EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Uuden edessä

Uuden edessä on Toivon kärki -nimisen ryhmän hyväntekeväisyysprojektina syntynyt kappale, joka julkaistiin 10. huhtikuuta 2020. Kappaleen tuotto lahjoitetaan Punaisen ristin kautta koronavirusepidemiasta kärsineiden auttamiseen Suomessa. Kappaleen on säveltänyt Lauri Tähkä ja sanoittanut Timo Kiiskinen. Kappaleen musiikkivideon on tuottanut Ville Juurikkala. ”Uuden edessä” on saavuttanut Suomen virallisen single- ja radiosoittolistojen toisen sijan. == Osallistujat == Kappaleen tekoon on osallistunut yhteensä 90 artistia ja 60 muuta musiikin ammattilaista. * Abreu * Aki Tykki * Ako Kiiski * Aleksanteri Hakaniemi * Alma * Alpo Nummelin * Anna Puu * Anssi Kela * Antti Ketonen * Antti Lehtinen * Arttu Peljo * Arttu Wiskari * Behm * Brädi * Chisu * Cledos * Costee * Costello Hautamäki * Dalia Porra * Darude * DJPP * Elastinen * Elias Kaskinen * Ellinoora * Eppu Kosonen * Erin * Eva & Manu * F * Gracias * Gugi * Haloo Helsinki! * Hannu Korkeamäki * Heikki Kytölä * HesaÄijä * Heviteemu * Ida Paul * Ilkka Alanko * Ilkka Tolonen * Ilkka Wirtanen * Ilta * Irina * Jaakko Kääriäinen * Janna * Jannika B * Jari Väyliö * Jarkko Kumpulainen * Jaron & Istala * Jay Kortehisto * Jenni Mustajärvi * Jenni Vartiainen * Jesse Markin * Joel Melasniemi * Jonna Tervomaa * Jori Sjöroos * Jouni Aslak * Juha Kuoppala * Jukka Eskola * Jukka Immonen * Jukka Poika * Jurek * Jussi Rainio * JVG * Kaija Koo * Kalevi Louhivuori * Kalle Lindroth * Kalle Mäkipelto * Kalle Torniainen * Karri Koira * Katri Helena * Katri Ylander * Knipi * Kyösti Mäkimattila * Lasse Enersen * Lasse Kurki * Lasse Piirainen * Laura Närhi * Laura Voutilainen * Lauri Porra * Lauri Tähkä * Lenni-Kalle Taipale * Leri Leskinen * Lukas Leon * Maarit * Maija Vilkkumaa * Mariska * Matias Keskiruokanen * Matti Mikkola * Michael Monroe * Mikael Gabriel * Mikko Harju * Mikko Kaakkuriniemi * Mikko Kosonen * Minna Koivisto * Mira Luoti * Nelli Matula * Olavi Uusivirta * OP Beats * Osmo Ikonen * Paleface * Pasi ja Anssi * PastoriPike * Pauli Hanhiniemi * Pete Parkkonen * Pikku G * Portion Boys * Rafael Elivuo * Redrama * Reino Nordin * Ressu Redford * Riku Rajamaa * Risto Asikainen * Risto Niinikoski * Risto Rikala * Roope Salminen * Rzy * Saara Aalto * Sakke Aalto * Sami Yaffa * Sami Kuoppamäki * Sami Osala * Sampo Haapaniemi * Samu Haber * Samuli Edelmann * Samuli Sirviö * Sanni * Sara Siipola * Seksikäs-Suklaa * Sini Yasemin * Skywalk * Stig * Suvi Teräsniska * Svante Forsbäck * Teleks * Tero Palo * Tero Sundell * Tero Vesterinen * Thomas Rönnholm * Tido * Timo Kiiskinen * Timo Kämäräinen * Timo Lassy * Tippa * Titta * Tomi Saario * Tommi Läntinen * Toni Kulku * Toni Wirtanen * Tuukka Tuunanen * Tuure Boelius * Tuure Kilpeläinen * Uniikki * Vesala * Vesta * Viivi * Vilma Alina * Waltteri Torikka * Younghearted == Lähteet == Luokka:Vuoden 2020 kappaleet Luokka:Suomalaiset musiikkikappaleet Luokka:Hyväntekeväisyyskappaleet Luokka:Hyväntekeväisyys Suomessa
Electronic Entertainment Expo 2019

Electronic Entertainment Expo 2019 (lyh. E3 2019) oli kahdeskymmenesviides Electronic Entertainment Expo -tapahtuma. Tapahtuman järjesti Entertainment Software Association (ESA) Los Angeles Convention Centerissä kesäkuun 11.–13. päivä vuonna 2019. Keanu Reevesin esiintyminen Cyberpunk 2077 -pelin esittelyssä muodostui internet-ilmiöksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:2019 Luokka:Electronic Entertainment Expo
Karen Nystrom

Karen Nystrom (s. 17. kesäkuuta 1969 Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen pääosin 1990-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa kolmet maailmanmestaruuskilpailut, joista jokaisessa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Nystrom pelasi myös vuoden 1998 talviolympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa, jonka loppuottelussa Kanada hävisi Yhdysvaltain joukkueelle. Nystrom asuu Scarboroughissa, Ontariossa, Kanadassa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lyndsay Wall

Lyndsay Wall (s. 12. toukokuuta 1985 Visalia, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti olympiahopeaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä ja pronssia vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa sekä yhden MM-kullan 2005. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Judy Diduck

Judith Anne "Judy" Diduck (s. 21. huhtikuuta 1966 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen 1980- ja 1990-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa neljät maailmanmestaruuskilpailut, joista jokaisessa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Diduck pelasi myös vuoden 1998 talviolympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa, jonka loppuottelussa Kanada hävisi Yhdysvaltain joukkueelle. Diduck asuu Sherwood Parkissa Kanadassa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Filatov

Filatov tai Filatova on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Kuzma Filatov (1929–2008), karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko *Marija Filatova (s. 1961), venäläinen Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja *Nikita Filatov (s. 1990), venäläinen jääkiekkoilija *Tarja Filatov (s. 1963), suomalainen poliitikko, kansanedustaja ja työministeri 2000–2007 (SDP)
Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila

Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila (31. lokakuuta 1867 Aral-järven alue, Venäjä – 11. marraskuuta 1929 Tallinna, Viro) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 10.4.2020) Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkilan vanhemmat olivat kontra-amiraali Alexander Munck af Fulkila ja Helena Fredrika Catharina Juliana Helmcke ja puoliso vuodesta 1898 Rosa Langhammer. Munck toimi sotilasuransa alussa konduktöörinä Venäjän laivaston teknillisessä opistossa. Opiston jälkeen vuonna 1888 hänet ylennettiin aliluutnantiksi laivaston tykistöön. Luutnantiksi hän yleni 1893 ja palveli avomeritykkivene Otvažnyin tykistöupseerina matkalla Kronstadtista Tyynellemerelle 1894. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1896 ja hän toimi 1897 vanhempana tykistöupseerina panssarilaiva Imperator Nikolai I:llä Välimerellä. Jäseneksi merivoimien tykistökokeiden suunnittelukomiteaan Munck valittiin 1898, missä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1906 saakka. Kapteeniksi Munck ylennettiin 1904 ja määrättiin vanhemmaksi tykistöupseeriksi panssaripatterilaiva Pervenetsille 1906 ja edelleen samanan vuonna koulutuspäällikön apulaiseksi Itämeren laivaston tykistökoulutusosastoon. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1913. Vuonna 1907 Munck ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin lippukomentajan tykistöupseeriksi tykistöharjoituseskaaderin esikuntaan. Everstiksi hän yleni 1911. Munck toimi loppuvuodesta 1913 vuoteen 1914 Itämeren laivanrakennustöiden tykistöosaston vastaavana johtajana, merkittynä 2. Baltian meriekipaasin upseeriluetteloihin. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1917. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1929 kuolleet
Thérèse Brisson

Thérèse Anne Brisson (s. 5. lokakuuta 1966 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen 1980-, 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa seitsemät maailmanmestaruuskilpailut, joista kuudessa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Brisson pelasi myös olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa kahdesti saavuttaen ensin 1998 hopeaa Naganossa ja sitten 2002 kultaa Salt Lake Cityssä. Brisson asuu Mississaugassa, Ontariossa, Kanadassa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Brent Johnson

Brent Spencer Johnson (s. 12. maaliskuuta 1977 Farmington, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti. Johnson pelasi urallaan yhteensä 309 NHL-ottelua St. Louis Bluesissa, Phoenix Coyotesissa, Washington Capitalsissa ja Pittsburgh Penguinsissa. Colorado Avalanche varasi hänet vuoden 1995 varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella. Johnsonin isä Bob Johnson ja isoisä Sid Abel olivat myös NHL-jääkiekkoilijoita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Colorado Avalanchen varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Moses Muurman

Moses Muurman (4. syyskuuta 1849 Vehkalahti – 25. elokuuta 1910 Hamina) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 10.4.2020) Moses Muurmanin vanhemmat olivat talollinen Erik Muurman ja Maria Ståhlberg ja puoliso vuodesta 1888 Maria Vogt. Muurman tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1867 ja määrättiin sieltä 1873 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 3. Novorossijskin rakuunarykmenttiin Pohjois-Kaukasiaan. Hänet määrättiin kouluttajaksi jalkaväen opetuspataljoonaan 1875–1876 ja ylennettiin luutnantiksi 1876, alikapteeniksi 1877 ja kapteeniksi 1879. Hän palveli vuodesta 1879 edelleen 3. Novorossijskin rakuunarykmentissä aina vuoteen 1881 asti, jolloin hänet siirrettiin pataljoonankomentajaksi 2. Turun tarkk’ampujapataljoonaan. Hän toimi myös pataljoonan 9. reservikomppanian päällikkönä vuonna 1883. Muurman ylennettiin everstiluutnantiksi 1892 ja everstiksi 1900, jolloin hänestä tuli 6. Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan komentaja. Kun pataljoona lakkautettiin 1902, Muurman siirrettiin seuraavan vuoden alussa 1. Brest-Litovskin linnoitusjalkaväkipataljoonan komentajaksi ja sitten 28. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi. Rykmenttiään hän komensi Venäjän-Japanin sodassa, joutuen japanilaisten sotavangiksi vuoden 1905 alussa. Hän vapautui sotavankeudesta saman vuoden syyskuussa, palasi Suomeen ja anoi vuoden lopulla eroa sotapalveluksesta. Se myönnettiin hänelle kenraalimajurina. Sotilasuransa jälkeen Muurman toimi venäjän kielen kääntäjänä Turun lääninhallituksessa 1906 ja Haminan raastuvanoikeudessa sekä senaatissa 1906–1910. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
Stepanov

Stepanov, naisilla Stepanova, on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Aleksandr Stepanov (s. 1979), venäläinen jääkiekkoilija *Aleksandra Stepanova (s. 1995), venäläinen taitoluistelija *Andrei Stepanov (s. 1979), virolainen jalkapalloilija *Galina Stepanova, Galina Prozumenštšikova (1948–2015), venäläinen uimari ja olympiavoittaja *Juri Stepanov (1933–2007), venäläinen korkeushyppääjä *Maksim Stepanov (s. 1980), venäläinen riistamaaliampuja ja maailmanmestari *Milan Stepanov (s. 1983), serbialainen jalkapalloilija *Oleg Stepanov (1939–2010), neuvostoliittolais- venäläinen judoka ja olympiamitalisti *Ortjo Stepanov (1920–1998), vienankarjalainen kirjailija *Sergei Stepanov (s. 1984), moldovalainen saksofonisti ja vuoden 2010 euroviisuedustaja *Varvara Stepanova (1894–1958), venäläinen avantgardetaiteilija *Veronika Stepanova (s. 2001), venäläinen maastohiihtäjä, taustaltaan kamtšadaali *Viktor Stepanov (s. 1947), venäläinen poliitikko *Vladimir Stepanov (1927–2022), neuvostoliittolainen diplomaatti ja tiedustelu-upseeri.
John Prine

John Prine (10. lokakuuta 1946 – 7. huhtikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka esiintyi 1970-luvulta aina kuolemaansa saakka. Postimiehenä toimineen John Prinen lauluääni ja folkahtava tyyli muistuttivat aluksi Bob Dylania niin, että veikkaukset hänestä ”seuraavana Dylanina” pikemminkin haittasivat kuin edistivät hänen muusikkouraansa. Prine sai levytyssopimuksen Atlantic Records -yhtiölle Kris Kristoffersonin myötävaikutuksella ja julkaisi countryvaikutteisen esikoisalbuminsa John Prine vuonna 1970. Albumin sanoituksia värittää Vietnamin sodan vastustus, etenkin morfiinikoukkuun ajautuneesta sotilaasta kertovassa balladissa ”Sam Stone” ja humoristisessa laulussa ”Your Flag Decal Won't Get You into Heaven Anymore”. Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Vuonna 2012 se pääsi mukaan Rolling Stone -lehden kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listaukseen. Prine kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020. ==Diskografia== (Suluissa julkaisuvuoden jälkeen korkein sijoitus Yhdysvaltojen albumilistalla.) ===Studioalbumit=== * John Prine (1971, #55) * Diamonds in the Rough (1972, #148) * Sweet Revenge (1973, #135) * Common Sense (1975, #66) * Bruised Orange (1978, #116) * Pink Cadillac (1979, #152) * Storm Windows (1980, #144) * Aimless Love (1984, ei sijoitusta) * German Afternoons (1986, ei sijoitusta) * The Missing Years (1991, ei sijoitusta) * A John Prine Christmas (1993, ei sijoitusta) * Lost Dogs and Mixed Blessings (1995, #159) * In Spite of Ourselves (1999, #197) * Souvenirs (2000, ei sijoitusta) * Fair & Square (2005, #55) * Standard Songs for Average People (2007, ei sijoitusta) * For Better, Or Worse (2016, #30) * The Tree of Forgiveness (2018, #5) ===Livealbumit=== * John Prine Live (1988, ei sijoitusta) * Live on Tour (1997, ei sijoitusta) * In Person & On Stage (2010, #85) * Singing Mailman Delivers (2011, #94) * September '78 (2015, ei sijoitusta) * Live at the Other End Dec. 1975 (2021, ei sijoitusta) ===Kokoelma-albumit=== * Prime Prine: The Best of John Prine (1976, #196) * Great Days: The John Prine Anthology (1993, ei sijoitusta) == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Luokka:Yhdysvaltalaiset muusikot Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Teodor Carl Josef Hästesko af Målagård

Teodor Carl (Karl) Josef Hästesko af Målagård (28. syyskuuta 1817 Lemu – 12. heinäkuuta 1878 Naantali) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 10.4.2020) Hästeskon vanhemmat olivat everstiluutnantti Bernt Fredrik Hästesko af Målagård ja Brita Carolina von Willebrand. Hästesko tuli ylioppilaaksi Turussa 1834, seuraavana vuonna hänet ylennettiin porte-épée-vänrikiksi 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonassa ja vuonna 1837 vänrikiksi, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Velikije Lukin jääkärirykmenttiin. Hästesko ylennettiin 1838 aliluutnantiksi ja siirrettiin seuraavana vuonna Galitšin jääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni 1840 ja sai siirron 2. tarkk’ampujapataljoonaan 1844. Alikapteeniksi Hästesko ylennettiin 1845, kapteeniksi 1850 ja majuriksi 1855, jolloin hänet siirrettiin 3. reservitarkk’ampujapataljoonaan. Seuraavana vuonna Hästesko määrättiin 2. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja vuonna 1857 4. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Everstiluutnantiksi Hästesko yleni 1861. Vuonna 1863 hänestä tuli ensin 10. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentaja ja sitten Viipurin jalkaväkirykmentin komentaja. Hänet ylennettiin everstiksi 1864, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1871. Kultarannan kartanon Naantalissa omistanut Hästesko edusti sukuaan valtiopäivillä 1863–1864 ja 1872.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Teodor Karl Josef Hästesko (Viitattu 10.4.2020) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka: Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1817 syntyneet Luokka:Vuonna 1878 kuolleet
Aisen Nikolajev

Aisen Nikolajev (, s. 22. tammikuuta 1972 Leningrad) on sahalainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan neljäs presidentti. Hänet nimitettiin virkaa tekeväksi presidentiksi toukokuussa 2018, ja varsinaiseksi presidentiksi syksyllä. Ennen presidentiksi tuloaan Nikolajev toimi Jakutskin pormestarina 2012–2017. == Lähteet == Luokka:Sahalaiset poliitikot Luokka:Venäjän federaation kuvernöörit ja aluejohtajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Baltasar Gracián

Baltasar Gracián y Morales (1500-luvun lopulla – 1658) oli espanjalainen kirjailija. Hän toi espanjalaiseen proosaan, samoin kuin Luis de Góngora runouteen, estilo culton. Graciánin teos La agudezza y arte de ingegno (1649), jossa hän esitti mielipiteitään, oli 1600-luvun loppupuoliskolla maun lakikirja. Graciánin teoksien sisällys oli arvokasta, ja ne levisivät laajalle mutta vaikuttivat epäedullisesti keinotekoisella tyylillään. Hänen teoksistaan esimerkkejä ovat El heroé (1637), Oraculo manual, El discreto (1646), El criticon (1650–1664).Gracian, Baltasar, Tietosanakirja osa 2, palsta 1561, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 ==Suomennetut teokset== *Viisauden käsikirja: kolmesataa sääntöä maailmanviisautta; suom. Sirkka Salomaa Arthur Schopenhauerin saksannoksesta Hand-orakel und Kunst der Weltklugheit, WSOY 1950 *Viisauden käsikirja (Oráculo manual y arte de prudencia), suom. Tyyni Tuulio, WSOY 1954 *Maallisen viisauden käsikirja (Oráculo manual y arte de prudencia), suom. Annikki Suni, WSOY 1994 ISBN 951-0-19424-7 *Sankarin taskupeili, valikoima, espanjankielisistä alkuteoksista El heroe, El criticon, Agudeza y arte de ingenio ja El discreto suomentanut Tarja Härkönen, WSOY 1996 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset kirjailijat Luokka:1500-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1658 kuolleet
Hely Pietilä

Hely Kaarina Kiemunki (o.s. Pietilä, s. 6. kesäkuuta 1934 Sysmä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat 80 metrin aitajuoksu, kuulantyöntö ja viisiottelu. Hän edusti aktiiviurallaan Lahden Ahkera ja Tervakosken Patoa. Pietilä voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden 1955 ja 1956 sekä saavutti SM-pronssia 1954. Kuulantyönnössä hän sai SM-kultaa 1956 sekä hopeaa 1954 ja 1955. 80 metrin aitajuoksussa hän saavutti SM-pronssia 1955 ja 1956. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän oli kuulantyönnössä kolmas 1965. Hän sijoittui maaottelun kuulakilpailussa toiseksi Boråsissa 1956 sekä kolmanneksi Eskilstunassa 1954 ja Valkeakoskella 1955. Pietilän ennätys 80 metrin aitajuoksussa on 12,9 (1955), kuulantyönnössä 12,76 (hallissa 1955) ja viisiottelussa 2754 (1956). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pika- aitajuoksijat Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ferdinand Gregorovius

Ferdinand Gregorovius (1821–1891) oli saksalainen historioitsija ja runoilija. Tärkeimmät historialliset teokset ovat Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter (1859–1873), Geschichte des römischen Kaisers Hadrian (1884), Die Grabmäler der römischen Päpste, Lucrezia Borgia (1875), Urban VIII im Widerspruch zu Spanien (1879), Geschichte der Stadt Athen im Mittelalter (1889). Runoteoksista huomattavia ovat Der Tod des Tiberius (murhenäytelmä, 1851), Euphorion (1891), Gedichte (1892).Gregorovius, Ferdinand, Tietosanakirja osa 2, palsta 1593, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset historioitsijat Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1891 kuolleet
China Airlinesin lento 120

China Airlinesin lento 120 oli säännöllinen reittilento Taoyuanin kansainvälisen lentoasemalta Taiwanista Nahan lentoasemalle Okinawan saarelle Japaniin. 20. elokuuta 2007 sattui lento-onnettomuus, kun China Airlinesin Boeing 737 -lentokone syttyi tuleen laskeutumisen jälkeen terminaalin edustalla. Kukaan ei kuollut onnettomuudessa. Syyksi paljastui siipisolakoita liikuttavassa järjestelmässä löystymään päässyt pultti, joka puhkaisi oikeanpuoleisen siiven polttoainesäiliön, kun solakot vedettiin sisään laskeutumisen jälkeen. Onnettomuuskone oli malliltaan Boeing 737-800, rekisteritunnukseltaan B-18616 ja valmistenumeroltaan 30175. Se oli valmistunut kesäkuussa 2022. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 13 664 tuntia. Se oli varustettu kahdella CFM Internationalin 56-7B26-suihkuturbiinimoottorilla.Aircraft Accident Investigation Report s. 29. Koneen kapteeni iältään 47-vuotias, ja hän oli suorittanut liikennelentäjän lupakirjan.Aircraft Accident Investigation Report s. 27. Hänellä oli yhteensä 7 941 tunnin lentokokemus, josta 3 823 onnettomuuskonetyypillä. Hän oli suorittanut konemallin tyyppikoulutuksen kesäkuussa 2006. Perämies oli 26-vuotias, ja hänellä oli yhteensä 890 tunnin lentokokemus, josta 182 kyseisellä konetyypillä. Hän oli suorittanut kaupallisen lentäjän lupakirjan.Aircraft Accident Investigation Report s. 28. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Lento-onnettomuudet Japanissa Luokka:Vuoden 2007 lento-onnettomuudet Luokka:Okinawan prefektuuri Luokka:Tulipalot lentokoneissa
British Airtoursin lento 28M

British Airtoursin lento 28M oli kansainvälinen reittilento Manchesterista Korfun saarelle Kreikkaan. 22. elokuuta 1985 sattui lento-onnettomuus, jossa kuoli 55 ihmistä. Kone oli lähtenyt lähtökiitoon ja moottori oli syttynyt tuleen. Kapteeni pysäytti koneen rauhallisesti, mutta evakuoinnin aikana 55 ihmistä kuoli myrkkysavuihin. ==Lähteet== Luokka:Lento-onnettomuudet Yhdistyneessä kuningaskunnassa Luokka:Vuoden 1985 lento-onnettomuudet Luokka:Tulipalot lentokoneissa Luokka:Manchesterin historia
Georgios Monakhos

Georgios Monakhos (, ”Georgios Munkki”) eli Georgios Hamartolos () oli bysanttilainen kronikoitsija. Hän kirjoitti keisari Mikael III:n aikana (842–867) ”maailmankronikan”, joka alkaa Aadamista ja ulottuu vuoteen 842 jaa. mutta johon myöhemmin on lisätty useita jatkoja (pisimmälle ulottuva vuoteen 1143). Munkkeja varten ja luostarihenkeen toimitetulla teoksella on ollut suunnattoman suuri vaikutus, sillä se on ollut myöhemmän bysanttilaisen kronikkakirjallisuuden perustana ja on levittänyt historiallisen tietämyksen ensi alkeet slaavilaiseen maailmaan. Teoksen on julkaissut Carl de Boor 1904.Georgios Monakhos, Tietosanakirja osa 2, palsta 1427–1428, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == Luokka:800-luku Luokka:Bysanttilaiset kirjailijat Luokka:Kronikoitsijat Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Pirkko Heikkilä

Pirkko Tuulikki Heikkilä (s. 5. helmikuuta 1946 Pielisjärvi) on suomalainen, 1960-luvun lopulla Suomen parhaimpiin viisiottelijoihin kuulunut yleisurheilija. Hän saavutti Kalevan kisoissa mitaleja viisiottelun lisäksi 80 metrin aitajuoksussa ja korkeushypyssä. Hän edusti Suomea useissa maaotteluissa vuosina 1963–1969.Martiskainen 2006: s. 495. Kotimaassa hän edusti Pieksämäen Veikkoja. Heikkilä voitti viisiottelussa Suomen-mestaruuden vuosina 1966, 1967 ja 1968 sekä saavutti hopeaa vuonna 1965 ja pronssia vuonna 1963.Hannus 2002: s. 289. Hän saavutti 80 metrin aitajuoksussa SM-hopeaa vuosina 1965, 1966 ja 1967 sekä SM-pronssia vuonna 1968; mestaruuden voitti kaikkina noina vuosina Sirkka Norrlund.Hannus 2002: s. 271. Korkeushypyssä Heikkilä saavutti SM-hopeaa vuonna 1969.Hannus 2002: s. 275. Pituushypyssä hän sijoittui Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1967 ja 1968.Hannus 2002: s. 2818. Kuulantyönnössä hän oli kuudes vuonna 1965.Hannus 2002: s. 289. Sisäratojen SM-kilpailuissa Heikkilä voitti kultaa korkeushypyssä vuosina 1966 ja 1968, pituushypyssä vuonna 1966 sekä 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1967. Lisäksi hän saavutti sisäradoilla kolme SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia, joista yksi pronssi tuli 60 metrin juoksusta. Pirkko Heikkilä osallistui vuoden 1967 universiadeihin, jotka järjestettiin Tokiossa. Hän saavutti kioissa universiadipronssia tuloksella 4 274 pistettä. Heikkilä paransi viisiottelun Suomen-ennätystä tulokseen 4 311 pistettä elokuussa 1965, 4 378 pistettä elokuussa 1967 ja 4 451 pistettä kesäkuussa 1968. Syyskuusta 1965 elokuuhun 1967 ennätys oli Sirkka Norrlundin nimissä. Heikkilän viimeistä Suomen-ennätystä ei rikottu, sillä taulukkoa uusittiin vuodelle 1969, kun 80 metrin aitajuoksu korvattiin 100 metrin aitajuoksulla. == Lähteet == * * == Viitteet == Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset pika- aitajuoksijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aune Rajala

Aune Rajala (myöh. Koponen, s. 29. maaliskuuta 1930 Salmi) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 80 metrin aitajuoksussa, korkeushypyssä ja viisiottelussa. Hän edusti Siilinjärven Ponnistusta ja Kuopion Sisu-Veikkoja. Rajala voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden 1956 ja 1957 sekä sai SM-hopeaa 1955. Korkeushypyssä hän oli SM-kilpailuissa toinen 1949. Viisiottelussa hän saavutti SM-hopeaa 1952, 1953, 1954 ja 1957 sekä SM-pronssia 1951 ja 1956. Rajala kilpaili 80 metrin aitajuoksussa viidessä maaottelussa vuosina 1955–1957 sekä viisiottelussa Pohjoismaiden- mestaruuskilpailuissa 1957. Parhaimmillaan hän sijoittui toiseksi 80 metrin aitajuoksussa kolmimaaottelussa Norjaa ja Tanskaa vastaan Oslossa heinäkuussa 1956. Rajalan ennätys 80 metrin aitajuoksussa on 12,0 (1954), korkeushypyssä 145 (1952), pituushypyssä 526 (1952) ja viisiottelussa 2963 (1957). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pika-aitajuoksijat Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Mahdollisesti elävät henkilöt
Kooma (brändi)

Kooma on Oulussa vuonna 1997 perustettu vaatebrändi, joka tekee vaatteita käsityönä Oulun Heinäpäässä. Brändin perustaja, vaatteiden suunnittelija ja tekijä on oululainen Antti Putkonen. Kooman mallistoon kuuluu muun muassa pipoja, huppareita ja t-paitoja, ja ne ovat tyyliltään rentoa katumuotia. ==Historia== 2000-luvun alkupuolella Oulun katukuvassa näkyi paljon Kooma- pipoja ja -huppareita. Kooma nousi suureen suosioon vuosituhannen alussa, kun suositussa Salatut elämät -sarjassa nähtiin Kooma-pipo Jasper Pääkkösen esittämän Saku Salinin päässä. Brändin perustaja Antti Putkonen oli myös mukana perustamassa Real Deal -myymälää Oulussa ja siellä myytiin Kooma- vaatteita. Tämän jälkeen brändi eli vuosia hiljaiseloa, mutta on pysynyt elossa ja vaatteita on tehty pienemmässä mittakaavassa. Vuonna 2009 Antti Putkonen oli mukana Muodin Huipulle -ohjelmassa ja sai sitä kautta lisää näkyvyyttä brändilleen. Kooman tukikohtana on ollut Oulun Heinäpää, jossa kaikki vaatteet tehdään itse käsitöinä. Brändin slogan on ollut: Handmade in Heinäpää. Vuonna 2019 Antti Putkonen hankki itselleen toimitilat Oulun Höyhtyältä ja Kooma-brändin toiminta saa jatkoa uusissa tiloissa vuodesta 2020 alkaen. ==Sosiaalinen media== Kooman markkinointi perustuu sosiaalisessa mediassa suosioon nousseen Koomamiehen tarinaan, joka on Antti Putkosen alter ego. Koomamies viihdyttää seuraajiaan räväkällä huumorillaan, sekä samalla markkinoi Kooma-brändiään. ==Lähteet== * * Luokka:Vaatemerkit
Elli Kahila

Elli Johanna Kahila (o.s. Liljefors, 22. kesäkuuta 1918 Kirkkonummi – 20. syyskuuta 2010) oli suomalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän edusti Leppävaaran Sisua. Kahila voitti kiekonheiton Suomen-mestaruuden 1946 ja 1949 sekä saavutti SM-hopeaa 1945, 1947 ja 1950. Kuulantyönnössä hän sai SM-hopeaa 1945. Kahilan ennätys kuulantyönnössä on 10,73 (1938) ja kiekonheitossa 37,48 (1951). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Greet Minnen

Greet Minnen (s. 14. elokuuta 1997 Turnhout) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 103 maaliskuussa 2020 ja nelinpelissä sijalla 112 syyskuussa 2019. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Minnen seurustelee toisen naistennispelaajan, Alison Van Uytvanckin kanssa. He voittivat Luxemburg Openin WTA-nelinpeliturnauksen vuonna 2018. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Belgialaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eeva Poutiainen

Eeva Elisabeth Poutiainen (17. syyskuuta 1918 Hausjärvi – 22. maaliskuuta 1984 Helsinki)Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 31.3.1984, s. 4 oli suomalainen yleisurheilija ja toimitusjohtaja. Hän edusti urheilu-urallaan Riihimäen Kiskoa ja Helsingin Naisurheilijoita. Poutiainen voitti korkeushypyn Suomen- mestaruuden Seinäjoella 1946 ennätyksellään 135 cm. Kuulantyönnössä hänen ennätyksensä on 10,47 (1949), kiekonheitossa 30,23 (1949) ja keihäänheitossa 30,98 (1935). Poutiainen työskenteli vuosina 1947–1962 Suomen voimistelu- ja urheiluliitossa ensin järjestöohjaajana ja sitten koulutusohjaajana. Hän toimi useissa kansainvälisissä kilpailuissa Suomen naisjoukkueen huoltajana ja johtajana. Huoltajana muun muassa Lontoon olympialaisissa 1948 ja johtajana Helsingin olympialaisissa 1952 ja yleisurheilun EM-kisoissa Belgradissa 1962. Vuodesta 1963 lähtien eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1983 asti hän toimi Yrittäjänaisten Keskusliiton toimitusjohtajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Ritva Kerkkonen

Ritva Kaarina Kerkkonen (o.s. Bister, s. 5. marraskuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen yleisurheilija, joka oli 1960-luvulla Suomen parhaita korkeushyppääjiä. Hän edusti Suomea useissa maaotteluissa vuosina 1965–1969. Kotimaassa hän edusti Koskenpään Kiriä. Kerkkonen voitti korkeushypyssä Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1969. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1963 ja 1965 sekä SM-pronssia vuosina 1964 ja 1970. Vuosien 1962 ja 1966 Kalevan kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Suomi–Ruotsi-maaottelussa Kerkkonen voitti korkeushypyn vuosina 1967 ja 1968. Kerkkosen ennätys korkeushypyssä on vuonna 1965 hypätty 169 cm, joka jäi yhden senttimetrin Leena Kaarnan edellisenä vuonna tekemästä Suomen-ennätyksestä. == Parhaat tulokset vuosittain == Vuosi Tulos (cm) Paikka Päivä 1963 160 Huittinen 28.7. 1964 166 Vaasa 25.7. 1965 169 Vammala 31.7. 1966 161 Vammala 4.9. 1967 167 Tampere 9.9. 1968 167 Oslo 11.9. 1969 164 Helsinki 27.8. 1970 161 Kouvola 15.8. Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Giuseppe Giusti

Giuseppe Giusti (1809–1850) oli italialainen runoilija, kirjoitti etupäässä poliittisia satiireja. Suurta huomiota herätti jo 1835 hänen keisari Frans I:n kuoleman johdosta kirjoittamansa runo ”Dies iræ”. Niin tämä kuin Giustin muutkin runot kiersivät yleisön keskuudessa käsikirjoituksina vuoteen 1844. Vasta eräs hänen runojensa vääristelty versio sai hänet julkaisemaan niitä itse (Versi, 1845).Giusti, Giuseppe, Tietosanakirja osa 2, palsta 1478, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Giusti arvosteli rohkeasti Italian valtiollisia ja yhteiskunnallisia epäkohtia. Hänen etevimpiä runojaan ovat ”Lo Stivale” (1836), ”L’Incoronazione” (1838), ”La vestizione d’un cavaliere” (1839), ”Il brindisi di Girella” (1840), ”Il papato di Prete Pero”, ”Gingillino”, ”Sant’ Ambrogio” (1846), ”Il congresso de’ Birri” (1847), ”I sprettri de 4 settembre” (1847). Giustin anarkisteja vastaan kirjoittamat runot ”Delenda Carthago” (1846) ja ”L’Arruffa-popoli” (1848) saattoivat hänet, ansaitsemattomasti kyllä, taantumusmielisen maineeseen. Giusti käytti runoissaan taitavasti aitoa Toscanan murretta, mikä antaa niille melkoisesti viehätystä, mutta myös tavallaan vaikeuttaa niiden ymmärtämistä. Giustin runojen laitoksen on toimittanut esimerkiksi Giosuè Carduccin (1859). Giustin kirjeenvaihdon (Epistolario) julkaisi Giovanni Frassi (1859). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1809 syntyneet Luokka:Vuonna 1850 kuolleet
Goncourt-veljekset

Goncourt-veljekset olivat kirjailijaveljekset Edmond de Goncourt (1822–1896) ja Jules de Goncourt (1830–1870). Goncourt-veljekset kirjoittivat yhdessä ja olivat Gustave Flaubertin rinnalla uudenaikaisen naturalismin johtavia kirjailijoita. Naturalismin aikakausi alkoi heidän romaaneistaan Renée Mauperin (1864, Sairas sydän) ja Germinie Lacerteux (1865) . Heidän tyylinsä on huolellista ja kielensä rikasta. Romaanien perussävel on surumielinen, pessimistisen alistuva maailmankatsomus. Heidän tunnetuimmat romaaninsa ovat Renée Mauperin (1864), Germinie Lacerteux (1865), Manette Salomon (1867) ja Madame Gervaisais (1869). Veljensä kuoltua Edmond julkaisi muun muassa La fille Elisa (1878) ja Les frères Zemganno (1879). Lisäksi veljekset julkaisivat joukon taidetta ja kulttuurihistoriaa käsitteleviä tutkimuksia. Edmond de Goncourt perusti jälkisäädöksellä akatemian (Académie des Goncourts), johon tulee kuulua kymmenenjäsentä ja jonka vanhan Ranskan akatemian vastakohtana tulee edustaa uusia kirjallisuuden suuntia.Goncourt, Tietosanakirja osa 2, palsta 1527–1528, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 ==Suomennetut teokset== * Nuoren tytön tarina (Renée Mauperin); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915 * Nuoren tytön tarina. 2 (Renée Mauperin); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915 * Sairas sydän (Renée Mauperin); suom. Joel Lehtonen, Jyväskylä: Gummerus 1934 Katkelma romaanista Renée Mauperin on antologiassa Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1934) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Alexis v. Kræmer: Edmond ja Jules de Goncourt. Helios Förlag, Helsingfors 1906. Sarja: Konst och kultur 6 Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Sisarukset
Lempi Pääkkönen

Lempi Maria Pääkkönen (myöh. Siitonen, s. 25. huhtikuuta 1937 Simpele) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla kaksi SM-mitalia. Hän sai SM-pronssia viisiottelussa vuonna 1955 ja korkeushypyssä vuonna 1958. Hän edusti Simpeleen Urheilijoita. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Donato Sabia

Donato Sabia (11. syyskuuta 1963 Potenza – 8. huhtikuuta 2020 Potenza) oli italialainen keskimatkojen juoksija ja sisäratojen Euroopan mestari. Sabia voitti 800 metrillä sisäratojen Euroopan mestaruuden Göteborgissa 1984. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 hän sijoittui samalla matkalla viidenneksi ja Soulin kesäolympialaisissa 1988 seitsemänneksi. Hän kilpaili myös muun muassa Helsingin MM-kilpailuissa. Sabia kuului lisäksi Italian pitkän viestin joukkueeseen Helsingin MM-kilpailuissa ja Los Angelesin kesäolympialaisissa.Olympics at Sports-Reference.comworldathletics.com Sabia kuoli potenzalaisessa sairaalassa 56-vuotiaana 8. huhtikuuta 2020 covid-19-tautiin. Hän oli ollut sairaalahoidossa kahden viikon ajan. Hänen isänsä oli kuollut samaan virukseen hieman aikaisemmin.https://yle.fi/urheilu/3-11298727https://www.european- athletics.org/news/article=former-european-indoor-800m-champion-donato-sabia- dies-from- coronavirus/index.htmlhttps://www.gazzetta.it/Atletica/08-04-2020/coronavirus- stronca-sabia-due-volte-finalista-olimpico-800-metri-37052071866.shtml == Lähteet == * Profiili worldathletics.com * Donato Sabia Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Lain laita

Lain laita on Jarkko Tontin vuonna 2020 ilmestynyt kolmas runokokoelma. == Vastaanotto == Lain laita oli Runeberg-kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana. Helsingin Sanomiin teoksen arvioineen Vesa Rantaman mukaan teos on herkullisen ironinen sääntö­viidakko, joka hellällä tavalla korostaa epätäydellisyyttämme. Haikeita keski-iän mielenmaisemia Tontti kuvaa Rantaman mukaan kauniisti, parhaimmillaan mestarillisesti. Kirjallisuudentutkija Siru Kainulainen kirjoitti teoksesta Turun Sanomissa. Hänen mukaansa Tontin runot virittävät kokemaan ja pohtimaan elämänkokoisia aiheita, mikä on arvokas etuoikeus. Runouslehti Tuli & Savussa teosta arvioi Tarja Hallberg. Hallbergin mielestä Tontti kuvaa hienovaraisesti yhteiskunnassa saavutettua arjen turvallista kauheutta ja tasapainotilaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sirpa Pääkkönen: Yhdenvertaiset ihmisjalat – Jarkko Tontti kääntää lakipykälät hauskasti absurdin huumorin kielelle. Kulttuuritoimitus 18.3.2020. * Jani Saxell: Senaattiin ylösrakennettu circus. Kiiltomato 24.5.2021. * Teoksesta kirjailijan sivuilla. * Teoksesta Yle Radio 1 Kulttuuriykkösessä 2.4.2020. * Haastattelu teoksesta Vanhan kirjallisuuden päivillä 26.6.2020. Luokka:Suomalaiset runokokoelmat Luokka:Vuoden 2020 kirjat
Pia Salonen

Pia Salonen (s. 21. syyskuuta 1952 Lahti) on suomalainen yleisurheilija, joka menestyi 1970-luvun alussa kansallisella tasolla korkeushyppääjänä. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa vuonna 1972. Kotimaassa hän edusti Lahden Urheilijoita ja Lahden Ahkeraa. Salonen voitti korkeushypyssä Suomen- mestaruuden vuonna 1972. Seuraavana vuonna hän sijoittui Kalevan kisoissa viidenneksi ja vuonna 1974 kahdeksanneksi. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 1973 ja 1974. == Parhaat tulokset vuosittain == Vuosi Tulos (cm) Paikka Päivä 1971 155 Iitti 7.8. 1972 166 Saarijärvi 25.6. 1973 171 Saarijärvi 23.6. 1974 165 Helsinki 22.5. 1975 160 Saarijärvi 21.6. 1976 160 Kuortane 26.6. Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nina-Mari Turpela

Nina-Mari Turpela (s. 1972Suomen valtiokalenteri 2020, s. 572. Helsinki 2020. ISBN 978-952-14-4079-3 Porihttps://kuntalehti.fi/tyopaikat/tyopaikkauutiset/nakkila-valitsi-nina- mari-turpelan/) on Paimion kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan Turpela on oikeustieteiden maisteri, ja hän on puoluepoliittiselta taustaltaan kokoomuslainen.https://yle.fi/uutiset/3-10734609 Aiemmin hän toimi Nakkilan kunnanjohtajana. Nakkilan kunnanvaltuusto valitsi Turpelan kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2019 äänin 17–12. Hänen kieltäytymisensä varalle varasijalle nimettiin Sami Ylipihlaja. Aiemmin Turpela työskenteli Varsinais-Suomen sote- ja maakuntauudistuksen muutosorganisaation hallintojohtajana.https://www.satakunnankansa.fi/a/59eee39c-b5fb-4b71-a5ea-a23815c06927/ Turpela on Nakkilan johtamisessa korostanut, että on pidettävä huolta yritysten toimintaedellytyksistä ja kunnan kilpailukyvystä. Lisäksi se on hänen mukaansa tehtävä tavalla, joka kuormittaa ympäristöä mahdollisimman vähän.https://www.sydansatakunta.fi/a/402a85f5-67ed-4037-a6d3-80aa69b378a7 Vuonna 2023 Turpela jätti Nakkilan kunnanjohtajan viran, koska hänet valittiin Satakunnan Yrittäjien toimitusjohtajaksi. Joulukuussa 2024 Paimion kaupunginvaltuusto valitsi Turpelan Paimion kaupunginjohtajaksi äänin 18–17. Hänen edeltäjänsä Jari Jussinmäki jättää kaupunginjohtajan viran toukokuussa 2025. == Lähteet == Luokka:Nakkilan kunnanjohtajat Luokka:Paimion kunnan- ja kaupunginjohtajat Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaarina Helin

Kaarina Marianne Helin (s. 16. huhtikuuta 1956 Jyväskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Helin saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1973 sekä sijoittui neljänneksi vuosina 1972 ja 1974. Sisäratojen SM- kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1971 ja pronssia vuonna 1972. Hän edusti Suomea yhdessä hallimaaottelussa vuonna 1972. == Parhaat tulokset vuosittain == Vuosi Tulos (cm) Paikka Päivä 1970 154 Jyväskylä 21.9. 1971 161 Saarijärvi 4.8. 1972 165 Jyväskylä 11.9. 1973 166 Jyväskylä 20.5. 1974 166 Jyväskylä 9.8. 1975 150 Laukaa 6.7. Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sinikka Larsen

Sinikka Larsen (o.s. Laitinen, s. 1940 Lahti) on suomalainen filosofian maisteri ja eläköitynyt avoimen yliopisto-opetuksen kehittäjä.Sinikka Larsen kertoo työstään sekä Lahden yliopistotoimintojen kriittisistä hetkistä. Video. Sata haastetta.fi. Hän toimi koko työuransa ajan johtotehtävissä, ensin Heinolan kansalaisopiston rehtorina 1971–1985 ja sitten Helsingin yliopiston Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksen (myöhemmin Palmenia) koulutusjohtajana, varajohtajana ja johtajana 1985–2003. Luottamustoimia hänellä on ollut Jyränkölän Setlementissä, Heinolan koulutuskuntayhtymässä, Mikkelin läänin taidetoimikunnassa, Kansalais- ja työväenopistojen liiton valtuustossa ja Lahden Muotoiluinstituutin johtokunnassa. Lisäksi hän on toiminut Heinolan kaupunginvaltuustossa, Heinolan kirjastolautakunnan ja kaupunkikuvatoimikunnan puheenjohtajana sekä Lahden ammattikorkeakoulun johtokunnan varapuheenjohtajana. Valtakunnallisia rooleja hänellä on ollut Valtioneuvoston Aikuiskoulutusneuvostossa ja Opetusministeriön Korkeakoulujen arviointiprojektissa. Työryhmäjäsenyyksiä hänellä on ollut Ikääntyvien yliopistotoiminnan valtakunnallisessa neuvottelukunnassa ja johtoryhmässä sekä Lahden korkeakoulu- ja yliopistotyöryhmissä. Hän on saanut työstään lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Näitä ovat Helsingin yliopiston tiedotuspalkinto vuonna 1989, Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki 1999 ja Suomen Kuntaliiton pronssinen ansiomerkki 1999. Sinikka Larsen sai vuoden 1999 J. V. Snellman -palkinnon pyrkimyksistään aikuiskoulutuksen järjestämiseen ja kehittämiseen Helsingin yliopistossa, jonka opetusministeriö arvioi yhdeksi korkealaatuisista aikuiskoulutusta tarjoavista yliopistoista vuosina 1999–2000. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Koululaitoksen kehittäjät Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sisko Loikkanen

Sisko Loikkanen (s. 1953) on suomalainen tiedetoimittaja ja diplomi-insinööri, joka työskenteli Yleisradion tiedetoimituksessa vuodet 1991–2018. Hän oli mukana tekemässä Radiaattori- ja Tiedeykkönen-radio-ohjelmia. Loikkanen palkittiin vuonna 2018 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. == Nuoruus, opiskelu ja ensimmäiset työt == Loikkanen oli jo nuorena kiinnostunut luonnontieteistä, ja hän muun muassa katseli planeettoja isoveljensä kaukoputkella. Hän myös luki aiheesta paljon ja haaveili urasta tähtitieteilijänä. Loikkanen kiinnostui kemiasta Rantasalmen yhteiskoulun opettajan ansiosta. Lukio-opinnot hän suoritti Savonlinnan lyseossa, jonka maine luonnontieteissä on hyvä. Loikkanen opiskeli alkuun Helsingin yliopistossa kielenopettajan kehotuksesta germaanista filologiaa. Hän vaihtoi vuoden jälkeen kemiaan. Loikkanen ei kuitenkaan viihtynyt siellä ja siirtyi Teknilliseen korkeakouluun, missä opiskeli ensin puunjalostusta ja sitten lopulta kemiaa. Loikkanen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1983. Hän suunnitteli jatko-opintoja, mutta päätyi kuitenkin Tampereen teknillisen oppilaitoksen opettajaksi. Opettajien pitkien kesälomien aikana hän opiskeli ranskaa Pariisissa. Loikkanen vaihtoi opetustehtävät Suomen Akatemian hallintovirastoon, jossa hän valmisteli tutkimusrahoituspäätöksiä. Suomen Akatemian jälkeen Loikkanen työskenteli kahden vuoden ajan teollisuussihteeriavustajana Pariisissa. == Ura tiedetoimittajana == Yleisradion tiedetoimitukseen Loikkanen pääsi vuonna 1991 haettuaan paikkaa, jossa luvattiin mahdollisuutta ”tyydyttää uteliaisuuttasi ihmisten asioiden ja paikkojen suhteen niin paljon kuin jaksat”. Hän oli vastuussa vuoden 2011 loppuun asti vuonna 1994 perustetusta Radiaattori-ohjelmasta. Se alkoi 50-minuuttisena ohjelmana, mutta loppuaikoina ohjelman kesto oli puolituntia. Sen jälkeen Loikkanen kuului Tiedeykkönen-ohjelman tuotantoryhmään. Loikkanen jätti Yleisradion tiedetoimituksen vuonna 2018, mutta on sen jälkeenkin tehnyt radio-ohjelmia freelancerina. Loikkanen on tehnyt Yleisradiolle radio- ohjelmien lisäksi artikkeleita. Kuukauden tähtitaivas -katsauksia hän on kirjoittanut yhteistyössä professori Markku Poutasen kanssa. Loikkanen on kirjoittanut vuodesta 1998 artikkeleita myös Kemia-lehteen, ja 2000-luvun alussa hän piti tiedeviestinnän kursseja Helsingin yliopiston biotieteellisessä tiedekunnassa. == Tunnustukset == Opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi vuonna 2018 Loikkaselle Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Palkintoperusteluissa Loikkanen mainittiin ”asiantuntevana ja monimutkaisia asioita valaiseman tiedetoimittajana”. Kemian hyväksi -palkinto myönnettiin Loikkaselle puolestaan vuonna 2019. Se annetaan joka toinen vuosi suomalaiselle henkilölle, ryhmälle tai yhteisölle, joka on edisätnyt kemian teollisuutta, opetusta ja innovaatioita sekä edistänyt alan yhteiskunnallista merkitystä ja yleistä mainetta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Loikkanen Ylen sivuilla Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Suomalaiset tiedetoimittajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat
Jules de Goncourt

Jules Alfred Huot de Goncourt (17. joulukuuta 1830 Pariisi, Ranska – 20. kesäkuuta 1870 Auteuil-Neuilly-Passy, Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, toinen Goncourt-veljeksistä. Hän työskenteli yhdessä veljensä Edmondin kanssa. Aluksi he opiskelivat maalausta, mutta alkoivat myöhemmin kirjoittaa. He kirjoittivat näytelmiä, novelleja ja pakinoita sekä naturalismin tyylisuuntaa edustavia romaaneja, jotka perustuvat heidän havainnointiinsa ja lähestyvät todellisuutta vielä enemmän kuin oppi-isänsä Balzac. Rohkeilla aihevalinnoillaan ne eivät heti päässeet esille, mutta ajan mittaan ne nousivat valikoivien lukijoiden suosioon, joka kuitenkin jälleen hiipui, mikä saattoi edistää nuoremman veljen varhaista kuolemaa.Goncourt, Edmond och Jules Huot de, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 9. palsta 1459–1462 Veljesten 1700-luvun taide- ja kulttuurihistoriaa käsittelevät kirjoitukset olivat uraauurtavia, sillä aikakausi oli jäänyt unohduksiin. Surun murtama Edmond jatkoi veljensä kuoleman jälkeen kirjoittamista. Hän kokosi ja julkaisi veljensä kirjeet. Heidän yhteinen päiväkirjansa Journal de Goncourt (1887–1896) herätti suurta huomiota. Goncourt-akatemia on perustettu veljesten muistoksi Edmondin testamentilla, jonka kaukaiset sukulaiset tosin kiistivät, niin että akatemia saattoi aloittaa toimintansa vasta 1903.Goncourt-akademin, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 9. palsta 1462 == Teokset == Edmond de Goncourtin kanssa: * En 18... (1851) * Sœur Philomène (1861) * Renée Mauperin (1864) suomennettu kahdesti: ** Nuoren tytön tarina 1–2 (Renée Mauperin); suom. Maija Koskenniemi, Helsinki: Kirja 1915 ** Sairas sydän (Renée Mauperin); suom. Joel Lehtonen, Jyväskylä: Gummerus 1934 * Germinie Lacerteux (1865) * Manette Salomon (1867) * Madame Gervaisais (1869) * Journal des Goncourt (1887–1896) Näytteitä tuotannosta on antologiassa Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1934) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1870 kuolleet
Barbro Mattsson

Barbro Mattsson (s. 31. joulukuuta 1957 Vårdö) on suomalainen yleisurheilija, joka ylsi korkeushypyssä SM-mitaleille 1970-luvun puolivälissä. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hänen seuransa oli IF Åland. Mattsson saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1976 tuloksella 170 cm sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1977 ja seitsemänneksi vuonna 1974. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuosina 1975 ja 1976. Hän edusti Suomea maaottelussa Italiaa vastaan Kouvolassa heinäkuussa 1978. Ennätyksekseen hän hyppäsi 177 cm Enköpingissä, Ruotsissa 21. toukokuuta 1978. == Parhaat tulokset vuosittain == Vuosi Tulos (cm) Paikka Päivä 1972 152 Pietarsaari 17.9. 1973 158 Maarianhamina 5.7. 1974 169 Sollentuna 22.8. 1975 166 170 (i) Maarianhamina Turku 13.9. 22.2. 1976 172 Tukholma 8.6. 1977 170 Espoo 12.6. 1978 177 Enköping 21.5. 1979 161 Maarianhamina 1.10. 1980 165 Maarianhamina 12.7. 1983 157 Maarianhamina 20.7. Lähde: (i) = hallissa Lähde: (i) = hallissa Lähde: (i) = hallissa Lähde: (i) = hallissa == Lähteet == Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Ahvenanmaalaiset yleisurheilijat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Musiikki Puolassa

Musiikki Puolassa kattaa musiikin monipuoliset näkökohdat ja musiikilliset perinteet, jotka ovat peräisin Puolasta ja joita harjoitetaan Puolassa. Puolalaisten taiteilijoiden joukossa on maailmankuuluja klassisia säveltäjiä, kuten Frédéric Chopin, Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki, Karol Szymanowski ja Henryk Górecki sekä tunnettuja pianisteja, kuten Arthur Rubinstein, Ignacy Jan Paderewski ja Krystian Zimerman; samoin kuin suositut musiikkitaiteilijat ja perinteiset alueelliset kansanmusiikkiryhmät, jotka luovat rikkaan ja vilkkaan musiikkimaaston ruohonjuuritasolla. Puolalaiset muusikot ovat historian aikana kehittäneet ja popularisoineet erilaisia ​​musiikkigenrejä ja kansantansseja. Puolalaisessa musiikissa on vaikutteita useista maailmanmusiikkityyleistä, joita edustavat kriitikkojen suosimat laulaja-lauluntekijät ja poptähdet. == Historia == Puolalaisen musiikin alkuperä on jäljitettävissä jo 1300-luvulle, jolta ajalta Stary Sączin kaupungista on löytynyt käsikirjoituksia, jotka sisältävät Pariisin Notre Dame -kouluun liittyviä moniäänisiä sävellyksiä. Muut varhaiset sävellykset, kuten Bogurodzica-hymni, voivat myös olla peräisin tältä ajalta. Ensimmäinen tunnettu merkittävä säveltäjä, Mikołaj z Radomia, eli 1500-luvulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *