EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hubble Deep Field South

Hubble Deep Field South (lyhyemmin HDF-S) on galaksienvälistä avaruutta esittävä kuva. Se otettiin avaruusteleskooppi Hubblen Wide Field and Planetary Camera 2:lla kymmenen päivän aikana syys- lokakuussa vuonna 1998. Kuva otettiin eteläisen taivaan vastineeksi vuonna 1995 suurta huomiota saaneelle Hubble Deep Fieldille. Hubble Deep Field South kuvattiin eteläiseltä taivaanpallolta, Tukaanin tähdistön alueelta, jonka epookin J2000.0 mukainen rektaskensio on 22h 32m 56.22s ja deklinaatio −60° 33' 02.69". Kuvassa näkyvä taivaan alue valittiin siten, että näkyvyys Linnunradan ulkopuolelle oli hyvä. Muiden Hubblen syvän taivaan kuvien tapaan Hubble Deep Field South kuvattiin kohdassa, johon jää mahdollisimman vähän oman galaksimme tähtiä ja toisaalta alue oli nähtävissä avaruusteleskoopista joka hetki sen kiertäessä Maata. == Tieteellinen arvo == Hubble Deep Field Southin suurin tieteellinen merkitys oli sen sisältämän galaksiotoksen samanlaisuus kokonaan toiselta puolen taivasta kuvatun Hubble Deep Fieldin kanssa. Kohteiden yhdenmukaisuus pohjoisen taivaan kuvan kanssa kaikilla mittareilla (galaksien väri, rakenne, lukumäärä etäisyyden kasvaessa jne.) mitattuna on suora osoitus kosmologisen periaatteen pätevyydestä maailmankaikkeudessa. Hyvän läpinäkyvyyden lisäksi kuvan ottopaikan valintaan vaikutti mahdollisuus saada optinen kuva tunnetusta kvasaarista (punasiirtymällä z = 2,24), mikä mahdollisti vertailun samalla etäisyydellä sijaitsevien galaksien ja kvasaarien välillä. Deep Field Southin analysoinnista saadut tulokset galaksien evoluutiosta ja tähtien syntymisnopeuksista myös vahvistivat aikaisemmat Hubble Deep Fieldistä saadut tulokset. == Katso myös == *Hubble Ultra Deep Field *Hubble Extreme Deep Field *Great Observatories Origins Deep Survey == Aiheesta muualla == *STScI:n tietosivu Deep Field Southista Luokka:Satelliittikuvat Luokka:1998
Gorkin elokuvastudio

Gorkin elokuvastudio eli Maksim Gorkille nimetty elokuvastudio () on vuonna 1915 perustettu venäläinen elokuvayhtiö. Neuvostoliiton aikana se oli yksi maan suurimmista elokuvastudioista. Se on tuottanut yli tuhat elokuvaa. Gorkin elokuvastudion tuottamia elokuvia olivat muun muassa Äiti ja Pietarin viimeiset päivät. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Venäläiset elokuvayhtiöt Luokka:Neuvostoliittolaiset elokuvayhtiöt
Depfa Bank

Depfa Bank on saksalais-irlantilainen pankki, jonka erityisala on julkisen sektorin rahoitus. Sen pörssinoteeraus on Frankfurtissa. Pankin markkina-arvon arvioidaan olevan vajaat viisi miljardia euroa. Sen taseessa on kuitenkin yli 230 miljardia euroa. Vuonna 2006 pankki teki 526 miljoonan euron nettotuloksen ja sen oma pääoma tuotti 21 prosenttia. Pankin omistuksessa on 18 konttoria ympäri maailmaa. Suomessa Depfa palvelee suurimpia kaupunkeja ja valtion liikelaitoksia. Vuonna 2007 se antoi rahoitusta Suomen julkiselle alalle noin 1,5 miljardin euron edestä. == Lähteet == * Jussi Rosendahl: Puolivaltiollisten pankki (Kauppalehti 9.7.2007, s. 12) Luokka:Saksalaiset pankit
Pia Latomäki

Pia Latomäki (s. 1968) on lapualainen luokanopettaja, joka on näytellyt kolmessa suomalaisessa elokuvassa: Aleksi Mäkelän elokuvassa Häjyt (1999) hänen roolinsa oli uskovainen Paula ja Ilkka Vanteen elokuvassa Vieraalla maalla (2003) Kirsi; JP Siilin Härmässä (2012) Latomäki näytteli naispäähenkilön Ainon äitiä, Kantolan emäntää. Latomäki harrastaa myös lausuntaa, ja hän esiintyi Ainon roolissa Kalevalan kolmannesta ja neljännestä runosta eteläpohjalaisella murteella tehdyssä runolaulannan CD-taltioinnissa Väinämöösen ja Joukahaasen kilapalaulu – Ainon kualema, jonka julkaisun yksi esiintyjistä kustansi vuonna 2005.Suomen kansallisbibliografia Kalevalakielisen runonlausunnan ohjaajana toimi Suomen Kansallisteatterin näyttelijä Terhi Panula, ja äänitys tehtiin vuonna 2002.Kalevalaa eteläpohojalaasittaan == Lähteet== Luokka:Suomalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sovkino

Sovkino oli valtiollinen elokuvayhtiö, joka toimi Neuvostoliitossa vuosina 1924–1930. Sillä oli monopoli elokuvien tuonnissa ja viennissä, ja se myönsi elokuvahankkeille verovapauden. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sovkino Monoskop * Movies for the Masses: Popular Cinema and Soviet Society in the 1920s Luokka:Neuvostoliittolaiset elokuvayhtiöt
Goskino

Goskino (Neuvostoliiton kinematografian valtionkomitea) oli Neuvostoliiton hallituksen korkein elokuva-alan elin. Se oli sekä hallinnoiva että sensuurielin. Se myös tuotti ja levitti elokuvia. Neuvostoliiton hajottua syntyi Venäjän kinematografian valtionkomitea, joka jatkaa nimellä Goskino. Luokka:Neuvostoliiton hallintoelimet
Jarmo Kaaretkoski

thumb|250px Jarmo Kaaretkoski (s. 12. joulukuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän pelasi viimeisen kautensa 2009–2010 Perungan Pojissa. Pelipaikaltaan hän oli libero. == Juniorivuodet == Sodankylästä kotoisin oleva Kaaretkoski aloitti lentopallon pelaamisen 7-vuotiaana Sodankylän Tähti- Volleyssa. Hän edusti Tähteä viisi vuotta kunnes siirtyi Rovaniemen Napapiirin Pallokettuihin (NaPa). Vuonna 1998 Kaaretkoski muutti Pudasjärvelle lentopallopainotteiseen lukioon. Siellä hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 2- ja 3-sarjoissa. Miesten lisäksi hän pelasi NaPan junioreissa. == SM-liiga == Vuonna 2001 Kaaretkoski muutti armeijan vuoksi Rovaniemelle. Samana vuonna hän teki sopimuksen Rovaniemen liigajoukkueeseen, Napapiirin Pallokettuihin, joita hän oli edustanut junioreissa jo pitkään. Napassa Kaaretkoski pelasi kolme vuotta kunnes vaihtoi saman kaupungin Perungan Poikiin vuonna 2004. Syyksi Kaaretkoski kertoi että hän oli lopen kyllästynyt penkin kuluttamiseen Napassa. Perpossa Kaaretkoski sai pelata ja tulosta alkoi syntyä heti seuraavalla kaudella kun Perpo voitti pronssia ottelussa NaPaa vastaan. Perungan Pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistyivät samaksi joukkueeksi vuonna 2007. Nimeksi joukkueelle vakiintui Rovaniemen Santasport. Kaaretkoski pelasi Santasportissa hyvän kauden, joka päättyi Suomen-mestaruuteen. Finaalisarjassa kaatui runkosarjan voittanut Pielaveden Sampo. Kaudella Santasport myös lähes pudotti Venäjän Liigan voittajan Iskra Odintsovan jatkosta CEV Cupissa. Santasport hävisi Venäjällä ensimmäisen kohtaamisen 3–2, mutta Rovaniemellä joukkue voitti 3–2. Kaaretkoski jatkoi Santasportissa myös kaudella 2007–2008. Hän eteni Santasportin kanssa Challenge Cupin 16 parhaan joukkoon ja SM-liigan finaaleihin asti, jonne Santasport lähti jälleen altavastaajana Pielaveden Sampoa vastaan. Santasport voitti lopulta Suomen-mestaruuden viidennessä ja ratkaisevassa ottelussa ja Kaaretkoski voitti samalla toisen mestaruuden peräkkäin. Kauden jälkeen suosittu lentopallosivuston hotsport.infon lukijat valitsivat Kaaretkosken SM-liigan parhaimmaksi liberoksi. Kaaretkoski pelasi myös kauden 2008–2009 Santasportin riveissä. == Maajoukkue == Kaaretkosken hyvät otteet eivät jääneet myöskään huomaamatta Maajoukkueen päävalmentaja Mauro Berrutolta. Kaaretkoski valittiin maajoukkueryhmään sekä lopulta Maailmanliigassa pelaavaan ryhmään. A-maaotteluita ei kuitenkaan Maailmanliigassa vielä tullut tilille. Kaaretkoski pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa 30. elokuuta 2007 Espanjaa vastaan. Kesällä 2008 Kaaretkoski pelasi miesten A-maajoukkueessa kuusi A-maaottelua Lentopallon Maailmanliigassa. == Saavutukset == Henkilökohtaiset: * 7 maaottelua * Hotsport.infon All-Stars libero 2008 Joukkueessa: * 2 Suomenmestaruutta 2007, 2008 * Challenge cupin 16. parhaan joukossa 2008 * SM-pronssia 2006 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lentopalloilijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yle Helsinki

Yle Helsinki tai Yle Radio Suomi Helsinki (vuoteen 2016 Ylen aikainen ) on yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena on Uusimaa toimituksen sijaitessa Helsingissä. Radio kuuluu taajuudella 94,0 MHz Espoon lähettimen välityksellä. Yle Radio Suomi Helsingin lähetyksiä kuullaan arkisin klo 6.30–17.00 välisenä aikana. Muulloin taajuudella soi Yle Radio Suomen valtakunnallinen lähetys. Aikaisemmin silloista Ylen aikaista pystyi kuuntelemaan koko Suomessa television kautta testikuvalähetysten aikaan Nykyään Yle Radio Suomi Helsinkiä voi kuunnella ympäri maailman Internetin välityksellä Yle Areena -palvelun kautta sekä Ylen Uutisikkunan aikana. Yle Radio Suomi Helsingin entisiä pitkäaikaisia juontajia ovat muun muassa Annikki Kiehelä, Outi Pukkila, Gilbert Granholm, Erkki Pälli, Esko Riihelä ja Olli Ihamäki. Kanavalla on lähettimet myös Hangossa, Porvoossa, Pernajassa, Lohjalla, Fiskarsissa ja Loviisassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yle Uutiset Helsingin kotisivut * Radio Suomen taajuudet Yle.fi Luokka:Ylen paikallisradiot Luokka:Uusimaa Luokka:Helsingin media
Sven Nordqvist

Sven Nordqvist (s. 30. huhtikuuta 1946 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Tunnetuin hänen teoksistaan on Viiru ja Pesonen -lastenkirjasarja. Hän on tehnyt myös esimerkiksi kirjan Miinus lähtee suureen maailmaan ja Nasse-kirjoja. Nordqvist sai Astrid Lindgren -palkinnon 2003. Nordqvist syntyi Helsingborgissa 1946. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 5-vuotias ja hän muutti äitinsä kanssa isovanhempiensa luokse Halmstadiin. 15-vuotiaana hän kävi kuvittamisen kirjekurssin ja haki moniin taidekouluihin muttei päässyt sisään. Nordqvist opiskeli Lundin teknisessä korkeakoulussa arkkitehdiksi ja toimi ammatissa kaksi vuotta. Hän kuitenkin kyllästyi ammattiin ja alkoi freelance-taiteilijaksi. Hänen ensimmäinen kirjansa Agaton Öman och alfabetet ilmestyi 1982. Ensimmäinen Viiru ja Pesonen -kirja, Pannkakstårtan () ilmestyi 1984. == Lähteet == * Mimersbrunn Luokka:Ruotsalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ruotsalaiset kuvittajat
Teatteri M Hämärä

Improvisaatioteatteri M Hämärä ry on iittiläinen teatteriryhmä, joka impovisaatioteatteriesitysten lisäksi tuottaa myös teatterikappaleita Iitin Saukonkallion tanssilavalla. *2007 Arto Paasilinna: Jäniksen vuosi (Ohjaus: Kimmo Rämä) *2008 Jari Tervo: Rikos & rakkaus (Ohjaus: Kimmo Rämä) *2009 Kari Hotakainen: Juoksuhaudantie (Ohjaus: Kimmo Rämä) Teatterin omat kotisivut löytyvät osoitteesta: http://mhamara.suntuubi.com/ Luokka:Suomen teatterit Luokka:Iitin kulttuuri Luokka:Harrastajateatterit
Oleg Fabergé

Oleg Agathonovitš Fabergé () oli kuuluisan venäläisen kultaseppä Carl Fabergén pojanpoika. Hänen isänsä Agathon Fabergé oli Carl Fabergén toiseksi vanhin lapsi. Hän oli naimisissa Maria Aleksejevnan, o.s. Borzova, kanssa. Perhe pakeni Neuvostoliitosta vuonna 1927 Olegin ollessa nelivuotias. He saapuivat 11. marraskuuta Terijoelle. Fabergén suku oli hyvin vaikutusvaltainen Venäjällä ja heillä oli kontakteja Pietarissa, muun muassa Suomen lähetystöön. Perhetuttu Eduard Kärkkäinen oli tullut perhettä vastaan Terijoelle. Kärkkäinen onnistui saamaan heille Nansen-passit. Kärkkäinen vei heidät Viipurin kautta Helsinkiin. Kun perhe saapui Helsinkiin, he majoittuivat ensin hotelli Seurahuoneelle. Perhe osti vuonna 1928 talon Kulosaaresta, osoitteesta Vanha Kelkkamäki 9. Agathonin ystävä Karl Fazer oli jo esitellyt Kulosaaren huviloita hänelle vuosisadan alussa. Talo oli kuitenkin remontissa, ja perhe asui jonkin aikaa Kulosaaren Rantahotellissa. Kun remontti saatiin päätökseen vuonna 1929, perheen hotellielämä oli vihdoinkin ohi. Oleg Fabergé kävi koulunsa Helsingin Saksalaisessa koulussa. Hän puhui venäjää, saksaa, englantia, ranskaa ja suomea. Isä Agathon ja äiti Maria eivät oppineet suomea. Agathon piti Nansen-passin aina kuolemaansa asti vuoteen 1951. Isänsä kuoleman jälkeen Fabergé ja hänen äitinsä ottivat Suomen kansalaisuuden. Oleg Fabergé oli naimisissa suomalaisen Sirkka-Liisa Korckmanin kanssa. == Lähteet == * Oleg A. Fabergé: Muistikuvia. Gummerus, 1990. ISBN 951-30-9468-5. Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Sydänmaa (Eurajoki)

Sydänmaa on kylä Eurajoella. Se sijaitsee yhdystie 2174:n varrella Eurajoen kirkonkylästä idän suuntaan. Kylässä on Sydänmaan koulu, ja sen poikki kulkee Kokemäki–Rauma-rata. Se valittiin Satakunnan vuoden kyläksi vuonna 2019. Eurajoen Sydänmaa on vuoden kylä 2019 == Lähteet == Luokka:Eurajoen kylät Luokka:Satakunnan vuoden kylät
Koskelan loisto

Koskelan loisto on Oulun Letonniemen yksityisellä luonnonsuojelualueella Taskilan kaupunginosassa sijaitseva entinen merenkulun ohjauslaite. Sektoriloisto on rakennettu vuonna 1939Vuosikertomus Oulun luotsipiiristä vuodelta 1939 opastamaan aluksia Toppilan satamaan johtavalle laivaväylälle.Suomen rannikon loistot 1996, sivu 34. Julkaisija Merenkulkulaitos. Se korvasi vuonna 1911 rakennetun pienemmän samannimisen loiston, joka sijaitsi noin 920 metriä nykyisestä tornista kaakkoon. Rakenteeltaan torni on niin kutsuttu norjalaismallinen loistotorni. Tornin kivijalkana on neliönmuotoinen betonilaatta, jonka päälle on valettu pyöreä betonikuorinen tornirakennelma. Torni on väriltään punainen, samoin kuin sen ylätasannetta kiertävät suojakaiteet. Tornin huipulla on valkoinen kahdeksankulmainen teräksinen lyhtykoju, jonka sisällä sijaitsi loistolaite. Loistolaite toimi asetyleenikaasulla, ja kaasuvarasto oli sijoitettu tornin alaosaan. Loiston valotunnuksena oli yksi valonvälähdys kolmen sekunnin välein, ja se oli jaettu punaiseen, valkoiseen ja vihreään sektoriin. Mereltä loistoa lähestyttäessä vihreän sektorin rajat olivat kompassisuunnissa 329°—032°, valkoisen sektorin rajat suunnissa 032°—038°, ja punaisen sektorin rajat suunnissa 038°—071°. Valon korkeus merenpinnasta oli 5,7 metriä ja kantomatka 6,6 meripeninkulmaa eli 12,2 kilometriä. Purjehdittaessa valkoisessa sektorissa kohti loistoa tai siitä poispäin alus oli väylällä. Sektoriloisto on merkitty loistolaitteena Merenkulkulaitoksen vuonna 1996 julkaisemaan merenkulun ohjauslaitteiden luetteloon Suomen rannikon loistot. Loiston valo on sammutettu 2000-luvun vaihteessa, jonka jälkeen se merkittiin merikarttoihin valottomaksi kummeliksi. Tornin käyttö virallisena merimerkkinä päättyi 20. kesäkuuta 2023. Maannousun vuoksi loistotorni sijaitsee nykyisin noin 150 metrin päässä lähimmästä rannasta, ja se on lähes täydellisesti pensaikon kätkemä. Letonniemen luonnonsuojelualueen luontopolku kulkee tornin sivuitse. Torni on myös joutunut vandalismin kohteeksi, sen ulkoseinät on töhritty graffitein ja lyhtykojun värilasit on rikottu. == Lähteet == Luokka:Suomen loistot Luokka:Taskila Luokka:Oulun rakennukset ja rakennelmat
Paini kesäolympialaisissa 1976

Kesäolympialaisten 1976 painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestynein maa oli Neuvostoliitto, joka voitti yhteensä 12 kultamitalia. ==Mitalistit== ===Kreikkalais-roomalainen=== Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 48 kg Aleksei Šumakov Gheorghe Berceanu Stefan Angelov 52 kg Vitali Konstantinov Nicu Ginga Kōichirō Hirayama 57 kg Pertti Ukkola Ivan Frgić Farhad Mustafin 62 kg Kazimierz Lipień Nelson Davidjan Laszlo Reczi 68 kg Suren Nalbandian Ștefan Rusu Heinz-Helmut Wehling 74 kg Anatoli Bykov Vítězslav Mácha Karl-Heinz Helbing 82 kg Momir Petković Vladimir Tšeboksarov Ivan Kolev 90 kg Valeri Rezantsev Stoyan Ivanov Czeslaw Kwiecinski 100 kg Nikolai Balbošin Kamen Goranov Andrzej Skrzydlewski yli 100 kg Aleksandr Koltšinski Aleksandăr Tomov Roman Codreanu ===Vapaapaini=== Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 48 kg Khassan Murselov Roman Dmitriev Akira Kudo 52 kg Yūji Takada Aleksandr Ivanov Jeon Hae-Sup 57 kg Vladimir Jumin Hans-Dieter Brüchert Masao Arai 62 kg Yang Jung-mo Zevegying Oidov Eugene Davis 68 kg Pavel Pinigin Lloyd Keaser Yasaburo Sugawara 74 kg Jiichiro Date Mansour Barzegar Stanley Dziedzic 82 kg John Peterson Viktor Novožilov Adolf Seger 90 kg Levan Tediašvili Ben Peterson Stelica Morcov 100 kg Ivan Jarygin Russell Hellickson Dimov Kostov yli 100 kg Soslan Andijev Jozsef Balla Ladislau Simon == Lähteet == * Olympic Games Greco-Roman Seniors 1976-07-20 Montreal (CAN) International Wrestling Database * Olympic Games Freestyle Seniors 1976-07-27 Montreal (CAN) International Wrestling Database * Wrestling at the 1976 Montréal Summer Games Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === *
Salla (täsmennyssivu)

Salla tarkoittaa seuraavia: * Salla, kunta Itä-Lapissa * Šalla tai Salla, taajama Karjalan tasavallassa Äänisen itärannalla * M/S Bravaden, entinen Salla, rahtilaiva * henkilön nimi: ** Salla, suomalainen naisen etunimi ** Aino Salla (oik. Aino Viitainoja, 1904–1987), suomalainen kirjailija ** Aura Salla (s. 1984), suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja kansanedustaja ** Irja Salla (oik. Taju Sallinen, 1912–1966), suomalainen kirjailija ** Pekka Salla (1932–2007), kansanedustaja == Katso myös == Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat: * Sallan tauti, erityisesti Sallassa ja muualla Itä-Lapissa esiintyvä perinnöllinen sairaus * Sallatunturit, tunturi Suomen Lapissa * Sallatunturi, tunturialue Venäjällä * Sallan rautatieasema, rautatieliikennepaikka Sallan kunnassa.
Markku Kosonen

Markku Pekka Olavi Kosonen (22. tammikuuta 1945 Djupvik, RuotsiKuka kukin on 2007. Otava 2006. – 7. syyskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti, puuseppä ja muotoilija. Hän käytti monia kotimaisia puulajeja (leppää, haapaa, pihlajaa) oivaltavasti: yksi tunnetuimmista teoksista on pajukori, jossa pajunoksissa on pajunkissat jäljellä. Toinen tunnettu työ on saunakuutio, joka kehittyi myöhemmin edustussaunaksi. Saunakuutiossa on käytetty leppää. Kosonen oli kotoisin Punkaharjulta, mutta asui ja työskenteli Fiskarsissa. Hän oli käynyt kiertävän kotiteollisuuskoulun ja Ateneumin iltakoulun, jonka kautta pyrki Taideteolliseen oppilaitokseen. Kosonen sai vuonna 2002 Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahaston myöntämän Rantasalmi-palkinnon ennakkoluulottomuudesta taideteollisuuden ja metsäteollisuuden kohtaamisessa. Palkinnon perusteluissa todettiin: > ”Markku Kososen vuosikymmeniä jatkunut toiminta puutuotealalla on ollut > laaja-alaista ja monipuolisesti puun imagoa tukevaa. Ominaista hänelle on > innovatiivinen, ennakkoluuloton puun käyttö. Kosonen ja hänen kanssaan > yhteistyössä toimineet puusepät ja suunnittelijat ovat etsineet ja löytäneet > uusia toimintatapoja puun jalostusasteen kohottamiseksi. Aiemmin vähemmän > arvostetut leppä, haapa ja pihlaja ovat muuttuneet jalopuiksi. Kosonen on > ollut myönteisellä tavalla puualan toisinajattelija.” Kosonen sai kuvataiteen valtionpalkinnon 1981, 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1992–2008, Askon Säätiön Asko Avonius -palkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2005. ==Kirjallisuutta== *Vepsäläinen, Jussi (toim.): Markku Kosonen – puun aika. Maahenki 2012. ISBN 978-952-5870-68-8 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Markku Kososen kotisivut. * Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Mari Turunen

Mari Turunen (s. 23. maaliskuuta 1970 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti Kummeli-sarjoista ja -elokuvista, näytellen muun muassa mielisairaalan ylilääkäri Raili Rasinkangasta. Turunen lopetti opintonsa Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella vuonna 1995 koskaan varsinaisesti valmistumatta: pro gradu -työ jäi tekemättä. Hänellä on ollut vuodesta 1997 kiinnitys Tampereen Teatteriin, mitä ennen hän näytteli Lahden kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on työskennellyt vierailevana näyttelijänä muun muassa Espoon kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Turunen on avoliitossa valokuvaaja Harri Hinkan kanssa. Aikaisemmin hän on ollut avoliitossa Kummeli-käsikirjoittaja Heikki Vihisen kanssa. Teatteriarvio: Häpeämättömän nolo komedia Tamperelainen Viitattu 28.10.2023 ==Filmografia== ===Elokuvat=== Vuosi Elokuva / TV-elokuva Rooli 1995 Sarjakuvasiskot Kummeli Stories Useita rooleja 1997 Kummeli Kultakuume Rasinkangas, Niksulan mielisairaalan ylilääkäri 2003 Beatlehem Johanna 2006 Kummelin Jackpot Pirkko / Raili 2008 Kummeli Alivuokralainen Inkeri Sortavala 2021 70 on vain numero traumahoitaja ===TV-sarjat=== Vuosi Televisiosarja Rooli 1994–2000 Kummeli Useita rooleja 1996 Lihaksia ja luoteja Emma Peltiheikit Ulla Pimeän hehku Toimittaja 1997 Rölli Hyvä haltiatar 1997–1998 Sauhu-Santtu Meiju Hammaskeiju 1998 Lääkärit tulessa Kristiina Isomunkki 2000–2001 Mankeli Useita rooleja 2001 Vaimonsa mies Terttu Rask 2002 Jurismia! Kreetta-Liisa Käpykumpu 2003 Markiisin unet 2005 Laura kaupungissa Irkku 2006 Paavo ja Raili Janita 2007 Tasavallan presidentti Sanna Tarvainen Rakkauden nälkä Pirjo Marjaana Lehmusto 2008 Suojelijat Miina 2008–2011 Presidentin kanslia Eeva Nevalainen / Leena 2012 Siinä näkijä missä tekijä Etti Kuusela 2014 Ajankohtainen Nelonen Useita rooleja 2019 Melkein totta Mira 2021 Karkurit Saana 2021–2022 Koskinen Tanse Niiranen == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ruohokanukka

Ruohokanukka (Cornus suecica) on monivuotinen, matalakasvuinen ruohokasvi kanukoiden suvussa. Se kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja sillä on vaakasuora juurakko. Sen lehdet ovat soikeat, yläpinnaltaan aluksi karvaisia ja alapinnaltaan sileitä ja sinivihreitä. Ruohokanukan kukinnon alla on neljä suurta valkoista, terälehtimäistä suojuslehteä, jotka ympäröivät pieniä mustanpunaisia sarjamaisessa ryhmässä kasvavia kukkia. Suurta kukkaa muistuttavat valkoiset suojuslehdet muodostavat valekukan, joka houkuttelee pölyttäjiä. Osasta mustanpunaisia kukkia syntyy puolisenttisiä loistavanpunaisia luumarjoja tiiviiksi ryppääksi. Linnut syövät marjoja mielellään. Ruohokanukka kukkii Suomessa alku- ja keskikesällä. == Levinneisyys == Suomessa ruohokanukka on yleinen saaristoissa ja merenrannoilla Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoilla. Kaikkein yleisimmin kasvia tavataan Lapin merellisissä pohjoisosissa. Sisämaassa ruohokanukkaa tavataan kosteikoissa, kuten lehdoissa, korvissa ja purojen varsilla. Sitä tavataan myös Keski-Pohjanmaalla ja Järvi-Suomen pohjoisissa osissa sekä Laatokan Karjalassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Ruohokanukan (Cornus suecica) levinneisyys Suomessa * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ruohokanukka (Cornus suecica) * LuontoPortti: Ruohokanukka (Cornus suecica) * Valokki – nettikasvio: Ruohokanukka (Cornus suecica) * Puutarha.net: Ruohokanukka (Cornus suecica) * United States Department of Agriculture (USDA): Cornus suecica Luokka:Kanukat
Blood on the Highway

__NOTOC__ Blood on the Highway on Ken Hensleyn vuonna 2007 julkaisema omaelämäkerrallinen albumi. Mukana ovat mm. Jørn Lande, Glenn Hughes ja John Lawton. == Kappaleet== Kaikki kappaleet kirjoittanut Ken Hensley. == Kokoonpano == * Ken Hensley – kitara, koskettimet, laulu, piano * Jørn Lande – laulu * Glenn Hughes – laulu * John Lawton – laulu * Eve Gallagher – laulu * Juan Carlos Garcia – rummut * Tommy Lopez – rummut * Antonio Fidel – basso * John Smithson – basso * Ovidio Lopez – kitara * Rafa Raposo – kitara * Dani Saiz – kitara * Vicente Ruiz – piano * Antonio Molto – alto sax * The Alicante Symphony Orchestra == Arvostelut == * V2.fi: V2.fi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Blood on the Highway discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2007 albumit Luokka:Ken Hensleyn albumit
Kyōka

Kyōka on tankan rinnalle kehittynyt japanilaisen waka-runouden muoto. Se on tyyliltään humoristista ja ilveilevää. Pilkkaavia ja ironisia runoja kirjoitettiin jo aikaisemmin, mutta huippuunsa kyōka nousi Edo-kaudella. Kyōka-runoudessa esiintyi myös hallitsevien auktoriteettien parodiointia, joka toteutettiin pääasiassa sanaleikein ja anonyymisti. Alkuaikoinaan kyōkan harjoittaminen keskittyi pääasiassa Osakan ja Kioton alueelle, josta se myöhemmin levisi myös muualle Japaniin. 1770-luvulla kyōkasta kehittyi Edossa oma tyylinsä ja 1780-luvulla sen suosio kasvoi huomattavasti. Kyōkaa harrastettiin kaikissa yhteiskuntaluokissa ja säädyissä Kansei-kaudelle (1789–1801) saakka, jolloin kauden uudistukset rajoittivat samurai-luokan osallistumista. == Lähteet == Kyoka
Bwin

bwin Group () on itävaltalainen online-vedonlyöntitoimisto, aikaisemmalta nimeltään Betandwin.com. Se toimii paikallisilla lisensseillä useassa maassa, mm. Gibraltarilla. Emoyritys on itävaltalainen pörssiyhtiö. Sen liikevaihto vuoden 2007 ensimmäisellä neljänneksellä oli 89 miljoonaa euroa. Yrityksen toimintaa ovat värittäneet oikeudenkäynnit, koska eri maiden vedonlyöntilainsäädäntö ei ole yleensä varautunut internetissä tapahtuvaan pelaamiseen. bwin on jalkapallojoukkue AC Milanin pääsponsori 1. heinäkuuta 2006 alkaen seuraavat neljä kautta, sekä Real Madridin 1. syyskuuta 2007 kolmen vuoden sopimuksella. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset yritykset
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin

Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin on nykyinen kylä ja entinen Belgian kunta Valloniassa, Brabant Wallonin maakunnassa. Vuonna 1976 kunnasta tuli osa Walhainin kuntaa. Kylät, Nil-Saint-Vincent ja Nil-Saint-Martin yhdistyivät vuonna 1812. == Nähtävyydet == Nil-Saint-Vincent-Saint-Martinissa sijaitsee lukuisa määrä nähtävyyksiä. Tiègen tuulimylly () on rakennettu vuonna 1834, ja sen on rakentanut Thienpontin perhe. Mylly oli käytössä 23. kesäkuuta 1946 saakka ja nykyään rakennus noteerataan ”monument classé” -rakennukseksi. === Belgian keskipiste === Institut Géographique National, belgialainen kansallinen kartografiapalvelu, on laskenut Belgian maantieteellisen keskipisteen sijaitsevan Nil-Saint-Vincentissä. Arkkitehti Bernard Defrenne on suunnitellut monumentin keskipisteeksi laskettuun kohtaan. Monumentti paljastettiin 22. elokuuta 1998. Keskipisteen sijainti on . == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Belgian kylät
Six Ugly

Six Ugly on Dir en greyn julkaisema EP vuonna 2002. == Kappaleet == # # # # # # == Aiheesta muualla == * six Ugly discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2002 EP:t Luokka:Dir en greyn albumit
Ulkoministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi

Ulkoasiainministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi () eli Kavaku on väylä Suomen ulkoministeriön niin kutsutulle yleisuralle, virkamiehiksi ja diplomaateiksi pyrkiville, ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille. Kurssia on järjestetty vuodesta 1970. Yleisurasta tekee ”yleisen” ja sen erottaa muista ulkoasiainhallinnon – ja yleensä valtionhallinnon – tehtävistä sen säännöllinen tehtäväkierto, joka koostuu keskimäärin 3–4 vuoden työjaksoista sekä kotimaassa että ulkomaanedustuksissa. Yleisuralle rekrytoidaan monipuolisia yleisosaajia, ei ainoastaan esimerkiksi kansainvälistä politiikkaa opiskelleita.Töihin ulkoasiainhallintoon -opas (PDF-tiedosto) Valintaprosessi on monivaiheinen ja sisältää eri hakuvaiheisiin päässeiden kohdalla muun muassa yleistietokokeen sekä psykologiset testit. Hakijan tulee olla Suomen kansalainen ja puhua kotimaisten kielten lisäksi vähintään kahta muuta kieltä. Alemman korkeakoulututkinnon suorittaneille on Hallintouran kurssi eli Halku, joka on myös yleisura. Hallintouran tehtäviin kuuluvat kansalaispalvelutehtävät, talous- ja tietohallintotehtävät, assistentin tehtävät sekä muut avustavat tehtävät eri osa-alueisiin liittyen. Diplomaatiksi on mahdollista päästä myös poliittisen virkanimityksen kautta esimerkiksi erityisasiantuntijoiksi tai avustaviin tehtäviin niin kutsutun yleisen väylän ulkopuolelta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Henrikki Timgren: Diplomaattiautomaatti. Ylioppilaslehti, 26.3.2004. Luokka:Suomen ulkoministeriö Luokka:Kansainvälinen koulutus
Paini kesäolympialaisissa 1972

Münchenin kesäolympialaisten 1972 painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestynein maa oli yhdeksän kultaa voittanut Neuvostoliitto. ==Mitalistit== === Kreikkalais- roomalainen === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 48 kg Gheorghe Berceanu Rahim Aliabadi Stefan Angelov 52 kg Petăr Kirov Koichiro Hirayama Giuseppe Bognanni 57 kg Rustem Kazakov Hans-Jürgen Veil Risto Björlin 62 kg Georgi Mărkov Heinz-Helmut Wehling Kazimierz Lipien 68 kg Šamil Hisamutdinov Stojan Apostolov Gian-Matteo Ranzi 74 kg Vítězslav Mácha Petros Galaktopoulos Jan Karlsson 82 kg Csaba Hegedűs Anatoli Nazarenko Milan Nenadić 90 kg Valeri Rezantsev Josip Corak Czeslaw Kwiencinski 100 kg Nicolae Martinescu Nikolai Jakovenko Ferenc Kiss yli 100 kg Anatoli Roštšin Aleksandăr Tomov Victor Dolipschi === Vapaapaini === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 48 kg Roman Dmitrijev Ognjan Nikolov Ebrahim Javadipour 52 kg Kiyomi Kato Arsen Allahverdijev Kim Gwong-Hyong 57 kg Hideaki Yanagida Richard Sanders Laszlo Klinga 62 kg Zagalav Abdulbekov Vehbi Akdağ Ivan Krastev 68 kg Dan Gable Kikuo Wada Ruslan Ašuralijev 74 kg Wayne Wells Jan Karlsson Adolf Seger 82 kg Levan Tediašvili John Peterson Vasile Iorga 90 kg Benjamin Peterson Gennadi Strakhov Karoly Bajko 100 kg Ivan Jarygin Khorloogiin Bayanmönkh József Csatári yli 100 kg Aleksandr Medved Osman Duraliev Chris Taylor == Lähteet == * Olympic Games Greco-Roman Seniors 1972-09-05 Munich (GER) International Wrestling Database * Olympic Games Freestyle Seniors 1972-08-27 Munich (GER) International Wrestling Database * Wrestling at the 1972 München Summer Games Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Kesäolympialaiset 1972 1972 Olympialaiset 1972
Alnico

pienoiskuva|Alnico-magneetti varhaisesta magnetronista. Alnico on metalliseos, joka on valmistettu alumiinista, nikkelistä ja koboltista. Lisäksi seoksessa saattaa olla rautaa, kuparia ja titaania. Tyypillinen seossuhde on 8–12 % alumiinia, 15–26 % nikkeliä, 5–24 % kobolttia, enintään 6 % kuparia ja 1 % titaania, loput on rautaa. Seosta käytetään kestomagneettien valmistukseen. Yleisesti saatavilla olevista magneeteista sitä vahvempia ovat vain maametallimagneetit, kuten neodyymimagneetti ja magneeteista kallein samariumkobolttimagneetti. Alnicomagneettia käytetään sähkömoottoreissa, mikrofoneissa, sähkökitaroiden ja -bassojen mikrofoneissa ja kaiuttimissa. == Katso myös == * Luettelo metalliseoksista * Alumiiniseokset Luokka:Alumiini Luokka:Metalliseokset Luokka:Magnetismi
King of the Grey Islands

__NOTOC__ King of the Grey Islands on Candlemassin albumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2007. == Kappaleet == # # # # # # # # # # === Bonusraidat === # * Solitude (vocal session w. Robert Lowe) # At the Gallows End (vocal session w. Robert Lowe) == Kokoonpano == * Robert Lowe – laulu * Mats ”Mappe” Björkman – kitara * Lars Johansson – kitara * Leif Edling – basso * Jan Lindh – rummut == Arvostelut == * AllMusic: AllMusic review * Imperiumi.net: Imperiumi.net: Levyarvio * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2007 albumit Luokka:Candlemassin albumit
Suomen loistoluettelot

Suomen loistoluettelot ovat Liikenne- ja viestintäviraston verkkosivuillaan julkaisemia luetteloita, joita on kolme: * Suomen loistot, yleistiedot * Suomen rannikon loistoluettelo, korvaa painetun luettelon * Suomen sisävesien loistoluettelo, korvaa aiemmin kahtena luettelona julkaistut sisävesien loistojen tiedot Loistoluettelot uusittiin kesällä 2016, jonka jälkeen ne on julkaistu viraston verkkosivuilla maksuttomina pdf-tiedostoina.Suomen loistoluettelot uusitaan kesällä 2016 , Liikennevirasto 22.6.2016 Luetteloita uusitaan aiempaa useammin, ja uusimisesta tiedotetaan Tiedonantona merenkulkijoille.Loistoluetteloiden lataussivu Tiedonantoja merenkulkijoille ==Aiemmat painetut luettelot== Suomen rannikon loistot (, ) on Liikenneviraston aiemmin painettuna julkaisema luettelo merenkulun valaistuista turvalaitteista. Luettelo uusittiin joka toinen vuosi. Vuoden 2010 painoksessa on 466 sivua. Teos sisältää merialueiden loistoluettelon, jossa luetellaan kaikki Suomen merialueiden valaistut merimerkit, kuten majakat, sektoriloistot, poijut sekä muut väylän merkitsemiseen käytetyt valaistut turvalaitteet. Se sisältää myös tiedot radionavigaatio-, meriradioliikenne-, luotsi-, VTS- ja pelastuspalveluista sekä suomalaisten merikarttojen koordinaattijärjestelmistä. Saimaan järvialueen ja Saimaan kanavan loistot on aiemmin julkaistu luettelo, joka sisälsi tiedot Vuoksen vesistön ja Saimaan kanavan loistoista sekä luotsi-, DGPS- ja pelastuspalveluista. Sisävesien loistot sisälsi tiedot Kymijoen ja Kokemäenjoen sekä Oulujärven vesistöjen loistoista. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Loistoluetteloiden lataussivu *
Esa Riippa

Esa Tapio Riippa (s. 22. toukokuuta 1947 Kälviä) on suomalainen taidegraafikko. Hän opiskeli Pentti Kaskipuron oppilaana. Riipan monet työt ovat hiljaista surrealismia, jossa on vaikutteita japanilaisesta puupiirrostaiteesta. Riippa itse tekee kuitenkin syväpainografiikkaa, tyypillisesti värillisiä teoksia muutamalla eri laatalla, joissa etsaus yhdistyy akvatintaan. Aiheet ovat useimmiten maisemia, asetelmia ja kotinäkymiä, joissa on joku "jekku". Riippa sai Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1977 ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 2000. == Kirjallisuutta == * Riippa, Esa: Esa Riippa : grafiikkaa 1969–1997, Helsinki : Lauttasaari Press, 1997 ISBN 951-97511-1-4 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Galleriat.net: Esa Riippa - Grafiikkaa - 60-vuotisjuhlanäyttely *Kesän 2007 näyttely Kokkolassa Luokka:Suomalaiset taidegraafikot Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Surrealistit
Jake Long (hahmo)

Jake Long on kuvitteellinen päähahmo Disneyn Jake Long – amerikkalainen lohikäärme -animaatiosarjassa. Jake Long on lähes tavallinen 13-vuotias newyorkilainen poika, joka pitää videopeleistä sekä sarjakuvista ja harrastaa rullalautailua, mutta hänen suvussaan on monia lohikäärmeitä. Jake on äitinsä, vaarinsa ja siskonsa ohella myös lohikäärme. Jaken kohtalo on suojella taikaolentoja pahoilta voimilta. Hänen isänsä ei tiedä että hänen perheensä on täynnä lohikäärmeitä. ==Luonne== Jake on useimmiten rento kaveri, kuitenkin yleensä naiivi ja itsepäinen. Muiden läsnä ollessa hän käyttäytyy koreilevasti ja yrittää näyttää siistiltä käyttämällä hip hop -slangia. Tämä ei kuitenkaan aina onnistu ja Jake saakin itsensä näyttämään typerältä. Jake osoittaa usein olevansa huoleton tai vastuuton esimerkiksi jättämällä päivittäiset lohikäärmeharjoitukset väliin ja käyttämällä joskus voimiaan väärin. Koulussa hän on huolimaton läksyissä ja saa tämän vuoksi huonoja numeroita, mikä johtaa kinasteluihin opettajien kanssa. Toisaalta kaikki kouluun liittyvät huolettomuudet eivät aina liity laiskuuteen vaan salaisiin tehtäviin lohikäärmeenä. Jake ottaa silti mielellään tilaisuuden tullen oikoteitä elämässään niin koulu- kuin lohikäärmetehtävissään. Hän yrittää kuitenkin korjata tekemänsä virheet, joita hän on aiheuttanut huolettomuudellaan. Sarjan aikana on näytetty Jaken olevan melko naiivi päätösten teossa, eikä hän välttämättä aina ymmärrä päätöksensä seurauksia. Lohikäärmeenä Jake käyttäytyy monesti ylimielisesti tai aliarvioi vastustajansa. Hän kuitenkin oppii virheistään vaikka usein tekeekin niitä turhan paljon. ==Voimat== Lohikäärmeenä Jake hallitsee monia eri kykyjä: * Muodonmuutos: Jakella on kyky muuntautua normaaliksi ihmiseksi ja ainutlaatuiseksi lohikäärmeeksi. * Lentäminen: Lohikäärmeen tavoin Jakella on siivet, jonka avulla hän voi lentää. Nopeimmillaan Jake voi lentää 288 kilometriä tunnissa. * Vahvuus: Jake on tavallista ihmistä vahvempi ja hänen lohikäärmekynsillään joilla voi hajottaa tiiliseinänkin. * Näkö ja kuulo: Lohikäärmeen näön ja kuulon avulla Jake voi nähdä pimeässä tarkemmin ja kauemmas kuin tavallinen ihminen. Lisäksi hänen kuulonsa on erittäin tarkka. * Tulen syökseminen: Lohikäärmeiden mytologian mukaan osa lohikäärmeistä voi syökseä tulta suustaan. Myös Jake omaa tämän kyvyn ja voikin syökseä joko höyryistä tulta tai tulipalloja. * Iho: Lohikäärmemuodossaan Jaken iho on erittäin kova ja on vastustuskykyinen lähes kaikelle vahingolle. * Lohikäärmeen häntä: Useilla lohikäärmeillä on häntä, kuten Jakella. Sen avulla hän on voinut hiipiä vihollisten taakse ja koska se on ulottuva ja vahva, sillä voi lyödä vihollinen tajuttomaksi. * Lohikäärmeen jalat: Jaken harvoin käyttämä kyky, mutta koska hän ei ole järjin pitkä ihmisenä ja Jake käyttääkin lohikäärmejalkojaan jos hän ei ylety johonkin. * Kloonautuminen: Tätä voimaa Jake käytti yhdessä jaksossa helpottaakseen kotitöitään. Luokka:Animaatiohahmot Luokka:Kuvitteelliset kamppailulajien harrastajat Luokka:Kuvitteelliset muodonmuuttajat
Jaca

Jaca (aragoniaksi Chaca tai Xaca) on kaupunki Uescan maakunnassa Espanjan Aragoniassa. Se sijaitsee Pyreneiden vuoristossa, lähellä Ranskan rajaa. Jacan asukasluku on 12 929 (1.1.2016). Kaupunki on suosittu matkailu- ja talviurheilukeskus, ja se on pyrkinyt merkittävien talvikisojen isäntäkaupungiksi useita kertoja. Siellä on järjestetty Universiadit vuosina 1981 ja 1995, sekä jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2004, mutta isompien kisojen hakemukset on hylätty. Kaupungin jääkiekkoseura Club Hielo Jaca pelaa Espanjan Superligassa ja on voittanut sen useammin kuin mikään muu joukkue. Jacassa on jäljellä keskiaikaista kaupunginmuuria vartiotorneineen 1100-luvun katedraalin ympärillä. == Kuvia == Ciudadela Jaca Vista Aerea.JPG|Ciudadela de Jaca Jaca, Catedral de San Pedro-PM 32162.jpg|Jacan katedraali PUENTE SAN MIGUEL.JPG|Puente de San Miguel Monastery of San Juan de la Peña (Spain).jpg|San Juan de la Peña == Lähteet == === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjan kaupungit Luokka:Huescan kunnat
Alūksne

Alūksne (, ) on kaupunki Alūksne-järven rannalla Koillis-Latviassa Viron ja Venäjän rajan tuntumassa. Alūksne on Alūksnen piirin pääkaupunki. == Historia == Ennen historiallista aikaa Alūksnen alueella asui virolaisia ja liiviläisiä, mutta 800–1200-luvuilla alueelle levittäytyi latgalleja. Alūksne mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1284 nimillä Alyst ja Volyst. Vuonna 1342 paikalle valmistui Liivinmaan ritarikunnan kivilinna ja paikan nimeksi tuli Marienburg. Linnan ympärille kehittyi nopeasti kylä ja sittemmin kaupunki. Liivinmaan sodan aikana aluetta hävittivät venäläiset, ruotsalaiset ja puolalaiset. Vuodesta 1661 alue oli Ruotsin vallan alla. Ruotsalaiset linnoittivat kaupungin 1680-luvulla. Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1702 Alūksnen linna räjäytettiin ja kaupunki poltettiin. Vuonna 1721 alue siirtyi virallisesti Venäjän keisarikunnalle. 1800-luvun puolivälissä kaupungista tuli tärkeä kaupan keskus, ja sen merkitys kasvoi entisestään Stukmaņin-Gulbenen-Alūksnen-Valkan kapearaiteisen rautatien valmistuttua vuonna 1903. Latvian itsenäisyyden aikana alueella suoritettiin arkeologisia kaivauksia, joita jatkettiin myös Neuvostoliiton aikana. ==Kaupungin tunnukset== Alūksnen vaakuna on purppurapohjainen, ja siinä on kuvattu musta Raamattu, jossa lukee kultaisin kirjaimin "A.D. 1689". Raamatun taakse on kuvattu ristiin asetetut miekat kultaisin kahvoin. Kaupungin lippu on hopeanharmaalla pohjalla oleva ristilippu, jonka ristin keskellä on kuvattu kaupungin vaakuna. Alūksne Lutheran church, 2013, 9.jpg| TU2-273 Alūksne (1).JPG| Alūksne, 2013, 3.jpg| Bible Museum in Aluksne.jpg| The New Castle of Alūksne, 2013, 1.jpg| Alūksne õigeusu kirik.JPG| Alūksne kunstikool 02.JPG| Alūksne Linnuse varemed 11.JPG| == Alūksnen ystävyyskaupungit == *Binnenmaas (Alankomaat), vuodesta 1997 *Sundbyberg (Ruotsi), vuodesta 1992 *Kuopio (Suomi), vuodesta 2004 *Võru (Viro), vuodesta 2003 == Katso myös == * Leivut == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Latvian kaupungit
Paini kesäolympialaisissa 1968

Kesäolympialaisten 1968 painissa kilpailtiin kahdeksassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestyneimmät maat olivat neljä kultaa voittanut Japani ja kolme kultaa voittanut Neuvostoliitto. ==Mitalistit== ===Kreikkalais-roomalainen=== Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 52 kg Petar Kirov Vladimir Bakulin Miroslav Zeman 57 kg János Varga Ion Baciu Ivan Kochergin 63 kg Roman Rurua Hideo Fujimoto Simion Popescu 70 kg Muneji Munemura Stevan Horvat Petros Galaktopoulos 78 kg Rudolf Vesper Daniel Robin Károly Bajkó 87 kg Lothar Metz Valentin Oleinik Branislav Simić 97 kg Bojan Radev Nikolai Jakovenko Nicolae Martinescu yli 97 kg István Kozma Anatoli Roštšin Petr Kment === Vapaapaini === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia 52 kg Shigeo Nakata Richard Sanders Chimedbazaryn Damdinsharav 57 kg Yojiro Uetake Donald Behm Abutaleb Gorgori 63 kg Masaaki Kaneko Enyu Todorov Shamseddin Seyed-Abbassi 70 kg Abdollah Movahed Enju Văltšev Sereeter Danzandarjaa 78 kg Mahmut Atalay Daniel Robin Dagvasuren Purev 87 kg Boris Gurevitš Jigjidyn Munhbat Prodan Gardzhev 97 kg Ahmet Ayık Shota Lomidze József Csatári yli 97 kg Aleksandr Medved Osman Duraliev Wilfried Dietrich == Lähteet == Luokka:Kesäolympialaiset 1968 1968
Ich hatt’ einen Kameraden

Ich hatt' einen Kameraden (Oli aseveikko mulla, virallinen, mutta harvoin käytetty nimi on Das Lied vom guten Kameraden, Laulu hyvästä toverista) on saksalainen sotilaslaulu, jota käytetään erityisesti sotilashautajaisissa. Sen on sanoittanut Ludwig Uhland vuonna 1809 Tübingenissä, sävellyksen on tehnyt Friedrich Silcher vuonna 1825. Laulun on kääntänyt suomeksi Reino Hirviseppä nimellä Oli aseveikko mulla. == Teksti == :Ich hatt' einen Kameraden, :Einen bessern findst du nit. :Die Trommel schlug zum Streite, :Er ging an meiner Seite :In gleichem Schritt und Tritt. :Eine Kugel kam geflogen, :Gilt's mir oder gilt es dir? :Ihn hat es weggerissen, :Er liegt mir vor den Füßen, :Als wär's ein Stück von mir. :Will mir die Hand noch reichen, :Derweil ich eben lad. :Kann dir die Hand nicht geben, :Bleib du im ew'gen Leben :Mein guter Kamerad! == Käyttö == Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” kuuluu keskeisenä osa Saksan liittotasavallan armeijan, Bundeswehrin, suruseremonioihin. Se soitetaan poikkeuksetta sotilashautajaisissa tai sotilaallisissa surujuhlissa. Laulua käytettiin samassa tarkoituksessa ja Saksan keisarikunnan armeijoissa, Weimarin tasavallan Reichswehrissä ja Kolmannen valtakunnan Wehrmachtissa. Myös Itävallan armeija käyttää laulua vastaavalla tavalla. Kyseessä on siis eräänlainen saksalainen vastinen suomalaiselle laululle ”Oi kallis Suomenmaa”. Laulu kuuluu myös harvinaiseen, Der kleine Zapfenstreich -nimiseen katselmukseen, jossa muistetaan kaatuneita sotilaita. Laulua soitettaessa univormuun pukeutuneiden sotilaiden on tehtävä kunniaa, sama koskee myös univormupukuisia poliiseja ja muodollisesti jopa Saksan Punaisen ristin työntekijöitä, jos he käyttävät (nykyään harvinaista) univormua. Ainoastaan kansallislaululle annetaan samanlaiset kunnianosoitukset. Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” voidaan soittaa myös siviilihautajaisissa, jos vainaja on ollut armeijan palveluksessa, vuoristojääkäri tai sotaveteraani. Se on kuitenkin selvästi suomalaista käytäntöä harvinaisempaa. Laulu liittyy myös saksalaisen kaatuneiden muistopäivän, Volkstrauertagin, seremonioihin. Myös Saksan liittotasavallan parlamentissa Bundestagissa laulu soitetaan, kun muistetaan kaatuneita ja sodassa menehtyneitä. Itävallassa laulu soitetaan myös palomiesten hautajaisissa ja palokuntien muistaessa kaatuneita tovereitaan pyhäinpäivänä. Saksassa se kuuluu myös joidenkin opiskelijayhdistysten jäsenten hautajaisrituaaleihin. Espanjassa sitä soitettiin muun muassa sisällissodan muistomerkin Kaatuneiden laaksossa (Valle de los Caídos) vihkiäisissä 1972 Francon läsnä ollessa. == Aiheesta muualla == * Die heimliche deutsche Hymne, artikkeli laulun historiasta * Ich hat' einen Kameraden Ranskan muukalaislegioonan esittämänä * Der gute Kamerad, laulettuna (zip Datei 1,7MB) Luokka:Sotilassurumusiikki Luokka:Sotalaulut Luokka:Saksalaiset isänmaalliset laulut
Lot (departementti)

Lot [] () on Ranskan departementti numero 46, joka on saanut nimensä Lotjoen mukaan. Departementti sijaitsee Lounais-Ranskassa Oksitanian hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 217 neliökilometriä, ja siellä on 169 533 asukasta (2006). Lotin pääkaupunki on Cahors. Lot on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 31 kantoniin ja 340 kuntaan. Lot oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Lot muodostettiin osasta Languedocin provinssia. Kuusi Lotin departementin kylää on otettu jäseneksi Ranskan kauneimpien kylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Nämä ovat Autoire, Capdenac, Cardaillac, Carennac, Loubressac ja Saint-Cirq-Lapopie.List of The Most Beautiful Villages of France , Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017. == Katso myös == * Luettelo Lotin kunnista == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Lotin departementin kotisivut *
Hoek van Holland

Hoek van Holland (), ”Hollannin kulma”, on taajama Etelä-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Hoek van Holland sijaitsee Pohjanmeren rannikolla Nieuwe Waterweg -laivakanavan pohjoisrannalla. Taajama on hallinnollisesti osa Rotterdamia. Pinta-alaa Hoek van Hollandilla on 16,7 neliökilometriä, josta maata on 13,92 km². Tammikuussa 2006 alueella oli noin 9 197 asukasta. Stena Line harjoittaa säännöllistä laivaliikennettä Hoek van Hollandista Englannin Harwichiin. Rannikolla on hiekkadyynejä sekä laituri. Yksi alue rannasta on määrätty naturistien käyttöön. == Aiheesta muualla == * Turisti-info * Stena- Line.nl Luokka:Rotterdam
Mutualismi

Mutualismi on poliittinen ja taloudellinen aate, joka liitetään usein ranskalaiseen anarkistiin Pierre-Joseph Proudhoniin, vaikka sillä on juurensa kauempana työväenliikkeen historiassa. Mutualismi perustuu työarvoteoriaan, jonka mukaan tuottajan kuuluu saada työn tuotteesta täysi työn määrää vastaava korvaus, muuta pidetään riistona. Mutualistit vastustavat lainanannosta, sijoittamisesta ja vuokrauksesta saavutettavia voittoja. He kannattavat vapaita markkinoita ja kannattavat työn tulosten yksityisomistusta. Mutualistit eivät kuitenkaan kannata esimerkiksi maan yksityisomistusta, koska maata ei ole kukaan valmistanut työllään. Heidän mukaansa maata voi "omistaa" vain käyttämällä sitä, Proudhon käytti termiä "possession", hallussapito. Mutualistit uskovat työläisten omistamiin yrityksiin, osuuskuntiin. He haluavat luoda vastavoiman kapitalismille ja samalla synnyttää vaihtoehdon, joka vähitellen korvaa sen. Mutualistit ovat ”markkinasosialisteja" ja usein myös anarkisteja. ==Kritiikkiä== Vapaan markkinatalouden kannattaja George Reisman katsoo, että mutualismi kannattaa riistoa, koska se ei salli yksilön suojella maata, johon hän on sekoittanut työtään (esim. kesannolla olevaa peltoaan), ellei hän satu olemaan käyttämässä sitä. Reismanin mukaan tällaisen maan anastus on yksilön työn varkautta. Hänen mukaansa: "Mutualismi väittää vastustavansa työn riistämistä, minkä tahansa työn tuloksen varastamista. Kun on kyse maahan sekoitetun työn varastamisesta, mutualismi sulkee silmänsä riistäjän teolta."Reisman, George. Mutualism's Support for the Exploitation of Labor and State Coercion. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Iisakka, Mika: Osuuskunta-anarkismi eli mutualismi . Väärinajattelija 1/2005. Luokka:Sosiaalinen anarkismi