EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Leif Librand

Leif Egon Librand (s. 27. syyskuuta 1941 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen urheiluvuotensa ajoittuvat 1960-luvulle. == Ura == Leif Librand siirtyi yleisurheilussa 400 metrin aitajuoksijaksi vuonna 1958. Hän vietti vuosina 1958-1960 kaksi High school-vuotta Yhdysvaltain Kaliforniassa. Sen jälkeen hän plasi kotiseudulleen Göteborgiin jatkaen yleisurheilu-uraansa. Hän edusti Ruotsia nuorten PM-kisoissa vuonna 1960 ottaen voiton 400 metrin aitajuoksussa. Vuonna 1961 hän voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa yllättäen matkaa aiemmin hallinneen Per-Ove Trollsåsin. Sen jälkeen Librand panosti yleisurheiluun viiden vuoden ajan saavuttaen olympiavuonna 1964 ajan 51,5. Tällä perusteella hänet olisi valittu Tokion olympialaisiin, mutta sairastuminen esti olympiamatkan. Ainoa kansainvälinen suurkilpailu oli vuoden 1966 EM-kisat Budapestissä, joissa hän jäi alkuerään. Hän voitti Ruotsin mestaruuden 400 metrin aidoissa kaikkiaan kuusi kertaa eli vuosina 1961, 1963-1967. Saman aikakauden kovia kilpakumppaneita oli Ruotsin Trollsåsin lisäksi Bertil Vistam sekä Suomessa Jussi Rintamäki ja Jaakko Tuominen. Suomi- Ruotsi -maaotteluihin Librand osallistui kaikkiaan viisi kertaa. Hän voitti vuonna 1967 ajalla 51,6. Hän oli aiempina vuosina saavuttanut maaottelussa kerran kakkostilan ja kaksi kertaa kolmostilan. Librandin urheilu-ura päättyi 1960-luvun lopulla. Hänen tarkoitukena oli panostaa vuoden 1968 Meksikon olympialaisiin, mutta terveysongelmat päättivät hänen uransa. Sen jälkeen hän keskittyi liikuntaopettajakoulutuksensa jälkeen hammaslääkäriopintoihin vuosina 1971-1976. == Urheilu-uran jälkeinen aika == Leif Librand nimettiin vuonna 1965 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 233. Työuransa jälkeen 2000-luvulla hän on ollut aktiivi Stora Grabbarna-yhdistyksen toimija. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Hammaslääkärit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Frantz

Frantz on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Constantin Frantz (1817–1891), saksalainen historioitsija, poliitikko, filosofi * Chris Frantz (s. 1951), yhdysvaltalainen rockmuusikko * Eva Frantz (s. 1980), suomalainen ruotsiksi kirjoittava toimittaja ja jännityskirjailija * Milane Frantz (s. 1970), yhdysvaltalainen miljardööriperijätär * Nicolas Frantz (1899–1985), luxemburgilainen maantiepyöräilijä == Etunimenä == * Frantz Fanon (1925–1961), ranskalainen psykiatri ja filosofi * Frantz Heldenstein (1892–1975), luxemburgilainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti * Jørgen-Frantz Jacobsen (1900–1938), färsaarelainen kirjailija * Frantz Kruger (s. 1975), eteläafrikkalaislähtöinen suomalainen kiekonheittäjä
Nuorlatvialaiset

Nuorlatvialaiset olivat latvialaisia Tarton yliopiston opiskelijoita, jotka 1850-luvulla ensimmäisinä alkoivat vaatia latvialaisille taloudellista ja henkistä itsenäisyyttä Venäjän keisarikunnassa ja toimia käytännössä vaatimuksensa toteuttamiseksi. Nuorlatvialaisten avainhenkilöitä olivat Krišjānis Valdemārs, Krišjānis Barons ja Juris Alunāns. Krišjānis Valdemārs alkoi järjestää Tartossa kirjallisia iltoja latvialaisille ylioppilaille. Valdemārsin onnistui solmia läheiset suhteet Venäjän keisarin veljeen suuriruhtinas Nikolaihin, minkä ansiosta nuorlatvialaiset saivat mahdollisuuden julkaista omaa lehteä. Nuorlatvialaisten äänenkannattajaksi kehittyi vuonna 1862 toimintansa aloittanut nationalistinen viikkolehti Pēterburgas Avīzes (suomeksi Pietarin sanomalehti), joka asettui vastustamaan saksalaisen kartanoaateliston etuoikeuksia ja konservatiivista papistoa käyttäen hyväkseen 1860-luvun liberalismia. Lehti vaikutti suuresti latvialaisten kansallisen itsetunnon heräämiseen. == Lähteet == Luokka:Latvian historia
Wilcox

Wilcox on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Adam Wilcox (s. 1992), yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti * Fred M. Wilcox (1907–1964), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja * Paula Wilcox (s. 1949), brittiläinen näyttelijä * Robert Wilcox (1855–1903), havaijilainen poliitikko ja sotilas * Vic Wilcox (1912–1989), uusiseelantilainen kommunistivaikuttaja
Tā moko

Tā moko, eli maoritatuointi, on nimitys maorien harjoittamalle tatuointiperinteelle. Se on yksi viidestä polynesialaisesta tautointiperinteen päähaarasta. Muut neljä ovat marquesaslainen, havaijilainen, samoalainen ja tahitilainen. Tā moko tehdään ainoastaan kasvoille. Tā mokon tarkoitus ei ole pelkästään esteettinen, vaan tatuoinneilla ilmaistaan sukuhistoriaa ja siihen liittyvää hengellisyyttä. Lisäksi tatuoinneilla ilmaistiin sosiaalista asemaa ja roolia yhteiskunnassa. Englantilaiset siirtomaaisännät pyrkivät hävittämään tā moko -perinteen maorien keskuudesta, ja tautuointi oli vaarassa kadota kokonaan. Maoreille opetettiin, että tā mokon näkyminen oli häpeällistä, eikä tatuoijien annettu enää tehdä uusia. Myös muita maorikulttuurin ilmenemismuotoja ja kieltä pyrittiin hävittämään. Vasta 1970- ja 1980-luvulla tā moko -perinne alkoi elpyä. Nykyään sen voidaan katsoa olevan osa Uuden- Seelannin dekolonisaatiota. Tā mokon käyttö muilla kuin maoreilla jakaa mielipiteitä: osa maoreista pitää tautuointeja hyväksyttävänä, osa vain jos henkilö ymmärtää niiden merkityksen, osa hyväksyy tā moko -tyyliset tatuoinnit muualla kehossa paitsi kasvoilla ja osan mielestä tā moko on ainoastaan maoreille. Tatuoinnit, joiden kuva-aiheet ovat saaneet inspiraatiota maorien kulttuurista, ovat kuitenkin kysyttyjä. Tämän takia Te Uhi a Mataora -niminen ryhmä on alkanut käyttää kulttuurisensitiivistä termiä kirituhi (), joka on nykyään yleisessä käytössä. Tarkoituksena on tehdä tatuointeja, joihin ei liity tā mokoon kuuluvaa sukuhistoriallista ja hengellistä kulttuuria ja jotka sopivat kenelle tahansa. == Lähteet == Luokka:Maorit Luokka:Tatuointi
Kaarijuotto

Kaarijuotto on hitsauksessa käytetty menetelmä, joka on saman kaltainen kuin MIG/MAG-hitsaus. Se eroaa jäljempänä mainitusta siten, että kaarijuotossa lisäaineen sulamispiste on paljon matalampi kuin käsiteltävän materiaalin. Kaarihiitsausta tehtäessä lisäainelangan ja työstettävän kappaleen väliin muodostuu valokaari. Samalla lisäaine palaa ja käsiteltävän materiaalin pinta kostuu. Tällöin lisäaine valuu liitettävien osien väliin. Jonkin ajan kuluttua lisäaine jähmettyy ja näin muodostuu juotosliitos. Lisäaine sisältää yleensä kupariseosta. Suojakaasu sisältää yleensä argonia tai argonin, hapen ja hiilidioksidin seosta. Laitteiston pääasiallisia osia ovat virtalähde, maadoituskaapeli, juotospistooli, langansyöttölaite ja monitoimijohto. == Lähteet == Luokka:Hitsaus
Erdman

Erdman on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Jean Erdman (1916–2020), yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi * Nikolai Erdman (1900–1970), venäläinen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. == Katso myös == * Erdmann
Kari Purssila

Kari Purssila (11. heinäkuuta 1948 Lapinlahti – 16. kesäkuuta 2024) oli suomalainen muusikko ja radiotoimittaja. Hän teki pitkän radiouran Yleisradiossa ja turkulaisessa Radio Sadassa ja oli 1970-luvun taitteessa yksi Ruisrock-festivaalin perustajista. Hän myös keksi festivaalin nimen sen jälkeen, kun Turun Ruissalo oli varmistunut sen pitopaikaksi. Pohjois-Savon Lapinlahdella työläisperheen esikoisena varttunut Purssila tuli Turkuun vuonna 1967 opiskelemaan valtiotiedettä. Hän perusti 1969 ystävänsä Olli Pellikan kanssa Nuorison tiedotuskeskuksen, joka opasti maalta Turkuun muuttaneita nuoria. Heistä tuli pian myös yhteiskunnallisia aktiiveja, jotka vaativat Turun musiikkijuhlien laajentamista rytmimusiikin suuntaan. Tämä oli alkusysäys Ruisrockille. Ennen ensimmäistä festivaalia Purssila itse oli jo matkustanut Yhdysvaltoihin leiriohjaajaksi. Tällä matkalla hän tapasi tulevan puolisonsa, jonka kanssa sai myöhemmin Turussa kolme lasta. Suomeen palattuaan Purssila aloitti radiotoimittajan uransa. Hän toimitti ja juonsi Ylelle ohjelmasarjoja muun muassa countrysta, gospelista ja muusta amerikkalaisesta perinnemusiikista. 1980-luvun lopulla hän palasi perheineen Yhdysvaltoihin ja suoritti radiojournalismin master-tutkinnon Washington D.C:n American Universityssa. Hän palasi taas Turkuun vuonna 1990 ja meni mukaan vasta perustettuun paikallisradio Radio Sataan yli kymmenen vuoden ajaksi. 2000-luvulla hän koulutti uusia radio-osaajia kansanopistoissa ja ammattikorkeakouluissa sekä Ylen aluetoimituksissa. Purssilan omassa yhtyeessä nimeltä Uudenmaankatu 15 soitti muun muassa Tommie Mansfield. Purssila teki myös sävellyksiä ja sanoituksia muun muassa Nääsvillen Veljesten levyille. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Suomalaiset musiikkialan henkilöt Luokka:Suomalaiset sanoittajat
Kaikouran maanjäristys 2016

Kaikouran maanjäristys 2016 oli 7,8 momenttimagnitudin maanjäristys, joka iski Eteläsaarelle Uuteen-Seelantiin 14. marraskuuta 2016 kello 0.03 paikallista aikaa. Järistyksen episentrumikeskus sijaitsi noin 15 kilometriä koilliseen pohjois-Canterburysta noin 15 kilometrin syvyydessä. == Järistys ja sen vaikutukset == Järistys tapahtui vain muutama minuutti keskiyön jälkeen, ja se kesti yhteensä lähes kaksi minuuttia. Järistyksen ajankohdan vuoksi monet kuuluisatkin paikat olivat tyhjillään, minkä vuoksi henkilövahinkoja tuli vähemmän. Kaikouran maanjäristyksessä uskotaan muodostuneen eniten repeämäkohtia koko maailmassa yhden järistyksen aikana. Järisyksessä repeytyi maata 21 murtumakohdasta noin 180 kilometrin matkalta. Järistys aiheutti myös tsunameita. Kaikouran lähellä ollut mittari mittasi vedenpinnan laskeneen noin 2,5 metriä ennen järistystä, minkä jälkeen se nousi noin neljä metriä. Mittausten mukaan suurimmat aallot olivat korkeudeltaan noin 6–7 metriä. Myös maanvyöryjä aiheutui noin 10 000 neliökilometrin alueella, joista suurimmat vauriot olivat noin 3 500 neliökilometrin alueella. Niiden vuoksi muun muassa osa valtatiestä ja Eteläsaaren päärautatiestä jouduttiin sulkemaan. Maanvyöryistä ei aiheutunut kuolonuhreja. Järistyksessä tuhoutui 190 kilometriä autotietä ja 200 kilometriä rautatietä. Noin 20 000 rakennusta tuhoutui tai vaurioitui ja sähkö- sekä vesilinjoja suljettiin. Vaurioita aiheutui yhteensä 8,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin edestä. Järistyksessä loukkaantui 50 ihmistä. Kaksi ihmistä sai surmansa. Heistä toinen oli mieshenkilö, joka kuoli Kaikourassa rakennuksen sortuessa. Toinen oli naishenkilö, joka kuoli kotonaan Lyford-vuorella. == Reaktio == Välittömästi järistyksen jälkeen alueen asukkaille annettiin tsunamivaroitus ja käsky siirtyä korkeampaan maastoon. Sähkö palautui tuntien sisällä ja hätätarvikkeita tuotiin muun muassa sotalaivoilla. Sadat ihmiset joutuivat siirtymään väestönsuojiin. Alueen evakuoinnissa auttoivat useat Yhdysvaltain, Kanadan ja Australian puolustusvoimien aluksia, jotka olivat sattumalta mukana Uuden-Seelannin laivaston 75-vuotisjuhlissa. Järistyksessä tuhoutuneet tiet korjattiin ja avattiin kahden vuoden sisällä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2016 maanjäristykset Luokka:Maanjäristykset Uudessa-Seelannissa
Syrdarjan alue (Venäjän keisarikunta)

Syrdarjan alue () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnan Turkestanin kenraalikuvernementissa vuodesta 1867 ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa vuosina 1918–1924. Sen hallinnollinen keskus oli Taškent. Syrdarjan alue jakaantui Aulije-Atan, Džizakin, Hodžentin, Kazalinskin, Perovskin, Taškentin (Kuraman), Tšimkentin ja Turkestanin kihlakuntiin. Turkestanin kihlakunta lakkautettiin ja jaettiin Perovskin ja Tšimkentin kesken vuonna 1868. Perovskin ja Hodžentin kihlakunnat siirrettiin vuonna 1887 Samarkandin alueeseen. Vuonna 1873 perustettiin Syrdarjan alueeseen kuulunut Amudarjan departementti. Alueen pinta-ala oli 504 700 neliökilometriä ja asukasluku 1,4 miljoonaa vuonna 1897. Asukkaat olivat etupäässä kazakkeja, sartteja, turkmeeneja, uzbekkeja ja venäläisiä. Tärkeimmät elinkeinot olivat karjanhoito ja maanviljely sekä Syrdarjan, Amudarjan ja Araljärven rannoilla kalastus. Teollisuutta syntyi lähinnä Taškentiin. Vuonna 1920 Syrdarjan alueesta erotettiin Amudarjan alue. Vuonna 1922 kihlakuntia oli seitsemän: Ak-Metšet, Aulije-Ata, Kazalinsk, Mirzatšul, Taškent, Turkestan ja Tšimkent. Vuonna 1924 suurin osa alueesta liitettiin Kirgiisien (kazakkien) autonomiseen tasavaltaan ja loput Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Uzbekistaniin perustettiin Syrdarjan alue vuonna 1963. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan oblastit Luokka:Kazakstanin historia Luokka:Uzbekistanin historia
Turkestanin kenraalikuvernementti

Turkestanin kenraalikuvernementti () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa vuosina 1867–1917. Keski-Aasiassa sijaineen alueen hallinnollinen keskus oli Taškent. Sen pinta-ala oli 1,7 miljoonaa neliökilometriä vuonna 1914 ja asukasmäärä 6,5 miljoonaa henkeä vuonna 1911. Kenraalikuvernementti muodostettiin Turkestanin alueesta, venäläisten vuonna 1866 valtaamista alueista ja osasta Semipalatinskin aluetta. Se jakautui aluksi Syrdarjan ja Semiretšjen alueisiin. Buharan kaanikunnalta vallatuista alueista perustettiin vuonna 1868 Zeravšanin piirikunta, joka muutettiin Samarkandin alueeksi vuonna 1887. Hivan kaanikunnalta vallatulle alueelle perustettiin vuonna 1873 Amudarjan departementti. Kokandin kaanikunnan alueesta muodostettiin Ferganan alue vuonna 1876. Semiretšjen alue siirrettiin vuonna 1882 Arokenraalikuvernementtiin, mutta palautettiin takaisin vuoden 1899 loppuun mennessä. Vuonna 1898 Turkestanin kenraalikuvernementtiin liitettiin Taka- Kaspian alue. Kenraalikuvernementti oli Venäjän sotaministeriön alainen. Sen alueet jakautuivat kihlakuntiin, volosteihin ja paikallisyhteisöihin. Kenraalikuvernööreinä toimivat Konstantin Kaufman (1867–1882), Mihail Tšernjajev (1882–1884), Nikolai Rozenbah (1884–1889), Aleksandr Vrevski (1889–1898), Sergei Duhovskoi (1898–1901), Nikolai Ivanov (1901–1904), Nikolai Tevjašev (1904–1905), Dean Subbotitš (1905–1906), Nikolai Grodekov (1906–1908), Pavel Mištšenko (1908–1909), Aleksandr Samsonov (1909–1914), Fjodor Martson (1914–1916) ja Aleksei Kuropatkin (1916–1917). Hallintoalueen olemassaolo lakkasi helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. ==Lähteet== Luokka:Kazakstanin historia Luokka:Kirgisian historia Luokka:Tadžikistanin historia Luokka:Turkmenistanin historia Luokka:Uzbekistanin historia Luokka:Venäjän keisarikunnan kuvernementit
Samarkandin alue (Venäjän keisarikunta)

Samarkandin alue () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnan Turkestanin kenraalikuvernementissa ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen hallinnollinen keskus oli Samarkand. Alueen pinta-ala oli yli 93 100 neliökilometriä ja asukasmäärä yli miljoona henkeä vuonna 1905. Venäjän Buharan kaanikunnalta valtaamaalle alueelle perustettiin vuonna 1868 Zeravšanin piirikunta. Vuonna 1887 piirikunnasta ja osasta Syrdarjan aluetta muodostettiin Samarkandin alue. Se jakautui Hodžentin, Džizakin, Katta-Kurganin ja Samarkandin kihlakuntiin. Hodžentin kihlakunnasta erotettiin vuonna 1917 Nälkäaron kihlakunta, joka siirrettiin Syrdarjan alueeseen. Alueen asukkaista 68 prosenttia oli uzbekkeja ja 23 prosenttia kazakkeja ja tadžikkeja. Heidän pääelinkeinonsa olivat maanviljely ja karjanhoito. Samarkand oli tärkeä kaupan keskus. Samarkandin alue kuului Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan vuosina 1918–1924. Vuosina 1919–1921 oli olemassa Ura-Tjuben kihlakunta. Hodžentin kihlakunta kuului vuosina 1920–1922 Ferganan alueeseen. Vuonna 1924 alueen pääosa liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan, osa Tadžikistanin autonomiseen neuvostotasavaltaan ja pieni osa Kirgiisien (kazakkien) autonomiseen neuvostotasavaltaan. Vuonna 1925 perustettiin Uzbekistaniin kuulunut Samarkandin alue, mutta se lakkautettiin jo seuraavana vuonna piirikuntajakoon siirryttäessä. Uusi Samarkandin alue muodostettiin vuonna 1938. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan oblastit Luokka:Kazakstanin historia Luokka:Tadžikistanin historia Luokka:Uzbekistanin historia
Rooman perussääntö

Rooman perussääntö kirjattiin 17. heinäkuuta 1998. Sen avulla perustettin Kansainvälinen rikostuomioistuin. Suomessa se tuli voimaan 1. heinäkuuta 2002. Vuonna 2018 sopimuksen allekirjoittaneita maita oli 123. == Lähteet == Luokka:Kansainvälinen rikosoikeus Luokka:1900-luvun kansainväliset sopimukset
Ferdinando Fuga

Ferdinando Fuga (1699–1784) oli italialainen arkkitehti. Paavi Klemens XII kutsui hänet Roomaan täydentämään Alessandro Specchin töitä Quirinalessa. Fuga teki siellä muitakin huomattavia töitä. Näistä aikaisempia itsenäisiä oli Palazzo della Consulta (1739) lähellä Quirinalea (kauniit suuret muodot, ulkopuolinen porrashuone). Palazzo Corsiniin hän muun muassa lisäsi porrashuoneen (1732), Santa Maria Maggioreen sen loggiafasadin (1743). Viimeiset vuotensa hän vietti Napolissa, jonne hän rakensi palatseja ja kirkkoja sekä Real Albergo dei Poverin. Ennen kuolemaansa hän ehti vielä aloittaa 1781 Palermon katedraalin uusimisen.Tietosanakirja 1909, osa 11, Hakusana: Fuga, Ferdinando ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1699 syntyneet Luokka:Vuonna 1784 kuolleet
Eina

Eina on taajama Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 705 vuonna 2023. Eina oli itsenäinen kunta vuosina 1908–1964. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Norjan entiset kunnat Luokka:Vestre Toten
Reinsvoll

Reinsvoll on taajama Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 1 085 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Vestre Toten
Bøverbru

Bøverbru on taajama Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 745 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Vestre Toten
Sha Tin (piiri)

Sha Tin () on yksi Hongkongin 18 piiristä. Se sijaitsee Uusien territorioiden eteläosassa Kowloonin pohjoispuolella. Alueen pinta-ala on 69,27 km2 ja asukasluku vuonna 2021 oli 692 806. Se on Kwai Tsingin ohella ainoa Uusien territorioiden piiri, jonka väestötiheys ylittää 10 000 asukasta neliökilometrillä. == Maantiede == pienoiskuva|vasen|Sha Tinin rakennuksia Shing Mun -joen varrella. Sha Tin sijaitsee Uusien territorioiden eteläosassa Kowloonin pohjoispuolella. Sen halki kohti koillista virtaa Shing Mun -joki, joka laskee mereen Tide Cove -lahdella. Sha Tinin naapuripiirit ovat luoteessa ja koillisessa Tai Po, jonka alueen Tide Coven rannalla Sha Tin katkaisee, idässä Sai Kung, etelässä Wong Tai Sin, Kowloon City ja Sham Shui Po, lounaassa Kwai Tsing ja lännessä Tsuen Wan. == Historia == Nykyisen Sha Tinin piirin alueella on ollut asutusta Ming-dynastian (1368–1644) ajoista lähtien. Alueen tärkeimmän elinkeinot olivat maanviljely ja kalastus. Sha Tin oli yksi alueista, jotka 1970-luvulla valittiin ensimmäisten new town -nimellä kutsuttujen, uudelleen rakennettujen asuinalueiden paikoiksi. Alueella oli tuolloin noin 20 000 asukasta. Sha Tin New Town rakennettiin Shing Mun -joen varrelle. Sitä täydentämään rakennettiin myöhemmin Tide Coven rannalle toinen new town, Ma On Shan. == Nykytila == Sha Tinissä asui 692 806 ihmistä vuonna 2021. Alueen asukkaiden kuukausittaiset mediaanitulot olivat 18 500 dollaria, mikä on hieman koko Hongkongin vastaavaa lukua (18 000 dollaria) suurempi. Asukkaista yli 650 000 oli etnisiä kiinalaisia. Suurimpia vähemmistöjä olivat filippiiniläiset ja indonesialaiset. Sha Tin on merkittävän asutuskeskuksen lisäksi tärkeä liikenteen solmukohta Uusilla territorioilla. Sen kautta kulkevat tunnelit Kowlooniin ja Uusien territorioiden länsiosiin sekä moottoritie pohjoiseen. Mass Transit Railwayn East Rail Line -linja kulkee alueen läpi, ja Tai Wain asemalta on vaihtoyhteys Ma On Shan Linelle, joka kulkee nimensä mukaisesti Ma On Shaniin. Sha Tinin tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Amah Rock -kalliomuodostelma, Che Kung -temppeli, muurien ympäröimä hakka-kulttuurin kylä Tsang Tai Uk ja kymmenentuhannen Buddhan luostari. Niiden lisäksi piirin alueella sijaitsevat muun muassa Sha Tinin laukkarata, New Town Plaza -ostoskeskus, Hongkongin kulttuuriperinnön museo ja Hongkongin kiinalaisen yliopiston kampus. == Lähteet == Luokka:Uudet territoriot Luokka:Hongkongin piirit
Raufoss

Raufoss on Vestre Totenin kunnan hallinnollinen keskus Innlandetin läänissä Norjassa. Se oli aiemmin oma taajamansa, mutta sulautui vuonna 2023 Gjøvikin taajamaan. Edeltävänä vuonna Raufossin pinta-ala oli 7,1 neliökilometriä ja asukasluku 7 918\. Raufossissa sijaitsee muun muassa Nammon ammustehdas. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan entiset taajamat Luokka:Norjan kaupungit Luokka:Vestre Toten
Armed Conflict Location & Event Data Project

Armed Conflict Location & Event Data Project (ACLED) on yhdysvaltalainen valtiosta riippumaton organisaatio, joka on erikoistunut kansainvälisten konfliktitietojen keräämiseen, analysointiin ja kriisien riskikartoituksiin. ACLED kerää ja ylläpitää aineistoa poliittisista tai terrorismiperäisistä väkivallanteoista, päivämääristä, tapahtumapaikoista ja uhrimääristä. Vuoteen 2022 mennessä ACLED oli kerännyt yli 1,3 miljoonaa yksittäistä konfliktia tietokantaansa. Tiedonkeruun lisäksi ACLED tekee akateemisia ja analyyttisiä konfliktitilanteiden arvioita sekä vuosijulkaisuja. Analyysit ovat vapaasti yleisön saatavilla ei-kaupalliseen käyttöön. == Historia == Vuonna 2005 ACLED aloitettiin osana Clionadh Raleighin tohtorityötä, keskittyen pelkästään Afrikan valtioihin. Alunperin ACLED kattoi kuusi Keski-Afrikan valtiota ja kolme Länsi-Afrikan valtiota. Vuonna 2008 ACLED laajeni kattamaan 50 eri valtiota mutta edelleen keskittyen Afrikan maihin. Ensimmäinen julkinen pilottiversio julkaistiin vuonna 2009. Raleigh ja muut kirjoittajat esittelivät aineistonsa vuonna 2009 Political Geography -lehdessä ja vuonna 2010 Journal of Peace Research -lehdessä. Toinen versio julkaistiin vuonna 2011, kolmas versio vuonna 2012 ja neljäs versio vuonna 2013. Kukin versio laajensi ja tarkensi aiemmin kerättyä konfliktidataa. == Data == ACLED taltioi poliittiset väkivaltatapahtumat, mielenosoitukset ja väkivaltatapahtumien tyypit, toimijat, tekijät, sijainnit, päivämäärät sekä muut relevantit tiedot. ACLED keskittyy hallitusten, kapinallisten, miliisien, identiteettiryhmien, poliittisten puolueiden, ulkopuolisten toimijoiden kuten terroristien, mellakoitsijoiden, mielenosoittajien ja siviilien väkivaltaisten ja väkivallattomien tapahtumien seuraamiseen. ACLED kerää tietonsa useista paikallisista, alueellisista ja kansallisista lähteistä ja tietoja kerää koulutetut data-asiantuntijat ja analysoijat. Perinteisen median, hallitusten raporttien ja valikoitujen uusien medialähteiden lisäksi ACLEDilla on laajoja paikallisia tiedonkeruukumppaneita ja verkostoja. ACLED-aineiston kattavuutta on arvioitu useissa tutkimuksissa, ja sitä on vertailtu muihin tapahtuma- aineistoihin kuten UCDP (Uppsala Conflict Data Program) ja SCAD (Social Conflict Analysis in Africa Database). Esimerkiksi Mack tutkijatovereineen tuo esille (2022), että tapausaineiston valinta saattaa vaikuttaa näitä hyödyntävien tutkimusten tuloksiin. Aineistoista ACLED:iin ja SCAD:iin on koottu tyypillisesti kansainvälisissä uutisissa mainittujen suurempien väkivaltaisten tapahtumien tietoja. Pienen mittakaavan paikallisia konflikteja (kuten pienen mittakaavan kapinoita tai mielenosoituksia) ei huomioida kansainvälisessä lehdistössä eikä niitä niin todennäköisesti sisällytetä SCAD- tai ACLED-aineistoihin. Lisäksi ainakin yksi tutkija on havainnut, ettei ACLED sisältänyt tietoa toimijoista, jolloin aineiston käyttö esimerkiksi sisällissodan tutkimukseen oli ongelmallista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * ACLED: Ukraine Conflict Monitor Luokka:Tutkimuslaitokset Luokka:Yhteiskunnalliset konfliktit
Raufossin kirkko

Raufossin kirkko () on Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1939. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan kivikirkot Luokka:Vestre Toten
Einan kirkko

Einan kirkko () on Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1890. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Vestre Toten
Kuninkaan palveluksen ritarikunta

Kuninkaan palveluksen ritarikunta () on uusiseelantilainen ritarikunta, joka perustettiin kuningatar Elisabet II:n käskystä 13. maaliskuuta 1975, jolloin ritarikunnan nimi oli virallisesti Kuningattaren palveluksen ritarikunta (). Nykyisen nimensä ritarikunta sai 3. toukokuuta 2024. Ritarikunnalla palkitaan tärkeäksi koittua vapaaehtoistyötä tekeviä sekä ansioituneita virkamiehiä. Nimitykset ritarikuntaan on varattu vain siviilelle. Ritarikunnan suurmestari on Uuden-Seelannin hallitsija (nykyisin Charles III). Ritarikunnassa on kaksi luokkaa: ritari ja mitali, joiden nauhat ovat samanlaiset. * ritarikunnan nauha == Lähteet == Luokka:Uuden-Seelannin kunniamerkit
Åsin kirkko (Vestre Toten)

Åsin kirkko () on Vestre Totenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen ristikirkko vuodelta 1921. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan kivikirkot Luokka:Vestre Toten
Lauritz Weidemann

Lauritz Weidemann (27. marraskuuta 1775 Østre Toten – 1. elokuuta 1856 Østre Toten) oli norjalainen virkamies ja Eidsvollin kansalliskokouksen osallistuja. Hän kuului kokouksessa itsenäisyyspuolueeseen, ja oli myöhemmin mukana suurkäräjillä vuosina 1815–1816, 1827, 1836–1837 ja 1839. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Eidsvollin kansalliskokousmiehet Luokka:Norjalaiset juristit Luokka:Norjalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1775 syntyneet Luokka:Vuonna 1856 kuolleet
Weidemann

Weidemann on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Isabelle Weidemann (s. 1995), kanadalainen pikaluistelija * Lauritz Weidemann (1775–1856), norjalainen poliitikko
Paula Bennett

Paula Lee Bennett (s. 1969) on uusiseelantilainen entinen kansallispuolueen poliitikko.Bennett, Paula Lee (Hon) National Library of New Zealand, viitattu 7.7.2024 Hon Paula Bennett New Zealand Parliament, viitattu 7.7.2024 Bennett on taustaltaan rekrytointimanageri.Thomas Manch, Paula Bennett: The political life and times of National's Westie MP Stuff 29.6.2020, viitattu 7.7.2024 Hänet valittiin Uuden-Seelannin parlamentin jäseneksi vuonna 2005, ja hän istui parlamentissa vuoteen 2020. Hän toimi poliittisen uransa aikana muun muassa ilmastoasioiden ministerinä, poliisiministerinä, sosiaalisen kehityksen ministerinä, matkailuministerinä sekä naisten ja nuorison asioista vastanneena ministerinä. Vuosina 2016–2017 Bennett oli Uuden-Seelannin varapääministeri ja vuosina 2016–2020 puolueensa varapuheenjohtaja. Hän toteutti sosiaaliturvan uudistuksia, joiden tavoite oli vähentää sosiaalietuuksia saavien määrää, jonka hän koki olleen kestämättömällä tasolla. Bennett suhtautui kielteisesti aloitteeseen kansanäänestyksen pitämiseksi kannabiksen käytön dekriminalisoinnista.Katie Fitzgerald, Kiwis will be apologising to their kids for legalising marijuana - Paula Bennett Newshub 23.1.2019, viitattu 7.7.2024 Hän sai Uudessa-Seelannissa huomiota kiistanalaisten vuotojen tekemisestä lehdistölle ja kiistoista Winston Petersin kanssa. Hän tuki kansallispuolueen sisällä puheenjohtaja Simon Bridgesiä, joka kuitenkin tuli haastetuksi ja jonka syrjäytti Todd Muller. Bennett vetäytyi kansallisen tason politiikasta vuonna 2020. Hänet nimitettiin Pharmacin hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2024.Former Deputy Prime Minister Paula Bennett appointed new chair of Pharmac The New Zealand Herald 28.4.2024, viitattu 7.7.2024 Bennett sai myöhäisessä teini-iässä lapsen ja kasvatti tämän yksinhuoltajaäitinä. Hän seurusteli 1980-luvun loppupuolelta vuoteen 1991 saakka kuorma-autonkuljettaja Alan Philpsin kanssa. Pariskunta palasi yhteen ja meni naimisiin vuonna 2012.Claire Trevett, Piha Beach a long way from Taupo cafe for old flames The New Zealand Herald 16.4.2012, viitattu 7.7.2024 Bennett on puhunut avoimesti laihdutusleikkauksesta, joka hänelle tehtiin marraskuussa 2017.Lloyd Burr, Paula Bennett discuss their life-changing bariatric surgery - Ask Me Anything The New Zealand Herald 6.4.2024, viitattu 7.7.2024 == Lähteet == Luokka:Uusiseelantilaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ferganan alue (Venäjän keisarikunta)

Ferganan alue () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnan Turkestanin kenraalikuvernementissa ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen hallinnollinen keskus oli vuosina 1876–1877 ja 1920–1924 Kokand ja vuosina 1877–1920 Novyi Margelan (Skobelev). Alueen pinta-ala oli yli 160 100 neliökilometriä ja asukasmäärä yli 1,5 miljoonaa henkeä vuonna 1897. Alue muodostettiin venäläisten valtaamasta Kokandin kaanikunnasta vuonna 1876. Se jakautui Andižanin, Kokandin, Margelanin, Namanganin, Ošin ja Tšustin kihlakuntiin. Margelanin kihlakunnan keskuksena toimi vuoteen 1880 saakka Margelan ja sen jälkeen Novyi Margelan (Skobelev). Tšustin kihlakunta lakkautettiin vuonna 1887. Vuosina 1875 ja 1895–1896 suoritetun rajankäynnin jälkeen Ferganan alueeseen liitettiin myös Venäjälle kuulunut Pamirin alue. Ferganan alueen asukkaista suurin osa oli uzbekkeja ja muita turkkilaisia kansoja ja pieni osa tadžikkeja. Heidän pääelinkeinonsa oli maanviljely ja Pamirilla karjanhoito. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kokandissa perustettiin lyhytikäiseksi jäänyt Kokandin autonomia. Vuosina 1918–1924 Ferganan alue kuului Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan. Alueella sodittiin bolševikkeja vastaan, ja vuonna 1919 basmatšit valtasivat vähäksi aikaa Ošin kaupungin. Vuonna 1924 suurin osa Ferganan alueesta liitettiin Uzbekistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja loput Karakirgiisien (kirgiisien) autonomiseen alueeseen. Ferganan alueen Pamirin piiristä muodostettiin Tadžikistanin autonomiseen neuvostotasavaltaan kuulunut Vuoristo-Badahšanin autonominen alue. Vuonna 1925 perustettiin Uzbekistaniin kuulunut Ferganan alue, mutta se lakkautettiin jo seuraavana vuonna piirikuntajakoon siirryttäessä. Uusi Ferganan alue muodostettiin vuonna 1938. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan oblastit Luokka:Kirgisian historia Luokka:Tadžikistanin historia Luokka:Uzbekistanin historia
Papua-Uuden-Guinean kenraalikuvernööri

Papua-Uuden-Guinean kenraalikuvernööri (, tok-pisiniksi Gavena-Jeneral bilong Papua Niugini) edustaa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan (nykyisin Charles III) valtaa Papua-Uudella-Guinealla, joka on maan virallinen valtionpäämies tittelillä Papua-Uuden-Guinean kuningas. Kenraalikuvernöörin virka-asuntona toimii Port Moresbyssa sijaitseva Hallituksen talo. Nykyisenä kenraalikuvernöörinä toimii Bob Dadae, joka vannoi virkavalansa 28. helmikuussa 2017. == Nimitys ja toimivaltuudet == Toisin kuin monissa muissa Kansainyhteisön maissa, Papua-Uudella-Guinealla kenraalikuvernöörin valitsee maan parlamentin enemmistö. Perustuslain mukaan kenraalikuvernööriksi nimitettävän henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot: * Papua-Uuden-Guinean kansalainen * on pätevä toimimaan edustajana parlamentissa * täysi-ikäinen ja yhteisön kunnioittama henkilö Lähtökohtaisesti kenraalikuvernöörin virka on seremoniallinen. Hän kuitenkin nimittää tai tarvittaessa erottaa pääministerin ja maan hallituksen. Kenraalikuvernööri ei saa toimittaa mitään sellaista tehtävää, johon hänellä ei ole virkansa puolestaan erikseen toimivaltuuksia. Kenraalikuvernööri on virkansa puolesta kaikkien papuauusiguinealaisten ritarikuntien kansleri ja saa sitä kautta Logohun ritarikunnan suurristin ja tittelin suurpäällikkö (). Kenraalikuvernööri ottaa vastaan ulkomaalaisia valtionpäämiehiä, hyväksyy ulkomaalaisten suurlähettiläiden valtuuskirjat ja avaa parlamentin istuntokauden. Lisäksi hän on kansakunnan yhtenäisyyden symboli. Muita kenraalikuvernöörin toimenkuvaan kuuluvia, lähinnä seremoniallisia, tehtäviä ovat mm.: * toimia hyväntekeväisyysjärjestöjen nimellisenä suojelijana * osallistua kansallisesti tärkeisiin tapahtumiin ja rohkaista kansalaisia toimimaan paikallisen yhteisönsä hyväksi * lähettää tervehdyksiä sellaisille kansalaisille, jotka ovat saavuttaneet merkittäviä virstanpylväitä elämässään (esim. 100 vuotta täyttäneet kansalaiset) Kenraalikuvernöörin virkakausi on kuusi vuotta. Sama henkilö voi palvella toisen kauden ainoastaan, jos hän saa maan parlamentissa 2/3 enemmistön tuen uudelleennimitykselleen. Kolmas kausi ei ole mahdollinen. == Luettelo kenraalikuvernööreistä == Virkaatekeviä kenraalikuvernöörejä ei ole numeroitu. Nro. Kuva Nimi Virassa Hallitsija 1 John Guise 1975–1977 Elisabet II (1975–2022) 2 Tore Lokoloko 1997–1983 3 Kingsford Dibela 1983–1989 4 Ignatius Kilage 1989–1989 vt. Dennis Young 1989–1990 5 Vincent Eri 1990–1991 vt. Dennis Young 1991–1991 6 Wiwa Korowi 1991–1997 7 Silas Atopare 1997–2003 vt. Bill Skate 2003–2004 vt. Jeffery Nape 2004–2004 8 Paulias Matane 2004–2010 vt. Jeffery Nape 2010–2011 9 Michael Ogio 2011–2017 vt. Theo Zurenuoc 2017–2017 10 Bob Dadae 2017– Charles III (2022–) Lähde: == Lähteet == *
Progressive National Baptist Convention

Progressive National Baptist Convention (lyh. PNBC) on amerikkalainen mustien baptistikirkkojen yhdistys. Yhdistys järjestäytyi vuonna 1961 Cincinnatissa, Ohiossa, Yhdysvalloissa. Yhdistys kehittyi mustien baptistien ryhmästä, jotka erosivat National Baptist Convention, USA:sta, sillä he olivat eri mieltä konventin virkailijoiden valintamenettelystä. Vastaperustettu PNBC-liike tuki äänekkäästi Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikettä tarjoten kirkollisen kodin tohtori Martin Luther King Jr:lle ja monille muille liikkeen mustille baptistijohtajille. Uuden kirkkokunnan ensimmäinen vuosikokous pidettiin vuonna 1962. PNBC kuuluu jäsenyhteisönä National Council of Churches- järjestöön. == Kannatusalueet == PNBC:n suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Washington DC, Kentucky, Etelä-Carolina, Louisiana ja Maryland. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Lafayette, Bennettsville, Florence, Union ja Sumter. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirkkokunnan verkkosivusto * Kirkkokunnan Facebook-sivusto * Kirkkokunnan X-sivusto * Kirkkokunnan Instagram-sivusto Luokka:Baptismi Yhdysvalloissa Luokka:Kristinusko Washingtonissa (DC)
Bob Dadae

Bob Bofeng Dadae (s. 8. maaliskuuta 1961) on papuauusiguinealainen poliitikko, joka on toiminut maansa kenraalikuvernöörinä vuodesta 2017 alkaen. == Tausta ja yksityiselämä == Koulutukseltaan Dadae on taloushallinnon maisteri, joksi hän valmistui vuonna 1995 Griffithin yliopistosta. Ennen politiikkaan lähtemistä hän työskenteli Papua-Uuden-Guinean evankelis-luterilaisen kirkon tilintarkastajana. Vuonna 2020 Dadae meni naimisiin tongalaisen Emeline Tufi Folaun. Dadae on ollut aikaisemminkin naimisissa, mutta jäi leskeksi vaimonsa Hannah Dadaen kuoltua lyhyen sairauden vuoksi vuonna 2018. Dadaella on tästä liitosta viisi lasta. == Poliittinen ura == Dadae valittiin ensimmäistä kertaa parlamenttiin vuonna 2002 PNC-puolueen listoilta. Kenraalikuvernöörinä Dadae aloitti 28. helmikuuta 2017. Hänet valittiin sittemmin toiselle kaudelle, joka alkoi 16. maaliskuuta 2023. == Kunnianosoituksia == * Logohun ritarikunnan suurristi (Papua-Uusi-Guinea, 2017) * Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunnan suurristi (Yhdistynyt kuningaskunta, 2017) * Pyhän Johanneksen ritarikunnan ritari (Yhdistynyt kuningaskunta, 2017) == Lähteet == Luokka:Papua-Uuden-Guinean kenraalikuvernöörit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christian and Missionary Alliance

Christian and Missionary Alliance on amerikkalainen kristillinen lähetys- ja evankelioimisjärjestö. Järjestö on osa 1800-luvun pyhitysliikettä. Järjestö ei toimi krikkokuntana, vaan pitää itseään kaikkien krisitittyjen keskuudessa toimivana liikkeenä, joka painottaa seurakuntien perustamista, mentorointia ja ulkomaanlähetystä. Järjestö kehittyi presbyteerisen papin, Albert B. Simpsonin työstä joka ryhtyi itsenäiseen evankeliointitoimintaan New Yorkissa. Vuonna 1887 Simpson kumppaneineen järjestäytyi kotimaan- ja ulkomaanlähetystä koordinoiviin järjestöihin, jotka yhdistyivät vuonna 1897. Vuonna 2004 järjestöön kuului yli 500 000 jäsentä ja lähes 2 000 seurakuntaa Pohjois- Amerikassa. Yhdysvaltain päämaja sijaitsee Colorado Springsissä, Coloradossa. Kandan päämaja sijaitsee Willowdalessa, Ontariossa. == Kannatusalueet == CMA:n suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Nebraska, Vermont, Minnesota, Montana ja Wyoming. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Hood River, Redding, Ellensburg, Los Alamos ja Ocean City. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kristilliset järjestöt Luokka:Evankelioimisliike Yhdysvalloissa Luokka:Kristinusko Coloradossa
Harry Collett

Harry Collett (s. 17. tammikuuta 2004 Lontoo)Harry Collett, Rotten Tomatoes, viitattu 8.7.2024. on englantilainen näyttelijä. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Roolihahmo 2017 Dunkirk Dunkirk poika 2020 Eläintohtori Dolittle Dolittle Tommy Stubbins === Televisiosarjat === Vuodet Suomenkielinen nimi Alkuperäinen nimi Roolihahmo 2014–2022 Casualty Casualty Seb Durante / Oliver Hide 2022– House of the Dragon House of the Dragon prinssi Jacaerys Velaryon == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arnaldo Pomodoro

Arnaldo Pomodoro (s. 23. kesäkuuta 1926 Morciano di Romagna) on italialainen kuvanveistäjä.Arnaldo Pomodoro Peggy Guggenheim Collection, viitattu 8.7.2024 Hänet tunnetaan käyttämistään geometrisista muodoista ja suuresta arkkitehtonisesta ilmaisusta.Arnaldo Pomodoro The Guggenheim Museums and Foundation, viitattu 8.7.2024 Kuvanveistäjä Giò Pomodoro oli hänen veljensä.Giò Pomodoro Gradina Gallery, viitattu 8.7.2024 Pomodoro opiskeli aluksi maanmittausalaa Riminissä. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi vuoteen 1957 saakka Pesaron julkisten rakennusten restauroinnin konsultanttina. Samanaikaisesti Pomodoro opiskeli taideinstituutissa keskittyen erityisesti lavastukseen ja kultasepäntaitoon. Vuonna 1954 hän muutti Milanoon, jossa tutustui muiden muassa Enrico Bajiin, Sergio Dangeloon ja Lucio Fontanaan. Hänen ensimmäiset julkiset näyttelynsä pidettiin vuonna 1954 Firenzessä ja Milanossa. Pomodoron veistos oli ensimmäisen kerran näytteillä Milanossa vuonna 1955. 1950–1960-lukujen vaihteessa Pomodoro järjesti Yhdysvalloissa aikansa italialaisen taiteen näyttelyitä. Hän tutustui New Yorkissa Louise Nevelsoniin ja David Smithiin. Vuosina 1961–1962 Pomodoro oli Italiassa mukana perustamassa Continuità-ryhmää. Pomodoro osallistui Venetsian biennaaliin vuonna 1964 omalla näyttelyllään ja vuonna 1988 luomallaan huoneen kokoisella installaatiolla. Vuonna 1967 hän oli edustettuna Montrealin maailmannäyttelyn italialaisessa paviljongissa. Hänen teoksiaan on 1970-luvun puolestavälistä lähtien ollut runsaasti esillä suurten museoiden näyttelyissä eri puolilla maailmaa. Pomodoro on tehnyt tilaustöinä veistoksia julkisille paikoille eri kaupunkeihin. Lisäksi hän on työskennellyt lavastajana teatteri- ja oopperatuotannoissa. Vuonna 1995 Italiassa perustettiin hänen johdollaan Arnaldo Pomodoro -säätiö (Fondazione Arnaldo Pomodoro). Pomodoro on saanut muun muassa São Paulon biennaalin kansainvälisen veistospalkinnon (1963), Praemium Imperialen (1990) ja Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristin (1996). Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Dublinin Trinity Collegesta kunniatohtorin arvo.Arnaldo Pomodoro Negombo, viitattu 8.7.2024 == Lähteet == Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christian Reformed Church in North America

Christian Reformed Church in North America (lyh. CRCNA tai CRC, aik. True Holland Reformed Church) on amerikkalainen protestanttinen kirkkokunta. Vuonna 2005 kirkkokuntaan kuului yli 270 000 jäsentä ja yli 750 seurakuntaa Pohjois- Amerikassa. Yhdysvaltain päämaja sijaitsee Grand Rapidsissa, Michiganissa ja Kanadan päämaja Burlingtonissa, Ontariossa. == Oppi == Christian Reformed Church in North America on opiltaan konservatiivinen. Kirkkokunta ylläpitää ortodoksista tulkintaa Heidelbergin katekismuksesta (1562), belgialaisesta uskontunnustuksesta (1561) ja Dordtin kaanoneista (1618–1619). Kirkkokunnan teologia ja yhteiskuntajärjestys ovat kalvinistisia. Kirkkokunnan jumalanpalvelukset järjestettiin pitkään hollannin kielellä, mutta nykyisin käytetään englantia. == Historia == Kirkkokunta on kehittynyt ryhmästä, joka erosi vuonna 1857 Alankomaiden reformoidusta protestanttisesta kirkosta. Vuonna 1882 kirkkokunta vahvistui, kun siihen liittyi muita emäkirkosta eronneita, jotka uskoivat, että emäkirkon tulisi hylätä. Vuonna 1890 kirkkokunta yhdistyi True Reformed Dutch Church of New York and New Jerseyn kanssa, joka oli perustettu oppikiistojen vuoksi vuonna 1822 emäkirkosta eronneiden toimesta. Vuonna 1890 kirkkokunta otti käyttöön nykyisen nimensä. Kirkkokunnan ensisijaiset jäsenet olivat taustaltaan hollantilaisia maahanmuuttajia. 1900-luvun alussa kirkkokunta perusti seurakuntia myös Kanadaan. == Kannatusalueet == CRCNA:n suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Michigan, Iowa, Etelä-Dakota, Minnesota ja Montana. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Oskaloosa, Pella, Grand Rapids-Kentwood, Cadillac ja Willmar. == Lähteet == Luokka:Reformoidut kirkot Luokka:Evankelioimisliike Yhdysvalloissa Luokka:Kristinusko Kanadassa
Neule

Neule on neulomalla tehty vaate tai muu tekstiili. Neuletyyppejä ovat edestakaisneule, jossa on jatkuvasti neulottu oikeita silmukoita, sileä neule, joka on toiselta puolelta kokonaan oikeaa neuletta ja toiselta nurjaa sekä joustinneule, jossa on tehty välillä oikeita, välillä nurjia silmukoita vähintään kahden silmukan välein. Neulevaatteita ovat villaiset kaulaliinat, pipot, lapaset, sukat ja villapaidat. Neuleesta voivat koostua myös villaiset laukut ja muut villaiset käyttöesineet. Neuleesta koostuvat erityisesti monet lasten vaatteet. == Lähteet == Luokka:Neulonta Luokka:Tekstiilit
Oxfordin liike

Oxfordin liike oli 1800-luvulla erityisesti Oxfordin yliopistossa toiminut liike, joka pyrki uudistamaan Englannin kirkkoa roomalaiskatolisen ajattelun pohjalta vastareaktiona kirkon protestanttisille suuntauksille. Liikkeen näkökulmasta anglikaaninen kirkko oli historiansa ja identiteettinsä puolesta todellinen katolinen kirkko. == Oppi == Oxfordin liikkeen ajatukset julkaistiin yhdeksässäkymmenessä Tracts for the Times-julkaisussa vuosina 1833–1841. Julkaisun toimittaja oli John Henry Newman, joka toimitti koko sarjan ja kirjoitti yhteensä 24 traktaattia. Traktaattien kannattajat väittivät katolisen kirkon opillisen auktoriteetin olevan ehdoton. Katolisuuden käsiteenä he pitivät sitä, mikä oli uskollista varhaisen ja jakamattoman kirkon opetukselle. Liikkeen kannattajat pitivät Englannin kirkkoa tällaisena katolisena kirkkona. == Historia == === Tausta === Oxfordin liikkeen taustalla oli muutos valtion ja Englannin kirkon välisissä suhteissa vuosina 1828–1832. Lainsäädännössä oli tapahtunut muutos, jonka myötä kunnallisten ja valtion viranhaltijoiden velvollisuus vastaanottaa ehtoollinen Englannin kirkossa kumottiin ja aikaisemmin roomalaiskatolisille asetetut rajoitukset poistettiin. Tämän johdosta näytti mahdolliselta, että Englannin kirkon asema saatettaisiin lakkauttaa. Tämän vuoksi monet anglikaanit halusivat vakuuttaa, että Englannin kirkko ei ollut riippuvainen valtiosta, vaan se sai arvovaltansa kristillisen totuuden opettamisesta ja sen piispojen apostolisesta suksessiosta. === Kehitys === Oxfordin liike ajautui nopeasti teologisiin, sielunhoidollisiin ja hartauteen liittyviin kiistakysymyksiin. Osa liikkeen kannattajista siirtyi vähitellen roomalaiskatolisen opin piiriin ja monista traktaattien ajatuksista syntyi kiistoja. Vuonna 1845 John Henry Newman siirtyi roomalaiskatoliseen kirkkoon ja monet noudattivat hänen esimerkkiään. Keble ja Pusey pysyivät Oxfordin liikkeen johtajina ja vähitellen liike sai vaikutusvaltaa koko Englannin kirkossa. Liikkeen toiminnan seurauksena olivat seremonioiden ja rituaalien lisääntyminen kirkon jumalanpalveluksissa, anglikaanisten luostariyhteisöjen perustaminen sekä sielunhoidolliseen toimintaan koulutettu papisto. == Johtajat == Oxfordin liikkeen johtajia olivat pappi ja myöhemmin roomalaiskatolisuuteen kääntynyt kardinaali John Henry Newman (1801–1890), pappi Richard Hurrell Froude (1803–1836), pappi ja runoilija John Keble (1792–1866) sekä pappi ja Oxfordin professori Edward Bouverie Pusey (1800–1882). == Katso myös == * Kaarlen ajan jumaluusoppineet * Anglokatolisuus * Korkeakirkollisuus == Lähteet == Luokka:Anglikaanisen kirkon historia Luokka:Oxfordin historia Luokka:Kristinusko Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Hitsauskone

Hitsauskone on hitsauksessa käytettävä laite. Jotkut hitsauskoneet on tehty MIG/MAG-hitsaukseen sellaisiin hitsaustöihin, joissa käytetään ydintäytelankaa. Joidenkin TIG-hitsaukseen tarkoitettujen hitsauskoneiden toiminta perustuu tarkkaan kipinäsytytykseen ja tehokkaaseen PFC- virtalähdetekniikkaan. Jotkut hitsauskoneet ovat puikkohitsaukseen tarkoitettuja virtalähteitä. == Lähteet == Luokka:Hitsaus Luokka:Metallintyöstökoneet
Samuel Iling-Junior

Samuel Iling-Junior (s. 4. lokakuuta 2003 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Bolognaa lainalla Englannin Valioliigan Aston Villasta. == Seurajoukkueura == Iling-Junior on Chelsean kasvatti. Hän liittyi Chelsean junioriakatemiaan 8-vuotiaana ja pelasi seurassa yhdeksän vuotta. Syyskuussa 2020 Iling-Junior siirtyi Chelseasta italialaiseen Juventukseen. Iling-Junior debytoi Juventuksen edustusjoukkueessa 21. lokakuuta 2022 Serie A- ottelussa Empolia vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Filip Kostićin tilalle ottelun 85. minuutilla. Ensimmäisen maalinsa Juventuksen pelaajana Iling- Junior teki 7. toukokuuta 2023 Serie A -ottelussa Atalantaa vastaan. Iling- Junior pelasi Juventuksessa kaudella 2022–2023 12 pääsarjaottelua. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun ja Eurooppa-liigassa neljä ottelua. Kaudella 2023–2024 Iling-Junior pelasi Serie A:ssa 24 ottelua, joista neljä avauskokoonpanossa, ja teki niissä yhden maalin. Iling-Junior voitti toukokuussa 2024 Italian cupin, jonka loppuottelussa hän pelasi täydet minuutit. Heinäkuussa 2024 Iling-Junior siirtyi Juventuksesta englantilaiseen Aston Villaan 14 miljoonan euron siirtosummalla. Hän allekirjoitti seuran kanssa viisivuotisen sopimuksen. Iling-Junior lainattiin elokuussa 2024 italialaisseura Bolognaan kauden loppuun kestävällä lainasopimuksella. == Maajoukkueura == Iling-Junior edusti Englantia junioritasolla ensimmäistä kertaa vuonna 2018. Hän voitti vuonna 2022 alle 19-vuotiaiden Euroopan- mestaruuden. == Muuta == Iling-Juniorin vanhemmat ovat kotoisin Kongon demokraattisesta tasavallasta. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Benjamin Stendahl

Benjamin Stendahl (s. 20. kesäkuuta 1999 Espoo) on suomalainen pikajuoksija. Hänen päälajinsa on 400 metrin juoksu. Stendahl edustaa Porvoon Akillesta. Vuoteen 2018 hän edusti Esbo IF:ää. Hänen valmentajansa on Lars Fagerholm. Kalevan Kisoissa hän on saavuttanut pronssia 2024 400 metrillä. Viestijuoksun SM-kilpailussa hän on saavuttanut pronssia 4 × 100 metrillä vuonna 2018 ja 4 × 400 metrillä vuonna 2022. Aikuisten Suomi–Ruotsi-maaottelussa Stendahl sijoittui 400 metrillä viidenneksi 2024 ja 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi 2024. 4 × 400 metrin viestissä hän sijoittui toiseksi 2022 ja 2024. == Henkilökohtaiset ennätykset == Ulkoradat Laji Aika Paikka Päivä 100 m 11,11 Riihimäki 23.7.2024 200 m 21,85 Maarianhamina 20.8.2022 300 m 35,64 Porvoo 22.7.2021 400 m 47,57 Helsinki 30.8.2024 800 m 1.59,65 Vantaa 6.9.2023 400 m aidat 52,37 Helsinki 31.8.2024 Sisäradat Laji Aika Paikka Päivä 60 m 7,43 Espoo 14.1.2017 200 m 22,43 Helsinki 5.2.2022 400 m 50,16 Helsinki 29.1.2022 300 m aidat 37,94 Tampere 11.2.2024 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset 400 metrin aitajuoksijat