EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Mäkirikko

Mäkirikko (Saxifraga tridactylites) on yksivuotinen, lähinnä Euroopassa tavattava rikkokasvi. == Ulkonäkö ja koko == Mäkirikko kasvaa 4–15 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, hento, nystykarvainen ja monilehtinen. Aluslehdet ovat 3–5-halkoisia ja kuihtuvat varhain. Ylimmät lehdet ovat suikeita ja ehytlaitaisia. Valkoiset, kaksineuvoiset kukat ovat kukkaperä lyhyempiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 3–4 mm pitkiä ja pyöreäpäisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mäkirikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen, pallomainen kota. Kotaperät ovat 2–3 kertaa kodan pituisia.Retkeilykasvio 1998, s. 226, 228. Mäkirikko on usein vaikeasti havaittava laji, koska se kuivuu kokonaan pois kuivina keväinä ja alkukesinä.Ålands flora 2010, s. 209. == Levinneisyys == Mäkirikon levinneisyysalue keskittyy Eurooppaan, jossa lajia tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Fennoskandian eteläosiin, Baltiaan, Valko- Venäjälle, Romaniaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa paikoitellen Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja Lähi- idässä.Den virtuella floran: Grusbräcka (myös levinneisyyskartat) Viitattu 18.1.2012. Suomessa mäkirikko kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Lajia esiintyy Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Lisäksi lajista on vanha tulokasesiintymä Etelä-Pohjanmaalta.Retkeilykasvio 1998, s. 228.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Mäkirikon levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 18.1.2012. == Elinympäristö == Mäkirikko kasvaa kuivilla ja ohuthumuksisilla kallionrinteillä, hiekkaisilla kedoilla, kiviaidoilla ja lintujen istumapaikoilla. Laji on kalkinsuosija. == Käyttö == Mäkirikkoa on aikaisemmin käytetty muun muassa Keski-Euroopassa lääkekasvina.Suomen terveyskasvit 1982, s. 184. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. ISBN 951-45-8167-9. * Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Tampere 1982. * Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Mäkirikon (Saxifraga tridactylites) levinneisyys Suomessa. * LuontoPortti: Mäkirikko (Saxifraga tridactylites) * Pohjolan kasvien pauloissa: Saxifraga tridactylites – mäkirikko Luokka:Lehtirikot
Hata Salmi

Hannu "Hata" Salmi suomalainen kitaristi, joka nykyisin tunnetaan tamperelaisesta Negative-yhtyeestä. Salmi on Turusta kotoisin ja hänellä on takanaan muitakin yhtyeitä. Hän on soittanut Negativessa kitaraa vuodesta 2011, mutta ei virallisesti. Salmi korvasi Negativen entisen kitaristin Larry Loven, joka jätti yhtyeen toukokuussa 2011. Luokka:Suomalaiset kitaristit Luokka:Suomalaiset rockmuusikot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Whitney Able

Whitney Able (s. 6. helmikuuta 1982 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin rooleistaan elokuvissa All the Boys Love Mandy Lane (2006) ja Monsters (2010). Hänen kaksi ensimmäistä elokuvaansa olivat Age of Kali (2005) ja Dead Lenny (2006). Vuonna 2008 Able pääsi Maxim- lehden Hot 100 -listan 83. sijalle. Able on asunut Espanjassa ja Meksikossa. Hän meni kesäkuussa 2010 naimisiin näyttelijäkollegansa Scoot McNairyn kanssa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Csepelsaari

Csepelsaari on saari Tonavassa, Budapestin keskustan eteläpuolella. Sen pituus on 48 kilometriä ja leveys enimmillään 8 kilometriä, ja se on Unkarin suurin saari. Csepelsaari on matalaa, loivasti kumpuilevaa hiekkamaata, jonka eteläosat ovat tulvaniittyjen peitossa. Tonavan tulvat aiheuttivat saarella jatkuvasti ongelmia, kunnes jokea alettiin säännellä 1900-luvun alussa. Tonavan itäisen, Ráckeven-Tonavaksi kutsutun haaran pohjois- ja eteläpäähän rakennettiin sulut vuosina 1910 ja 1928. Virtaus on ollut sen jälkeen hyvin pieni, minkä vuoksi joenhaara on ollut altis saastumiselle. Csepelsaari on melko tiheästi asuttu, ja 1900-luvulla sinne syntyi paljon raskasta teollisuutta. Nykyään saari on enimmäkseen asuin- ja virkistysaluetta. Saarella on kuitenkin myös suuri Csepelin vapaasatama, jonka kautta kulki vuonna 2007 yli 270 tonnia rahtia. Saaren pohjoisosa kuuluu hallinnollisesti Budapestin kaupunkiin ja muodostaa sen XXI osa-alueen. Osa-alueella on 76 000 asukasta (2010). Lisäksi saarella ovat muun muassa Ráckeven, Szigethalomin, Szigetszentmiklósin ja Tökölin kaupungit. == Lähteet == Luokka:Budapest Luokka:Unkarin saaret
Mesikät

Mesikät (Melilotus) on kasvisuku hernekasvien (Fabaceae) heimossa. Siihen kuuluu 20 Euraasiassa ja Afrikassa lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla kasvavaa lajia. Eräitä mesiköitä viljellään rehukasveina. Suomessa on tavattu seitsemää eri mesikkälajia, joista valkomesikkä on yleisin, rohtomesikkä toiseksi yleisin ja loput harvinaisia tai satunnaisesti tavattuja lajeja. == Mesikkälajeja == * valkomesikkä (Melilotus albus, syn. Trigonella alba) * isomesikkä (Melilotus altissimus, syn. Trigonella altissima) * rantamesikkä (Melilotus dentatus, syn. Trigonella dentata) * intianmesikkä (Melilotus indicus, syn. Trigonella smallii, Trigonella berardi) * sisilianmesikkä (Melilotus infestus, syn. Trigonella infesta) * rohtomesikkä (Melilotus officinalis, syn. Trigonella officinalis) * uurremesikkä (Melilotus sulcatus, syn. Trigonella sulcata) * volganmesikkä (Melilotus wolgicus, syn. Trigonella wolgica) Suomen Lajitietokeskuksen taksonomiassa (2021) kaikki mesikät yhdistetään sarviapilohin (Trigonella). Suvuista sarviapilat (Carl von Linné 1753) on kuvattu aiemmin kuin mesikät (Philip Miller 1754). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * ITIS: Melilotus * United States Department of Agriculture (USDA): Melilotus * Flora of China: Melilotus *
Verijuuret

Verijuuret (Agrimonia) on kasvisuku ruusukasvien (Rosaceae) heimossa. Siihen kuuluu 15 pohjoisilla lauhkeilla alueilla kasvavaa lajia. == Lajeja ja risteymiä == * Agrimonia aitchisonii * Agrimonia bracteata * Agrimonia coreana * maarianverijuuri (Agrimonia eupatoria) * Agrimonia gorovoi * Agrimonia granulosa * Agrimonia gryposepala * Agrimonia microcarpa * Agrimonia nipponica * Agrimonia parviflora * idänverijuuri (Agrimonia pilosa) ** haroidänverijuuri (var. coreana) ** suppuidänverijuuri (var. pilosa) * tuoksuverijuuri (Agrimonia procera) * Agrimonia pubescens * Agrimonia repens * Agrimonia rostellata * Agrimonia striata * Agrimonia × nipponopilosa * Agrimonia × wirtgenii (maarian- ja tuoksuverijuuren risteymä) == Tuntomerkkejä == Pohjoismaissa ja Suomessa tavataan kolme verijuurilajia. Ne ovat monivuotisia, isohkoja ruohokasveja, joilla on pienistä keltaisista kukista muodostuva tähkämäinen kukinto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Verijuuret (Agrimonia) *
Saikkonen

Saikkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: * Dennis Saikkonen (s. 1992), jääkiekkomaalivahti * Kari Saikkonen (s. 1961), biologi ja subarktisen ekologian professori * Mauri Saikkonen (s. 1944), näyttelijä * Paavo Saikkonen, Henrikki (s. 1982), suomalainen rap-artisti * Pentti Saikkonen (s. 1952), tilastotieteen professori * Sakari Saikkonen (s. 1981), tanssija ja akrobaatti * Sami Saikkonen (s. 1966), tanssija ja koreografi * Tuomo Saikkonen (s. 1975), muusikko * Veli-Matti Saikkonen (1941–2023), teatteriohjaaja.
Mailaset

Mailaset (Medicago) on suku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu useita rehu- ja koristekasvina viljeltyjä lajeja. Esimerkiksi Lounais-Aasiassa alkuperäisenä kasvava sinimailanen ("alfalfa") on otettu laajasti viljelykseen Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. == Mailaslajeja == * Medicago arabica – laikkumailanen * Medicago arborea – pensasmailanen * Medicago falcata – sirppimailanen * Medicago intertexta – takkumailanen * Medicago laciniata – nirkkomailanen * Medicago littoralis – merimailanen, rantamailanen * Medicago lupulina – nurmimailanen * Medicago marina – merimailanen * Medicago minima – pikkumailanen * Medicago monantha – sapelimailanen eli turkinsarviapila * Medicago monspeliaca – ranskanmailanen eli ranskansarviapila * Medicago orbicularis – kiekkomailanen * Medicago orthoceras – sarvimailanen * Medicago polymorpha – piikkimailanen * Medicago sativa – sinimailanen eli alfalfa ** Medicago sativa subsp. sativa – sinimailanen ** Medicago sativa subsp. × varia tai Medicago × varia – rehumailanen * Medicago soleirolii – korsikamailanen * Medicago tornata – vieterimailanen * Medicago truncatula – palikkamailanen * Medicago turbinata – luotimailanen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Mailaset (Medicago) * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Mailaset (Medicago) * Den virtuella floran: Medicago * ITIS: Medicago * United States Department of Agriculture (USDA): Medicago * Flora of China: Medicago * Pherobase: Floral volatiles of Genus Medicago
Metsäalppikello

Metsäalppikello (Soldanella montana) on sinikukkainen, esikkokasveihin (Primulaceae) kuuluva kasvi. == Ulkonäkö ja koko == thumb|vasen|220px|Metsäalppikellon kukkia ja munuaismaisia lehtiä. Monivuotinen metsäalppikello on vanakasvi, joka kasvaa 20–30 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet ovat talvehtivia ja pitkäruotisia. Päältä ne ovat tummanvihreitä, alta vaaleita tai sinipunaisia. Ehyt lehtilapa on pyöreän munuaismainen, kalju ja matalasti isonyhäinen. Kukinto on 2–5-kukkainen sarja. Vaaleansinipunaiset, kaksineuvoiset kukat ovat aluksi nuokkuvia, mutta hedelmäasteella pystyjä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Kellomainen teriö on 10–15 mm leveä, paljon verhiötä pitempi ja sen liuskat ovat liuskaisia. Suomessa metsäalppikello kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on pitkä, pulleatyvinen ja liereäkärkinen kota.Retkeilykasvio 1998, s. 215, 218. == Levinneisyys == Metsäalppikello kasvaa alkuperäisenä Keski- ja Itä-Euroopassa, missä sitä esiintyy Saksassa, Italiassa, Puolassa, Itävallassa, Tšekissä, Ukrainassa, Romaniassa ja Bulgariassa.Plants of the World Online 2021: Soldanella montana Willd. Viitattu 6.12.2021. Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 461. Suomeen laji on levinnyt ihmisen tuomana viljelykasvina, mutta on mahdollisesti villiintynyt myös luontoon. Sitä tavataan paikoitellen Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Kymenlaaksossa, Hämeessä ja Itä-Lapissa.Retkeilykasvio 1998, s. 218.Lampinen, R., Lahti, T. & Heikkinen, M. 2012: Kasviatlas 2011: Metsäalppikellon levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 12.5.2013. Uusimman tulkinnan mukaan metsäalppikello ei kuitenkaan ole aidosti luonnonvaraistunut Suomessa, vaan kaikki lajin havainnot ovat puutarhakasviesiintymiä.Suomen Lajitietokeskus: Metsäalppikello – Soldanella montana Viitattu 6.12.2021. == Elinympäristö == Metsäalppikello kasvaa luonnonvaraisena rehevissä korpimaisissa kuusikoissa. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. ISBN 951-45-8167-9 * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2017: Metsäalppikellon levinneisyys Suomessa. Luokka:Esikkokasvit
Ebru Şam

Ebru Şam (s. 1990 Solingen) on missi ja näyttelijä. Hän syntyi ja varttui Saksassa,Der Westen 16.6.2009 saksaksi jonne hänen turkkilaissyntyiset vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1974. Şam valittiin 29. huhtikuuta 2009 Miss Turkiksi Istanbulin Türker İnanoğlu Maslakissa. Hän edusti Turkkia Miss Eurooppa -kilpailussa ja 12. joulukuuta 2009 Miss Maailma -kilpailussa Johannesburgissa.www.universalqueen.com englanniksi, luettu 2.7.2012 Vuodesta 2010 alkaen Şam on esiintynyt turkkilaisessa televisiosarjassa Adanalissa, jota näyttää Avrupa Türk TeleVision. ==Lähteet== Luokka:Missit Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Turkkilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lucia Bosè

Lucia Bosè (Lucia Borloni, ) oli italialainen näyttelijä. Hän voitti vuoden 1947 Miss Italia -kilpailun työskenneltyään aiemmin vuosia leipomossa. Ensimmäisessä täys­pitkässä elo­kuvassaan hän esiintyi vuonna 1950, jolloin hänellä oli rooli Giuseppe De Santisin elo­kuvassa Taistelu oliivipuiden varjossa. Sittemmin hän esiintyi elo­kuvissa Cronaca di un amore (1950), Nainen vailla sielua (1953), Polkupyöräilijän kuolema (1955), Hehkuva tuli (1955) ja Veri kuohuu (1956). == Ura == Vuonna 1960 Bosèlla oli kreditoimaton rooli elo­kuvassa Orfeuksen testamentti. Vuonna 1969 hän esiintyi elo­kuvissa Fellinin Satyricon ja Sotto il segno dello scorpione. 1970-luvulla ja myöhemmin Bosèlla oli rooleja elo­kuvissa, kuten L'ospite (1972), Arcana (1972), Nathalie Granger (1972), Kultainen messu (1975), Violanta (1977), Cronaca di una morte annunciata (1987), El niño de la luna (1989), Harem suaré (1999) ja I vicerè (2007). == Yksityiselämä == Bosè keskeytti uransa vuonna 1956 mennessään naimisiin Luis Miguel Dominguínin kanssa. Parille syntyi lapsia; Miguel Bosésta tuli myöhemmin kuuluisa laulaja. Avio­liitto päättyi vuonna 1967. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Missit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Onks ollu mitään

Onks ollu mitään on suomalaisen rap-artisti RJaarlin nykyisin Jaarli sekä Pikkolon yhteinen esikoisjulkaisu. Se julkaistiin vuoden 2011 keväällä Pass The Mic Organization -levy-yhtiön kautta. == Kappaleet == # Intro # Muutama lauantai (mukana Eemeli & Latiksen Andy) # Massit Part 2 # Päiväni pyörässä (mukana Opa) # Pakene arkee (mukana Oiva Vedätys & Hanna) # Ilman valoja # Kirotut # Noste # Kerran vielä # Outro == Arvostelut == * Tuoreet Platat: Tuoreet Platat == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bandcamp Luokka:Vuoden 2011 albumit Luokka:RJaarlin albumit
Älykäs eläin

Älykäs eläin on Jussi Viitalan vuonna 2010 ilmestynyt kirja, jossa käsitellään eläinten älykkyyttä ja tarkastellaan ihmistä muiden lajien joukossa. Teoksen julkaisi Atena. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sanna Pirkkalainen: Juoruileva delfiini haastaa ihmisen ylivertaisen älyn . Yle Keski-Suomi 20.3.2010. * Jarno Mällinen: Sika kärsii kuten me. Kaleva 26.3.2010. * Jukka Vuorio: Tieto lisää tuskaa . Voima 5/2010. * Vappu Pitkänen: Älykäs eläin haastaa ihmisen ylivertaisuuden. Turun sanomat 20.4.2010. Luokka:Kirjat biologisesta antropologiasta Luokka:Suomalaiset biologian tietokirjat Luokka:Vuoden 2010 kirjat
Tooran määräyksiä

Tooran määräyksiä (4QMMT) on Kuolleenmeren kääröihin kuuluva teksti. Sen nimi on peräisin tekstin loppupuolella esiintyvästä ilmaisusta מִקְצַת מַעֲשֵי הַתּוֹרָהֵ (miqṣat maˁaśe ha-Torah), suomeksi "joitakin Tooran määräyksiä". Teksti käsittelee halakistisia säädöksiä. Sen synty ajoitetaan noin vuoteen 150 eaa. Katkelmia tekstistä on säilynyt kuudessa Qumranin luolasta 4 löytyneessä käsikirjoituksessa, joita merkitään tunnuksilla 4Q394-399. Vanhin säilyneistä käsikirjoituksista ajoitetaan noin vuoteen 75 eaa. ja nuorin vuoteen 50 jaa. Teksti on ollut alun perin todennäköisesti neliosainen. Oletettu ensimmäinen osa on ollut avausformeli, mutta se ei ole lainkaan säilynyt käsikirjoituksissa. Toinen osa sisältää 364-päiväisen aurinkokalenterin. Kolmas osa on luettelo noin 20:stä halakasta. Neljäs osa on epilogi, joka pyrkii vakuuttamaan vastaanottajan esitetyn halakan oikeellisuudesta. ==Lähteet== * Luokka:Israelin historia Luokka:Tanak
Hyvää huomenta, Vietnam

Hyvää huomenta, Vietnam () on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka on ohjannut Barry Levinson. Elokuva kertoo Adrian Cronauerin urasta tiskijukkana Armed Forces Radio Servicen palveluksessa Saigonissa Vietnamin sodan aikana.Adrian Cronauer: Air Force Radio Announcer in Vietnam Vietnam Magazine History Net Elokuvan pääosia esittävät Robin Williams, Forest Whitaker, Tung Thanh Tran, Chintara Sukapatana, Bruno Kirby, Robert Wuhl, J. T. Walsh, Noble Willingham, Richard Edson, Richard Portnow, Floyd Vivino ja Juney Smith. Elokuva oli taloudellinen menestys ja on American Film Instituten 100 parhaan komediaelokuvan listan sijalla 100.AFI's 100 Years…100 Laughs American Film Institute 2000. Viitattu 23.8.2017. Video- oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä: ”[Robin] Williamsin hillitön multimedialuonteinen radiosooloilu ja periodihittien poiminnat ovat mainiot, mutta sodanjälkeisen katumuksen paksu siirappi jähmettää varsinaisen juonen.” == Rooleissa == == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Barry Levinsonin ohjaamat elokuvat Luokka:Elokuvat Vietnamin sodasta Luokka:Yhdysvaltalaiset draamakomediaelokuvat
HMS Brazen (F91)

HMS Brazen (viirinumero F91) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatti. Se oli ensimmäisen valmistuserän neljäs ja viimeinen alus. == Valmistus == Alus tilattiin 21. lokakuuta 1977 Yarrow Shipbuildersilta Glasgow’sta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1978. Se laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1980 ja luovutettiin 11. kesäkuuta 1982 laivastolle kolme kuukautta ennen suunniteltua määräaikaa Falklandin sodan vuoksi. Aluksen koeajoja lyhennettiin, minkä jälkeen se otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta.Marriott, Leo s. 103 ja 108 == Palvelus == Päällikkönsä N. Dingemansin alaisuudessa alus oli kuusi viikkoa Portlandissa koulutuksessa, mikä päättyi elokuun puolivälissä. Lokakuussa alus lähti Devonportista Etelä- Atlantille, missä se partioi HMS Phoeben ja HMS Siriuksen kanssa Falklandinsaarten ympäristössä. Vuoden lopulla alus palasi Ascensionin ja Gibraltarin kautta Devonportiin, jonne se saapui 6. tammikuuta 1983.Marriott, Leo s. 108 Huhtikuussa telakalta palattuaan alus liittyi Naton Atlantille pysyvästi sijoitettuun osastoon, jonka mukana se osallistui Bright Horizon- ja Ocean Safari -harjoituksiin sekä vieraili Portugalissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa ja Alankomaissa ennen kuin HMS Glasgow vapautti sen elokuussa. Vuoden lopulla alus lähti partioidakseen Persianlahdella ja Intian valtamerellä HMS Glamorganin kanssa. Mutta Gibraltarilla matka keskeytettiin Libanonin kriisin vuoksi. Alus sai määräyksen liittyä itäiselle Välimerelle koottavaan laivasto- osastoon. Vaikka alukset kuuluivat osastoon vain viikon ennen kuin HMS Fearless vapautti ne jatkamaan alkuperäistä matkaansa, niiden miehistöt olivat väsyttäneet itsensä.Marriott, Leo s. 108-109 Brazen läpäisi Suezin kanavan ja seuraavien kuukausien aikana se vieraili Mombasassa, Seychelleillä, Dohassa, Abu Dhabissa, Muscatissa, Colombossa, Diego Garcialla, Karachissa ja Djiboutissa. Matkan aikana se myös osallistui lukuisiin sotaharjoituksiin muun muassa Ranskan ja Yhdysvaltain laivastojen kanssa. Alus palasi Suezin ja Gibraltarin kautta Devonportiin, jonne se saapui huhtikuussa 1984.Marriott, Leo s. 109 Alus osallistui 1991 Persianlahden sotaan, jossa sen Lynx- helikopterit hyökkäsivät Irakin laivaston ohjusveneitä vastaan. == Brasilian laivasto == Alus myytiin 18. marraskuuta 1994 Brasilialle, joka liitti sen 30. elokuuta 1996 laivastoonsa nimellä Bosisio viirinumerolla F-48. Se osallistui Air Francen lennon 447 etsintöihin. ==Lähteet== * * * === Viitteet === Luokka:Kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatit Luokka:Yarrow’n valmistamat alukset Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan Persianlahden sodan sotalaivat
Veitsileuat

Veitsileuat (Oplegnathidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. ==Lajit ja anatomia== Veitsileukojen heimoon kuuluu yksi suku ja siinä noin seitsemän lajia. Lajeja ovat esimerkiksi seepraveitsileuka (Oplegnathus fasciatus) ja pilkkuveitsileuka (Oplegnathus punctatus). Ruumiinmuodoltaan lajit ovat ovaalinmuotoisia, korkearuumiisia ja litteitä. Kalat kasvavat pituudeltaan suurimmillaan noin 90-senttisiksi. Veitsileuoilla on yksi selkäevä, jonka piikikäs etuosa on matala ja takaosa korkeampi. Tyypillinen piirre veitsileukalajeille on, että hampaat ovat kasvaneet yhteen ja muodostaneet terävän reunan ja muistuttavat siten papukaijakaloja. Väritykseltään aikuiset kalat poikkeavat huomattavasti poikasista. Aikuiset veitsileuat ovat tummia ja kuvioina voi olla raitoja tai pilkkuja. Nuoret kalat ovat sen sijaan keltaisia tummin pystyraidoin. ==Levinneisyys ja elintavat== Veitsileukoja tavataan Afrikan etelärannikolta, Japanin rannikolta Australian rannikolle ulottuvalta vyöhykkeeltä ja myös Havaijin ja Galápagossaarten lähettyviltä. Aikuiset kalat elävät koralliriutoilla aina 150 metrin syvyyteen asti ja nuoret yksilöt liikkuvat merileväkasvustoissa. Lajit ovat kaikkiruokaisia, mutta syövät enemmän eläin- kuin kasviravintoa. Veitsileuat pystyvät murskaamaan hammaslevyjensä avulla ravinnokseen simpukoita, ostereita ja merisiilejä. Veitsileuat ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kaupallisesti kovin merkittäviä. Niitä arvostetaan erityisesti Japanissa. ==Lähteet== Luokka:Aurinkoahvenkalat
Tuomikoski

Tuomikoski on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: * Aino Tuomikoski (1889–1958), kirjallisuuden suomentaja * Antti Tuomikoski (1842–1932), valtiopäivämies ja kansanedustaja (Suomalainen puolue) * Eero Tuomikoski (1935–2009), elokuvantekijä ja elokuvakriitikko * Erkki Tuomikoski (1892–1989), kirjailija ja toimittaja * Inkeri Tuomikoski (1935–2004), kaunokirjallisuuden suomentaja * Jaakko Tuomikoski (1885–1971), toimittaja * Juho Tuomikoski (1888–1973), kestävyysjuoksija * Jukka Tuomikoski (1884–1956), kansanedustaja (SDP) * Risto Tuomikoski (1911–1989), kasvi- ja hyönteistieteilijä * Samuli Tuomikoski (1875–1960), kansanedustaja (Kokoomus) * Sirkka Tuomikoski (1929–2013), runoilija * Tommy Tuomikoski (1907–1937), amerikansuomalainen muusikko * Yrjö Tuomikoski (1878–1951), Kuopion kauppaoppilaitoksen johtaja
Hutspot

thumb|Hutspot Hutspot on hollantilainen vihanneshöystö eli muusi, johon käytetään perunaa, porkkanaa ja sipulia. Hutspotilla on legenda, joka periytyy espanjalaisten Hollannin valloitukseen. Hutspottiin voi lisätä lihaa tai kalaa ja muitakin vihanneksia. Luokka:Alankomaalainen keittiö
Laukaus tehtaalla

Laukaus tehtaalla on Erkko Kivikosken ohjaama elokuva vuodelta 1973. Metallimies Henriksson ajaa pyörällä tehtaalle ja ampuu johtaja Pylvänäisen. Tapahtuman kuvausaikaankin ajankohtaiset taustat, tehtaan irtisanomiset, esitetään takaumina. Mestariteokseksi luonnehtimansa Kivikosken elokuvan kriitikko näkee enteilevän tulevaa globalisaatiota. Näyttelijät olivat pääosin amatööriväkeä, mikä tuo elokuvaan oman karheanrealistisen sävynsä.Päivän elokuvia, Tv-maailma, 2/2012 sivu 25Arto Pajukallio, Elokuvat, Helsingin Sanomat 19.1.2012, sivu D 7 ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Juonikuvaus Elonet.fissä *Taustatietoja tuotannosta Elonet.fissä Luokka:Erkko Kivikosken ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1973 suomalaiset elokuvat Luokka:Yhteiskunnalliset elokuvat
Costa Favolosa

Costa Favolosa on italialaisen Costa Crocieren Concordia-luokan risteilyalus. Costa Favolosa on rakennettu Fincantierin Margheran telakalla Italiassa. Costa Favolosan sisaralukset ovat Costa Serena, Costa Pacifica, Carnival Splendor ja 13.1.2012 uponnut Costa Concordia. Lisäksi alukselle valmistui sisaralus Costa Fascinosa heinäkuussa 2012. Costa Favolosa laskettiin vesille 6 elokuuta 2010 ja se kastettiin 4 heinäkuuta 2011, jolloin se myös otettiin käyttöön. ==Suunnittelu ja rakentaminen== Costa Favolosa ja sen sisarlaiva Costa Fascinosa tilattiin lokakuussa 2007 osana 2,4 miljardin arvoista laajentamista Costa Crocieren laivastoon, jossa viisi laivaa valmistuessaan korottaa yhtiön matkustajakapasiteettia 50 prosentilla. Costa Favolosa maksoi 510 miljoonaa euroa. Costa Favolosa on Concordia class laivaluokan risteilyalus ja sen vetoisuus on 114 500 bruttotonnia. Alus on 290 metriä pitkä, 35,5 metriä leveä ja sen syväys on 8,2 metriä. Aluksessa on tilaa 3 800 matkustajalle ja 1 110 miehistön jäsenelle. Hyttejä Costa Favolosasta löytyy 1 508\. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Costa Cruisesin viralliset kotisivut Luokka:Costa Crociere Luokka:Risteilyalukset Luokka:Fincantieri
Valesinisimpukka

Valesinisimpukka (Mytilopsis leucophaeata) on Suomessa vieraslajina havaittu murtovedessä elävä nilviäislaji.Valesinisimpukka Mytilopsis leucophaeata LuontoPortti. Luettu 15.2.2014 == Koko ja ulkonäkö == Valesinisimpukka on yleensä alle 2 sentin mittainen ruskeakuorinen simpukka, joka ulkomuodoltaan muistuttaa Itämeren pientä sinisimpukkaa, muttei ole sille lainkaan sukua. Se voidaan myös sekoittaa lähisukuiseen vaeltajasimpukkaan (Dreissena polymorpha), jonka tavoin se on merkittävä biologista likaantumista (biofouling) aiheuttava laji. Se on myös todettu merkittäväksi ydinvoimaloiden lauhdevesiputkia tukkivaksi eliöksi.Tiede ja Tekniikka, viitattu 19.1.2012 == Levinneisyys ja elinympäristö == Valesinisimpukan alkuperäinen levinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa Meksikonlahden alueella. Se on siirtynyt vieraslajina muualle Pohjois-Amerikkaan ja monille alueille Euroopassa.Mytilopsis leucophaeata (Conrad, 1831) – dark false mussel or Conrad’s false mussel NOBANIS European Network of Invasive Alien SpeciesAri O. Laine, Miia Savolainen: Itämeren uusi simpukkalaji - Mytilopsis leucophaeata Itämeriportaali, viitattu 19.1.2012 Se on murtovesilaji, joka lisääntyy 1–20 promillen suolapitoisuudessa. Suomessa laji löydettiin ensin vuonna 2003 Suomenlahdelta Loviisan edustalta. Sittemmin sitä on löydetty myös Airistolta Turun edustalta (2011) Yle.fi uutiset, viitattu 19.1.2012 ja Selkämeren alueelta Olkiluodosta. Todennäköisesti se on tullut painolastiveden mukana. == Lähteet == Luokka:Simpukat Luokka:Itämeren vieraslajit
Kiznerin piiri

Kiznerin piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 2264,5 neliökilometriä. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2010). Kiznerin piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Vavožin, idässä Možgan ja kaakossa Grahovon piireihin, etelässä Tatarstaniin ja lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 60 % on metsää. Seutu kuuluu Vjatkan vesistöön. Hyötykaivannaisia ovat öljy, savi ja kalkkikivi. Kiznerin lähellä on ainutlaatuinen kivennäisvesiesiintymä. Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Baldeika, Bemyž, Bezmenšur, Jagul, Kizner, Korolenko, Krymskaja Sludka, Lipovka (keskuspaikka Kizner), Murkoz-Omga, Sarkuz, Staraja Bodja, Staryi Karmyž, Staryje Kopki ja Verhni Bemyž. Hallinnollinen keskus on Kiznerin taajama. Toinen suurempi asutuskeskus on Bemyžin entinen piirikeskus. Asukkaista 46,0 % on udmurtteja, 38,2 % venäläisiä ja 12,9 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole. Seudun läpi kulkee Moskovan, Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Kizneristä on maantieyhteys Bemyžin ja Možgan kautta Iževskiin. Piirissä on metsä-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, rehukasvien, perunan, juureksien, vihanneksien ja pellavan viljelyyn. Piirissä toimii taidekoulu, ammattikoulu ja kotiseutumuseo. Sen alueella sijaitsee Multanin oikeusjutun tunnetuksi tekemä Vuž Multanin kylä (nykyinen Korolenko). Paikallislehtenä ilmestyy Novaja žizn. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kiznerin piirin sivusto *
Kizner

Kizner ( ja ) on taajama ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Ljugajoen varrella 135 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Taajama on Kiznerin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Asukkaita on 10 000 henkeä (vuonna 2002). Kizneristä tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1942. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja ja tataareja. Paikkakunnalla toimii puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kiznerissä on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, ammattikoulu, kultturitalo, elokuvateatteri, kirjasto, kotiseutumuseo, piirisairaala sekä muta- ja kivennäisvesihoitoja antava parantola. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kiznerin piirin sivusto Luokka:Kiznerin piiri Luokka:Udmurtian kylät ja taajamat tt:Кизнер
Kalsiumkarbidi

Kalsiumkarbidi (CaC2) on kalsiumin ja hiilen yhdiste. Sitä valmistetaan kuumentamalla kalsiumoksidin eli poltetun kalkin ja hiilen seosta sähköuunissa. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti: : CaO + 3 C → CaC2 \+ CO Kalsiumkarbidi on kiinteä aine, molekyyli­rakenteeltaan makromolekyyli, jossa hiili­atomien välillä on kolmoissidos. Se ei liukene mihinkään tavalliseen liuottimeen, mutta se reagoi kiivaasti veden kanssa muodostaen asetyleenia: : CaC2 \+ 2 H2O → C2H2 \+ Ca(OH)2. Kalsiumkarbidia käytetäänkin pääasiassa asetyleenin valmistukseen. Asetyleenia käytetään poltto­aineena hitsauksessa sekä monien muiden orgaanisten yhdisteiden, muun muassa etikka­hapon, useiden muovien, tekokuitujen ja liimojen valmistukseen. Kalsiumkarbidia käytetään myös lannoitteena käytetyn kalkkitypen eli kalsiumsyanamidin valmistukseen, teräksen kovettamiseen sekä pelkistimenä metallurgiassa. Varsinkin aikaisemmin on kalsiumkarbidia käytetty myös karbidilampuissa, joissa polttoaineena käytetty asetyleeni saatiin aikaan tiputtamalla kalsiumkarbidijauheen päälle vesipisaroita. Karbidilamppuja käytettiin 1900-luvun alkupuolella muun muassa merkkivaloina autoissa ja polkupyörissä, toisinaan huonevalaistuksessakin, ennen kuin dynamon avulla aikaan saatu sähkövalo yleistyi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Kalsiumyhdisteet Luokka:Karbidit
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva)

Kiusaus on vuonna 1938 valmistunut saaristolaispapin kokemista viettelyksistä kertova suomalainen elokuva, jonka ohjasi Teuvo Tulio. Elokuva perustuu Teuvo Mannilan Kymmenes käsky nimiseen romaanikäsikirjoitukseen vuodelta 1937. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin Tytärsaarella. Elokuvan ensi-ilta oli 25. maaliskuuta 1938 Helsingissä ja Kotkassa. Elokuvan kaikki materiaali tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959. ==Näyttelijät== == Juoni == Saaristolaisseurakunnan uusi pastori on vihkimässä kalastaja Marttia ja tämän morsianta Railia kun Martti joutuu lähtemään pelastamaan haaksirikkoisia kesken vihkimisen. Martti loukkaantuu pelastustyön aikana ja joutuu vuodepotilaaksi viikkokausiksi. Pastori vierailee usein Martin luona mutta alkaa samalla tuntea vetoa tämän morsianta kohtaan. Toivuttuaan Martti palaa takaisin kalastajan työhönsä. Eräänä iltana pastori tapaa Marttia myrskyiseltä mereltä kotiin odottavan Railin rannalla ja kutsuu tämän asuntoonsa lämmittelemään. Asunnossa pastori yrittää suudella Railia mutta tämä torjuu yrityksen. Heidät yllättää kauppa-apulainen Paula joka on myös rakastunut Marttiin. Paula kertoo näkemästään kotiinpalaavalle Martille joka hylkää sen jälkeen lasta odottavan Railin. Talvella Raili käy pastorin ja kertoo Martin hylänneen hänet Paulan takia. Pastori kutsuu nyt Paulan puhutteluun ja uhkaa tätä seurakunnasta karkotuksella. Paula kertoo Martille Railin käynnistä pastorin luona ja tämän uhkauksesta. Raivostunut Martti lähtee pappilaan ja yrittää puukottaa pastoria osuen kuitenkin paikalle tulleeseen Railiin joka saa kuitenkin vain vaarattoman pintahaavan. Martti poistuu paikalta ja lähtee lopulta muiden kalastajien kanssa pyyntiin. Merellä puhkeaa myrsky ja Raili pyytää pastoria lähtemään merelle pelastamaan myrskyn kouriin joutuneita kalastajia. Pelastusvene täyttyy pian kohmettuneista kalastajista ja omantunnon tuskia kärsivä pastori luovuttaa paikkansa veneessä merestä pelastetulle Martille. Itse hän jää elokuvan lopussa jäälautalle odottamaan toista venettä vaikka tietääkin että lautta ehtii melko varmasti hajota ennen kuin vene ehtii paikalle. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Teuvo Tulion ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset kadonneet elokuvat
Laivan kannella (vuoden 1938 elokuva)

Laivan kannella on vuonna 1938 valmistunut suomalainen musiikkikomediaelokuva, jonka ohjasi Paavo Kostioja. Elokuva perustuu Pasi Jääskeläisen samannimiseen laulunäytelmään vuodelta 1915. Elokuvan ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1938 Helsingissä Astor- ja Tähti-teattereissa. ==Näyttelijät== == Juoni == Suomalainen purjelaiva on Pohjanmerellä matkalla kohti kotimaata. Laivalta löytyy salamatkustaja (Nappula) josta tulee kokin apulainen. Ennen Tanskan salmiin tuloa laiva joutuu myrskyyn ja yksi miehistön jäsen, Mikkonen, loukkaantuu pahoin myrskyn aikana ja kuolee. Suomeen saavuttaessa miehistö lyö vedon: se joka viimeisenä tuo heilan Kultainen Ankkuri -ravintolaan joutuu maksamaan kaikkien illanvieton siellä. Elokuvassa seurataan nyt sitä miten heilojen hankkiminen kultakin onnistuu ja sen jälkeen siirrytään ravintola Kultaiseen Ankkuriin jossa miehiston juhlaa säestävät laulu- ja tanssiesitykset. Ilta päättyy tappelunnujakkaan. Aamulla laiva lähtee taas satamasta uudelle matkalle. Jungmanni Arvi, jota ehdittiin luulla salakuljettajaksi, lähtee uudelle matkalle nyt matruusina. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Ulkosaarelaiset (elokuva)

Ulkosaarelaiset on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Kalle Kaarna. Elokuva perustuu Larin-Kyöstin samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1922. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin kesällä 1938 Tammion ja Haapasaaren saarissa Haminan ja Kotkan edustalla. Elokuvan ensi-ilta oli 27. marraskuuta 1938 Helsingissä, Hämeenlinnassa ja Kotkassa. Sen yleisömenestys oli heikko. Elokuvan viimeinen kopio tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959. ==Näyttelijät== == Lähteet == Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat Luokka:Kalle Kaarnan ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset kadonneet elokuvat
Juovakannusruoho

Juovakannusruoho (Linaria repens) on monivuotinen ruohokasvi kannusruohojen suvussa. == Ulkonäkö ja koko == Juovakannusruoho kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään valkoisen vaalean sinipunaisen kalpean violetteja ja sinipunajuovaisia. Kukan teriö on 8–15 millimetriä pitkä,ja kannus yhtä pitkä kuin verhiö, 2–4 mm. Hedelmänä on kota, jonka siemenet ovat kolmisärmäisiä. Juovakannusruoho risteytyy usein keltakannusruohon (Linaria vulgaris) kanssa. Risteymä tunnetaan sinekannusruohona (Linaria × sepium). == Juovakannusruoho Suomessa == Suomessa juovakannusruohoa tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoiden lähettyvillä. Se kasvaa ratapihoilla, tienvarsilla ja painolastimaa-alueilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Juovakannusruohon levinneisyys Suomessa. * Pohjolan kasvien pauloissa: Linaria repens - juovakannusruoho Luokka:Kannusruohot
Poikamiesten holhokki

Poikamiesten holhokki on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Orvo Saarikivi. Elokuva perustuu Denys Astonin romaaniin Poikamieskerhon holhokki vuodelta 1937. Romaanissa tapahtumat sijoittuvat Englantiin, mutta elokuvassa tapahtumapaikkoina ovat Helsinki ja Porvoo. Myös elokuvan henkilöiden roolinimet on muutettu suomalaisiksi. Elokuvan ensi-ilta oli 28. elokuuta 1938 Kino-Palatsissa Helsingissä. Elokuvan yleisömenestys oli keskitasoa parempi. == Juoni == 18-vuotias Lapissa elänyt maalaistyttö Kati Malmi (Helena Kara) muuttaa isänsä kuoltua Helsinkiin. Isä on määrännyt testamentissan hänen holhoojakseen lähetystöneuvos Mauri Teräksen (Tauno Majuri), joka ei ilahdu uudesta tehtävästään. == Näyttelijät == == Arviot == Pääkaupungin lehtien aikalaiskriitikot eivät juuri innostuneet elokuvasta. Hufvudstadsbladetin Hans Kutter totesi, että elokuvassa on lajityypille uutta sen ylellinen elämänpiiri, mutta vaikutelmaksi tulee kuitenkin kotikutoisuus. Orvo Kärkönen kirjoitti Aamulehdessä puolestaan, että ”filmi täyttää varsin huomattavatkin vaatimukset”. Viitattu 6.8.2013. Myöhemmässä arviossa eräs kriitikko pitää hidassoutuisena pitämänsä elokuvan ainoana valopilkkuna energistä naistähteä.KK: Poikamiesten holhokki. Päivän elokuvia, Tv-maailma 31/2013, s. 25. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Orvo Saarikiven ohjaamat elokuvat
Kijasovon piiri

Kijasovon piiri (, ) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 821,3 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2010). Kijasovon piiri sijaitsee Udmurtian eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Malaja Purgan ja idässä Sarapulin piireihin sekä etelässä ja lännessä Tatarstaniin. Pinta-alasta 15 % on metsää. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy ja savi. Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Ildibajevo, Jermolajevo, Karamas-Pelga, Kijasovo, Lutoha, Mušak, Pervomaiskoje ja Podgornoje. Hallinnollinen keskus on Kijasovon kylä. Asukkaista 54,4 % on venäläisiä, 37,3 % udmurtteja, 5,3 % tataareja ja 1,8 % mareja. Kaupunkiväestöä ei ole. Kijasovosta on maantieyhteys Buranovon kautta Iževskiin. Piirissä toimii elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn. Paikallislehtenä ilmestyy Znamja truda. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kijasovon piirin sivusto *
Kijasovo

Kijasovo (, ) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kijasovkajoen varrella 65 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Kijasovon piirin keskus. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2002). Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, tataareja ja mareja. Kijasovosta on maantieyhteys Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta elintarviketeollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kolme kirjastoa ja piirisairaala. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kijasovon piirin sivusto Luokka:Kijasovon piiri Luokka:Udmurtian kylät ja taajamat
Uranyyli

Uranyyli-ioni on kationi, jossa hapetusasteella +VI oleva uraani on sitoutunut kahteen happiatomiin. Sen kemiallinen kaava on UO22+. Koska uraani hapetustilalla +IV on hyvin niukkaliukoinen, uraanin liuoskemia perustuu pääosin uranyyli-ioniin ja sen muodostamiin komplekseihin. Uranyyli muodostaa liuoksessa lukuisia komplekseja. Luonnonvesissä tärkeimpiä ovat stabiilit karbonaattikompleksit. Teollisissa prosesseissa mm. ydinjätteen jälleenkäsittelyssä uraani voidaan erottaa uranyylinitraatin ja tributyylifosfaatin kompleksina muista alkuaineista. Vaikka U(+VI) onkin liukoisempi kuin U(+IV), uranyylisuolat ovat silti suhteellisen vähäliukoisia, ja uranyyli saostuu helposti mm. silikaatteina, fosfaatteina, hydroksideina ja peroksideina. Tärkeitä uranyylimineraaleja ovat uranofaani, soddyiitti, schoepiitti, autuniitti ja studtiitti, mutta tunnettuja mineraaleja on kymmeniä. Kuten kaikki uraani, uranyyliyhdisteet ovat radioaktiivisia. Köyhdytetyn ja luonnon uraanin pitoisuuden ohjearvot esimerkiksi juomavedelle perustuvat kuitenkin kemiallisiin ominaisuuksiin; uraani on raskasmetalli ja muun muassa vaurioittaa munuaisia. == Aiheesta muualla == * Choppin, G., Rydberg, J. & Liljenzin, J. O.: Radiochemistry and Nuclear Chemistry, 2. painos, Butterworth-Heinemann Ltd., Oxford, Yhdistynyt kuningaskunta, 1995 * Shoesmith, D. W.: Used fuel and uranium dioxide dissolution studies – A review. NWMO TR-2007-03 (2007) * Chen, F., Ewing, R. C. & Clark, S. B.: The Gibbs free energies and enthalpies of formation of U6+ phases: An empirical method of prediction. American Mineralogist 84, 650–664 (1999) Luokka:Uraaniyhdisteet Luokka:Kationit
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1938 elokuva)

Olenko minä tullut haaremiin on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasivat Toivo Särkkä ja Yrjö Norta. Elokuva perustuu Agapetuksen samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1927. Elokuvan ensi-ilta oli 27. helmikuuta 1938 Helsingissä Bio Rexissä. == Juoni == Kolme poikamiestä insinööri Arvi Halmeheimo, maisteri Martti Paavola ja toimittaja Salomon Harju palkkaavat poikamiestalouteensa kotiapulaisen, mutta he hoitavat asian niin huonosti, että kotiapulaisia tulee palkatuksi useampia yhden sijasta. ==Arviot== Aikalaiskritiikki suhtautui elokuvaan varsin myönteisesti,Aikalaisarvioita Elonet.fi, viitattu 22.9.2012 ja myöhemminkin todetaan, että ”komedia on sujuvakulkuinen roolileikki”AL: Olenko minä tullut haaremiin, Päivän elokuvia, Tv-maailma, 38/2012 sivu 29, hauska vanhanajan komediaArto Pajukallio, Elokuvat, Helsingin Sanomat 28.9.2012, sivu D 9, joka on tulvillaan erinomaisia näyttelijöitäAL: Olenko minä tullut haaremiin, Päivän elokuvia, Tv-maailma, 1/2013 sivu 21. Yleisömenestys jäi kuitenkin aikanaan vähäiseksi.Muut tiedot, Elonet.fi, viitattu 22.9.2012 ==Näyttelijät== ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat Luokka:Toivo Särkän ohjaamat elokuvat Luokka:Yrjö Nortan ohjaamat elokuvat
Lukuseurat

Lukuseurat olivat 1700- ja 1800-luvulla toiminut organisaatiomuoto, jota pidetään yleisten kirjastojen esimuotona. Lukuseurat olivat eräänlaisia osuustoiminnallisia yrityksiä, joiden tarkoituksena oli hankkia luettavaa jäsenilleen, jotka sitten kierrättivät kirjoja keskenään. Aloitteentekijöinä olivat virkamiehet, vapaiden ammattien harjoittajat ja porvarit. Karjalainen 1977, sivu 12 Lukuseuroja oli kokonainen kirjo löyhistä muutaman ihmisen piireistä aina satoja jäseniä kattaviin seurapiiriklubeihin. Lukuseurat olivat yksi niistä keinoista, joilla ihmiset koettivat saada tarpeeksi lukemista köyhtymättä ja löytää yhteyden muihin lukeviin ihmisiin. Mäkinen 1994b, sivu 8 Lukuseurat olivat myös ensimmäisiä säätyrajojen ylittäviä yhdistystoiminnan muotoja. Mäkinen 1994a Lukuseurojen ja lukuhalun, saksaksi Leselust, samanaikaista nousua on pidetty merkittävänä lukemiseen liittyvänä tekijänä 1700-luvun lopulla. Tunturi 2010, sivu 66 Benjamin Franklinin Philadelphiassa 1731 ideoimaa kirjastoa (Library Company of Philadelphia) on arvailtu yhdeksi lukuseurojen kantamuodoksi, mutta samantapaisia oli Euroopassakin. Laajamittaisena lukuseurat olivat ennen kaikkea saksalainen ja anglosaksilainen ilmiö. Varsinaiset käytännön esimerkit Pohjoismaihin saatiinkin Saksasta, jossa ensimmäiset lukuseurat (Lesegesellschaft) perustettiin 1700-luvun alussa. Dann 1981, sivu 72; Mäkinen 1994b, sivu 9 Ruotsissa lukuseurojen (läsesällskap) kukoistusaika oli 1770- ja 1780-luvuilla. Ensimmäinen suomalainen lukuseura perustettiin Vaasaan vuonna 1794. ==Katso myös== *Lukuseurat Suomessa *Lukupiiri ==Lähteet== * * * * * ===Viitteet=== Luokka:Kirjallisuusseurat Luokka:Valistus
Syyllisiäkö?

Syyllisiäkö? on Jorma Nortimon ohjaama vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva. Elokuva perustuu Toivo Pekkasen esikoisnäytelmään Sisarukset vuodelta 1933. Elokuvan ensi-ilta oli 25. syyskuuta 1938 Helsingissä Bio Rexissä ja myös Kotkassa. Yleisömenestys oli keskitasoa heikompi. Elokuvaa esitettiin myös Yhdysvaltain suomalaisalueilla.Muut tiedot, Elonet.fi Syyllisiäkö? on psykologinen tragedia, jossa on nähtävissä antiikin murhenäytelmän sävyjä. Työläisperheen salaisuus paljastuu, kun tytär alkaa seurustella lehtorin kanssa.Päivän elokuvia, Tv-maailma, 31/2012 sivu 21 Paatokselliseksi melodraamaksi luonnehdittu Syyllisiäkö? on Nortimon esikoisohjaus, jonka kerronnassa kriitikko näkee selkeää elokuvallista kunnianhimoa. Kuvaus ja äänitys eivät kuitenkaan onnistu teknisesti täysin.Arto Pajukallio, Elokuvat, Helsingin Sanomat 4.4.2012, sivu D 7 ==Näyttelijät== ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1938 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat Luokka:Melodraamat Luokka:Jorma Nortimon ohjaamat elokuvat Luokka:Elokuvat koulusta ja koulutuksesta
Krasnogorskojen piiri

Krasnogorskojen piiri (, ) on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1860,0 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2010). Krasnogorskojen piiri sijaitsee Udmurtian luoteisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Jukamenskojen ja Glazovin, koillisessa Balezinon, kaakossa Igran ja lounaassa Seltyn piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudun jokia ovat Lekma, Ubyt, Sepytš, Junda, Kep, Salja, Jušur, Kokmanka, Pester ja Ut. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve ja savi. Piiriin kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Agrikol, Arhangelskoje, Djoby, Kokman, Krasnogorskoje, Kurja, Prohorovo (keskuspaikka Barany), Seleg (Bolšoi Seleg), Valamaz ja Vasiljevskoje. Hallinnollinen keskus on Krasnogorskojen kylä. Asukkaista 59,8 % on venäläisiä, 38,1 % udmurtteja ja 1,3 % tataareja . Kaupunkiväestöä ei ole. Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Lisäksi on pullotehdas sekä metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, pellavan, vihannesten ja perunan viljelyyn. Paikallislehtenä ilmestyy Pobeda. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Krasnogorskojen piirin sivusto *
Peltopunka

Peltopunka eli punapeltopunka, aiemmin peltopuna-alpi ja puna-alpi, (Lysimachia arvensis) on yksivuotinen sini- ja punakukkainen ruohokasvi. Laji kuuluu nykyisin alpien sukuun, aiemmin punkiin (Anagallis). Peltopunka on myrkyllinen. == Ulkonäkö ja koko == Peltopunka on hentovartinen ja kasvaa 3–40 senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat ruodittomat ja varressa vastakkain. Ne ovat 1–2,5 cm pitkät, muodoltaan soikeat tai puikeat. Kukat kasvavat lehtihangoista ohuiden kukkaperien päässä. Väriltään peltopungan kukat ovat useimmin punaiset, harvemmin siniset tai violetit. Hedelmänä on kota. == Peltopunka Suomessa == Suomessa peltopunka kasvaa tai on kasvanut uustulokaskasvina puutarhoissa, pelloilla, kaato-, lastaus-, painolastipaikoilla ja joutomailla. Laji on Suomessa suuresti harvinaistunut eikä siitä ole 2000-luvulta enää juuri lainkaan havaintoja.Kasviatlas 2010: Peltopunka (Anagallis arvensis) Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas: Peltopungan (Lysimachia arvensis) levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Peltopunkaryhmä – Lysimachia arvensis -ryhmä * LuontoPortti: Peltopunka (Lysimachia arvensis) * ITIS: Anagallis arvensis * United States Department of Agriculture (USDA): Anagallis arvensis * Flora of China: Anagallis arvensis Luokka:Alvet
Eeli Jaatinen

Eeli David Jaatinen (10. joulukuuta 1905 Tampere – 24. marraskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja ja pilapiirtäjä. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja sai maalaamiseen Eero Järnefeltin opastusta. Hän työskenteli WSOY:lle ja Otavalle ja teki pilakuvia Veli Giovannin Pilajuttuja ja piirroksia -lehteen sekä Joulukärpäseen. Vuonna 1933 hän osallistui Tukholmassa pidettyyn suomalaisten humoristien näyttelyyn. Jaatisen 1940-luvulla saksalaisen painokuvan pohjalta maalaama suojelusenkeliä ja kahta lasta esittävä maalaus Suojelusenkeli on levinnyt tauluna moniin suomalaiskoteihin.Kysymykset Kysy.fi, Helsingin kaupunginkirjasto. Viitattu 26.6.2016. Jaatisen sarjakuvia olivat muun muassa Keskellä viidakkoa (Jännityslukemisto 1942−1943), Nuorenparin elämää (Kertomuksia 1933−1934) ja Insinööri Risto Karin seikkailuja (Lukemista kaikille 1938−1939). LIsäksi hän teki paljon kirjankansia, lehtikuvituksia ja postikortteja. Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedian mukaan Keskellä viidakkoa on Jaatisen merkittävin sarjakuvatyö, joka ”viljelee tyylipuhtaasti Robinson Crusoesta ja Tarzanista tuttuja henkiinjäämis- ja selviytymisteemoja.” Jaatinen teki WSOY:lle Riksi- sarjan ja sen edeltäjäsarjan 10mk romaanit kirjojen kansikuvat. Tyyliltään tunnistettavat kannet ovat Ville Hännisen mukaan totisia mutta vetäviä. Jokaisessa kannessa on Jaatisen signeeraus. Tyyli sopi erityisesti viihde- ja tietokirjallisuuteen. Hänen ideastaan syntyi Suomen historia kuvina (1957), johon tekstit on kirjoittanut Tauno Kuosa Jokamiehen Suomen historian pohjalta. Kirjan kansien kuvien rajaus on elokuvallinen ja värimaailma selkeä. Jaatinen teki kansikuvan myös muun muassa Erkki Palolammen sotakirjaan Kollaa kestää (1940). Jaatinen osallistui itsekin sotilaana talvi- ja jatkosotaan.Ville Hänninen: Kirjan kasvot: sata vuotta suomalaisia kirjankansia, s. 86, 89–90. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2017. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvataiteilijamatrikkeli. Luokka:Suomalaiset pilapiirtäjät Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet