin tarkasti, ja sitten ympäröivää maailmaa. == Katso myös == *Planeettaluokitus *Elinkelpoinen planeetta *Maailmanrakennus == Lähteet == Luokka:Maailmanrakennus
Ludovico di Varthema

Ludovico di Varthema, myös Barthema tai Vertomannus (1470–1517), oli italialainen tutkimusmatkailija ja kirjailija. Hän on varhaisin tunnettu eurooppalainen ja ei-muslimi, joka on tehnyt vaelluksen hadžin Mekkaan, muslimien pyhään kaupunkiin. Hän julkaisi matkastaan kirjan l’itinerario. == Lähteet == Luokka:Italialaiset tutkimusmatkailijat Luokka:Vuonna 1470 syntyneet Luokka:Vuonna 1517 kuolleet
Epicus Doomicus Metallicus

Epicus Doomicus Metallicus on Candlemassin vuonna 1986 julkaistu debyyttialbumi. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säv. & san. Leif Edling #Solitude - 5:37 #Demons Gate - 9:13 #Crystal Ball - 5:23 #Black Stone Wielder - 7:36 #Under the Oak - 6:56 #A Sorcerer's Pledge - 8:17 == Kokoonpano == *Leif Edling - basso, laulu *Mats Björkman - kitara *Klas Bergwall - kitara *Mats Ekström - rummut *Johan Längqvist - laulu == Arvostelut == * Metalliluola: 10/10 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1986 esikoisalbumit Luokka:Candlemassin albumit
Joni Turunen

Joni Touko Aapeli Turunen (s. 4. syyskuuta 1976 Vantaa ) on suomalainen kilpauransa päättänyt olympiatyylin nyrkkeilijä. Turunen on Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kasvatteja. Hän voitti kautta aikojen ensimmäisen nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1994 (sarja alle 48 kg) ja myös sotilaiden maailmanmestaruuden Tunisiassa samana vuonna (51 kg). Ensimmäisen miesten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1995 Berliinin MM-kisoissa, pronssia sarjassa alle 51 kiloa. Toisen MM-pronssin hän voitti Belfastin MM- kilpailuissa 2001 alle 57 kilon sarjassa. Turunen voitti kuusi kertaa Suomen- mestaruuden, viidesti GeeBee-turnauksen ja kolme kertaa Tammer-turnauksen. Hän osallistui Sydneyn 2000 kesäolympialaisiin pudoten ensimmäisellä kierroksella ottelussa saksalaista Falk Hustea vastaan. Huste voitti lukemin 10–6. Turunen on viimeisin suomalainen miesnyrkkeilijä, joka on osallistunut olympialaisiin. Joni Turusen uran lopetti niskaan kohdistuneesta lyönnistä aiheutunut vamma, jonka seurauksena hän sai pysyvän silmävamman. Urheilu-uran jälkeen Turunen on toiminut valmentajana, muun muassa Suomen nyrkkeilyliiton nuorten olympiavalmentajana vuosina 2019–2021. Nykyään Turunen asuu Tampereella ja toimii Tampereen voimailuseuran päävalmentajana. Hänen veljensä Toni Turunen on myös nyrkkeilyn Suomen mestari ja hänen kummisetänsä Pekka Hjelt menestynyt painija. Nyrkkeilyuransa jälkeen Turunen pelasi salibandyä kauden verran pääsarjatasolla Kirkkonummi Rangersissa. == Lähteet == * Suomen Nyrkkeilyliiton Hall of Fame * Joni Turunen Bio, Stats and Results Olympics at Sports-Reference.com ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset nyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Biwa (järvi)

Biwa-järvi () on Japanin suurin järvi, Shigan prefektuurissa Honshūn saarella. Järven pinta-ala on noin 675 neliökilometriä ja vesimäärä on noin 27,5 kuutiokilometriä. Järvi kattaa kuudesosan Shigan prefektuurin pinta-alasta. Rantaviivaa sillä on noin 235 kilometriä. Sen nimi oli aikaisemmin Ōmi. Muodoltaan järvi muistuttaa biwa-soitinta, jonka mukaan se on nimetty. Biwa on maailman kolmanneksi vanhin järvi. Biwa-järvi sijaitsee lähellä Japanin entistä pääkaupunkia Kiotoa, koilliseen. Tämän takia järvi esiintyy usein japanilaisessa kirjallisuudessa. == Käyttö == Useat pienet joet johtavat Biwa- järveen ympäröiviltä vuorilta. Järvi toimii vesisäiliönä Kioton ja Ōtsun kaupungille ja on tärkeä vedenlähde alueen tekstiiliteollisuudelle. Noin 14 miljoonaa henkilöä saa juomavetensä järvestä. Biwa-järvi on myös tärkeä elinalue yli tuhannelle eläin- ja kasvilajille. Erityisesti Biwa-järven lounaispuolella on monta suosittua rantaa, esimerkiksi Shiga-ranta ja Omi Maiko. == Lähteet == Luokka:Japanin järvet Luokka:Shigan prefektuuri
Westmalle (kylä)

Westmalle on kylä Belgiassa Antwerpin maakunnassa. Kylä kuuluu Mallen kuntaan. Kylä on kuuluisa panimostaan, jota hoitaa luostari, Neitsyt Marian pyhän sydämen luostari (), joka kuuluu sisterssiläisten sääntökuntaan. Luostarissa valmistetaan myös juustoa. Westmallen linna on peräisin noin vuodelta 1100. Scherpenbergin tuulimylly on yhä toiminnassa, ja siihen voi käydä tutustumassa. Luokka:Belgian kylät
Korkeuskartta (tietokonegrafiikka)

Korkeuskartta () on tietokonegrafiikassa tiedosto, jolla kuvataan alueen korkeussuhteita. ==Korkeuskarttojen renderoija== *Terragen ==Luontiohjelmia== *terraineer – a small tool generating and teaching heightmap generation *World Machine – a procedural terrain generator, which can simulate natural erosion. A free version is available with restriction only in the size of terrain generated(512*512) *Nem's Mega 3D Terrain Generator – A 100% free generator which gives the user the ability to move the terrain freehand rather than by changing the settings on tools. Luokka:Tietokonegrafiikka
Isokylän rautatieasema

Isokylän rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Isokylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila–Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsi Isokylän Kallaanvaarassa, noin seitsemän kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään. Isokylän asema avattiin joulukuussa 1941 saksalais-suomalaisten joukkojen rakentamalle Kemijärven ja Sallan väliselle radalle. Saksalaiset tuhosivat sekä radan että alkuperäisen, vuonna 1943 valmistuneen seisakerakennelman perääntyessään Lapin sodassa. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1946 ja liikenne aloitettiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Aseman miehitys ja henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1949, mutta pysähdyksiä jatkettiin vielä myöhemmin vuosina 1961–1967. Isokylän liikenne koostui lähinnä puutavaran kuljetuksesta. Asemalta johtaa myös noin kahden kilometrin mittainen raide vuonna 2008 lopetetulle sellutehtaalle. Tehtaan läheisyyteen on suunnitteilla uusi puunkuormausalue, jonka yhteydessä myös Kemijärveltä tuleva rata on tarkoitus sähköistää. Rata Isokylästä itään Kelloselälle on suljettu liikenteeltä 9. joulukuuta 2012 alkaen. Isokylän liikennepaikka lakkautettiin 3. marraskuuta 2016 alkaen puunkuormauksen siirryttyä Patokankaalle aiemmin samana vuonna. Vaihteet Isokylälle purettiin elokuussa 2016.Resiina-lehti 4/2016, s.53 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Vaunut.org: kuvia Isokylän asemalta Luokka:Kemijärven rautatieliikennepaikat Luokka:Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Vile

Vile on Cannibal Corpsen viides albumi. Metal Blade Records julkaisi albumin vuonna 1996. Sen nimi oli alun perin Created to Kill, ja se nauhoitettiin yhtyeen alkuperäislaulaja Chris Barnesin kanssa. Ennen kuin albumi julkaistiin, Barnes lopetti yhtyeessä, ja hänen tilalleen otettiin Monstrosityn laulaja George "Corpsegrinder" Fisher. Fisher nauhoitti uudelleen kaikki albumin lauluosuudet, ja yhtye julkaisi albumin uudella nimellä Vile. Kitaristi Rob Barrett jätti yhtyeen albumin julkaisun jälkeen, mutta teki paluun vuonna 2005. Albumin kannessa nähtiin ensimmäistä kertaa uusi yhtyeen logo, sillä entisen logon oikeudet omisti Chris Barnes. Vile oli ensimmäinen death metal -albumi, joka pääsi Billboard 200 -listalle debytoiden sijalla 151. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # # ==Kokoonpano== * George "Corpsegrinder" Fisher – laulu * Jack Owen – kitara * Rob Barrett – kitara * Alex Webster – basso * Paul Mazurkiewicz – rummut == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1996 albumit Luokka:Cannibal Corpsen albumit
Sad Wings of Destiny

Sad Wings of Destiny on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1976. Sad Wings of Destiny on yhtyeen läpimurtoalbumi, jolla se liitettiin metallimusiikin suuriin nimiin, ja lähemmäs kaupallista menestymistä. Kappale "Victim Of Changes" on yhdistetty kahdesta eri kappaleesta: Al Atkinsin ajoilta peräisin olevasta "Whiskey Woman"-kappaleesta sekä Rob Halfordin säveltämästä "Red Light Woman"-kappaleesta. Joissain Sad Wings of Destinyn CD- ja vinyylipainoksissa A- ja B-puolet vaihtavat järjestystä. Kansitaiteen on piirtänyt taiteilija Patrick Woodroffe. ==Kappaleet== ===LP=== A-puoli # # # # # B-puoli # # # # ===CD=== # # # # # # # # # ==Kokoonpano == * Rob Halford - laulu * K.K. Downing - kitara * Glenn Tipton - kitara, piano, taustalaulu * Ian Hill - basso * Alan Moore - rummut ==Aiheesta muualla== *Judas Priest Info Pages, tietoa albumin synnystä * * Luokka:Vuoden 1976 albumit Luokka:Judas Priestin albumit
Life’s Too Good

Life's Too Good on The Sugarcubesin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1988. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Bragi Ólafsson – basso * Sigtryggur Baldursson – rummut * Þór Eldon – kitara * Björk Guðmundsdóttir – laulu, koskettimet * Einar Örn Benediktsson – laulu, trumpetti Luokka:Vuoden 1988 esikoisalbumit Luokka:Islantilaiset alternative rock -albumit
Mikanlampi (Oulu)

Mikanlampi on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva lampi Vesalassa Ylikiimingin suuralueella Oulussa. Lampi sijaitsee Kiiminkijoen sekä seututien 833 eteläpuolella noin kilometrin päässä Vesalankylän itäpuolella ja noin neljän kilometrin päässä Ylikiimingin taajamasta länteen. Mikanlampi on suoperäinen vesiallas, jota ympäröivät joka puolelta vaikeakulkuiset suorannat. Matalan lammen rannat ovat rikkonaisia. Alueella pesii jonkin verran vesilintuja, pääasiassa sorsalintuja. Lampi saa vetensä ympäröiviltä soilta sekä kaivetuista ojista. Suurin järveen laskeva oja on Karahkan kylän Suolammista laskeva Suolamminoja. Järvi laskee vetensä Kiiminkijokeen Mikanlamminojaa pitkin. == Lähteet == Luokka:Kiiminkijoen vesistö Luokka:Ylikiimingin järvet Luokka:Vesala
Hal Clement

Harry Clement Stubbs (30. toukokuuta 1922 Somerville, Massachusetts, Yhdysvallat - 29\. lokakuuta 2003 Milton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Clementin tunnetuimmassa teoksessa Painovoima 700 (1954) on hyvin nopeasti pyörivä, kivestä ja jäästä koostuva planeetta Mesklin, joka on litistynyt keskipakoisvoiman ansiosta huomattavasti. Clement kirjoitti tieteiskertomuksia jo 1940-luvulla, ja julkaisi ensimmäisen merkkiteoksensa Needle, joka on ilmestynyt myös nimellä From Outer Space ensin jatkokertomuksena 1949, ja sitten kirjana 1950. Clement opiskeli tähtitiedettä ja kemiaa, ja osallistui pommituslentäjänä toiseen maailmansotaan. Clement toimi lukion opettajana 1947-1987.. Clament maalasi myös parisataa tähtitieteellistä taulua. Clement edusti niin sanottua kovaa scifiä, jossa tieteistarinalle pyritään luomaan vankka luonnontieteellinen pohja. Usein tieteen etenevä kehitys syö monelta "kovalta" tieteiskirjalta tämän "tieteellisen arvon" pian pois. Clementin kirjoissa on kuvattu outoja maailmoja, jotka perustuvat kuitenkin tieteeseen, ja joiden asukeilla on inhimillisiä piirteitä. Clementin kirjoissa on vahva tapahtumaympäristön kuvaus ja mielikuvitusta kiihottavaa tieteellistä spekulaatiota, mutta juoni ja henkilöhahmot ovat hatarampia.. == Suomennettu romaani == * == Suomentamattomat teokset == *Needle (1950), ISBN 0-380-00635-9 *Iceworld (1953), ISBN 0-345-25805-3 *Mission of Gravity (1954), ISBN 0-345-31622-3 *The Ranger Boys in Space (1956) (lastenkirja) *Cycle of Fire (1957), ISBN 0-345-24368-4 *Close to Critical (1964), ISBN 0-345-24508-3 *Star Light (1971), ISBN 0-345-02361-7(jatko-osa kirjalle Mission of Gravity) *Ocean on Top (1973), ISBN 1-4510-1057-5 *Through the Eye of a Needle (1978), ISBN 0-345-25850-9 (jatko-osa kirjalle Needle) *The Nitrogen Fix (1980), ISBN 0-441-58116-1 *Still River (1987), ISBN 0-345-32916-3 *Fossil (1993), ISBN 0-88677-573-6 *Half Life (1999), ISBN 0-312-86920-7 *The Essential Hal Clement, Volume 1: Trio for Slide Rule and Typewriter (1999), ISBN 1-886778-06-X *Noise (2003), ISBN 0-7653-0857-6 *The Essential Hal Clement, Volume 2: Music of Many Spheres (2000), ISBN 1-886778-07-8 *The Essential Hal Clement, Volume 3: Variations on a Theme by Sir Isaac Newton (2000), ISBN 1-886778-08-6 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Juhani Hinkkanen: Hal Clement. Aikakone. * Tapani Ronni: Hal Clement puhuu. Aikakone. Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Kova tieteiskirjallisuus

Kova tieteiskirjallisuus on tieteiskirjallisuutta, jossa luonnontieteellinen panos on voimakas. Kovan tieteiskirjallisuuden juoni ja tapahtumaympäristö pyritään suunnittelemaan sellaisiksi, että ne ovat ajanmukaisten luonnontieteellisten teorioiden mukaisia. Tämä on usein ongelmallista, sillä tiede kehittyy jatkuvasti. Poul Anderson, Larry Niven ja Hal Clement ovat tunnettuja kovan tieteiskirjallisuuden edustajia. Kovan tieteiskirjallisuuden vastakohtana pidetään humanistisista ja yhteiskuntatieteistä innoituksensa saanutta pehmeää tieteiskirjallisuutta sekä "epätieteellistä" tieteiskirjallisuutta (tieteisfantasiaa). == Kovaa tieteiskirjallisuutta ainakin jossain määrin kirjoittaneita kirjailijoita == *Poul Anderson *Stephen Baxter *Greg Bear *Gregory Benford *Ben Bova *David Brin *F. M. Busby *C. J. Cherryh *Arthur C. Clarke *Hal Clement *Greg Egan *Robert L. Forward *Joe Haldeman *Peter F. Hamilton *Robert A. Heinlein *Geoffrey A. Landis *Larry Niven *Frederik Pohl *Jerry Pournelle *Hannu Rajaniemi *Alastair Reynolds *Kim Stanley Robinson *Charles Sheffield *George O. Smith *Neal Stephenson *Vernor Vinge ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Kheper Realism scale. Luokka:Science fictionin lajit de:Science-Fiction#Hard Science-Fiction
Luettelo ydinkäyttöisistä siviilialuksista

== Kauppalaivat == * NS Mutsu, Japani, 1972–1995. Alus ei koskaan tullut kaupalliseen käyttöön. Nykyään dieselkäyttöinen merentutkimusalus MS Mirai. * NS Otto Hahn, Saksa, 1968–1979 (Reaktori poistettiin 1979, ja alus muutettiin dieselkäyttöiseksi.) * NS Savannah, Yhdysvallat, 1962–1972 * NS Sevmorput, Venäjä (Aiemmin Neuvostoliitto) – 1988 ⇒ Käytössä. ==Ydinjäänmurtajat== ===Venäjä/(Neuvostoliitto)=== *Merimurtajat **NS Lenin **Arktika-luokka ***NS Arktika ***NS Sibir ***NS Rossiya ***NS Sovjetskij Sojuz ***NS Jamal ***50 Let Pobedy (”50 vuotta voitosta”), aiemmin NS Ural *Jokimurtajat **Taimyr-luokka ***NS Taimyr ***NS Vaigatš Luokka:Ydinvoima Ydinkäyttöiset siviilialukset
Poul Anderson

Poul William Anderson (25. marraskuuta 1926 – 31. heinäkuuta 2001) oli merkittävä yhdysvaltalainen tieteiskirjailija tieteiskirjallisuuden kultakaudella. Anderson valmistui fyysikoksi vuonna 1948 Minnesotan yliopistosta. Poul Andersonin tunnetuin teos on Tau nolla, joka edustaa tieteelliseltä perustaltaan luotettavaa kovaa scifiä. Poul Andersonin ensimmäinen julkaistiin hänen opiskeluaikanaan 1947. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin 1952. Anderson toimi Science Fiction and Fantasy Writers of American puheenjohtajana 1972–1973. Vuonna 1988 järjestö antoi hänelle suurmestaripalkinnon elämäntyöstä. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Poul Anderson kuoli syöpään kesällä 2001. Andersonilta on suomennettu myös kaksi fantasianovellia. ”Barbaari” (1956) parodioi Robert E. Howardin Conan-tyyppisiä tarinoita. Anderson on voittanut lyhyestä fiktiosta muun muassa Hugo- ja Nebula-palkinnon. == Suomennetut teokset == * === Suomennetut novellit === * ”Barbaari” (1956), Aikakone 3/1985. * ”Lentävien veitsien yö” (1979), teoksessa Varkaiden maailma, 1992. == Lähteet == * Science fiction. Toimittaneet Juhani Hinkkanen ja Kai Ekholm. Kirjastopalvelu, 1990. * Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1. Toimittaneet Toni Jerrman ja Vesa Sisättö. BTJ Kirjastopalvelu, 2004. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Poul Andersonin fiktiota *Obituary and tributes from the SFWA *On Thud and Blunder , an essay by Anderson on fantasy fiction, from the SFWA *Poul Anderson , an essay by William Tenn * Time Travel and Poul Anderson by Dr Paul Shackley * Bibliography * Michael Moorcock: Tolkien times two. The Guardian 25.1.2003. Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Kolkontaipaleen rautatieasema

Kolkontaipaleen rautatieasema (, ratakm 435+989) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Kolkontaipaleen kylässä Rantasalmen kunnassa, noin 29 kilometrin päässä Huutokosken rautatieasemalta, noin 46 kilometrin päässä Savonlinnan rautatieasemalta ja noin 105 kilometrin päässä Parikkalan rautatieasemalta. Kolkontaipaleen asemarakennuksen on suunnitellut Thure Hellström. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988 ja liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 3. kesäkuuta 2007. Viimeisinä vuosina ennen lakkauttamista liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa raakapuuta. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Vaunut.org: kuvia Kolkontaipaleelta Luokka:Rantasalmen liikenne Luokka:Etelä-Savon lakkautetut rautatieliikennepaikat Luokka:Rantasalmen rakennukset ja rakennelmat
Joroisten rautatieasema

Joroisten rautatieasema (, ) on linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Rautatieasema sijaitsee Joroisten kunnan keskustaajaman lounaislaidalla Asemanseudulla. Asemalla ei ole enää henkilö- tai tavaraliikennettä, ja asemarakennus on yksityiskäytössä. Joroisten ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden läpiajettavan kuormausraiteen. Ratapihan länsipäästä haarautui Joroisten kunnan omistama sivuraide. Yhteys ratapihan eteläpuolella sijaitseviin Välijoen rantaan johtaville Liunan pistoraiteille katkaistiin ratapiharemontin yhteydessä. == Historia == Huutokosken ja Savonlinnan välinen rata valmistui vuonna 1914, ja Joroinen avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Asemarakennus rakennettiin V luokan aseman piirustusten mukaisesti, ja se valmistui vuonna 1913. Piirustukset laati Thure Hellström ja niiden mukaan rakennettiin myös Rantasalmen rautatieasema. Joroinen muutettiin miehittämättömäksi 28. syyskuuta 1986 ja henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988. Joroisten ratapihaa uusittiin vuonna 2009 Huutokoski–Savonlinna-rataosan peruskorjauksen yhteydessä huomattavilla varoilla. Sinne asennettiin muun muassa raakapuun kuormausraide, uudet vaihteet, akselinlaskijat radio-ohjauksen mukaiset turvalaitteet. VR kuitenkin ilmoitti helmikuussa 2010 lopettavansa puunkuormaamisen liikennepaikalla. Kuormausten lakkauttamista perusteltiin vähäisellä kysynnällä ja puunlastauspalveluita tarjoavien muiden liikennepaikkojen läheisyydellä.VR lopettaa puunlastauksen Joroisissa (Arkistoitu versio) Joroisten Lehti. Kuormausraiteella on sittemmin säilytetty romutukseen menossa olevia säiliövaunuja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Vaunut.org: Kuvia Joroisista Luokka:Joroisten rautatieliikennepaikat
Emily Perkins

Emily Jean Perkins (s. 4. toukokuuta 1977) on kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa 12-vuotiaana elokuvassa Small Sacrifices. == Filmografia == *1989 - Small Sacrifices *1989 - Little Golden Bookland *1990 - Anything To Survive *1990 - Se *1993 - Miracle On I-880 *1993 - Woman On The Ledge *1994 - Moment Of Truth: Broken Pledges *1996 - In Cold Blood – Jääkylmä murha (In Cold Blood) *1998 - Past Perfect *2000 - Ginger Snaps *2001 - Prozac Nation *2001 - Christy: A New Beginning *2001 - Christy: Return To Cutter Gap *2002 - Insomnia *2004 - Ginger Snaps 2: Unleashed *2004 - Ginger Snaps Back: The Beginning *2006 - She’s the Man *2007 - Blood, A Butcher's Tale *2008 - Tuhkimotarina 2 (Another Cinderella Story) *2009 - Supernatural (5. tuotantokausi) * 2011 - Supernatural (7. tuotantokausi) ==Lähteet== * Luokka:Kanadalaiset televisionäyttelijät Luokka:Kanadalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Santamäen linjavaihde

Santamäen linjavaihde () tai usein pelkästään Santamäen vaihde, oli linjavaihde Nuojuan ja Vaalan asemien välisellä osuudella rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi 6,4 kilometriä länteen Vaalan asemalta ja 2,8 kilometriä itään Nuojuan asemalta. Santamäessä Oulun ja Kontiomäen välisestä pääraiteesta erkani sivuraide etelään hiekkaiseen harjuun perustetulle hiekanottopaikalle, josta ajettiin hiekkaa radan kunnossapitotarkoituksiin. Santamäen pistoraiteet purettiin kesällä 2005, pääraiteen vaihde oli purettu jo syksyllä 2004. Lopullisesti Santamäen linjavaihde lakkautettiin kuitenkin vasta 3. kesäkuuta 2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vaunut.org: Olavi Huotarin kuvia Vaalan Santamäestä Luokka:Vaalan liikenne Luokka:Kainuun lakkautetut rautatieliikennepaikat
Arvo Helminen

Arvo Heimo Helminen (10. toukokuuta 1903 Helsinki – 15. joulukuuta 1988) oli suomalainen juristi, joka toimi myös ministerinä. Hän oli oikeusministerinä (ammattiministeri) vuosina 1956–1957 (Fagerholmin II hallitus) ja vuonna 1957 (Sukselaisen I hallitus). Lisäksi hän toimi Espoon tuomiokunnan ensimmäisenä kihlakunnantuomarina. ==Lähteet== * Luokka:Suomen oikeusministerit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet