EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Helma Lehmann

Helma Lehmann (o.s. Mähren, s. 23. kesäkuuta 1953 Plaue) on saksalainen, Itä- Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa Luzernissa 1974 ja perämiehellisessä nelosessa Nottinghamissa 1975 sekä olympiakultaa kahdeksikossa Montrealissa 1976. Lisäksi hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Moskovan EM-kilpailuissa 1973. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset soutajat Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uuden-Seelannin ralli 1983

Uuden-Seelannin ralli 1983 (viralliselta nimeltään 14. Sanyo Rally of New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 25.-28\. kesäkuuta 1983 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden seitsemäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailuun lähti 59 autokuntaa, joista 33 pääsi maaliin. == Tulokset == Sija Kuljettaja Kartanlukija Auto Aika Ero 1\. Walter Röhrl Christian Geistdörfer Lancia 037 Rally 12:10.13 0.0 2\. Timo Salonen Seppo Harjanne Nissan 240RS 12:26.11 +15.58 3\. Attilio Bettega Maurizio Perissinot Lancia 037 Rally 12:41.42 +31.29 4\. Shekhar Mehta Yvonne Mehta Nissan 240RS 13:10.35 +1:00.22 5\. Jim Donald Chris Porter Nissan Bluebird Turbo 13:20.50 +1:10.37 6\. Malcolm Stewart Doug Parkhill Ford Escort RS 1800 MKII 13:30.58 +1:20.45 7\. Reginald Cook Wayne Jones Nissan 240RS 13:35.15 +1:25.02 8\. Paul Adams Jim Scott Toyota Starlet 13:52.55 +1:42.42 9\. Morrie Chandler Don Campbell Mitsubishi Lancer 14:05.45 +1:55.32 10\. Kevin Smith Nick Tulitt Toyota Corolla 14:13.35 +2:03.22 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:MM-rallikausi 1983 Luokka:Uuden-Seelannin ralli
Marina Wilke

Marina Wilke (ent. Jährling, s. 28. helmikuuta 1958 Berliini) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti perämiehenä kaksi olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta Wilke voitti kahdeksikossa maailmanmestaruuden Nottinghamissa 1975 ja olympiakultaa Montrealissa 1976. Hän siirtyi vuodeksi 1977 Ilona Richterin kanssa kilpailemaan perämiehelliseen neloseen Marion Rohsin, Katja Rothen ja Bärbel Bendiksin kanssa, ja he voittivat maailmanmestaruuden Amsterdamin MM-kilpailuissa. Lake Karapirolla 1978 ja Bledissä 1979 Wilke saavutti kahdeksikossa MM-hopeaa Neuvostoliiton venekunnan vietyä voitot. Moskovan olympialaisissa 1980 Wilke voitti toisen kerran olympiakultaa, kun Itä-Saksan joukkue voitti neuvostoliittolaiset 0,97 sekunnilla. Wilke avioitui soudun olympiavoittajan Harald Jährlingin kanssa, ja he muuttivat Australiaan vuonna 1989. Heidän poikansa Rob Jahrling saavutti soudussa Australian edustajana olympiahopeaa. Wilke palasi avioeronsa jälkeen Saksaan. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset soutajat Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Belén García

Belén García Espinar (s. 26. heinäkuuta 1999 L’Ametlla del Vallès, Espanja) on espanjalainen autourheilija ja seiväshyppääjä. García asui lapsena perheineen Circuit de Barcelona-Catalunyan lähellä ja oli kiinnostunut moottoriurheilusta pienestä pitäen. Hän sai kuusivuotiaana oman motocross-pyörän ja yhdeksänvuotiaana karting-auton. Hänen vanhemmillaan oli moottoriurheilukilpailujen ajanottoa tekevä yritys, ja García auttoi usein heitä kilpailutapahtumissa. Hän ajoi kuitenkin itse vain harrastuksena, kunnes alkoi 15-vuotiaana kilpailla Espanjan kartingmestaruussarjassa. Kaudella 2018 hän sijoittui sarjan Senior KZ2 -luokassa kymmenenneksi ja pääsi kokeilemaan F4-autoa. Seuraavalla kaudella hän kilpaili Espanjan Formula 4 -sarjassa, jossa voitti yhden osakilpailun ensimmäisenä naisena. Hän voitti sarjan naisten cupin, ja hänet kutsuttiin edustamaan Espanjaa FIA Motorsport Games -tapahtumassa. Kaudeksi 2020 García valittiin yhdeksi W Series -sarjan uusista kuljettajista. Hänen oli tarkoitus ajaa lisäksi joitakin kilpailuja Formula Renault Eurocup -sarjassa. Koronaviruspandemian vuoksi W Seriesin kausi peruttiin ja Garcían talli vetäytyi Formula Renault Eurocupista, minkä seurauksena hän jäi kaudeksi ilman ajopaikkaa. Hän palasi kilpailemaan Espanjan kartingmestaruussarjaan, jossa hän sijoittui KZ-luokan kokonaispisteissä seitsemänneksi. Kaudella 2021 García pääsi osallistumaan W Seriesiin ja ajoi sen ohella Formula Regional European Championship -sarjan kilpailuja. Hän sijoittui esikoiskaudellaan W Seriesissä kymmenenneksi, ja hänen paras kilpailutuloksensa oli neljäs sija kauden avauskilpailussa. Hän jatkoi sarjassa myös kaudella 2022 ja kohensi suoritustasoaan. Hän jäi vain yhdessä kilpailussa pisteiden ulkopuolelle, ajoi ensimmäisen kerran palkintokorokkeelle oltuaan Le Castellet’ssa toinen ja sijoittui sarjan kokonaispisteissä viidenneksi. W Series -kauden 2022 päätteeksi García siirtyi kestävyyskilpailuihin. Hän osallistui LMP3-luokan autolla Michelin Le Mans Cupin osakilpailuun Portimãossa ja Ultimate Cup Series -sarjan päätösosakilpailuun Le Castellet’ssa ja voitti jälkimmäisen. Kaudeksi 2023 hän siirtyi Asian Le Mans Series -sarjaan LMP3-autolla. Moottoriurheilun ohella García on harrastanut yleisurheilua kuusivuotiaasta lähtien. Hän kokeili nuorena useita eri lajeja, mutta vuodesta 2017 hänen lajinsa on ollut seiväshyppy. Vuonna 2018 hän sijoittui seiväshypyssä Katalonian alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa viidenneksi. == W Series -tulokset == Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 Pisteet Sijoitus 2021 Scuderia W RBR 4 RBR 9 SIL 17† HUN 8 SPA 14 ZAN 8 COA 12 COA 7 28 10. 2022 Quantfury W Series Team MIA 7 MIA 4 CAT 7 SIL 8 LEC 2 HUN 13 SIN 4 58 5. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset autourheilijat Luokka:Espanjalaiset seiväshyppääjät Luokka:W Series -kuljettajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sabine Heß

Sabine Heß (myöh. Schubert, s. 1. lokakuuta 1958 Dresden) on saksalainen, Itä- Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti perämiehenä olympiakultaa perämiehellisessä nelosessa Montrealissa 1976 ja maailmanmestaruuden kahdeksikossa Amsterdamissa 1977. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset soutajat Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laura Kalliomaa-Puha

Laura Kalliomaa-Puha (s. 1964)Kalliomaa-Puha, Laura, 1964–, Finto, viitattu 29.4.2023. on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii sosiaalioikeuden professorina Tampereen yliopistossa.Laura Kalliomaa-Puha, Tampereen yliopisto, viitattu 29.4.2023. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2007.Laura Kalliomaa-Puha: Vanhoille ja sairaille sopivaa? Omaishoitosopimus hoivan instrumenttina, Helsingin yliopisto, viitattu 29.4.2023. Hän kuvailee tutkivansa, "millainen sosiaaliturvajärjestelmän pitäisi olla, jotta sosiaaliset perus- ja ihmisoikeudet toteutuvat." == Julkaisut == * Laura Kalliomaa-Puha: Kielletyt kartellit ja hyödyllinen yhteistyö kilpailuoikeudessa. Lakimiesliitto 1995. * Laura Kalliomaa-Puha: Perspectives of equality: work, women and family in the Nordic countries and EU. Pohjoismaiden ministerineuvosto 2000. * Laura Kalliomaa-Puha: Vanhoille ja sairaille sopivaa? Omaishoitosopimus hoivan instrumenttina (väitöskirja). Kansaneläkelaitos 2007. * Tuula Helne ja Laura Kalliomaa-Puha (toim.): Filmi- Kela: Suomi-filmistä sosiaalipolitiikkaan. Kansaneläkelaitos 2009. * Laura Kalliomaa-Puha, Toomas Kotka ja Marketta Rajavaara (toim.): Harkittua? Avauksia sosiaaliturvan harkintavallan tutkimukseen. Kansanelälaitos 2014. Saatavilla internetissä * Laura Kalliomaa-Puha ja Olli Kangas: Yhteistä ja yksityistä varautumista: vanhusten hoivan tulevaisuus. Kalevi Sorsa -säätiö 2015. Saatavilla internetissä * Laura Kalliomaa-Puha ja Anna-Kaisa Tuovinen (toim.): Sosiaaliturvan rajoilla: Kirjoituksia kansainvälisestä sosiaalioikeudesta. Kansaneläkelaitos 2017. Saatavilla internetissä * Eeva Nykänen, Laura Kalliomaa-Puha ja Yrjö Mattila (toim.): Sosiaaliset oikeudet: Näkökulmia perustaan ja toteutumiseen. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos 2017. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tampereen yliopiston tutkimusportaali * ResearchGate * Google Scholar Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Tampereen yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
NACAM-rallisarja

NACAM-rallisarja on FIA:n alueellinen rallisarja, jota ajetaan Pohjois- Amerikan ja Keski-Amerikan alueella vuodesta 2008 lähtien. Kaudella 2020 ajettiin koronapandemian rajoituksista johtuen vain kolme kilpailua, jotka kaikki ajettiin Meksikossa. == Pistejärjestelmä == Pistejärjestelmänä käytetään FIA:n alueellisien sääntöjen mukaista pisteytystä. Sijoitus 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. Pisteet 30 24 21 19 17 15 13 11 9 7 5 4 3 2 1 == Mestarit == Vuosi Kuljettaja Kartanlukija 2008 2009 2010 2011 2012 2013 Ricardo Triviño 2014 Ricardo Triviño Marco Hernández 2015 Ricardo Triviño Marco Hernández 2016 Ricardo Triviño Marco Hernández 2017 Ricardo Triviño Marco Hernández 2018 Ricardo Triviño Marc Marti 2019 Ricardo Triviño Marc Marti 2020 Ricardo Triviño Marc Marti 2021 Ricardo Cordero Marco Hernández 2022 Ricardo Cordero Marco Hernández == Lähteet == Luokka:Rallisarjat Luokka:Fédération Internationale de l'Automobile Luokka:Pohjois-Amerikka
Pensaikkovirna

Pensaikkovirna (Vicia dumetorum) on virnojen sukuun kuuluva laji. Se on metsävirnan tapaan monivuotinen ja pisimmillään noin 2 metriä pitkä ja se on kasvutavaltaan rento. Lehdet ovat muodoltaan kolmesta viiteen parisia ja niiden alla on soikeat lehdykät. Kukka on sininen tai violetti. Palko on väriltään ruskea ja se on 2,5 cm:stä kuuteen senttimetriä pitkä. Pensaikkovirnan kasvuympäristöjä ovat niityt ja kalliot ja sitä esiintyy alueella, joka ulottuu Ranskan itäosasta Saksan ja Tanskan kautta eteläiseen Ruotsiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Pensaikkovirna – Vicia dumetorum Luokka:Virnat
CODASUR-rallisarja

CODASUR-rallisarja on FIA:n alueellinen rallisarja, jota ajetaan Etelä- Amerikan alueella vuodesta 1997 lähtien. Nimi on lyhenne alueellisen järjestön nimestä Confederacion Deportiva Automovilismo Sudamericana. Kaudet 2020 ja 2021 peruttiin koronapandemian vuoksi ja sarja palasi vuonna 2022. == Mestaruudet == Sarjassa jaettavat mestaruudet ovat: * CODASUR-mestaruus kuljettajalle ja kartanlukijalle * CODASUR2-mestaruus kuljettajalle ja kartanlukijalle * CODASUR3-mestaruus kuljettajalle ja kartanlukijalle * CODASUR4-mestaruus kuljettajalle ja kartanlukijalle Sarja on avoin Rally2-, Rally3-, Rally4- ja Rally5-luokkien autoille sekä Argentiinasta peräisin oleville "Maxi Rally" -luokan autoille. == Pistejärjestelmä == Pistejärjestelmänä käytetään FIA:n alueellisien sääntöjen mukaista pisteytystä. Sijoitus 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. Pisteet 30 24 21 19 17 15 13 11 9 7 5 4 3 2 1 == Mestarit == Vuosi Kuljettaja Kartanlukija Auto 2013 Gustavo Saba Victor Aguilera 2014 Diego Domínguez Edgardo Galindo 2015 Diego Domínguez Edgardo Galindo 2016 Gustavo Saba Edgardo Galindo 2017 Gustavo Saba Fernando Mussano 2018 Gustavo Saba Fernando Mussano 2019 Alejandro Galanti Hector Nunez 2020 Peruttu koronapandemian vuoksi. 2021 Peruttu koronapandemian vuoksi. 2022 Gustavo Saba Fernando Mussano 2023 Fabrizio Zaldivar Marcelo Der Ohanessian Hyundai i20 N Rally2 == Lähteet == Luokka:Rallisarjat Luokka:Fédération Internationale de l'Automobile Luokka:Etelä-Amerikka
Akropolis-ralli 1983

Akropolis-ralli 1983 (viralliselta nimeltään 30. Rothmans Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 30. toukokuuta-2\. kesäkuuta 1983 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). Kilpailuun lähti 120 autokuntaa, joista 36 pääsi maaliin. == Tulokset == Sija Kuljettaja Kartanlukija Auto Aika Ero 1\. Walter Röhrl Christian Geistdörfer Lancia 037 Rally 11:12.22 0.0 2\. Markku Alén Ilkka Kivimäki Lancia 037 Rally 11:18.42 +6.20 3\. Stig Blomqvist Björn Cederberg Audi Quattro A2 11:26.18 +13.56 4\. Ari Vatanen Terry Harryman Opel Manta 400 11:35.11 +22.49 5\. Attilio Bettega Maurizio Perissinot Lancia 037 Rally 11:36.38 +24.16 6\. Shekhar Mehta Yvonne Mehta Nissan 240RS 11:49.41 +37.19 7\. Franz Wittmann Kurt Nestinger Audi Quattro A1 11:54.03 +41.41 8\. Jimmy McRae Ian Grindrod Opel Manta 400 11:56.23 +44.01 9\. Philippe Wambergue Vincent Laverne Citroën Visa Chrono 13:17.30 +2:05.08 10\. Maurice Chomat Didier Breton Citroën Visa Chrono 13:28.08 +2:15.46 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:MM-rallikausi 1983 Luokka:Akropolis-ralli
Mosambikin escudo

Mosambikin escudo () oli Mosambikin rahayksikkö ennen meticalin käyttöö ottoa vuonna 1980. Se jakautui sataan centavoon. Mosambikissa käytettiin 1500-luvulta lähtien Portugalin rahaa. Maassa lyötiin kolikoita vuodesta 1725 ja annettiin seteleitä vuodesta 1854. Portugalin siirtomaapankki Banco Nacional Ultramarino laski liikkeelle seteleitä vuodesta 1877 ja sai yksinoikeuden setelinantoon vuonna 1905. Mosambikin escudo luotiin virallisesti erillisenä valuuttana vuonna 1922. Se oli saman arvoinen kuin Portugalin escudo, mutta ei täysin vapaasti vaihdettavissa. Escudon heikkouden ja Etelä-Afrikan kanssa käydyn kaupan takia Mosambikissa käytettin maksuvälineenä myös Englannin puntaa ja laskettiin liikkeelle paikallisia puntaseteleitä 1920-luvun puoliväliin saakka. Escudosta tuli ainoa laillinen maksuväline vuonna 1939. Maan itsenäistyttyä vuonna 1975 perustettiin valtiollinen Mosambikin pankki. Mosambikin escudo irrotettiin Portugalin escudosta vuonna 1977, ja vuonna 1980 otettiin käyttöön uusi valuutta metical. Se korvasi Mosambikin escudon suhteessa yksi yhteen. ==Lähteet== Luokka:Afrikan rahayksiköt Luokka:Mosambikin talous Luokka:Historialliset rahayksiköt
Harakurjenpolvi

Harakurjenpolvi (Geranium divaricatum) on kurjenpolvien sukuun kuuluva laji. Se on 1-vuotinen kasvi. Sen kasvutapa on melko pysty ja haarova. Lehdet ovat syvään kolmeliuskaisia tai viisiliuskaisia ja liuskoissa on hieman hampaisuutta. Kasvi kukkii toukokuulta elokuulle. Kukinto on pieni ja kukkaperät taipuvat alas jonkin ajan kuluttua kukinnan alkamisesta. Terälehdet ovat 5–7 mm pituisia ja niiden kärjissä on loiva lovi. Terälehtien alla on verholehdet, jotka ovat otakärkisiä ja terälehtien pituisia. Harakurjenpolven kasvuympäristöjä ovat metsät, pensasmaat ja kivikot ja sitä esiintyy Ranskan ja Saksan alueella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Harakurjenpolvi – Geranium divaricatum Luokka:Kurjenpolvet
Jussi Tupamäki

Jussi Tupamäki (s. 30. marraskuuta 1977 Pori) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka on toiminut muun muassa Viron jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja. Nykyisin hän on KeuPa HT:n toimitusjohtaja. Viron joukkueen päävalmentajana hän toimi kaudesta 2014–2015 kauteen 2022–2023. Viron miesten maajoukkueen lisäksi Tupamäki on valmentanut myös alle 20-vuotiaiden ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueita Virossa. Kaudella 2020–2021 hän työskenteli JyP:n apuvalmentajana Liigassa. Kaudella 2022–2023 Tupamäki toimi myös Naisten liigassa Team Kuortaneen apuvalmentajana ja alkukaudella italialaisen Sterzing/Vipiteno-joukkueen päävalmentajana kansainvälisessä Alps Hockey League -sarjassa. Kaudella 2022–2023 hän työskenteli päävalmentajana sarjassa pelaavassa EC Bregenzerwald -seurassa. Kaudella 2023–2024 Tupamäki oli EC Bregenzerwaldin pelaajakehityksen johtaja ja urheilutoimenjohtaja. Suomalaista jääkiekko-osaamista arvostetaan Virossa suuresti, ja Tupamäki on kouluttanut Virossa myös valmentajia. Tupamäki on tehnyt kehitystyötä virolaisen jääkiekkokulttuurin eteen, ja hän myös puhuu viron kieltä. Jo puolen vuoden Virossa olon jälkeen Tupamäki vastaili monien hämmästykseksi tiedotusvälineiden kysymyksiin sujuvalla virolla. Hän on todennut, että pitää viron kielitaitoa myös arvostuksen osoituksena, jolla hän näyttää ottavansa työnsä tosissaan. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkovalmentajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bruno Brunberg

Karl Bruno Brunberg (29. huhtikuuta 1878 Oulu – 1951) oli suomalainen insinööri ja vakuutusjohtaja.Aikalaiskirja 193450-vuotias, Helsingin Sanomat, 29.04.1928, nro 117, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotSjuttioåring, Hufvudstadsbladet, 29.04.1948, nro 115, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotHautahaku.fi : Brunberg Karl Bruno Bruno Brunbergin vanhemmat olivat vaakamestari Anton Brunberg ja Hanna Laurell. Hän valmistui Polyteknillisestä opistosta koneinsinööriksi 1903 ja teki opintomatkoja Skotlantiin, Skandinavian maihin, Saksaan, Sveitsiin ja Englantiin. Brunberg oli Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen palveluksessa 1901–1903, Suomen Kiviteollisuus Oy:n insinöörinä 1903–1907 ja Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen apukamreerina ja johtokunnan sihteerinä sekä vuodesta 1918 alkaen Axel Lillen jälkeen Kaupunkien yleisen paloapuyhtiön toimitusjohtajana aina vuoteen 1938 saakka. Brunberg oli Suomen vakuutusyhdistyksen ja Suomen Kiviteollisuus Oy:n johtokuntien jäsenenä. Hän oli Kauniaisten kauppalanvaltuuston jäsenenä ja muissa kunnallisissa luottamustehtävissä. Eläkkeellä ollessaan Brunberg harrasti puutarhaviljelyä maapaikallaan Bromarvissa. Bruno Brunberg oli naimisissa 1904–1929 Ines Jungin (k. 1929) kanssa. Heidän poikansa oli Espoon palopäällikkö ja taidemaalari Karl Håkan Brunberg (1905–1978).Vem och vad? Biografisk handbok 1967 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauniaisten kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Vakoilupeli

Vakoilupeli (The Endless Game) on Bryan Forbesin oman romaaninsa pohjalta käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen television minisarja vuodelta 1989. Sen pääosia näyttelevät Albert Finney, George Segal, Ian Holm ja viimeiseksi jääneessä roolissaan Anthony Quayle. Kuvauksia tehtiin Lontoon lisäksi Itävallassa ja Suomessa: Neuvostoliittoon sijoittuva loppukohtaus on kuvattu talvisella Seurasaaren sillalla. Los Angeles Timesin aikalaisarvioija piti kaksituntisesta amerikkalaisversiosta, mutta valitteli ettei kaikkia sivujuonia täysin ymmärtänyt. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen luonnehti Vakoilupeliä tavalliseksi tv-trilleriksi, jossa Britannian tiedustelupalvelu selvittää naisen salamyhkäistä murhaa ja päätutkija joutuu keskelle korruption ja kansainvälisen rikollisuuden vyyhtiä. Hän antoi kolmituntiselle videojulkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”."Vakoilupeli 1–2”, Video-opas 95, WSOY 1994. ==Lähteet== Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:Brittiläiset draamasarjat Luokka:Vakoiluelokuvat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat
Bom

Bom on harvinainen sukunimi, jota esiintyy Suomessa ja muualla maailmassa. Vuonna 2022 Suomessa 56 henkilöllä oli Bom sukunimenään. Vuonna 2020 Ruotsissa oli 87 henkilöä nimeltään Bom ja Tanskassa 219. == Määrä == === Suomessa === vuosi määrä 2014 60 2015 59 2016 59 2017 59 2018 57 2019 56 2020 56 2021 56 2022 56 lähde: == Kuolleita == 11 henkilöä nimeltä Bom kuoli Suomen sisällissodassa. Talvi- ja jatkosodassa kuoli kaksi henkilöä nimeltä Bom. == Tunnettuja Bomeja == * Park Bom (s. 1984), eteläkorealainen pop-laulaja == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Sukunimet
Eliisa Lintukorpi

Eliisa Lintukorpi (o.s. Mäkelä, ent. Asikainen) on suomalainen taidekasvattaja ja teatteri-ilmaisun opettaja, joka on työskennellyt pitkään kansalais- ja työväenopistojen opettajana sekä ohjaajana. Hän on opiskellut taidekasvatusta 1977-81 Jyväskylän yliopistossa ja teatterin ja draaman tutkimusta Tampereen yliopistossa, jossa hän on suoritti filosofian maisterin tutkinnon 2002. Lintukorpi oli 1980-luvun alussa perustamassa Forssan teatteria. Vuonna 2007 oli perustamassa Pientä Teatterikoulua Forssaan, ja hän on myös ohjannut useita näytelmiä Forssan seurakunnan kanssa. Hänen ohjaamansa JokuRoti -ryhmä teki vaikuttavan musikaalin "ONNI" vuonna 1999, ja ryhmätyön ansiosta he saivat Hämeen kulttuurirahaston tunnustuksen. Ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2021 hän teki tulevaisuusdelfoin kansalaisopistotoiminnasta Lounais- Hämeessä vuonna 2040. == Lähteet == == Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Jenni Venäläinen

Jenni Venäläinen on suomalainen kantelisti, laulaja, säveltäjä ja pedagogi. Venäläinen on erikoistunut karjalaiseen kanteleensoittoperinteeseen ja improvisaatioon. Hän asuu Kuopiossa. Venäläinen on valmistunut musiikkipedagogiksi Karelia-ammattikorkeakoulusta ja vuonna 2019 musiikin maisteriksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Nordic Master in Folk Music -koulutusohjelmasta. Venäläinen soittaa sooloprojektiensa ohella muun muassa Aoide- ja Tikkursby-kokoonpanoissa. Sävellys- ja esiintymistyön lisäksi Venäläinen työskentelee soitonopettajana. Venäläinen on julkaissut Kirjastokantele-nimisen kanteleensoiton alkeisoppimateriaalin (2014), jonka hän teki osana musiikkipedagogiikan opinnäytetyötään yhteistyössä Joensuun kirjaston kanssa. Oppimateriaali käsittää soitto-oppaan ja opetusvideoita. == Melkutus Party == Toukokuussa 2022 Venäläinen julkaisi Rähkönen-nimisen ensimmäisen singlen, tulevalta Melkutus Party -albumiltaan. Toinen single ja musiikkivideo, Melkutus, ilmestyivät marraskuussa 2022. Melkutus Party -albumi julkaistiin syksyllä 2023. Projektissa Venäläinen käyttää vanhoja, kanteleella soitettuja tanssisävelmiä yhdistäen niihin elektronista musiikkia, luoden nykyaikana tanssittavaa ”kantelebilemusiikkia”. Venäläisen työparina projektissa toimii säveltäjä-tuottaja Antti Elias Huuskonen. Jenni Venäläinen on toiminut Melkutus-musiikkivideolla paitsi säveltäjänä, sovittajana ja soittajana, myös käsikirjoittajana (yhdessä Leena Pukin ja työryhmän kanssa), ohjaajana (yhdessä Leena Pukin kanssa) ja toisena näyttelijänä. Musiikkivideo on osallistunut useisiin kansainvälisiin katselmuksiin ja kilpailuihin, ja saanut näissä erilaisia huomionosoituksia. Melkutus Party -albumi Melkutus Partyn livekokoonpanoon kuuluvat Jenni Venäläinen (kanteleet, laulu), Janne Storm (live-elektroniikka) ja Tatu Viitala (lyömäsoittimet). == Aoide == Aoide-yhtye voitti yhdeksännen valtakunnallisen Konsta Jylhä -kilpailun vuonna 2018. Palkinto jaettiin Kaustinen Folk Music Festivalilla. Kilpailun järjestävät Pelimannitalo ja Kansanmusiikki-instituutti. Aoiden ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 2020. == Muita projekteja == Jenni Venäläinen on tehnyt sävellyksen ja äänisuunnittelun kuvataiteilija Leena Pukin mediataideteokseen Limakon aika (2021). Hän toimii teoksessa myös ääninäyttelijänä. Limakon aika on osallistunut erilaisiin kilpailuihin, ja se valittiin Animatricks- animaatiofestivaalin kokeelliseen kilpasarjaan vuonna 2022. == Levytykset == * Aoide: I. Helmi Levyt 2020. * Rähkönen (2022, single) * Melkutus (2022, single) * Melkutus Party (julkaistaan 2023) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jenni Venäläisen kotisivut * Melkutus – Official Music Video Luokka:Suomalaiset kansanmuusikot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Saint-Père-sur-Loire

Saint-Père-sur-Loire on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 45 kilometriä Orléansin kaupungista itään. Saint-Pèren kirkko tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa heinäkuussa 1944. Uusi kirkko rakennettiin vuosina 1957-1959 kylän keskustaan. Vanha kirkko sijaitsi joen rannalla. Loirejoen ylittävä vanha rautatiesilta on muutettu kevyen liikenteen sillaksi, jota pitkin pääsee vastarannalla olevaan Sully-sur-Loiren kuntaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Loiret’n kunnat
Chilen escudo

Chilen escudo oli Chilen rahayksikkö vuosina 1960–1975. Se jakautui sataan centésimoon. Chilen rahayksikkönä toimi vuodesta 1851 lähtien Chilen peso. Vuoden 1960 alussa otettiin käyttöön Chilen keskuspankin liikkeelle laskema escudo, joka vastasi tuhatta pesoa. Yhdysvaltain dollarin virallinen kurssi oli aluksi 1,05 escudoa. Virallisen kurssin asemasta otettiin vuonna 1962 käyttöön vaihtelevat pankki- ja välittäjäkurssit. Escudon arvo suhteessa Yhdysvaltain dollariin laski tasaisesti ja romahti vuoden 1973 sotilasvallankaappauksen jälkeen. Lokakuun 1973 valuuttauudistuksen jälkeen pankkikurssi oli 280 ja välittäjäkurssi 850 escudoa dollarilta. Vuoden 1975 syyskuussa dollari maksoi noin 6 500 escudoa. Arvonsa menettänyt escudo korvattiin syyskuussa 1975 uudella Chilen pesolla. Se vastasi tuhatta escudoa. ==Lähteet== Luokka:Amerikan rahayksiköt Luokka:Chilen talous Luokka:Historialliset rahayksiköt
Sihinärääkkiäinen

Sihinärääkkiäinen (Micropygia schomburgkii) on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa. == Koko ja ulkonäkö == Sihinärääkkiäinen voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, rinnan sivut ja kyljet ovat kellanruskeat. Niska, selkä ja siivet ovat harmaanruskeat ja niissä on mustareunaisia valkoisia täpliä. Sihinärääkkiäisen kurkku sekä rinnan ja vatsan keskiosat ovat vakoiset tai kellertävät. ==Levinneisyys ja elintavat== Sihinärääkkiäisen alalajia M. s. schomburgkii tavataan paikallisesti Kolumbiasta Ranskan Guayanaan sekä Perusta Boliviaan. Brasiliassa ja Paraguayssa elää alalaji M. s. chapmani. Lajin elinympäristöä ovat korkeaa ruohoa ja hajanaisia pensaikkoja kasvavat alueet, jotka voivat tulvia. Sihinärääkkiäisen ravintoa ovat hyönteiset. Linnun pesimäkausi on lokakuulta maaliskuulle. Pesä on ruohoista maahan rakennettu pallo. == Lähteet == Luokka:Rantakanat
Vannes-sur-Cosson

Vannes-sur-Cosson on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cosson-joen varrella, noin 34 kilometriä Orléansin kaupungista kaakkoon. Kunnan keskustassa on useita vanhoja taloja 1500- ja 1600-luvuilta, mukaan lukien vanha posti "Le Vieux Relais", vanha asemakahvila, kaupungintalo-koulu sekä pappila. Saint-Martinin kirkko on rakennettu 1400-1600-luvuilla. ==Tunnettuja kuntalaisia== *Ythier Sylvain Privé (1762-1831), kenraali ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Loiret’n kunnat
Mari Hietala

Mari Hietala (s. 10. marraskuuta 1969 Muonio) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän kilpaili naisten 15 kilometrin hiihdossa vuoden 1994 talviolympialaisissa. Vuonna 1996 Hietala voitti EM-hopeaa naisten 15 kilometrin hiihdossa Ylivieskalla. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veera Snellman

Veera Snellman on Joensuussa asuva tanssitaiteilija ja muusikko. Snellman on valmistunut tanssijaksi Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokummusta (nyk. Riveria) ja vuonna 2022 tanssitaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta. Snellman on kotoisin Helsingistä ja muutti Pohjois- Karjalaan opiskelemaan tanssia. Valmistuttuaan tanssitaiteen maisteriksi hän muutti uudelleen Helsingistä Pohjois-Karjalaan. Snellman haluaa lisätä tanssitaiteen saavutettavuutta, niin että tanssiminen ja sen kokeminen olisi mahdollista entistä useammalle. Tähän kuuluu esimerkiksi perinteisten tanssi- ja teatterinäyttämöiden ulkopuolella työskentely, ja Snellman on vienyt teoksia muun muassa päiväkoteihin ja kouluihin. Snellmanin maisterintyö käsitteli muun muassa tanssin ulossulkevuuden syitä ja mahdollisia ratkaisuja saavutettavuuden lisäämiseen. Projektista riippuen Snellman on työskennellyt muun muassa tanssijana, koreografina, työpajaohjaajana, ääninäyttelijänä ja kuvaajana. Snellman toimii vokalistina Bereniken hiukset -nimisessä yhtyeessä. Yhtye on julkaissut EP:n ja musiikkivideon vuonna 2022. Lisäksi Snellman muodostaa Väki-kollektiivin tanssitaiteilija Johanna Karlbergin ja muusikko- säveltäjä Aino Ruotasen kanssa. == PUMPUMPUM == PUMPUMPUM on sooloesitys, jonka Veera Snellman loi osana tanssitaiteen maisteriopintojaan. Sitä esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2019. Vuonna 2021 PUMPUMPUM sai lisäesityksiä ja työpajoja osana Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry:n hallinnoimaa ja Suomen Kulttuurirahaston rahoittamaa Taidekesä-hanketta. Snellmanin työskentelyä tuki Taiteen edistämiskeskus. Vuonna 2023 Snellman kiersi PUMPUMPUM-esityksen kanssa Pohjois-Savon yläkouluja yhdessä toisten tanssitaiteilijoiden kanssa. Kiertuetta tuki Suomen Kulttuurirahaston Pohjois- Savon rahasto. == Tanssi- ja teatteriteoksia == * Kuka lohduttaisi Nyytiä? Outokummun teatteri. Esiintyjä, koreografi. 2015. * PUMPUMPUM. Konseptin luoja, esiintyjä, työpajaohjaaja. 2019 - 2023. * Sodoma, Gomorra ja Blanco - jatkuvan tuhon tuskasta nousevat narrit. Koreografi, esiintyjä. 2021. * Vieras väki. 3–8-vuotiaille lapsille suunnattu immersiivinen tanssi- ja musiikkiesitys. Väki-kollektiivi. Koreografi, esiintyjä. 2022. * Ilkosillaan- alastonkonsertti. Tanssija. 2022 - 2023. == Levytykset == * Bereniken hiukset: ”Kuolleiden tähtien alla.” EP. 2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bereniken hiukset: Aurinko nousee idästä -musiikkivideo Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset koreografit
Green Parkin metroasema

Green Park on Lontoon metron Jubilee-, Piccadilly- ja Victoria-linjojen asema Green Parkin, Mayfairin ja St. Jamesin rajalla, Piccadillyn varrella. Jubilee- linjalla se sijaitsee Bond Streetin ja Westminsterin asemien välissä, Piccadilly-linjalla Hyde Park Cornerin ja Piccadilly Circusin asemien välissä ja Victoria-linjalla Oxford Circusin ja Victorian asemien välissä. Asemalle on sisäänkäynnit sekä Piccadillyn pohjois- että eteläpuolelta. pienoiskuva|vasen|Jubilee-linjan länteen kulkevien junien asemalaituri. Alkuperäinen metroasema avattiin Dover Street -nimisenä 15. joulukuuta 1906 osana Great Northern, Piccadilly & Brompton Railwayn uutta linjaa (nykyinen Piccadilly-linja), joka ulottui aluksi Finsbury Parkista Hammersmithiin. Asema rakennettiin uudelleen vuoteen 1933 mennessä, jolloin sen nimeksi vaihdettiin Green Park viereisen puiston mukaan. Vuonna 1969 lisättiin asemalaiturit uutta Victoria-linjaa varten, joka rakennettiin yhdistämään neljä Lontoon päärautatieasemaa toisiinsa. Asemalla otettiin käyttöön vielä kaksi muutakin laituria, kun Jubilee-linja avattiin matkustajille 1. toukokuuta 1979. Alun perin Jubilee-linja päättyi Green Parkin jälkeen Charing Crossin metroasemalle, mutta vuonna 1999 sen reitti muutettiin kulkemaan Green Parkista Westminsterin kautta Stratfordiin. Vuoden 2012 kesäolympialaisia varten asema muutettiin esteettömäksi ja sen ulkoasua kohennettiin. Lisäksi sinne tehtiin Green Parkin puistosta uusi moderni sisäänkäynti, johon kuuluu maanpäällinen vihreä katos. Uuden sisäänkäynnin eteen siirrettiin Diana- suihkulähde puistosta ja katoksen alle tuli kuvanveistäjä John Mainen teos ”Sea Strata”. == Lähteet == Luokka:City of Westminsterin metroasemat
Viktor Tavaststjerna

Viktor Alexander Tavaststjerna (6. lokakuuta 1876 Dmitrievsk, Venäjän keisarikunta – 27. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, raatimies ja pankkiiri.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Viktor Tavaststjerna, Hufvudstadsbladet, 28.03.1920, nro 88, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Viktor Tavaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri Frithiof Alarik Tawaststjerna ja Josefina Maria Laurell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1900. Tavaststjerna sai varatuomarin arvon 1902. Tavaststjerna toimi asianajajana 1903–1906 Kouvolassa ja Helsingissä ja oli ylimääräisenä raatimiehenä Helsingin raastuvanoikeudessa 1907–1908. Vuonna 1909 Tavaststjerna perusti yhdessä varatuomari Waldemar von Bonsdorffin kanssa Tavaststjerna & von Bonsdorff pörssimeklari- ja kiinteistövälitystoimiston ja vuonna 1913 hän perusti oman pankkiiri- ja pörssivälitysyrityksen, josta muodostettiin sitten vuonna 1917 osakeyhtiö Viktor Tavaststjerna & Co, jolla oli toimisto Unioninkatu 30:ssa. Yritys toimi vuoteen 1922 saakka. Tavaststjerna oli myös yksi Helsingin pörssin perustajista ja hän oli pörssin jäsenenä vuodesta 1912 alkaen yritystensä kautta. Hän kuoli 43-vuotiaana maaliskuussa 1920 sydänkohtaukseen.Kuolemantapauksia, Lakimies, 01.01.1920, nro II, s. 50, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotDödens skörd, Svenska Tidningen, 29.03.1920, nro 73, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotPörssitieto G. Kock : Pörssin kaikki jäsenet 1912-84 Tavaststjerna kuului muun muassa Harjun villatehtaan, Agroksen ja Suomen Teollisuuspankin hallintoelimiin. Viktor Tavaststjerna rakennutti vuonna 1919 Laajasalossa sijainneen Jollaksen kartanon päärakennuksen. Tavaststjernan perheen omistuksessa ollut kartano jaettiin 1920 kolmen sisaruksen Viktor Tavaststjernan, arkkitehti Alarik Tavaststjernan ja Selma Maria Josefina Alftanin o.s. Tavaststjernan kesken. Viktor Tavaststjerna sai kartanon alueen keskiosan, joka hänen kuoltuaan jäi hänen leskelleen Gurli von Pfalerille. Kartano myytiin 1940-luvulla Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK:lle.Helsingin kaupunginmuseo : Laajasalon ennen vuotta 1940 käyttöön otetut rakennukset : Jollaksen kartano, päärakennus Viktor Tavaststjerna oli naimisissa vuodesta 1910 Gurli von Pfalerin kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1920 kuolleet
Angolan escudo

Angolan escudo () oli Angolan rahayksikkö ennen kwanzan käyttöön ottoa vuonna 1977. Se jakautui sataan centavoon. Angolassa käytettiin 1900-luvun alussa Portugalin siirtomaapankin Banco Nacional Ultramarinon paikallisesti liikkeelle laskemia reisejä ja vuoden 1914 alusta lähtien escudoja. Niiden arvo oli sama kuin emämaan valuutan, eivätkä ne olleet virallisesti erillisiä rahayksikköjä. Ensimmäinen oma valuutta, siirtomaan hallituksen ja Banco de Angolan liikkelle laskema angolar otettiin käyttöön vuonna 1928. Se vastasi yhtä Portugalin ja 1,25 Angolan escudoa. Angolar korvattiin vuoden 1959 alussa uudella Angolan escudolla suhteessa yksi yhteen. Angolan escudo irrotettiin Portugalin escudosta ja sidottiin Yhdysvaltain dollariin maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1976. Banco de Angola kansallistettiin ja sen nimeksi tuli Banco Nacional de Angola. Escudot vaihdettiin kwanzaan suhteessa yksi yhteen vuonna 1977. Yksityishenkilöt saattoivat vaihtaa vain 200 000 ja yritykset 1,5 miljoonan escudon summan. Ulkomailla olleet escudot julistettiin arvottomiksi. ==Lähteet== Luokka:Afrikan rahayksiköt Luokka:Angolan talous Luokka:Historialliset rahayksiköt
Uno Björklund

Uno Walfrid Björklund (18. joulukuuta 1879 Kokkola – 25. heinäkuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen konsuli, asianajaja, pankkiiri ja liikemies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Aikalaiskirja 1934Uno Björklund död, Österbottningen, 26.07.1941, nro 85, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Uno Björklundin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Alfred Björklund ja Lovisa Emilia Krabbe. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1902 ja oikeustutkinnon 1903. Björklund sai varatuomarin arvon 1906. Hän teki opintomatkan Skandinavian maihin 1910 ja useita ulkomaanmatkoja muun muassa Afrikkaan sekä Etelä- ja Keski-Amerikkaan. Björklund toimi kaupunginviskaalina ja asianajajana Kokkolassa 1908–1919. Hän oli isänsä Alfred Björklundin palveluksessa Kokkolassa 1903–1909 ja toimi sitten Oy Alfred Björklundin johtajana ja Suomen tukkukauppiasyhdistyksen asiamiehenä ja sihteerinä 1909–1915. Vuonna 1919 Björklund muutti Helsinkiin, jossa hänellä oli asunto ja toimisto Bernhardinkadun ja Etelärannan kulmatalon ylimmässä kerroksessa sekä kesähuvila Matosaarenniemessä. Hän perusti vuonna 1925 Uno Björklund & Co pankkirikommandiittiyhtiön. Björklund oli vuodesta 1925 alkaen Vaasan Puuvillan pitkäaikainen hallituksen puheenjohtaja ja suurimpana omistaja, hän omisti lopulta 54 prosenttia yhtiön osakkeista. Hänen isänsä oli jo 1910-luvulla tullut Vaasan Puuvillan merkittäväksi omistajaksi. Uno Björklund oli myös Kymin, Crichton-Vulcanin, Strengbergin, Suomen Sokerin, Puuvillatehtaitten Myyntikonttorin ja Suomen Valtamerentakaisen Kaupan hallintoneuvostojen ja johtokuntien jäsenenä. Helsingin pörssin jäsenenä Björklund oli 1919–1926. Hän oli myös Turkin pääkonsuli.Pörssitieto G. Kock : Pörssin kaikki jäsenet 1912-84 Uno Björklund oli naimisissa 1924–1926 Lilly Viktoria Alftanin, o.s. Ekman kanssa, liitto päättyi avioeroon. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Nummilinnunruoho

Nummilinnunruoho (Polygala serpyllifolia) on linnunruohojen sukuun kuuluva laji. Se on monivuotinen kasvi. Se on verrattain matala ja sen varsi on hento. Se on joskus rento, joskus yläosasta pystympi. Alimmat lehdet sijaitsevat varressa vastakkain, ylälehdet sijaitsevat yleensä kierteisesti ja ne ovat monesti alalehtiä kapeampia. Lehdet ovat muodoltaan soikeita tai soikeasti vastapuikeita. Kukinta-aika on toukokuulta elokuulle. Kukinto on terttu. Yhdessä tertussa on 3–10 kukkaa. Kukan leveys on 5–6 mm ja se on väriltään yleensä sininen. Siemenkota on lenninsiipiä lyhyempi, mutta leveämpi. Nummilinnunruoho kasvaa nummilla ja niityillä ja se menestyy vuorten rinteillä 1 800 metriin saakka. Sen pohjoisimmat esiintymisalueet ovat Färsaarilla ja eteläisessä Norjassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Nummilinnunruoho – Polygala serpyllifolia Luokka:Linnunruohot
Angeln

Angeln () on historiallinen alue ja varhaiskeskiaikaisen anglien germaanikansan kotimaa nykyisessä Schleswig-Holsteinissa, Pohjois-Saksassa. Angeln on Kongeå- ja Eiderjokien väliin jäävä niemimaa, jolla tänä päivänä ei ole hallinnollista merkitystä. Alueen historiasta muistuttaa Mittelangelnin kunnan nimi. ==Lähteet== Luokka:Saksan maantiede Luokka:Schleswig-Holsteinin historia
Tom Sahlberg

Tom Sahlberg (11. tammikuuta 1869 Yläne – 7. elokuuta 1925) oli suomalainen pankkiiri ja pankkiiriliike Tom Sahlbergin perustaja.Dödsfall, Österbottningen, 14.08.1925, nro 65, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Tom Sahlbergin isä oli tilanomistaja W. R. Sahlberg. Hän kävi Helsingissä ruotsalaista kauppaoppilaitosta ja sai sieltä päästötodistuksen 1888. Vuosina 1891–1892 Sahlberg opiskeli kieliä ja kaupallista alaa Saksassa ja Englannissa. Sahlberg oli Suomen Yhdyspankin Hämeenlinnan konttorin apulaisjohtajana 1895–1903 ja pankin Tammisaaren konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sen jälkeen pankin pääkonttorissa vuoteen 1911 saakka, jolloin hän perusti oman lainanvälitustoimistonsa. Tämä toimisto laajensi pian toimintaansa ja siitä muodostettiin Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy. Sahlbergin liike menestyi ja erityisesti vuodet 1917–1920 olivat sille tuottoisia. Sahlbergin liike oli tässä vaiheessa suurin meklari Helsingin pörssin yli kuudestakymmenestä arvopaperikauppiaasta. Liike toimi myös luottojen välittäjänä ja teki kiinteistö- ja valuuttakauppaa. Valuuttakaupoista liike sai suurimmat voittonsa. 1920-luvun alussa Tom Sahlbergin pankkiiriliike joutui kuitenkin vaikeuksiin erään suuren lainan kanssa ja liike joutui irtisanomaan kaikki työntekijänsä. Sahlbergin kuoleman jälkeen hänen liikkeessään aiemmin työssä ollut Ane Gyllenberg osti liikkeen jäljelle jääneen omaisuuden Sahlbergin kuolinpesältä ja sai liikkeen uudelleen menestymään. Vuonna 1936 Gyllenberg muutti Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy:n nimeksi sitten Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy:ksi.Henttinen, Annastiina: Gyllenberg, Ane. Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu. Studia Biographica 8. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008– (viitattu 29.4.2023) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1925 kuolleet
Borghese

Borghese on italialainen sukunimi. * Borghese, italialainen suku * Junio Valerio Borghese (1906–1974), laivastoupseeri, uusfasistinen poliitikko * Sal (Salvatore) Borgese (myös Borghese; s. 1937), italialainen näyttelijä * Paavali V alun perin Camillo Borghese (1552–1621), paavi * Scipione Borghese, kardinaali ==Muita== * Palazzo Borghese, palatsi Roomassa * Villa Borghese, puisto ja huvila Roomassa * Borghesen gladiaattori, Agasiaan veistos
Kirsten Hansteen

Kirsten Hansteen (o.s. Moe; 5. tammikuuta 1903 Lyngen – 17. marraskuuta 1974 Oslo) oli norjalainen toimittaja ja kommunistisen puolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1949 ja toimi salkuttomana ministerinä Gerhardsenin I hallituksessa 1945. Hansteen oli Norjan ensimmäinen naispuolinen ministeri. Kirsten Hansteen oli naimisissa Viggo Hansteenin kanssa, joka oli asianajaja ja kommunisti. Norjan miehityksen aikana saksalaiset teloittivat Viggon, ja Kirsten aktivoitui vastarintaliikkeessä. Kirsten Hansteens plass.JPG|Kirsten Hansteenin mukaan nimetty aukio Oslossa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kirsten Hansteen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Norjan vastarintaliikkeen henkilöt Luokka:Norjalaiset kommunistit Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Minna Maaria Virtanen

Minna Maaria "Mima" Virtanen (s. 16. toukokuuta 1965) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Joensuun kaupunginteatterissa koko uransa ajan. Virtanen on kotoisin Virolahdelta. Hän aloitti teatteri- ja lauluharrastuksen kouluaikoinaan Mikkelissä. Virtanen kouluttautui ensin kultasepäksi, mutta lähti vuonna 1993 opiskelemaan näyttelijäntyötä Pietarin teatteritaiteiden akatemiaan (nyk. Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti). Valmistuttuaan sieltä 1997 hän aloitti samana vuonna työskentelyn Joensuun kaupunginteatterissa. Myöhemmin Virtanen on kouluttautunut myös muusikoksi ja hierojaksi. Vuonna 2023 Virtanen vietti 25-vuotistaiteilijajuhlaansa. Juhlaproduktioksi valmistettiin monologiesitys Anjan lähes erinomainen elämä, joka perustuu monologin ohjaajana toimivan Esko-Pekka Tiitisen romaaniin. Virtanen on dramatisoinut romaanin yhdessä Tiitisen kanssa. Näytelmästä on tehty kaksi versiota, lyhyt hoivakodeissa kiertävä ja pitkä teatterinäyttämöllä esitettävä. Virtanen on todennut, että on poikkeuksellista, että saman produktion parissa on saanut työskennellä niin pitkään - esityksen työstäminen aloitettiin keväällä 2022, hoivakotikiertue toteutui syksyllä 2022 ja pitkä versio sai ensi-iltansa keväällä 2023. Sen näytännöt ovat jatkuneet myös vuonna 2024. == Teatterirooleja == * Anja. Anjan lähes erinomainen elämä. Joensuun kaupunginteatteri. 2022-2024. * Simone Päiväperhonen. Orkesteri. Joensuun kaupunginteatteri. 2015. (Virtasen 50-vuotissyntymäpäivää muistettiin 16.5. näytelmän viimeisen näytännön yhteydessä.) * Laura. Lasinen eläintarha. Joensuun kaupunginteatteri. == Muita rooleja == * Kertoja. Kansankodin kuokkavieraat. YLE. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Norjan kommunistinen puolue

Norjan kommunistinen puolue (norj. Norges Kommunistiske Parti; lyh. NKP) on norjalainen kommunistinen puolue, joka on perustettu vuonna 1923. Sen puheenjohtaja on vuodesta 2016 ollut Runa Evensen. Puolue julkaisee Friheten- nimistä lehteä. ==Historia== pienoiskuva|NKP vappumarssilla Trondheimissa vuonna 2013. NKP syntyi vuonna 1923, kun työväenpuolue erotettiin Kommunistisesta internationaalista. Kolmetoista työväenpuolueen suurkäräjäedustajaa siirtyi kommunistiseen puolueeseen, mutta vuoden 1924 vaaleissa kommunistit saivat vain kuusi paikkaa ja vuonna 1927 kolme, joista kaksi palasi vaalikauden aikana takaisin työväenpuolueeseen. Norjan miehityksen aikana NKP noudatti aluksi Molotovin-Ribbentropin sopimukseen perustuvaa politiikkaa ja kehotti olemaan tekemättä vastarintaa. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon puolue siirtyi aktiivisen vastarinnan kannalle. Sodan jälkeen NKP sai vuoden 1945 suurkäräjävaaleissa 11,9 prosenttia äänistä ja 11 paikkaa, mikä oli puolueen kaikkien aikojen paras tulos. Kannatus kuitenkin hupeni nopeasti kylmän sodan puhjettua, eikä NKP saanut vuonna 1949 yhtään paikkaa. Puolueen toistaiseksi viimeinen suurkäräjäedustaja oli Emil Løvlien vuonna 1961. Vuonna 1973 kommunistisen puolueen puheenjohtaja Reidar T. Larsen valittiin suurkäräjille Sosialistisk Valgforbund -yhteislistalta, mutta puolue jättäytyi listan pohjalta perustetun Sosialistisen vasemmistopuolueen ulkopuolelle. Vuoden 1991 jälkeen puolue ei ole saanut edustajiaan edes aluekäräjille (fylkesting). ==Puheenjohtajat== * 1923–1925: Sverre Støstad * 1925–1930: Peder Furubotn * 1931–1934: Henry W. Kristiansen * 1934–1946: Adam Egede-Nissen * 1946–1965: Emil Løvlien * 1965–1975: Reidar T. Larsen * 1975–1982: Martin Gunnar Knudsen * 1982–1987: Hans I. Kleven * 1987–1991: Kåre André Nilsen * 1991–1993: Ingve Iversen * 1993–1998: Per Lothar Lindtner, Terje Krogh ja Kjell Underlid * 1998–2000: Per Lothar Lindtner ja Kjell Underlid * 2000–2001: Per Lothar Lindtner * 2001–2010: Zafer Gözet * 2010–2013: Svend Haakon Jacobsen * 2013–2016: Jørgen Hovde * 2016–: Runa Evensen ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Puolueen verkkosivut Kommunistinen puolue Luokka:Kommunistiset puolueet
Luisa Landová-Štychová

Luisa Landová-Štychová (s. Aloisie Vorlíčková) (31. tammikuuta 1885 Ratboř u Kolína, Itävalta-Unkari – 31. elokuuta 1969 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen poliitikko ja tähtitieteilijä. == Elämä == Landová- Štychová syntyi keskiluokkaiseen perheeseen lähellä Kolínin kaupunkia keskisessä Böömissä. Hänen vanhempansa omistivat ruokakaupan, mutta Landová- Štychová kieltäytyi jatkamasta perheyritystä ja omistautui politiikalle. Vuodesta 1905 lähtien hän oli mukana Tšekin vallankumouksellisen työväenliikkeen anarkistisessa siivessä. Erityisesti naisten aseman parantaminen oli hänelle tärkeää. Ensimmäisen maailmansodan aikana Landová- Štychová toimi silloisen anarkokommunistiliiton edustajana neuvotteluissa, jotka johtivat neljän merkittävän sosialistisen puolueen yhdistymiseen vuonna 1918. Tämän myötä hän pääsi myös Vallankumouksellisen kansalliskokouksen jäseneksi, missä roolissa hän toimi vuosina 1918–1920. Tšekkoslovakian ensimmäisissä parlamenttivaaleissa vuonna 1920 Landová-Štychová valittiin edustajainhuoneen jäseneksi Kansallissosiaalisen puolueen listalta. === Parlamentaarikkona === Tultuaan valituksi parlamenttiin Landová-Štychová pyrki parantamaan naisten ja orpojen asemaa. Hän myös vastusti prostituutiota ja kirkon asemaa yhteiskunnassa. Vuonna 1923 Landová-Štychová erotettiin sekä parlamentista, että puolueestaan hänen kieltäydyttyä tukemasta tasavallan suojelulakia valtiovarainministeri Alois Rašínin murhan jälkeen. Tämän jälkeen hän oli perustamassa uutta puoluetta, joka sulautui Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1925. Myöhemmin samana vuonna Landová- Štychová valittiin uudelleen edustajainhuoneistoon, jossa hän toimi vuoteen 1929 saakka. === Sosialistisessa Tšekkoslovakiassa === Kommunistien kaapattua vallan toisen maailmansodan jälkeisessä Tšekkoslovakiassa Landová-Štychová ei enää juurikaan ottanut osaa päivänpolitiikkaan, vaan keskittyi enemmän tähtitieteen edistämiseen. == Poliittiset mielipiteet == Landová-Štychová oli vankka neuvostokommunismin kannattaja ja Neuvostoliiton ihailija. Hän kannatti abortin laillistamista ja naiskiintiöitä poliittisissa puolueissa. == Yksityiselämä == Landová-Štychová tapasi tulevan aviomiehenstä Jaroslav Štychin Wienissä 1900-luvun alussa. He saivat yhdessä kaksi lasta, mutta heistä huolehtiminen koitui Landová-Štychoválle raskaaksi. 50-vuotiaana hän kirjoitti avioliitostaan elämänsä suurimpana typeryytenä, jossa hänen roolinsa oli pelkkä palvelija. Toisaalta aviopari jakoi saman maailmankuvan ja suuren innostuksen tähtitiedettä kohtaan. He olivat kumpikin perustamassa observatoriota Prahan Petřínin kukkulalle. Tähtitieteen hyväksi tekemästään työstä Landová-Štychová nimettiin Tšekkoslovakian tiedeakatemian kunniajäseksi vuonna 1959. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet Luokka:Tšekkoslovakialaiset poliitikot Luokka:Kommunistit Luokka:Feministit Luokka:Anarkistit