EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Artjom Bondarenko

Artjom Igorevitš Bondarenko (, s. 1. huhtikuuta 1986, Krasnojarsk Neuvostoliitto) on venäläinen hyökkääjänä pelaava jääpalloilija, joka edustaa Jenisei, Krasnojarskia. ==Saavutukset== Seurajoukkueissa * 3 Venäjän mestaruuspronssia 2010, 2012 ja 2013 Jenisein riveissä, * Jääpallon maailmancup voitto: 2011 Jenisein riveissä, Maajoukkueessa * maailmanmestari 2013, 2014 * Juniorien maailmanmestari vuosina 2002, 2003 ja nuorten maailmanmestari 2004. ==Lähteet== * Bondarenko Bandysidan-tietokannassa * Bondarenko rusbandy.ru-tietokannassa * Bondarenko Jenisein sivuilla === Viitteet === Luokka:Venäläiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Martin Vráblík

Martin Vráblík (s. 4. heinäkuuta 1982 Vsetin) on tšekkiläinen entinen alppihiihtäjä. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 Vráblík sijoittui syöksylaskussa 40:nneksi. Bormion MM-kilpailuissa 2005 hän oli pujottelussa 26:s. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 12:nneksi, pujottelussa 21:nneksi ja supersuurpujottelussa 38:nneksi. Åren MM- kilpailuissa 2007 sekä Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 Vráblík jäi ilman tulosta. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 31:nneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Vráblík sijoittui superalppiyhdistetyssä 17:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli superalppiyhdistetyssä 15:s, syöksylaskussa 36:s ja supersuurpujottelussa 41:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 16:nneksi, suurpujottelussa 31:nneksi, supersuurpujottelussa 33:nneksi ja syöksylaskussa 35:nneksi. Alppihiihdon maailmancupissa Vráblík kilpaili ensimmäisen kerran Wengenin pujottelussa tammikuussa 2004. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kvitfjellin superalppiyhdistetyssä maaliskuussa 2007 oltuaan 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa kolme kertaa sijalle 23, joka kerta superalppiyhdistetyssä. Nämä sijoitukset hän saavutti Val d’Isèressa joulukuussa 2008, Sotšissa joulukuussa 2012 sekä Wengenissä tammikuussa 2014. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Martin Vráblíkin kotisivut Luokka:Tšekkiläiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Abbas I (Egypti)

thumb|Abbas I Abbas I (tunnettu myös nimillä Abbas Hilmi I ja Abbas pašša; 1813 Jedda, Arabian niemimaa – 13. heinäkuuta 1854 Banha)ʿAbbās I Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.1.2014.Nordisk familjebok (1904), s. 19 Runeberg.org. Viitattu 25.1.2014. oli Egyptiä vuosina 1848–1854 hallinnut varakuningas. Abbas I oli vanhin Egyptiä pitkään hallinneen Muhammad Alin pojanpojista. Hän sai toimia jo nuorena monissa korkeissa sotilas- ja hallintotehtävissä, kuten sotilaskomentajana Syyriassa. Hän tuli varakuninkaaksi vain neljä kuukautta hallinneen setänsä Ibrahim paššan kuoltua marraskuussa 1848.Egypt: History Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.1.2014. Siinä missä Muhammad Ali oli toteuttanut Egyptissä suuria uudistuksia, Abbas oli vanhoillinen ja laiminlöi edeltäjänsä työn jatkamisen. Hän sulki monia oppilaitoksia ja tehtaita, supisti armeijaa ja keskeytti padonrakennustyöt Niilin suistolla. Myönteisenä seurauksena valtion toimintojen supistamisesta oli tosin talonpoikien verotuksen aleneminen ja pakkotyön väheneminen. Lisäksi joitain teitä parannettiin ja valtion kauppamonopolit kiellettiin. Abbas vastusti myös Ottomaanien valtakunnassa toteutettuja niin sanottuja tanzimat-reformeja, mutta pysyi kuitenkin lojaalina valtakunnalle ja lähetti egyptiläisiä joukkoja turkkilaisten avuksi Krimille Krimin sodassa vuonna 1853. Abbas torjui ranskalaisten ehdotuksen Suezin kanavan rakentamisesta, mutta salli brittien rakentaa vuosina 1851–1856 rautatien Kairosta Aleksandriaan. Tämä merkitsi käännöstä Egyptin politiikassa, kun Muhammad Alin aikana suurta vaikutusvaltaa nauttineet ranskalaiset työnnettiin sivuun. Abbas nojasi britteihin, koska heidän tuellaan hänen oli helpompi vastustaa turkkilaisten puuttumista Egyptin sisäisiin asioihin. Henkilönä Abbasia on kuvailtu itsekeskeiseksi, julmaksi ja vetäytyväksi. Hän eli eristäytynyttä elämää palatsissaan Banhassa, josta hänet löydettiin ylättäen kuolleena heinäkuussa 1854. Viralliseksi kuolinsyyksi merkittiin halvauskohtaus, mutta yleisen käsityksen mukaan hän kuoli palvelijoidensa kuristamana. Abbasia seurasi hallitsijana hänen setänsä Said pašša. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Egyptin kediivit Luokka:Egyptiläiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1813 syntyneet Luokka:Vuonna 1854 kuolleet
Abbas pašša

Abbas pašša voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: *Abbas I, Egyptin käskynhaltija ja varakuningas vuosina 1848–1854 *Abbas II, Egyptin kediivi vuosina 1892–1914
Kylmäketju

Kylmäketjulla tarkoitetaan elintarvikkeiden kuljettamista ja säilyttämistä niin, että ne pidetään koko ajan tiettyjä lämpötilarajoja kylmemmässä tilassa. Muun muassa lihan tuoreus pyritään takaamaan katkeamattomalla kylmäketjulla, joka alkaa teurastamolta ja päättyy kuluttajan jääkaappiin. Kylmäketjussa lihan lämpötila ei saa lain mukaan nousta missään vaiheessa yli 6–7 °C. Tässä lämpötilassa esimerkiksi jauhelihan sisältämä mikrobimäärä kaksinkertaistuu noin kuudessa tunnissa, joten käytännössä suositellaankin selvästi alempia säilytyslämpötiloja (2–4 °C). == Lähteet == * Ruokavirasto: Elintarvikkeiden säilytyslämpötiloista kotikeittiössä == Aiheesta muualla == * Ruokavirasto: Elintarvikkeiden säilyttäminen * Ruokavirasto: Elintarvikkeiden vastaanotto * Taina Niskanen: Ruokamyrkytysten ehkäisy, kirjassa H. Mussalo-Rauhamaa, W. Paile, J. Tuomisto, H. S. Vuorinen, Ympäristöterveys, Kustannus Oy Duodecim 2007, ss. 68-70. ISBN 978-951-656-161-8. Luokka:Elintarviketeknologia
Robert Hrgota

Robert Hrgota (s. 2. elokuuta 1988 Celje) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edustaa SSK Velenje -seuraa. Nuorten MM-kilpailuissa 2006 Hrgota saavutti hopeaa ja vuonna 2007 kultaa joukkuekilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Hrgota sijoittui normaalimäen kilpailussa 22:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2010 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 30:s ja joukkuekilpailussa kuudes. Hrgota kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Titisee-Neustadtin suurmäen kilpailussa helmikuussa 2007 sijoittuen 45:nneksi. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Oberstdorfin lentomäkikilpailussa helmikuussa 2009 oltuaan 27:s. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa on 18:s sija, jonka hän saavutti Sapporon suurmäen kilpailussa tammikuussa 2014. == Lähteet == Luokka:Slovenialaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tom Niinimäki

Tom Niinimäki (s. 25. heinäkuuta 1982) on suomalainen vapaaottelija. Hän on kotoisin Turusta ja 175 cm pitkä. Hän nousi vapaaottelumaailman huipulle UFC- sarjaan 31-vuotiaana vuonna 2013. Ensimmäisessä ottelussaan hän voitti brasilialaisen Rani Yahyan. Tätä ennen hän oli ammattilaisurallaan voittanut 20 ottelua. Kahdessa seuraavassa UFC-ottelussa hän kuitenkin kärsi kummassakin tappiot, 31. toukokuuta 2014 ruotsalaista Niklas Bäckströmiä vastaan ja 23. elokuuta 2014 amerikkalaista Chas Skellyä vastaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.tomniinimaki.com * http://www.sherdog.com/fighter/Tom- Niinimaki-5639 Luokka:Suomalaiset vapaaottelijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eteläamerikankorallikäärme

Eteläamerikankorallikäärme (Micrurus lemniscatus) on myrkkytarhakäärmeiden heimoon kuuluva laji. Se liikkuu öisin. == Ulkonäkö ja koko == Yksilön pituus on 0,7–1,4 metriä. Sillä on mustalla pohjalla valkoisia ja punaisia raitoja. == Levinneisyys ja elinympäristö == Eteläamerikankorallikäärmettä tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Sitä esiintyy metsien jokivarsilla ja savanneilla. == Lisääntyminen == Munia on 5–6. == Ravinto == Käärme syö muita matelijoita, sammakkoeläimiä ja kaloja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *The University of Adelaide, Australia, Clinical Toxinology Resources: Micrurus lemniscatus * http://sta.uwi.edu/fst/lifesciences/documents/Micrurus_lemniscatus.pdf Luokka:Korallikäärmeet
Irina Avvakumova

Irina Andrejevna Avvakumova (, o.s. Taktajeva, , s. 14. syyskuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT)http://www.sports- reference.com/olympics/athletes/av/irina-avvakumova-1.html on venäläinen mäkihyppääjä, sekajoukkuemäen olympiamitalisti. Avvakumova sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 13:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 16:nneksi, Falunissa 2015 11:nneksi, Lahden MM-kilpailuissa 2017 12:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 neljänneksi, Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 suurmäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä 12:nneksi sekä Pekingin olympialaisissa 2022 seitsemänneksi. Pekingin kisojen sekajoukkuemäessä hän saavutti hopeaa. MM- kilpailujen joukkuekilpailuissa tuloksena on parhaimmillaan ollut kuudes sija. Hän saavutti universiadeissa 2013 kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa. Universiadeissa 2015 hän voitti sekä henkilökohtaisen että joukkuekilpailun. Avvakumova sai ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan neljästoista Hinzenbachissa helmikuussa 2012. Ensimmäiset palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla paikkakunnalla kolmas ja toinen joulukuussa 2013. Hän oli samalla kaudella Tšaikovskissa ensin kolmas ja saavutti toisessa kilpailussa uransa ensimmäisen maailmancupvoiton 4. tammikuuta 2014. Sapporon molemmissa kilpailuissa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 2013–2014 neljäs. Seuraavalla kaudella hän oli toinen Zaōssa. Helmikuussa 2016 hän sijoittui Oslon suurmäen kilpailussa kolmanneksi. Maailmancupkauden 2015–2016 kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs. Tammikuussa 2017 hän oli Oberstdorfin suurmäen kilpailuissa toinen ja kolmas sekä kerran kolmas Zaōssa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi. Tammikuussa 2018 hän oli kerran kolmas Zaōssa. Kauden 2017–2018 kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja 2020–2021 seitsemänneksi. Avvakumova voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2012–2013. Hän voitti kolme kilpailua Örnsköldsvikissä maaliskuussa 2013. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Venäläiset mäkihyppääjät Luokka:Venäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saksan vallankumous

Saksan vallankumouksella voidaan tarkoittaa: *Saksan vuoden 1848 tapahtumia *Saksan vuosien 1918–1919 tapahtumia: ** Kielin matruusikapina ** Saksan vallankumous (1918) ** Spartakistikapina
Aljaksandra Herasimenja

Aljaksandra Herasimenja (, ; s. 31. joulukuuta 1985 Minsk Valko-Venäjä) on valkovenäläinen uimari, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Seuratasolla Herasimenja edustaa RTsFVS Minskiä. Hän voitti Lontoon olympialaisissa vuonna 2012 kaksi hopeaa; 50 metrin vapaauinnissa sekä 100 metrin vapaauinnissa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai 50 metrin vapaauinnissa pronssia. Herasimenja lähti Puolaan Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022. Hän johtaa sieltä käsin Valkovenäjän urheilun sodiaarisuusssäätiön toimintaa (BBSSF (Belorussian Sprot Solidary Foundation), joka aiemmin tulki Valko-Venäjän vainomia urheilijoita, mutta nyt keskittyy Ukrainan auttamiseen.Väärän maan kansalainen Yle Uutiset 19.3.2022. Viitattu 19.3.2022 Herasimenja jakoi 100 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden Jeanette Ottesenin kanssa Shanghaissa 2011 ajalla 53,45. Hän sai 50 metrin selkäuinnissa hopeaa Melbournen MM- kilpailuissa 2007 ja pronssia Budapestissa 2017 . Hän voitti lyhyen radan maailmanmestaruuden 50 metrin vapaauinnissa Istanbulissa 2012. Hän on voittanut Euroopan-mestaruuden pitkällä radalla 50 metrin selkäuinnissa Budapestissa 2010 ja lyhyellä radalla 50 metrin vapaauinnissa Chartres'ssa 2012. Hän on saavuttanut lisäksi useita muita EM-mitaleja. == Lähteet == Luokka:Valkovenäläiset uimarit Luokka:Valkovenäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ibrahim pašša (Egypti)

thumb|175px|Ibrahim pašša Ibrahim pašša (1789 Kavalla, Rumelia (nyk. Kreikassa) – 10. marraskuuta 1848 Kairo)Ibrahim Pasha Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.1.2014. oli Egyptin käskynhaltija Muhammad Alin vanhin poika ja sotapäällikkö. Hän soti menestyksekkäästi turkkilaisia vastaan kahdessa sodassa ja toimi 1833–1840 miehittämänsä Syyrian kuvernöörinä. Ibrahim oli myös isänsä seuraajana muutaman kuukauden ajan ennen omaa kuolemaansa vuonna 1848. Ibrahim oli Muhammad Alin poika tai adoptiopoika. Hänestä tuli 1805 Kairon kuvernööri ja vuosina 1816–1818 hän komensi armeijaa, joka kukisti wahhabiittien kapinan Arabiassa. Vuosina 1821–1822 hän soti Sudanissa ja auttoi sen jälkeen Egyptin armeijan modernisoinnissa eurooppalaisen mallin mukaisesti. Kun Turkin sulttaani Mahmud II vuonna 1824 pyysi Egyptin apua kapinoivien kreikkalaisten kukistamisessa, Ibrahim lähetettiin armeijoineen Kreikkaan. Hän valtasi joukkoineen Morean eli Peloponnesoksen niemimaan, mutta joutui lopulta vuonna 1828 perääntymään kohdattuaan kreikkalaisten avuksi tulleet yhtyneet brittiläis-ranskalais- venäläiset joukot.Nordisk familjebok (1910), s. 314 Runeberg.org. Viitattu 25.1.2014. Vuonna 1831 Muhammad Alin ja Turkin sulttaanin välille syntyi konflikti, jolloin Ibrahim lähetettiin egyptiläisen armeijan kanssa Syyriaan kohtaamaan turkkilaiset. Hän löi nämä Homsissa, Bailanin solassa sekä joulukuussa 1832 ratkaisevassa Konyan taistelussa. Toukokuussa 1833 hän saneli turkkilaisille Kütahyan rauhanehdot, joissa Syyria ja Adana liitettiin Egyptiin. Ibrahimista tuli näiden voittomaiden kuvernööri. Syyrian kuvernöörinä hän pyrki korvaamaan vanhan feodaalihallinnon uudenaikaisemmalla, mutta kohtasi vastarintaa ankarien otteidensa vuoksi ja joutui kukistamaan turkkilaisen lietsoman kapinayrityksen. Vuonna 1839 turkkilaiset yrittivät vallata Syyrian takaisin, jolloin Ibrahim saavutti suurimman voittonsa lyödessään hyökkääjän täydellisesti Nizipin taistelussa 24. kesäkuuta 1839. Euroopan suurvallat kuitenkin puuttuivat tapahtumiin Turkin eduksi ja heinäkuussa 1840 solmitussa Lontoon sopimuksessa Egypti joutui luopumaan Syyriasta ja Adanasta sillä ehdolla, että Turkki tunnusti Muhammad Alin dynastian Egyptissä. Britannian ja Itävallan laivastojen uhatessa Ibrahimin joukkoja Syyriassa hän joutui evakuoimaan ne talven 1840–1841 aikana. Muhammad Alin henkisen kunnon heikennyttyä Ibrahimista tuli hänen seuraajansa vuonna 1848, ja tuon vuoden heinäkuussa hän sai myös Ottomaanien valtakunnan tunnustuksen käskynhaltijuudelleen. Hän ehti kuitenkin hallita vain muutaman kuukauden ennen omaa kuolemaansa. Hänen seuraajakseen tuli hänen veljenpoikansa Abbas I. Ibrahimin poika Ismail pašša toimi sijaishallitsijana 1863–1879. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Egyptiläiset sotilaat Luokka:Paššat Luokka:Egyptin kediivit Luokka:Vuonna 1789 syntyneet Luokka:Vuonna 1848 kuolleet
Dmitri Zavidovski

Dmitri Aleksandrovitš Zavidovski (, s. 25. lokakuuta 1981 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Krasnojarskin Jeniseitä. Zavidovskin kasvattajaseura on Krasnojarskin Jenisei. Sen jälkeen hän on pelannut Venäjän mestaruussarjaa Pervouralskin Uralski Trubnikissa ja Kemerovon Kuzbassissa. Sen jälkeen kaudesta 2011 lähtien hän on pelannut Jeniseissä. Zavidovski edusti kaudella 2003–2004 Venäjän 2-maajoukkuetta. Koska entisen Neuvostoliiton seuraajavaltioilla on yhteinen menneisyys, toisen seuraajavaltion passin saaminen oli Zavidovskille mahdollista. Niinpä hänellä on Venäjän kansalaisuuden lisäksi myös Kazakstanin kansalaisuus ja pystyi näin edustamaan kaudesta 2005–06 lähtien Kazakstania. Hän on ollut voittamassa kolme pronssia. ==Saavutukset== Seurajoukkueissa * 3 kertaa Venäjän mestaruushopeaa 2003 Jenisein joukkueessa sekä 2009 ja 2010 Kuzbassin joukkueessa, * 2 kertaa Venäjän mestaruuspronssia 2012 ja 2013 Jenisein joukkueessa, Maajoukkueessa * 3 MM-pronssia: 2012, 2013 ja 2014, ==Lähteet== * Zavidovski Bandysidan- tietokannassa * Zavidovski rusbandy.ru - tietokannassa Luokka:Kazakstanilaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gianina Ernst

thumb|Gianina Ernst Gianina Ernst (s. 31. joulukuuta 1998) on saksalainen mäkihyppääjä. Ernst saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa joukkuekilpailussa 2015 ja 2017 sekä hopeaa sekajoukkuekilpailussa 2017. Hän oli 28:s Sotšin olympialaisissa 2014 ja 25:s Lahden MM-kilpailuissa 2017. Ernst sijoittui jaetulle toiselle sijalle uransa ensimmäisessä maailmancupin osakilpailussa Lillehammerissa joulukuussa 2013. Se on toistaiseksi hänen ainoa palkintosijansa maailmancupissa. Continental Cupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
M12 (Valko-Venäjä)

Valtatie M12 () on 52 kilometriä pitkä valtatieosuus Valko-Venäjän Brestin alueella. Se muodostaa yhteyden M1-valtatieltä Ukrainan luoteisrajalle saakka. Valtatie M12 muodostaa osan eurooppatietä . Valtatie alkaa Kobrynin kaupungin eteläpuolitse ohittavan valtatie M1:n liittymästä. Valtatie M12 kulkee aluksi etelälounaaseen noin 37 kilometriä (Kobrynin keskustasta 41 km) kohti Malarytan pikkukaupunkia. Runsas 10 kilometriä ennen Malarytaa valtatieyhteys siirtyy risteyksessä kansallisen (kanta)tien R17 jatkona kaakkoon, Ukrainan rajalle johtavalle tieuralle. Valtatie M12 jatkaa 15 kilometriä kaakkoon ja päättyy Valko-Venäjän Mokranyn raja-asemalle (). Ukrainan puolella eurooppatie E85 jatkaa Kovelin suuntaan valtatienä . Ukrainan puoleisen rajapisteen nimi on Domanove (, ). Kansallinen valtatie M11 oli vielä 2014 alussa BelToll- järjestelmän kuulumaton, tietulleista vapaa maantie valtateiden M8, M10 ja M11 tapaan. == Lähteet== == Aiheesta muualla == * Map of tollroads (tulliteiden kartta) (beltoll.by) Luokka:Valko-Venäjän tiet Luokka:Brestin alue
Andrei Rybakou

Andrei Anatolevitš Rybakou (, , s. 4. maaliskuuta 1982 Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Mahiljou, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Seuratasolla Rybakou edustaa BSKP Mahilyowia. Hän on edustanut maataan olympiatasolla kolme kertaa. Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008 hän saavutti 85 kilon sarjassa hopeaa. Pekingissä saavuttamansa mitalin hän kuitenkin menetti myöhemmin kun hänen Pekingin olympialaisissa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon. == Lähteet == Luokka:Valkovenäläiset painonnostajat Luokka:Valkovenäläiset olympiamitalistit Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut painonnostajat Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut valkovenäläiset Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bigna Windmüller

right|thumb|Bigna Windmüller Bigna Windmüller (s. 27. helmikuuta 1991 Meride, Sveitsi) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edusti SSC Toggenburg -seuraa. Windmüller sijoittui 14:nneksi Liberecin MM-kilpailuissa 2009 ja neljänneksi nuorten MM-kilpailuissa Hinterzartenissa 2010. Ensimmäisessä henkilökohtaisessa maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa marraskuussa 2012 hän oli 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Zaōssa tammikuussa 2014. Ainoan palkintosijansa hän saavutti seuraavana päivänä oltuaan Zaōn toisessa kilpailussa kolmas. Continental Cupin kilpailuissa hän sijoittui kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Maaliskuussa 2014 Windmüller ilmoitti lopettavansa kilpauransa keskittyäkseen opintoihinsa. Myös hänen Sabrina-siskonsa on mäkihyppääjä. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Olov Englund

Olov Englund (s. 5. maaliskuuta 1983) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Kalix Bandyä. Ruotsin maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2006. Englund on pelannut kahdeksat MM-kisat vuosina 2007–2013 ja on saavuttanut niissä kolme maailmanmestaruutta (2009, 2010, 2012). Kaikkiaan hän on pelannut 49 MM-ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Maaotteluita on kertynyt kaikkiaan 73 ennen vuoden 2014 MM-kisoja. ==Saavutukset== Maajoukkueessa * Kolme kertaa MM-kultaa: 2009, 2010 ja 2012 * Neljä kertaa MM-hopeaa: 2007, 2008, 2013 ja 2014 * MM-pronssia: 2011 Seurajoukkueissa * Ruotsin mestaruus: 2010, 2013 Hammarbyn riveissä, * Ruotsin mestaruushopeaa: 2006, 2007 Hammarbyn riveissä, * Venäjän mestaruushopeaa: 2008 Zorkin riveissä, * Jääpallon maailmancupin voitto: 2009 Hammarbyn riveissä. == Lähteet == *Englund - International Bandy Database ===Viitteet=== Luokka:Ruotsalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arman ja viimeinen ristiretki

Arman ja viimeinen ristiretki on Jim-kanavalla esitetty Armanin Maailma -tuotantoyhtiön tositelevisio-ohjelma, jonka ovat luoneet Arman Alizad ja Tuukka Tiensuu. Alizad juontaa ja toimittaa ohjelmaa, Tiensuu toimii ohjaajana. Ensimmäinen kausi esitettiin syksyllä 2013 ja se saavutti suurta suosiota. Ohjelma voitti vuoden 2013 Kultainen Venla -gaalassa kaksi palkintoa, toisen voitti itse ohjelma parhaana tositelevisio-ohjelmana ja toisen Arman Alizad parhaana esiintyjänä. == Ohjelman idea ja sisältö == Arman ja viimeinen ristiretki on dokumentaarinen tositelevisio-ohjelma, jossa Alizad yhdessä ohjaaja-kuvaaja Tuukka Tiensuun kanssa matkustaa kahdeksaan valtioon ympäri maailman, tutustumaan maiden kulttuuriin ja ihmisten elämäntapoihin. Alizad ja Tiensuu tekevät kymmenen päivän mittaisen matkan jokaiseen maahan, yrittäen päästä 10 päivän ajaksi osaksi jotain yhteisöä, ryhmää, heimoa tai ympäristöä. Kaikki yhteisöt ovat erilaisia, mutta niistä kaikki ovat täysin länsimaisen kulttuurin ja elämäntavan ulkopuolella. Sarjassa Alizad ja Tiensuu yrittävät nähdä mahdollisimman paljon heimon tai yhteisön kulttuurista ja jokapäiväisestä elämästä, ja näyttää saman myös katsojille. Jokaisessa jaksossa kuvausryhmän pitää ansaita yhteisön luottamus, jotta he pääsevät osaksi sitä. Jimin mukaan ohjelman pääpiste on luottamuksessa ja ystävyydessä. == Jaksot == ===1. kausi=== Jakso Maa Nimi Ensiesitys 1\. Kambodža Roskienkerääjälapset 18. syyskuuta 2013 2\. Brasilia Elämä rikollisjengissä 25. syyskuuta 2013 3\. Venäjä Siperian poropaimentolaiset 2. lokakuuta 2013 4\. Filippiinit Kolmen jengin loukussa 9. lokakuuta 2013 5\. Benin Voo-doo papin oppipoika 16. lokakuuta 2013 6\. Nepal Himalajan armoilla 23. lokakuuta 2013 7\. Intia Ruumiinpolttajat 30. lokakuuta 2013 8\. - Paljastuksien kirja 6. marraskuuta 2013 ===2. kausi=== Jakso Maa Nimi Ensiesitys 1\. Mongolia Kotkametsästäjät 7. syyskuuta 2015 2\. Bangladesh Laivanpurkajat 14. syyskuuta 2015 3\. Etiopia Danakilin suolakaivokset 21. syyskuuta 2015 4\. Nepal maanjäristyksen selviytyjät 28. syyskuuta 2015 5\. Ecuador Viimeinen Waorani 5. lokakuuta 2015 6\. Romania Romanian mustalaiset 12. lokakuuta 2015 7\. Etiopia Pakolaisleiri 19. lokakuuta 2015 8\. - Maailma Ristiretken silmin 26. lokakuuta 2015 == Lähteet == * Arman ja viimeinen ristiretki Jimtv.fi. Luokka:2010-luvun suomalaiset tositelevisiosarjat Luokka:Suomalaiset matkailuohjelmat
Larnell Cole

Larnell James Cole (s. 9. maaliskuuta 1993 Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Fulhamia. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki. Cole on Manchester Unitedin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueen virallisessa ottelussa 20. syyskuuta 2011 Englannin liigacupin vierasottelussa Leeds Unitedia vastaan. Tammikuussa 2014 Cole siirtyi Fulhamiin. Hän teki ensiesiintymisensä Englannin Valioliigassa 9. helmikuuta 2014, kun Fulham pelasi 2–2-tasapelin vierasottelussa hänen entistä seuraansa Manchester Unitedia vastaan. 25. helmikuuta Cole lainattiin loppukaudeksi Englannin ykkösliigassa pelaavaan Milton Keynes Donsiin. Cole on edustanut Englannin alle 19-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueita. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saario

Saario voi tarkoittaa seuraavia: ;henkilöitä: * Esa Saario (s. 1931), näyttelijä * Ismo Saario (1938–1993), näyttelijä * Jari Saario (s. 1972), Atlantin yli edestakaisin soutanut palomies * Jasmin Saario (s. 2000), salibandyn pelaaja * Jenna Saario (s. 1998), salibandyn pelaaja * Juha Saario (s. 1981), jalkapalloilija * Jyrki Saario (s. 1960), valmentaja, Defendo- kamppailulajin kehittäjä * Martti Saario (1906–1988), taloustieteilijä * Nadja Pyykkö, oik. Taina Melleri, o.s. Saario (1946–2007), elokuvaohjaaja, -näyttelijä, -maskeeraaja, ja -kuvaussihteeri * Petteri Saario (s. 1961), dokumenttielokuvien tekijä * Seppo Saario (s. 1938), yritysjohtaja ja tietokirjailija * Seppo Saario (1929–2021), taitolentäjä * Sulo Saario (1906–1985), jalkapalloilija * Teemu Saario, Chebaleba (s. 1987), rap- ja reggae-artisti * Tiina Saario (s. 1982), jalkapalloilija * Timo Saario (s. 1961), kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja * Voitto Saario (1912–2001), Helsingin hovioikeuden presidentti * Ulla Eho-Saario (s. 1959), kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja * Väinö Saario (1942–1996), kansanedustaja ;paikkoja: * Saarioinen (myös Saario), historiallinen hallintopitäjä Hämeessä * Saarion voimalaitos, vesivoimala Jänisjoessa Tohmajärvellä * Saarion voimalaitosmuseo, voimalaitosmuseo Saarion kylässä Tohmajärvellä.
Sääksmäen kihlakunta

Sääksmäen kihlakunta on entinen kihlakunta entisessä Hämeen läänissä. Sen seuraaja oli myöhempi Tammelan kihlakunta. 1500-luvulla kihlakunta jakautui kuuteen hallintopitäjään, jotka olivat Kalvola, Kulsiala, Porras, Pälkäne, Saarioinen ja Sääksmäki. Näiden lisäksi kihlakuntaan tulivat kuulumaan Rautalampi vuodesta 1563 ja Jämsä vuodesta 1582. Vuonna 1640 kihlakunta jaettiin kahteen osaan, joiden nimeksi tulivat Sääksmäen ylinen kihlakunta ja Sääksmäen alinen kihlakunta. Sääksmäen alinen kihlakunta muodostui Kalvolan, Portaan, Saarioisten ja Sääksmäen hallintopitäjistä. Rengon ja Lehijärven hallintopitäjät liitettiin vuonna 1685 osaksi kihlakuntaa kahdeksi vuodeksi. Sääksmäen alisen kihlakunnan hallintopitäjät jakautuivat kukin neljänneskuntiin: * Kalvolan hallintopitäjä: Airanne, Heinu, Keikkala ja Kutinen * Portaan hallintopitäjä: Hirsjärvi, Jokioinen, Pitkäjärvi ja Tammela * Saarioisten hallintopitäjä: Airanne, Akaa, Jalanti ja Tarttila * Sääksmäen hallintopitäjä: Konho, Liattula, Ritvala ja Salo Kihlakunnan rajoja muutettiin vuonna 1869, jolloin Someron eteläosan kylät siirrettiin Turun ja Porin läänistä Hämeen lääniin ja Punkalaitumen itäosan kyliä Hämeen läänistä Turun ja Porin lääniin. ==Lähteet== * ==Aiheesta muualla== * Nuijasodan eteläisin kahakka käytiin Asikkalan Nuijamäellä (kartta Hämeen hallintopitäjäjaosta 1600-luvun alussa] * Hämäläiset ja yläsatakuntalaiset noitaoikeudenkäynnit - alue (kartta Hämeen ja Ylä-Satakunnan hallintopitäjistä vuonna 1635) * Genos 9(1938), s. 16–18 (Jalmari Finne) (Sääksmäen ylisen ja alisen kihlakunnan nykyiset kunnat) Luokka:Suomen kihlakunnat Luokka:Hämeen lääni
Pjotr Mašerov

Pjotr Mironovitš Mašerov (, ; 26. helmikuuta 1918 – 4. lokakuuta 1980) oli valkovenäläinen poliitikko ja partisaanijohtaja. Hän toimi Valko-Venäjän kommunistisen puolueen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1965–1980. ==Elämäkerta== Mašerov syntyi maanviljelijäperheeseen ja opiskeli Vitebskin pedagogisessa instituutissa valmistuen vuonna 1939. Opiskeluiden jälkeen hän toimi fysiikan opettajana vuoteen 1941 saakka. Elokuussa 1941 hän oli mukana perustamassa partisaaniliikettä Vitebskin alueella. Seuraavan vuoden lokakuussa hän sai komentoonsa oman yksikkönsä ja prikaatin maaliskuussa 1943. Lokakuussa 1943 hän siirtyi puolueen töihin. Neuvostoliiton joukkojen vallattua Vilnan alueen Mašerov toimi Komsomolin puheenjohtajana Maladzetšnan ja Vileika hallintopiireissä. Sodan jälkeen hän toimi kommunistisen puolueen töissä muun muassa Brestin kaupungissa ja myöhemmin koko maan kattaneissa viroissa. Mašerov nousi Valko-Venäjän kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi maaliskuussa 1965. Virkakaudellaan hän panosti Valko-Venäjän raskaaseen teollisuuteen, mikä osaltaan paransi alueen taloutta. Samaan aikaan kuitenkin maan venäläistyminen ja neuvostolaistuminen kiihtyi. Miltei koko nuoriso kuului Komsomoliin ja joka yhdestoista kommunistiseen puolueeseen. Mašerov kuoli auto-onnettomuudessa 4. lokakuuta 1980 ollessaan matkalla Baranavitšystä Minskiin. Hänen kuolemansa jälkeen syntyi huhuja siitä, että Leonid Brežnev oli ehkä määrännyt hänet tarkoituksellisesti surmattavaksi kilpailijana. Vaikka Mašerovin virkakaudella toteutettiin esimerkiksi valkovenäjän opetuksen lopettaminen kouluissa, hänellä oli etenkin kuolemansa jälkeen maine kansan johtajana ja "hyvänä kommunistina". ==Lähteet== Luokka:NKP:n keskuskomitean politbyroon ehdokasjäsenet Luokka:Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön jäsenet Luokka:Valkovenäläiset poliitikot Luokka:Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat Luokka:Liikenneonnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Brestskoje pivo

Brestskoje pivo (, ) on Valko-Venäjän Brestissä toimiva, vuonna 1967 perustettu panimoyritys. Yritysrakenteeltaan se on avoin osakeyhtiö (OAO), jonka toimii osana Valko-Venäjän valtion elintarvikonsernia Belgospištšepromia. Panimoyrityksen palveluksessa oli vuonna 2012 keskimäärin 431 työntekijää. Panimoyhtiön Brestskoje pivon liikevaihto oli vuonna 2012 yhteensä 123 miljardia ja nettotulos -12 miljardia Valko-Venäjän ruplaa (tappiota). Euroiksi muunnettuna liikevaihto oli 10,9 miljoonaa ja nettotulos -1,1 miljoonaa (valuuttamuunnos Valko-Venäjän virallisin vuoden 2012 lopun kurssein). Tappiollinen toiminta jatkui myös vuonna 2013, sillä yhtiö raportoi tammi-marraskuun liikevaihdon pudonneen 25 prosenttia ja tappioiden kolminkertaistuneen edellisvuoteen verrattuna 9,2 miljardiin Valko-Venäjän ruplaan eli runsaaseen 2,0 miljoonaan dollariin, joka oli likipitäen neljännes liikevaihdosta. Yritys on ollut edellisvuosina oluen tuotantomäärällä mitattuna keskisuuri valkovenäläinen panimo. Olut-, kvas- ja virvoitusjuomapulloissaan Brestskoje pivo käyttää useita eri brändinimiä. Vuonna 2012 se tuotti kaikkiaan 20,6 miljoonaa litraa olutta. Tämä oli merkittävästi, eli 43,7 prosenttia edellisvuotta vähemmän, joka oli toisin koko maan oluttuotannon ennätysvuosi. Kaikkiaan vuonna 2012 Valko-Venäjällä tuotettiin 428,58 miljoonaa litraa olutta. Tuotannosta 70,69 miljoonaa litraa meni vientiin. Maahan tuodaan olutta esimerkiksi Venäjältä ja Ukrainasta. == Katso myös== * Krinitsa, Valko-Venäjän suurin panimo Minskistä (vielä 2012) * Alivaryja, Carlsbergin panimokonserniin kuuluva panimo Minskistä * Lidskoje pivo, Lidassa toimiva panimo, suomalaisen panimoyritys Olvin tytäryhtiö ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kontsern Belgospištšeprom - Valko-Venäjän valtion elintarviketuotantokonserni (emoyhtiö) (bgp.by) Luokka:Valkovenäläiset panimot ja olutmerkit Luokka:Brest (Valko-Venäjä)
Lidskoje pivo

Lidskoje pivo (, ) on Valko-Venäjän Lidassa toimiva perinteikäs panimoyritys. Yritysrakenteeltaan tämä Lidan olutpanimo on suomalaisen pörssiyhtiö Olvin konserniin kuuluva avoin osakeyhtiö (OAO), jonka vähemmistöomistajina on myös yhtiön nykyisiä ja entisiä työntekijöitä. Lidan olutpanimon toiminta on kasvanut voimakkaasti sen jälkeen, kun Olvi hankki enemmistön yhtiöstä vuonna 2008. Lidskoje-panimon toiminta jatkui hyvin kannattavana myös vuonna 2013, sillä yhtiö raportoi tammi-syyskuun voiton nousseen 11,38 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin, mikä oli 93,8 prosenttia edellisvuotta korkeampi lukema. Toimitusjohtajan mukaan kaikki tuotanto, minkä yhtiö ehti tehdä, kävi hyvin kaupaksi. Venäjälläkin olisi ostajia, mutta yhtiöllä ei riittänyt myytävää niille markkinoille. Yritys on oluen tuotantomäärällä mitattuna yksi suurimmista valkovenäläisistä panimoista. Olut-, kvas-, siideri-, lonkero-, energiajuoma- ja virvoitusjuomapulloissaan Lidskoje pivo käyttää useita eri brändinimiä. Vuonna 2012 se tuotti kaikkiaan 76,32 miljoonaa litraa olutta. Tämä oli 6,7 prosenttia edellisvuotta enemmän, joka oli ollut maan oluttuotannon ennätysvuosi. Kaikkiaan vuonna 2012 Valko-Venäjällä tuotettiin 428,58 miljoonaa litraa olutta. Tuotannosta 70,69 miljoonaa litraa meni vientiin. Maahan tuodaan olutta esimerkiksi Venäjältä ja Ukrainasta. == Katso myös== * Krinitsa, Valko-Venäjän suurin panimo, valtionpanimo Minskistä (suurin 2012) * Brestskoje pivo, Brestissä toimiva keskisuuri valtionpanimo ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Suomi hinkuaa Valko-Venäjän markkinoille (1/2011) (taloussanomat.fi) *Valko-Venäjä avautuu vihdoin (5/2010) (hs.fi) *Olvi varmisti tulevaisuuden kasvuaan (2008) (olvi.fi) Luokka:Valkovenäläiset panimot ja olutmerkit Luokka:Lida Luokka:Olvi
Ihana elämä (albumi)

Ihana elämä on suomalaisen laulaja Sakari Kuosmasen toinen, vuonna 1986 julkaistu studioalbumi. Kuosmanen tulkitsee levyllä pääasiassa Pekka Tegelmanin tekemiä kappaleita. Lisäksi mukana on Esa Kaartamon kappale "Kaihon kultamaa", jonka on levyttänyt myös Kim Lönnholm vuoden 1989 ensialbumilleen Minä olen muistanut. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # # # # # LP-levyn mukana on erillinen lyriikka-arkki. == Muusikot == * Keijo Hirvonen – rummut * Heikki Keskinen – saksofonit * Sakari Kuosmanen – laulu, kitarasoolo (A1), tuottaja * Raimo Salmiheimo – basso * Pekka Tegelman – kitara, piano, kitarasoolo (B1, B5), miksaaja, kansikuva LP-levyn takakannessa on kuvat Kuosmasen taustayhtyeen jäsenistä. === Vierailevat muusikot === * Esa Kaartamo – piano (A5), taustalaulu (B2), ääni (B4) * Markku Johansson – trumpetti (B1 "Kesähitti") * J. Karjalainen – huuliharppu (A5 "Kaihon kultamaa") * Antero Priha – trumpetti (A2, A3, A4) * Esa Pulliainen – kitarasoolo (A4 "Älä jätä minua") * Jarmo Savolainen – syntetisaattori (A1, A2, A3, A4, B1, B2, B4, B5) === Muut tekijät === * Risto Hemmi – äänittäjä, miksaaja (Finnvox) * Markku Törrönen – äänittäjä * Rockvesa – valokuvat * Juha Tyyskä – valokuvat * Seppo Sarkkinen – valokuvat * Team – kansikuva * Lempiäinen – kansikuva * Kirjapaino E. Kuronen – kannen valmistaja == Lähteet == * Sakari Kuosmanen LP Ihana elämä (Amulet WISH 17) 1986 Luokka:Vuoden 1986 albumit Luokka:Sakari Kuosmasen albumit
Ylikulkusilta

Ylikulkusilta on tieliikenteen silta, joka ylittää rautatien, raitiotien tai metroradan. Jalankulkijoille ja/tai pyöräilijöille tarkoitettuja ylikulkuja rakennetaan yleensä siksi, että he voisivat päästä väylän toiselle puolelle turvallisesti. Näistä ylikuluista käytetään nimitystä ylikulkukäytävä. Ylikäytäväsilta on rautatieviranomaisten käyttämä erikoisnimitys rautatien ylittävästä kevyen liikenteen sillasta. Ylikulkuja voidaan rakentaa myös luonnoneläinten auttamiseksi, tällöin puhutaan vihersilloista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sillat
Marina Škermankova

Marina Ivanovna Škermankova (, s. 9. huhtikuuta 1990 Hlybokaje, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Škermankova on edustanut maataan olympiatasolla yhden kerran Lontoossa 2012 ja saavutti tuolloin myös henkilökohtaisen mitalin ollen naisten painonnoston 69 kilon sarjassa pronssilla. == Lähteet == Luokka:Valkovenäläiset painonnostajat Luokka:Valkovenäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hankkijan talo

Hankkijan talo on Helsingin Kampissa Salomonkadun ja Arkadiankadun välissä sijaitseva tiilirakennus, jonka rakennutti autokauppias Sergei Nikolajeff. Konttoritarvikekauppaan aluksi keskittynyt Nikolajeff laajensi pian toimintaansa autokauppaan,Mauranen, Sergei Nikolajeff. KB ja sen toimitilaksi hän hankki Heikinkadun ja Arkadiankadun kulmatontin, jolla oli sijainnut vuonna 1908 purettu Arkadia-teatteri. Tälle tontille valmistui syksyllä 1913 arkkitehti Jarl Eklundin suunnittelema nelikerroksinen autopalatsi, johon liikkeen toiminta sitten keskittyi. Autopalatsissa oli ensimmäisenä Suomessa käytetty betonipalkkeja ja betonisia välipohjia. Modernin autopalatsin rakentajana oli rakennusliike Kreuger & Toll, jonka omisti ruotsalainen Ivar Kreuger. Julkisivumateriaali on tummaa violettiin vivahtavaa tiiltä. Kattotiilien väri on himmeän vihertävä. Helsingin Sanomissa rakennusta luonnehdittiin tuolloin "kompositioltaan erittäin onnistuneeksi". Autopalatsin alakerrassa oli autotalleja, varasto ja huoltotiloja. Katutasossa oli konttori- ja edustustiloja. Toiseen kerrokseen johti ajoramppi, jonka päästä autot siirrettiin muihin kerroksiin autohissillä. Siellä oli myös sisustusverstas. Kolmannessa kerroksessa oli näyttelyhalli, jossa oli tilaa jopa sadalle autolle, ja neljännessä kerroksessa sijaitsivat korjaamotilat. Talon ullakolla oli vielä kaksi tennishallia ja yleisölle avoin amerikkalainen keilarata. Tenniskenttiä erottivat katsomoparvekkeet. Pelaajia varten oli klubihuoneet, pukeutumistilat suihku- ja wc-tiloineen. Valo tuli kattoikkunoista, joiden kaihtimet oli suunniteltu niin, ettei muodostunut varjoja. Kaltevat seinät oli verhoiltu huovalla. Pihan alla oli 20 000 litran vetoinen bensiinisäiliö, josta letkut johtivat portin vieressä olevaan myyntipisteeseen. Autopalatsin tiloissa toimi myös autokoulu. Nikolajeff suunnitteli myös erityisen ajoharjoitteluradan rakentamista palatsin viereen, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen esti tämän toteutumisen. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 autokauppa hiljeni. Maahantuonti loppui, ja bensiinistä oli pulaa. Nikolajeffiin autopalatsi muutettiin pian ammustehtaaksi,Järvenpää HS 30.3.2008 josta vietiin ammuksia Venäjälle. Sisällissodan alkaessa rakennuksen ottivat haltuunsa punaiset, ja Helsingin taistelujen päätyttyä sinne majoittui saksalaisia sotilaita. Nikolajeffin kuoltua perheen omaisuus hajosi. Entinen autopalatsi myytiin 1918 keskusosuusliike Hankkijalle, jonka pääkonttori siitä tuli. Nikolajeffin autoliike jatkoi toimintaansa talon Salomoninkadun puoleisessa osassa aina vuoteen 1978 saakka. Vuonna 1973 talo siirtyi Hankkijalta Alkon omistukseen. Nykyisin sen omistaa Alkon eläkesäätiö.HS 100 vuotta sitten == Lähteet == * *Eeva Järvenpää: Nikolajeffin palatsiin mahtui sata autoa, Kertomuksia keskustan kortteleista, Helsingin Sanomat 30.3.2008 (Archive.org 4.4.2008) *HS 100 vuotta sitten: Nikolajeffin autopalatsi valmistui Kampissa. Helsingin Sanomat 26.1.2014 sivu C 34 === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kamppi
Saksan jääpallomaajoukkue

Saksan miesten jääpallomaajoukkue edustaa Saksaa kansainvälisissä miesten jääpallokilpailuissa. Saksa osallistui ensimmäisiin Jääpallon euroopanmestaruuskilpailuihin 1913, sekä 101 vuotta myöhemmin järjestettyihin epävirallisiin EM-kilpailuihin 2014.. Ensimmäisiin MM-kilpailuihinsa Saksa osallistui 2014.. Vuonna 2016 joukkue voitti B-sarjan mestaruuden. == Menestys maailmanmestaruuskilpailuissa == == Lähteet == Luokka:Jääpallomaajoukkueet Jääpallomaajoukkue
Alemtutsumabi

Alemtutsumabi on monoklonaalinen vasta-aine, jota käytetään lääkkeenä kroonisessa lymfaattisessa leukemiassa. Sillä on myös hoidettu multippeliskleroosia, mutta tämän keskushermostosairauden hoito on kokeiluasteella. Alemtutsumabin kemiallinen kaava on C6468H10066N1732O2005S40, ATC-koodi L01XC04 ja CAS-numero 216503-57-0. == Alemtutsumabi hoitona leukemiassa == Alemtutsumabi on kroonisen lymfaattisen leukemian hoidossa käyttökelpoinen. Kyseistä leukemiatyyppiä ei tarvitse välttämättä hoitaa lainkaan lääkkeillä, koska sen eteneminen on yleensä hidasta. Tarvittaessa voidaan päätyä solunsalpaajahoitoon, jolloin alemtutsumabi on ei ole ensisjainen vaihtoehto. Se tulee kuitenkin kyseeseen, mikäli solunsalpaaja fludarabiinia ei voida käyttää. Alemtutsumabi ei ole solunsalpaaja, vaan se on mekanismiltaan lymfosyyttejä tuhoava vasta-aine, joka tarttuu solujen pintarakenteeseen. Se annostellaan leukemiassa pistoksina ihon alle. Tämä hoito on ollut käytössä parikymmentä vuotta. == Alemtutsumabi MS-taudin hoidossa == Nykyään myös Suomessa on alettu käyttää joulukuussa 2013 alemtutsumabia myös multippeliskleroosiin. Lääkettä annostellaan suonensisäisesti noin kerran vuodessa muutamien päivien aikana. Lääkkeen mekanismina on B- ja T-lymfosyyttien pintarakenteeseen tunkeutumalla vähentää valkosoluja ja hidastaa näiden solujen tautia edistävää vaikutusta. Erityisen hyvin valmiste näyttää sopivan aaltomaisesti etenevässä tautityypissä. Hoidosta on kuitenkin sivuvaikutuksina infektioita ja kilpirauhasen sairauksia. Hoito on myös varsin kallista eikä siitä ole riittäviä kokemuksia, jotta sitä pidettäisiin rutiinihoitona. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *DrugBank: Alemtuzumab *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Alemtuzumab Luokka:Neurologiset lääkkeet Luokka:Vasta-aineet
Soikiomerkit

Soikiomerkeiksi kutsutaan kahta ensimmäistä suomalaista postimerkkiä. Viiden ja kymmenen kopeekan arvoiset merkit otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1856.Suomen postimerkit. Postimuseo. Viitattu 26.1.2014. Suomen ensimmäisiä postimerkkejä edelsivät ehiökuoret, jotka oli otettu käyttöön jo vuonna 1845. Ne olivat kirjekuoria, joihin oli painettu valmiiksi postimerkkiä muistuttava kuva.Suomalaisen postimerkin 150 vuotta -näyttely avautuu Postimuseossa Itella 23.2.2006. Viitattu 26.1.2014. Vuonna 1850 suomalaisiin ehiökuoriin tuli soikionmuotoinen arvoleima, johon käytetyt leimasimet kaiversi ruotsalainen mitalikaivertaja Karl Magnus Mellgren.Mellgren, Carl Magnus (1806 - 1886) Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Biografiakeskus. Viitattu 26.1.2014. Samoilla leimasimilla valmistettiin myös ensimmäiset postimerkit. Ne tekivät valtion Raha-asiain kansliatoimikunnan vahtimestarit yksinkertaisella käsileimauskoneella.Median kronikkaa Hannu Kautto. Viitattu 26.1.2014. Soikiomerkit olivat huokoiselle paperille painettuja ja epäsäännöllisesti käsin leikattuja. Tämän vuoksi niistä puuttuu postimerkeissä yleensä oleva hammaste. Merkkeihin painetun soikion leveys on noin 28 mm ja korkeus noin 24 mm. Viiden kopeekan soikiomerkki on väriltään indigonsininen ja sitä painettiin 235 000 kappaletta. Niistä myytiin merkkien kelpoisuusaikana 138 500 ja loput tuhottiin myöhemmin polttamalla. Alitsariininpunaisia 10 kopeekan merkkejä puolestaan valmistettiin 602 000 kappaletta, joista myytiin 442 439\. Ilmestymisvuoden jälkeen merkkejä painettiin lisäksi 1857 ja 1859.Suomi 1856–1962 postimerkkiluettelo. Keräilijä.net. Viitattu 26.1.2014. Niiden kelpoisuusaika päättyi 31. tammikuuta 1860. Koska vanhoja ehiökuoria ei ollut pakko mitätöidä, pelkäsi postilaitos, että ihmiset alkavat leikkaamaan irti niissä olevia arvoleimoja ja käyttämään uusien postimerkkien sijaan. Tämän vuoksi soikiomerkkeihin tehtiin pieniä muutoksia, joilla ne pysyttiin erottamaan ehiökuorien leikkeistä. Niitä olivat muun muassa postitorviin ja vaakunaan lisätyt "helmet". Soikiomerkeistä on vuosien saatossa tehty myös lukuisia väärennöksiä sekä uusintapainamia. Ne erottaa parhaiten paperin laadusta. Aidoissa soikiomerkeissä se on yleensä huokoista, mutta väärennöksissä kiinteää ja valkoista.Ossa, Mikko: "Suomi – filatelian aarreaitta", s. 136. Postimerkkiliike Lauri Peltonen, Hanko 1972. Soikiomerkkien arvo vaihtelee nykyään muun muassa merkin kunnosta ja sen mitätöintiin käytetystä leimasta riippuen paristakymmenestä eurosta jopa yli kahteen tuhanteen euroon.Suomen Filateliapalvelun huutokauppa Viitattu 26.1.2014. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomalaiset postimerkit
Riffi (lehti)

Riffi on vuodesta 1996 alkaen ilmestynyt suomalainen musiikkilehti, jota julkaisee itsenäinen kustannusyhtiö Idemco Oy. Riffi-lehti käsittelee musiikin tekemiseen, tallentamiseen, esittämiseen sekä jakeluun liittyviä taiteellisia ja teknisiä menetelmiä. Lehden keskeistä sisältöä ovat tästä näkökulmasta toimitetut haastattelut, konserttitapahtumien, musikaalien ja levytyshankkeiden toteutusta esittelevät artikkelit sekä soittimien ja laitteiden esittelyt ja käyttötestit. Lehti sisältää myös perustietoa esimerkiksi akustiikasta, soitinten ja soitinlaitteiden käytöstä sekä ylläpidosta,. Ilmestymistiheys: 1996–1997 neljä numeroa vuodessa, 1998–1999 neljä vakionumeroa ja kaksi teemanumeroa vuodessa, 2000–2003 kuusi numeroa vuodessa, 2004–2013 seitsemän numeroa vuodessa, 2014 kuusi numeroa vuodessa. Riffi-lehden rinnalla Idemco Oy on julkaissut 2000-luvulla Riffi-kirjasarjaa, johon kuuluu useita soiton oppikirjoja, sekä äänittämistä ja äänen jälkimuokkausta käsitteleviä käsikirjoja. Riffi-julkaisut kirjasarjaan kuuluu myös suomalaisia kitaranrakentajia esittelevä Suomalainen kitara 2000-luvulla -kirja. == Aiheesta muualla == * Lehden kotisivut Luokka:Suomalaiset musiikkilehdet
Sarvihai

Sarvihai (Heterodontus francisci) on hitaasti liikkuva ja erakkomainen yöeläin, jota tavataan lähellä kivisiä, hiekkaisia tai päärynälevää kasvavia merenpohjia. Se pystyy kävelemään pohjassa parillisten eviensä avulla, jotka ovat lihaksikkaat ja joustavat. Päivisin se makaa paikallaan kivien lomassa tai luolissa; usein sen pää on kivenhalkeamassa. Sarvihain kuono muistuttaa sian kärsää, ja sillä on pieni suu. Isot, matalat hampaat ovat suun takaosassa, ja kala murskaa niillä merisiilejä, rapuja ja toisinaan luukalojakin. Sarvihain lisääntyminen tapahtuu joulu-tammikuussa: naaras laskee noin 30 munaa ja asettaa ne kivien alle tai halkeamiin. Munakoteloissa on kierukanmallinen muotoilu, jonka ansiosta ne kiinnittyvät tiukasti halkeamiin. ==Lähteet== Luokka:Hait
Wallininkatu

thumb|250px|Wallininkatu. Kuntatalo äärivasemmalla. Wallininkatu () on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Se on nimetty suomalaisen tutkimusmatkailijan Georg August Wallinin mukaan. Avarailmeisen kadun varrella sijaitsee muun muassa Tauno Palon puisto ja eräät Kallion viimeisistä puutaloista. ==Profiili== thumb|250px|Wallininkadun silta. Kuvassa näkyvä Wallininkadun ja Sturenkadun risteysalue sijaitsee Alppiharjun kaupunginosassa. Wallininkatu on noin 500 metriä pitkä. Se alkaa Ensi linjan risteyksestä Linnunlaulun huvila-alueen reunalta ja kulkee pohjoiseen. Katu nousee jyrkähköä mäkeä ylös kohti Wallininkujan risteystä, jossa se tekee mutkan ja kulkee Helsinginkadun ylittävää siltaa Sturenkadun risteykseen. Wallininkadun kanssa risteävät kadut etelästä pohjoiseen lueteltuina ovat: *Ensi linja *Toinen linja *Kolmas linja *Wallininkuja *Alppikatu *Sturenkatu Etelässä Wallininkadun ilmettä hallitsee Kuntatalon punatiilinen rakennuskompleksi. Kadun toisella puolella on entisen sokeainkoulun rakennuksia ja Kallion viimeiset puutalot: Signe Lagerborg-Steniuksen piirtämät talot valmistuivat 1897–1905.Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 98 Wallininkadun vanhimman kerrostalon, Wallininkatu 5:n, piirsi Helge Lundström, ja se valmistui 1938. Viereinen Wallininkatu 7 valmistui seuraavana vuonna ja se on Ferdinand Salokankaan käsialaa.Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 130 Wallininkatu on melko väljä ja avara. Parillisen puolen talot on rakennettu kadusta erilleen ja molemmissa päissään katu päättyy puistoalueeseen. ==Historia== Wallininkadun puutalokausi kesti 1900-luvun alkupuoliskon. Puutalot olivat pääosin kaksikerroksisia ja niissä asuttiin ahtaasti pienissä asunnoissa. Kadun ilme muuttui täysin 1950-luvun lopulta 1970-luvun alkuun kestäneenä ajanjaksona, jolloin puutalot purettiin nykyisten kerrostalojen tieltä. Suomen tasavallan 11. presidentti Tarja Halonen asui 1900-luvun lopulla Wallininkatu 10:ssä. Vuonna 1962 valmistuneen valkoisen kerrostalon ovat piirtäneet Aili ja Niilo Pulkka.Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 158Pertti Heino osti kodin presidentiltä. Helsingin Sanomat 20.5.2012 (Käyttäjätunnuksella). ==Lähteet== *Nenonen, Katri, Toppari, Kirsi: Herrasväen ja työläisten kaupunki - Helsingin vanhoja kortteleita 2, Sanoma Osakeyhtiö 1983, ISBN 951-9135-03-0 *Auvinen, Jari: Puutalojen Kallio, Helsinki: Kustantaja Laaksonen, 2010, ISBN 978-952-5805-27-7 ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Helsingin kadut Luokka:Kallio