EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ibuki (1907)

Ibuki () oli 1907 valmistunut keisarillisen Japanin laivaston Ibuki-luokan taisteluristeilijä, joka romutettiin 1923 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti. Se osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. == Valmistus == Luokan alukset suunniteltiin Venäjän–Japanin sodan aikana. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä aluksista raskaammin aseistuksensa ja uusien suurempi tehoisten turbiinimoottoriensa vuoksi. Moottoreissa oli kuitenkin ongelmia, jotka viivästyttivät Ibukin valmistumista. Alus tilattiin osana vuoden 1904 laivastontäydennysohjelmaa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1907. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 21. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 11. marraskuuta.Gardiner 1985, s. 233. == Palvelus == Hieman palvelukseenoton jälkeen Ibuki teki matkan Thaimaahan osallistuakseen Rama VI Vajiravudhin kruunajaisiin. Alus kuului osana Japanin tukeen ympärysvalloille ensimmäisessä maailmansodassa. Alus suojasi marraskuussa Tasmaninmeren ylittänyttä kymmenen joukkojenkuljetusaluksen muodostamaa saattuetta Albanyyn yhdessä HMS Pyramuksen kanssa. Ibuki ja HMAS Sydney suojasivat Intian valtameren ylittänyttä joukkojenkuljetussaattuetta, joka kuljetti 20 000 miestä ja 7 500 hevosta. Sydneyn irtauduttua saattueesta ja jouduttua taisteluun Saksan keisarikunnan laivaston risteilijän SMS Emdenin kanssa alus jäi saattueen ainoaksi suojaksi. Aluksen päällikkö Kanji Kato olisi halunnut osallistua taisteluun, mutta sai määräyksen pysyä saattueen suojana. Washingtonin laivastosopimuksen astuttua voimaan Ibuki myytiin romutettavaksi 20. syyskuuta 1923. Aluksen tykit säilytettiin ja ne sijoitettiin rannikkopattereiksi Hakodateen sekä Tsugarunsalmeen. == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Ibuki-luokan taisteluristeilijät Luokka:Japanilaiset ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijät
Omenia ja kannu

Omenia ja kannu on taiteilija Mikko Laasion öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1957. Kangas on kiinnitetty kovalevylle. Maalaus on kooltaan 50 × 65 cm ja kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin. Omenia ja kannu on yksi Laasion monista sodan jälkeen maalaamista asetelmista.Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, 2003, s. 66 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Teoksen kuva osoitteessa: Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Omenia ja kannu. Luokka:Suomalaiset maalaukset Luokka:Ateneumin kokoelmat Luokka:Asetelmat
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1979

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1979 käytiin 13. toukokuuta Salossa. == Tulokset == Laji Kultaa Hopeaa Pronssia Miehet 5 km Ari Paunonen, Turun Urheiluliitto Antti Loikkanen, Vuoksenniskan Vesa Taisto Tiri, Oulun NMKY joukkueet Turun Urheiluliitto Vuoksenniskan Vesa Oulun NMKY Miehet 15 km Kaarlo Maaninka, Kauhajoen Karhu Tapio Kantanen, Viipurin Urheilijat Martti Vainio, Turun Urheiluliitto joukkueet Turun Urheiluliitto Tampereen Urheilijat -38 Kauhajoen Karhu Naiset 5 km Irja Paukkonen, Viipurin Urheilijat Elina Pulkkinen, Suonenjoen Vasama Aila Virkberg, Raahen Vesa joukkueet Viipurin Urheilijat Raahen Vesa Uudenkaupungin Urheilijat ==Lähteet== * Luokka:Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 1979 yleisurheilu Luokka:Salon urheilu
NTC Senec

Národné tréningové centrum Senec (NTC Senec) on Slovakiassa Senecin kaupungissa sijaitseva Slovakian jalkapalloliiton harjoituskeskus ja jalkapallostadion. NTC Senecillä pelaavat maaottelujaan Slovakian naisten ja nuorten jalkapallomaajoukkueet ja se toimii maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan ŠK SFM Senecin kotikenttänä. Stadionin lisäksi alueella on myös toinen täysimittainen jalkapallokenttä. == Lähteet == *Národné tréningové centrum NTC Senec Luokka:Slovakian jalkapallostadionit Luokka:Bratislavan alue
Oliivipuun runkoja

Oliivipuun runkoja on taiteilija Mikko Laasion lyijykynätyö, 30×40 cm, vuodelta 1955. Piirustuksen omistaa Ateneumin taidemuseo ja se kuuluu Ateneumin Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin. Laasio alkoi tehdä maisematöitä piirtämällä ja maalaamalla 1950-luvulla. Tämän Oliivipuun runkoja -työn hän teki piirtämällä.Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos Insinöörin rakkaus, 2003, s. 66. ==Lähteet== Luokka:Ateneumin kokoelmat Luokka:Maisemamaalaukset Luokka:Piirustukset Luokka:Suomalaiset kuvataideteokset
Onnellisesta elämästä

Onnellisesta elämästä () on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti sitä kysymystä, kuinka ihminen voi elää onnellista elämää. == Historia == Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 54–62 välillä. Se on yksi hänen dialogeiksi kutsutuista tutkielmistaan. Seneca osoitti teoksen vanhemmalle veljelleen Galliolle,Seneca: Onnellisesta elämästä 1. jolle hän oli osoittanut myös teoksensa Suuttumuksesta. Teos ilmentää Senecan moraalista ajattelua kypsimmillään ja tuo esille tämän stoalaista ajattelua. == Sisältö == Senecan teos on jaettu 28 lukuun. Aluksi Seneca toteaa, että kaikki ihmiset etsivät onnellisuutta, mutta ovat huonoja näkemään, mikä todella tekee elämästä onnellista. Hän tuo esille, että onnellisuuden tavoittelu on järjen tavoittelua. Järjellä hän ei tarkoita pelkästään logiikkaa vaan luonnon (kaikkeuden) toiminnan ymmärtämistä. Seneca esittää, että luonto itsessään on järki (logos). Ihmisten on käytettävä omaa järkeään elääkseen harmoniassa luonnon kanssa. Näin he saavuttavat onnellisuuden. Tietyssä mielessä Seneca yhdistää luonnon ja Jumalan toisiinsa. Hänen mukaansa olemme syntyneet ikään kuin luonnon "valtakuntaan", jossa juuri Jumalan totteleminen on vapautta.Seneca: Onnellisesta elämästä 15. Kun ihminen "uhmaa taivasta", hän ei tee pyhäinhäväistystä vaan tuhlaa aikaansa.Seneca: Onnellisesta elämästä 27. Senecan moraali perustuu nautintojen ylenkatsomiseen. Nautinnot näyttäytyvät hänelle alhaisina, orjamaisina ja katoavaisina. Seneca ylenkatsoo myös onnen käänteitä. Mikään ulkoinen asia ei saa turmella ihmistä. Hän kuitenkin myöntää, että on olemassa hyväksyttäviä nautintoja, jotka ovat maltillisia, rauhallisia, hillittyjä ja tuskin havaittavissa, ja joihin ihminen suhtautuu välinpitämättömästi. Nämä ovat viisaan ihmisen nautintoja.Seneca: Onnellisesta elämästä 8-12. Onnellisuus voidaan näin saavuttaa vain seuraamalla hyvettä, joka kaatuu ikään kuin hyvä sotilas, alistuen haavoilleen, laskien arpensa, ja silti ylistäen sotapäällikköä, jonka puolesta kuolee. Kukaan ei voi elää nautinnollisesti elämättä kunniakkaasti.Seneca: Onnellisesta elämästä 7. Seneca erottaa toisistaan ne hyveet, jotka saavutetaan vain hankalasti, ja ne hyveet, jotka saavutetaan helposti. Hyvettä ei ole olemassa ilman vaivannäköä.Seneca: Onnellisesta elämästä 25. Rikkautta Seneca ei pidä hyvänä tai huonona itsessään, mutta myöntää sen olevan hyödyksi ja tuovan elämään mukavuutta. Näin viisas valitsee rikkauden mikäli se on mahdollista, mutta ei ole omaisuutensa hallitsema. Näin varallisuus nähdään hyveen työvälineenä, josta voidaan myös antaa muille.Seneca: Onnellisesta elämästä 24. == Lähteet == == Kirjallisuutta == === Suomennos === * Seneca: Onnellisesta elämästä. Teoksessa – Sisältää tutkielmat: Viisaan mielenlujuudesta, Lempeydestä, Onnellisesta elämästä, Mielentyyneydestä ja Helvia-äidille, lohduttautumisesta sekä 32 kirjettä. === Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia === * Seneca: De Vita Beata. Teoksessa === Muuta kirjallisuutta === * == Aiheesta muualla == * Seneca, Lucius Annaeus: Ad Gallionem de vita beata. The Latin Library. Luokka:Kirjat filosofiasta Luokka:Seneca nuoremman teokset
Albert Nycop

Albert Werner Nykopp (Nycop) (18. tammikuuta 1877 Helsinki – 25. huhtikuuta 1946 Tukholma) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Nykoppin vanhemmat olivat senaattori Albert Werner Nykopp ja Anna Sofia Idestam. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja opiskeli sitten ulkomailla kieliä ja näyttämötaidetta. Nykopp suoritti 1913 Ruotsissa lääkintävoimistelijan tutkinnon. Nykopp toimi näyttelijänä ja ohjaajana Ruotsalaisessa teatterissa ja Kansanteatterissa sekä Ruotsissa Tukholmassa ja Hälsingborgissa. == Lähteet == * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Senec

Senec on Slovakian länsiosassa sijaitseva kaupunki. Maan pääkaupungin Bratislavan keskustaan on matkaa noin 15 kilometriä. Kaupungin asukasluku oli 17 050 vuonna 2011. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Senecin kaupungin kotisivut Luokka:Slovakian kaupungit Luokka:Bratislavan alue
Isa Merikallio

Isa Merikallio (s. 1968) on suomalainen johtamisen ja itsensä johtamisen valmentaja, liikkeenjohdon konsultti (LJK), motiivianalyytikko, tutkija ja kirjailija. Hänen esikoiskirjansa Suorituselämästä merkityselämään julkaistiin maaliskuussa 2013 (Basam Books). 2014 hän esiintyi YLE/TV1:n Pelastetaan Duunit -sarjassa. Hän toimii pääosakkaana ja johtajana Redera Oy:ssä sekä ForceForGrowth Oy:ssä. Valmentajana Isa Merikallio erikoistunut ylimmän johdon ja johtoryhmien valmennuksiin sekä työyhteisöjen muutosvalmennuksiin. Hän asuu Espoossa tyttärensä kanssa ja harrastaa vapaa-aikanaan kuntoliikuntaa. Hänellä on SM-mitaleja freestyle-hiihdosta, maastopyöräilystä ja cyclo-crossista. SM- mitalien lisäksi hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla triathlonissa. StrongRun on Isa Merikallion vuonna 2010 kehittämä urheilulaji. ==Teokset== * Suorituselämästä Merkityselämään (Basam Books 2013) * Vilpittömästi Välinpitämätön (Basam Books 2014) * Puoli vuotta ennen tuomiota (tositarinallinen romaani, omakustanne 2015) * Jaksaa, jaksaa! Näkökulmia vaaralliseen ja kantavaan vahvuuteen (Basam Books 2015) ==Aiheesta muualla== * Isa Merikallion esittely Kasva.fi-sivustolla * ForceForGrowth Oy * Haastattelu Etelä-Suomen sanomissa * http://www.hs.fi/elama/a1436324103111 Helsingin Sanomat 07/2015 Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset maastopyöräilijät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2011

Suomi osallistui vuoden 2011 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuihin Pariisissa 12 hengen vahvuisella joukkueella, johon kuului kymmenen miestä ja kaksi naista. Joukkueeseen nimettyjen lisäksi Niclas Sandells, Matti Räsänen, Karin Storbacka ja Sandra Eriksson olivat hallikaudella rikkoneet SUL:n asettaman tulosrajan, mutta eivät eri syistä osallistuneet EM-kilpailuihin. Kilpailuiden ainoa finaaliin yltänyt suomalainen oli seiväshyppääjä Minna Nikkanen, joka venyi finaalissa jaetulle neljännelle sijalle uudella Suomen ennätystuloksella 460. Jo karsinnassa hän paransi kolmesti SE:tä tuloksilla 445, 450 ja 455. ==Miehet== Laji Pvm Urheilija Sijoitus Tulos 60 m 5.3. Hannu Hämäläinen välierässään 6. 6,71 Jonathan Åstrand välierässään 8. 6,77 (alkuerissä 6.70) Jarkko Ruostekivi alkuerässään 7. 6,82 3 000 m 4.3. Jonas Hamm alkuerässään 7. 8.16,51 60 m aitajuoksu 4.3. Joona-Ville Heinä alkuerässään 6. 7,90 korkeushyppy 4.3. Osku Torro karsinnassa 13. 222 Jussi Viita karsinnassa 13. 222 seiväshyppy 4.3. Jere Bergius karsinnassa 13. 540 pituushyppy 4.3. Petteri Lax karsinnassa 22. 743 Otto Kilpi karsinnassa 25. 727 ==Naiset== Laji Pvm Urheilija Sijoitus Tulos 800 m 4.3. Suvi Selvenius alkuerässään 4. 2.10,88 seiväshyppy 5.3. ja 6.3. Minna Nikkanen loppukilpailussa 4. 460 SE ==Lähteet== *Suomen joukkue sisäratojen EM- kilpailuihin, seurakisat.fi *Tulokset european-athletics-statistics.org ===Viitteet=== Luokka:Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan- mestaruuskilpailuissa
Eino Mela

Eino Fredrik Vilhelm Mela (sukunimi vuoteen 1901 Malmberg; 15. joulukuuta 1881 Rautalampi – 5. kesäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Melan vanhemmat olivat asioitsija, poliisikomisario Fredrik Eliel Malmberg ja Rosa Adelaide Hänninen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905 ja maisteriksi 1907. Mela toimi Huittisten kansanopiston opettajana ja johtajana 1906-1907. == Teoksia == * Suomen nuorison liiton seitsemäs yl. kokous Kyminlaakson kansanopistolla, heinäkuun 4-9 p:nä 1907 : selonteko ; laatinut Eino Mela. Suomen nuorison liitto, Pori 1907 * Kun kansa nousee : Saksan vapaustaistelu Napoleonia vastaan v. 1813 : Morten Pontoppidanin y.m. mukaan. Gummerus 1914 == Suomennoksia == * P. Munch : Europan valtiollinen kehitys v:sta 1814 meidän päiviimme. Otava 1913 * Labiche : Hiekkaa silmiin! : 2-näytöksinen huvinäytelmä ; suomeksi sovitti Eino Mela. Näytelmäkirjasto n:o 98. Kirja, Helsinki 1913 * Ludvig Fulda : Kahden kesken : yksinäytöksinen huvinäytelmä ; suomeksi sovitti Eino Mela. Näytelmäkirjasto n:o 94. Kirja, Helsinki 1913 * Anne Honoré Joseph ja Ch. Duveyrier : Kaunis myllärinleski : 1-näytöksinen huvinäytelmä ; Mélesvillen ja Duveyrierin mukaan mukaillen suomentanut Eino Mela. Näytelmäkirjasto n:o 96. Kirja, Helsinki 1913 * Gunnar Gunnarsson : Silmäpuoli vaeltaja : islantilainen romaani. Otava 1914 * Kristoffer Janson : Ylioppilas ja papintytär : kertomus. WSOY 1914 == Lähteet == * * Ylioppilasmatrikkeli 1900–1902 Luokka:Suomentajat Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1950 kuolleet
Ventälän seisake

Ventälän seisake eli alkujaan Isonkyrön liikennepaikka avattiin lähelle kirkonseutua, kirkolta lähtevän paikallistien risteykseen (viimeistään) vuonna 1899. Liikennepaikka oli vain Tervajoen alainen laiturivaihde. Laiturirakennus valmistui vuonna 1923 Thure Hellströmin piirustusten mukaan ja sitä laajennettiin vuonna 1946 Jarl Ungernin piirustuksin. Liikennepaikan ympäristö säilyi harvaanasuttuna kirkonkylän läheisen etäisyyden vuoksi ja Orismalan sekä Tervajoen asemien ollessa merkittävämpiä. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1967 ja seisakkeeksi tavaraliikenteen loppuessa seuraavana vuonna. Vuonna 1968 seisake nimettiin Ventäläksi ja kunnan nimi annettiin merkittävämmälle Orismalassa sijaitsevalle asemalle. Henkilöliikenne liikennepaikalle loppui vuonna 1992. Liikennepaikkarakennus ja ratavartijan tupa ovat paikallaan vielä nykyisinkin, tosin yksityisomistuksessa. == Lähteet == * Luokka:Etelä-Pohjanmaan rautatieliikennepaikat Luokka:Isonkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Isonkyrön liikenne
Gunvor

Gunvor on alkuperältään skandinaavinen naisen etunimi, joka saamelaisilla kuitenkin esiintyy myös miehen etunimenä.. Nimi on yhdistetty taistelua tarkoittavasta sanasta gunn ja lupausta tarkoittavasta sanasta. Suomessa nimi Gunvor on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2500 naiselle ja alle 10 miehelle. Yli puolet Suomen Gunvoreista on 1920- ja 1930-luvuilla syntyneitä. Gunvorin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 25. maaliskuuta. == Tunnettuja Gunvoreja == * Gunvor Brettschneider (s. 1933), suomalainen kunnallispoliitikko, Svenska social- och kommunalhögskolanin entinen rehtori * Gunvor Grahn (1907–1982), suomenruotsalainen runoilija * Gunvor Grönvik (1912–1955), suomalainen kuva- ja tekstiilitaiteilija * Gunvor Helander (s. 1941), suomalainen kanttori, kirkkomuusikko ja lähetystyöntekijä * Gunvor Hofmo (1921–1995), norjalainen runoilija * Gunvor Kerkkonen (1903–2002), suomalainen historiantutkija * Gunvor Kronman (s. 1963), suomenruotsalainen kulttuurivaikuttaja, Hanasaaren kulttuurikeskuksen johtaja * Gunvor Möller (1913–1988), suomalainen taidemaalari * Gunvor Olin-Grönqvist (1928–2005), suomalainen keramiikkataiteilija * Gunvor Sandkvist (1923–2014), suomalainen näyttelijä == Lähteet == Luokka:Etunimet
Kimmo Leinonen

Kimmo Leinonen (s. 30. elokuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Kimmo Leinosella ei ole takana merkittävää uraa pelaajana, mutta sitäkin monipuolisempi ura jääkiekon monitoimimiehenä kaukaloiden ulkopuolella. Hänen työstään on suuri osa jäänyt vähälle huomiolle Suomessa, koska Leinonen on ollut pitkään jääkiekon palveluksessa kansainvälisillä kentillä ja kabineteissa. 1970-luvun lopulta 1980-luvun puoliväliin asti Leinonen oli mailateollisuuden palveluksessa ja mailoja ulkomailla kaupatessaan hän innostui lähtemään mukaan suomalaiseen jääkiekkomuseohankkeeseen. Vuonna 1984 Leinonen palasi SM-liigan markkinointipäälliköksi, josta hän siirtyi selostamaan Hockey Night -lähetyksiä televisioon 1988. TV-tehtävät loppuivat 1995, jolloin Leinonen siirtyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton markkinointijohtajaksi aina vuoteen 2007 asti. Leinonen on toiminut myös muun muassa juniorivalmentajana sekä naisten joukkueenjohtajana Tampereen Ilveksessä. Lisäksi Leinonen on toiminut kykyjenetsijänä NHL-joukkue New York Rangersille sekä NHL Central Scouting Bureau:lle. Vuonna 2011 hänet aateloitiin Suomen jääkiekkoleijonaksi numerolla 211. Toukokuussa vuonna 2023 Leinonen aatelointiin IIHF:n kunniagalleriaan. Hän sai myös ensimmäisenä suomalaisena Paul Loicq -palkinnon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kimmo Leinosen tiedot Jääkiekkomuseon sivulla Luokka:Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Simo Muhonen

Simo Muhonen (s. 23. syyskuuta 1996) on suomalainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut karting-sarjoissa vuosina 2001-2012 saavuttaen satunnaista menestystä mm Cadetti-luokassa, Mini-luokassa, KF3, KF2 ja SM-luokassa. Vuonna 2013 Muhonen kilpaili Ranskan F4-mestaruussarjassa. ==Aiheesta muualla== *http://www.simomuhonen.com/simo.php *http://www.simomuhonen.com/uutiset.php Luokka:Suomalaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
London South Bank University

London South Bank University (LSBU) on yliopisto Lontoossa, Isossa- Britanniassa. Sen edeltäjä, Borough Polytechnic Institute, perustettiin vuonna 1892 ja korotettiin yliopistoksi vuonna 1992. Yliopistossa opiskelee 25 000 opiskelijaa. LSBU:ssa on neljä tiedekuntaa: sosiaali- ja terveystieteellinen, taloustieteellinen, humanistinen sekä luonnontieteellinen. Englantilainen taidemaalari David Bomberg opetti Borough Polytechnicissä vuosina 1945–53. Hänen oppilaanaan oli tuolloin Frank Auerbach. LSBU:n kondiittorikoulu (National Bakery School) on maailman vanhin alallaan, ja siellä on valmistettu kakkuja muun muassa kuningatar Elisabet II:n ja prinssi Philipin häihin sekä prinssi Charlesin ristiäisiin.LSBU National Bakery School LSBU:n opiskelijoiden valmistujaisjuhlat pidetään Royal Festival Hallissa kaksi kertaa vuodessa toukokuussa ja lokakuussa.London South Bank University Graduation Ceremony ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== London South Bank Universityn kotisivut Luokka:Lontoon koulutus Luokka:Englannin yliopistot
Emilio De Bono

Emilio De Bono (19. maaliskuuta 1866 Cassano d’Adda – 11. tammikuuta 1944 Verona)Emilio De Bono Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.3.2013. oli italialainen marsalkka ja fasistien tukija. De Bono liittyi Italian armeijaan vuonna 1884 vänrikkinä. Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911 hän toimi yleisesikunnassa ja ensimmäisessä maailmansodassa hän sai mainetta johtamalla hyökkäyksiä itävaltalaisia vastaan Goriziassa 1916 ja Grappassa 1918. Hän jätti palveluksen 1920 kenraalimajurin arvoisena. Sen jälkeen De Bono auttoi Kansallisen fasistipuolueen järjestämisessä ja osallistui vuoden 1922 Rooman marssiin, jonka seurauksena Benito Mussolini nousi Italian johtoon. Vuonna 1924 De Bonoa syytettiin osallisuudesta sosialistipoliitikko Giacomo Matteottin murhaan, mutta hänet vapautettiin. Fasistien noustua valtaan De Bono toimi aluksi Italian poliisiylipäällikkönä ja miliisin komentajana, kunnes hänet nimitettiin Tripolitanian kuvernööriksi. Italian hyökätessä Etiopiaan vuonna 1935 De Bono nimettiin sodan ylipäälliköksi, mutta hänet korvattiin pian pätevämmäksi havaitulla Pietro Badogliolla. Tästä huolimatta De Bono ylennettiin Italian marsalkaksi. Syrjäyttämisensä jälkeen hänet siirrettiin merentakaisten joukkojen tarkastajaksi. Hän vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan. De Bono nimitettiin ministeriksi vuonna 1942. Fasistien suuren neuvoston kuuluisassa kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 hän äänesti enemmistön mukana Mussolinin erottamisen puolesta. Palattuaan vielä tilapäisesti valtaan Pohjois-Italiassa (ks. Italian sosiaalinen tasavalta) Mussolini pidätytti De Bonon, joka tuomittiin maanpetoksesta kuolemaan ja teloitettiin ampumalla. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Mussolinin syrjäyttämiseen osallistuneita, muun muassa Galeazzo Ciano. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italian marsalkat Luokka:Italialaiset fasistiset poliitikot Luokka:Maanpetoksesta teloitetut Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Tulikurkkukerttuli

Tulikurkkukerttuli (Setophaga fusca) on kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Tulikurkkukerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Laji talvehtii Keski-Amerikan eteläosissa ja Etelä-Amerikan pohjois- ja luoteisosissa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sen kannankehitys on kasvava. ==Lähteet== Luokka:Loistokerttulit
Nordlysplanetariet

thumb|Nordlysplanetariet ulkoapäin Nordlysplanetariet on Norjan suurin planetaario. Se avattiin vuonna 1989. Ensimmäinen planetaariota ylläpitänyt yritys meni konkurssiin jo vuonna 1991. Vuosina 1991–2000 planetaariota ylläpitivät Tromssan kaupunki, Tromssan yliopisto ja Troms Fylkes Dampskibsselskap AS, ja tuolloin Statsbygg omisti planetaariorakennuksen. Nykyisin yliopisto omistaa rakennuksen ja Nordnorsk vitensenter ylläpitää toimintaa. Planetaariossa on planetaariosali, Stjernesalen, johon mahtuu 90 henkilöä. Kupolin halkaisija on 12 metriä. == Aiheesta muualla == * Nordlysplanetariet Luokka:Planetaariot Luokka:Tromssa Luokka:Norjan nähtävyydet
Samsung Galaxy Xcover 2

Samsung Galaxy Xcover 2 on Samsung Galaxy Xcover -puhelimen seuraaja. Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Android 4.1.2. Laite on IP67-sertifioitu ja se kestää vettä, pölyä, hiekkaa, lunta ja kuraa. Puhelimen Bluetooth-versio on 4.0 ja se käyttää 2G- ja 3G-verkkoja. Laitteessa on ominaisuuksina muun muassa GPS, taskulamppu ja offline-karttoja. Puhelimen takakamera pystyy ottamaan 5 megapikselin valokuvia ja 1280 × 720 resoluution videokuvaa. Kritiikkiä on herättänyt puhelimen vähäinen tallennustilan määrä, joka tulee täyteen jo muutaman sovelluksen asentamisen jälkeen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Galaxy Xcover 2 Luokka:Android-pohjaiset laitteet‎ Luokka:Vuoden 2013 matkapuhelimet Luokka:Kosketusnäytölliset älypuhelimet
Nordic Optical Telescope

Nordic Optical Telescope (Pohjoismainen Optinen Teleskooppi) eli NOT on tähtitieteellinen teleskooppi joka sijaitsee 2382 metrin korkeudella Roque de los Muchachosin observatoriossa, La Palmalla Kanarian saarilla. Teleskooppi perustettiin Tanskan, Ruotsin, Islannin, Norjan ja Suomen yhteishankkeena ja se vihittiin käyttöön vuonna 1989 säännöllisten tutkimusten alkaessa vuonna 1990. Sisäänpääsy on sallittu kaikille tähtitieteilijöille kansallisuudesta riippumatta.http://www.not.iac.es/general/notsa/ NOT oli ensimmäinen suuri teleskooppi, joka suunniteltiin käyttämään aktiivista optiikkaa korjaamaan ohuen ja kevyen pääpeilin muotoa. Pääpeili on halkaisijaltaan 2,56 metriä, paksuudeltaan 190,3 millimetriä ja painaa 1925 kilogrammaa.http://www.not.iac.es/telescope/tti/technical-details.html Nordic Optical Telescopen mukaan on nimetty pikkuplaneetta 2857 NOT. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Teleskoopit Luokka:Espanjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Espanjan tiede ja tekniikka Luokka:La Palma Luokka:Pohjoismaat
Rudolf Kirchschläger

Rudolf Kirchschläger (20. maaliskuuta 1915 – 30. maaliskuuta 2000) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1974–1986. Sitä ennen hän toimi Itävallan ulkoministerinä 1970–1974. == Lähteet == Luokka:Itävallan presidentit Luokka:Itävallan ulkoministerit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Opportunity Liga

Opportunity Liga on Montenegron korkein koripallosarja. == Joukkueet kaudella 2012–2013 == *KK Budućnost *KK Danilovgrad *KK Teodo *KK Lovćen *KK Mogren *KK Mornar *KK Ulcinj *ABS Primorje *KK Jedinstvo *KK Ljubovic *KK Sutjeska == Mestarit == *2007: KK Budućnost *2008: KK Budućnost *2009: KK Budućnost *2010: KK Budućnost *2011: KK Budućnost *2012: KK Budućnost == Aiheesta muualla == *Virallinen kotisivu Luokka:Montenegron koripallosarjat
Hannu Soro

Hannu Heikki Johannes Soro (10. syyskuuta 1952 Karkku – 13. joulukuuta 2023) oli suomalainen opettaja, kunnallispoliitikko sekä jääkiekkovaikuttaja. Vuonna 1980 Hämeenlinnassa valmistunut Soro oli koulutukseltaan peruskoulun opettaja, mutta työuransa hän teki ammattioppilaitoksissa sekä lukioissa. Soro työskenteli vuodesta 2004 vuoden 2019 asti Tampereen lyseon lukiossa, jossa hän toimi opinto-ohjaajana sekä apulaisrehtorina, kunnes jäi eläkkeelle. ==Jääkiekko== Hannu Sorolla ei ole pelaajataustaa jääkiekossa, mutta hän oli todellinen monitoimimies niin seura- kuin maajoukkuetasolla sekä erotuomaritoiminnassa. Soro toimi huoltajana SM-sarjassa ja SM-liigassa pelanneessa KooVeessa vuosina 1971–1977 sekä A-maajoukkueessa 1983–1992. Hän kuuluikin ensimmäiset arvokisamitalit voittaneiden maajoukkueiden huoltoryhmään. Näiden lisäksi Soro toimi nuorten maajoukkueissa huoltajana ja joukkueenjohtajana. Ilveksen liigajoukkueen joukkueenjohtajana Soro toimi 1991–1993 ja 1995–2000 sekä joukkueen tiedottajana 1991–2000. Jääkiekkoerotuomarina Soro toimi 1971–1985, joista vuodet 1979–1983 päätuomarina SM-liigassa. Vuonna 1980 Soro tuomitsi ensimmäisenä suomalaisena ottelun Ruotsin Elitserienissä. Näiden lisäksi Sorolla oli lukuisia luottamustehtäviä Suomen jääkiekkoliiton ja SM-liigan eri elimissä. Hannu Soro oli Hämeen Liikunta ja Urheilu ry:n puheenjohtaja. == Saavutukset ja palkinnot == * SM-liigan pronssi 1977, Koovee (huoltaja) * Olympiahopea 1988, A-maajoukkue (huoltaja) * Kanada-cupin kolmas sija 1991, A-maajoukkue (huoltaja) * MM-hopea 1992, A-maajoukkue (huoltaja) * SM-liigan hopea 1998, Ilves (joukkueenjohtaja) * Suomen jääkiekkoleijona #216 ==Politiikka== Entisen maajoukkuejääkiekkoilija Lasse Oksasen houkuttelemana kunnallispolitiikkaan lähtenyt Soro istui Tampereen kaupunginvaltuustossa kaksi täyttä kautta (2005–2008 ja 2009–2012) sekä toimi varavaltuutettuna kausilla 2001–2004 ja 2013–2016. Lisäksi huhtikuussa 2002 Soro nousi varasijalta valtuustoon kesken kauden. Soro osallistui kunnallisvaaleihin Tampereen Sitoutumattomien ehdokkaana. ==Lähteet== * * * *Soron tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla. === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkovaikuttajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Saksan rajoittamaton upotussota

Saksan rajoittamaton upotussota eli rajoittamaton sukellusvenesota oli Saksan sotavoimien toimintatapa Pohjois-Atlantin, Pohjanmeren ja Englannin kanaalin alueella ensimmäisen maailmansodan loppupuolella vuosina 1917–1918. Sillä tarkoitettiin, että kaikki vihollisen ja puolueettomien maiden alukset upotetaan ilman varoitusta. Tätä perusteltiin sillä, että Iso-Britannia oli asettanut Saksan kauppasaartoon eikä siis päästänyt puolueettomien maiden laivoja Saksaan.. ==Sukellusvenesodan alku== Saksalaiset aloittivat sukellusveneiden rakentamisohjelman, kun sodan alussa syyskuussa 1914 muutama sukellusvene upotti useita Ison-Britannian sota-aluksia. Pian Saksalla oli käytössään kolmisensataa sukellusvenettä. Saksa julisti 4. helmikuuta 1915, että se upottaa kaikki alukset, jotka kuljettavat sotatarvikkeita ympärysvalloille. Brittiläisen RMS Lusitanian upottaminen 7.5.1915 kuitenkin suututti amerikkalaisia, varsinkin kun turmassa hukkui yli 1 200 ihmistä. Syyskuussa 1916 Saksa sopi Yhdysvaltojen kanssa, että kauppalaivat ensin pysäytetään ja tarkistetaan, eikä ihmisuhreja tule, jos ne upotetaan. ==Alusten upottaminen ilman varoitusta== Kauppasaarron aiheuttama elintarvikepula kävi Saksassa sietämättömäksi, ja se julisti 1. helmikuuta 1917 rajoittamattoman upotussodan, vaikka se samalla merkitsi Yhdysvaltojen liittymistä ympärysvaltoihin. Ajatuksen takana oli ylipäällikkö Paul von Hindenburg. Nyt kaikki vihollisen ja puolueettomien maiden alukset upotettiin ilman varoitusta. Merellä oli jatkuvasti 40 sukellusvenettä ja kesän 1917 aikana ne upottivat 795 kauppalaivaa. ==Brittien vastatoimet== Britit tarvitsivat tehokasta asetta sukellusveneitä vastaan. Sellainen oli MK 6 -merimiina, jonka tuntosarvissa oli kosketussytyttimet. Niitä laskettiin mereen 76 000 kappaletta. Englannin kanaalissa upotettiin merimiinoilla 26 sukellusvenettä. Myös syvyyspommit, torpedot, tykkituli ja ilmahyökkäykset olivat käytössä. Lopuksi keksittiin suojata kauppalaivoja hävittäjillä. Marraskuussa 1918 Saksa sai upotetuksi enää 15 kauppalaivaa, ennen kuin aselepo tuli voimaan 11.11.1918. == Lähteet == Luokka:Ensimmäisen maailmansodan meritaistelut Luokka:Saksa ensimmäisessä maailmansodassa
Ramesh Patel

Ramesh Unka Patel (s. 12. syyskuuta 1953 Auckland) on uusiseelantilainen entinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän kuului kultaa voittaneeseen miesten joukkueeseen vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja oli samalla joukkueen ensimmäinen intialaistaustainen pelaaja. Hän sijoittui joukkueineen lisäksi yhdeksänneksi kesäolympialaisissa 1972 Münchenissä ja seitsemänneksi kesäolympialaisissa 1984 Los Angelesissa. Patel toimi myös Uuden-Seelannin jääkiekkoliiton puheenjohtajana yli 20 vuoden ajan. == Lähteet == Luokka:Uusiseelantilaiset maahockeypelaajat Luokka:Uusiseelantilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sadi Carnot (Ranskan presidentti)

Marie François Sadi Carnot (11. elokuuta 1837 Limoges – 25. heinäkuuta 1894 Lyon)Sadi Carnot Structurae. Viitattu 25.3.2013. oli ranskalainen insinööri ja valtiomies, joka toimi Ranskan kolmannen tasavallan presidenttinä vuosina 1887–1894. Hän kuoli italialaisen anarkistin puukotettua häntä. Sadi Carnot oli vasemmistolaisena poliitikkona tunnetun Hippolyte Carnot'n poika ja Ranskan suuressa vallankumouksessa ansioituneen Lazare Carnot'n pojanpoika.Sadi Carnot Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.3.2013. Hänen setänsä oli tunnettu fyysikko Sadi Carnot. Carnot opiskeli École Polytechniquessa sekä sillan- ja tienrakennuskoulu École nationale des ponts et chaussées’ssa. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1863 ja sai valtion viran Annecyn kaupungista. Tuona aikana hän suunnitteli muun muassa Rhônen ylittävän niin sanotun Carnot’n sillan Collongesissa. Ranskan–Saksan sodan alettua 1870 Carnot siirtyi politiikkaan. Hän sai hallitukselta tehtäväkseen organisoida sotilaallista vastarintaa Normandiassa. Carnot toimi hetken aikaa Seine-Inférieuren prefektinä, kunnes hänet valittiin uuden tasavallan edustajainkamariin Côte-d'Orin departementista. Hän kuului tasavaltalaisten vasempaan siipeen ja erikoistui julkisia töitä ja rautateiden kehittämistä koskeneisiin kysymyksiin. Carnot toimi vuodesta 1878 yleisten töiden ministeriön alivaltiosihteerinä ja vuodesta 1880 itse ministerinä. Vuonna 1885 hänestä tuli edustajainkamarin varapuhemies sekä kauppa- ja valtiovarainministeri. Carnot valittiin presidentiksi joulukuussa 1887. Presidenttikaudellaan hän joutui vastaamaan muun muassa kenraali Georges Boulanger’n sekä radikaalin työväenliikkeen aiheuttamiin haasteisiin. Ranskan johtoa koetteli myös vuoden 1892 Panama-skandaali. Carnot onnistui kuitenkin säilyttämään suosionsa. Hänen kautensa myönteisiä symbolisia tapahtumia olivat vallankumouksen satavuotisjuhla ja Pariisin maailmannäyttely vuonna 1889. Carnot’n pidettyä puheen näyttelyssä Lyonissa 24. heinäkuuta 1894 italialainen anarkisti Sante Caserio puukotti yllättäen häntä. Hän kuoli vammoihinsa seuraavana yönä ja hänet haudattiin Pariisin Panthéoniin. Caserio tuomittiin myöhemmin kuolemaan ja teloitettiin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Sadi Marie François Carnot Assemblée Nationale Luokka:Ranskan presidentit Luokka:Ranskan valtiovarainministerit Luokka:Ranskalaiset insinöörit Luokka:Ranskalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Andorran ruhtinaskumppanit Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1894 kuolleet
Trevor Manning

Trevor Wayne Manning (s. 19. joulukuuta 1945 Wellington) on uusiseelantilainen entinen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen miesten joukkueeseen. Manning pelasi kisoissa maalivahtina. == Lähteet == Luokka:Uusiseelantilaiset maahockeypelaajat Luokka:Uusiseelantilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lalita Jauhleuskaja

Lalita Vadimovna (Milšina-)Jauhleuskaja (s. 31. joulukuuta 1963 Sokol, Vologdan alue, Venäjä) on ampuja. Hän kilpaili viisissä perättäisissä kesäolympialaisissa vuosina 1996–2012 ja sai pronssia 25 metrin urheilupistooliammunnassa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Hän edusti Sydneyn kisoissa Valko-Venäjää. Tätä myöhemmissä olympiakisoissa hän on kilpaillut Australian edustajana.Lalita Milshina-Yauhleuskaya Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == Luokka:Valkovenäläiset ampujat Luokka:Australialaiset ampujat Luokka:Valkovenäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1921

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin kolmannen kerran Ruotsin Tukholmassa 5. -6. helmikuuta 1921. == Miesten yleismestaruus == Epäviralliset loppupisteet Sija Kilpailija Maa 500 m # 5 000 m # 1 500 m # 10 000 m # Pisteet Sijap.1 1 Arvo Tuomainen 46,4 1T 8.57,0 4 2.26,1 1 18.39,5 3 204,775 9,5 2 Ole Olsen 47,3 6 8.48,8 1 2.28,3 3 18.22,4 2 204,733 12 3 Harald Strøm 47,4 7T 8.51,4 2 2.28,6 4 18.17,3 1 204,938 14,5 4 Clas Thunberg 47,4 7T 8.56,9 3 2.27,2 2 18.44,7 4 206,392 16,5 5 Julius Skutnabb 47,5 9T 9.10,6 6 2.32,3 5 18.49,2 5 209,787 25,5 6 Roald Larsen 46,4 1T 9.18,9 11 2.33,0 6 19.03,8 9 210,480 27,5 7 Eric Blomgren 47,9 11 9.05,7 5 2.35,7 11 18.50,0 6 210,870 33 8 Theodor Pedersen 47,2 5 9.16,3 8 2.34,0 8 19.51,3 14 213,728 35 9 Walter Tverin 48,3 12 9.17,7 9 2.33,7 7 18.53,0 8 211,953 36 10 Aksel Belewicz 46,9 4 9.21,1 12 2.34,2 9 19.39,6 13 213,390 38 11 Ilmari Danska 47,5 9T 9.18,3 10 2.34,9 10 19.28,1 10T 213,368 40 12 Waldemar Bergström 49,6 16T 9.11,5 7 2.39,0 14 18.50,5 7 214,275 42 13 Axel Blomqvist 46,8 3 9.53,0 15 2.37,7 13 20.24,0 16 219,867 47 14 Petrus Axelson 48,9 14 9.27,7 13 2.36,4 12 19.28,1 10T 216,208 48,5 15 Karl Johansson 49,7 18 9.33,2 14 2.41,1 15 19.38,7 12 219,655 56 1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu. == Lähteet == * SpeedSkatingNews [.info] * Suomalaisluistelijat arvokisoissa * Suomen Urheilulehti 10. helmikuuta 1921, sivu 75 (puuttuu Roald Larsenin pisteet) Luokka:Vuoden 1921 pikaluistelu Luokka:Tukholman urheilutapahtumat Luokka:Pikaluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut
Thorvald Eigenbrod

Jakob Thorvald Eigenbrod (2. joulukuuta 1892 Aalborg – 5. toukokuuta 1977 Munkebjerg) oli tanskalainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä lajissa hopeaa saaneeseen miesten joukkueeseen.Thorvald Eigenbrod Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset maahockeypelaajat Luokka:Tanskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Satanic Warmasterin diskografia

Suomalaisen black metal -yhtye Satanic Warmasterin diskografia koostuu viidestä studioalbumista, viidestä kokoelma-albumista, neljästä EP-levystä, kahdestatoista split-albumista sekä kolmesta singlestä. === Studioalbumit === * * * * * * === EP:t === * * * * === Kokoelmat === * * * * * === Livealbumit === * * * === Split-albumit === * * * * * * * * * * * * ===Demot=== * * === Singlet === * * * == Aiheesta muualla == * Luokka:Diskografiat
Karl Johan Moring

Karl Johan Moring (20. marraskuuta 1832 Kalvola – 6. maaliskuuta 1868 HelsinkiMeteli.net) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. ==Henkilöhistoria== Moringin vanhemmat olivat meriupseeri ja maanmittari Carl Matthias Moring ja Eva Charlotta Sjöman. Hän kävi Helsingin alkeiskoulun ja opiskeli viulun- ja pianonsoittoa Rudolf Lagin johdolla. Leipzigin konservatoriossa hän opiskeli 1856–1858 ja palasi sen jälkeen Suomeen perustamansa Sylvia-kuoron johtajaksi. Leipzigissa hän oli vielä toiseen otteeseen 1860–1861. Moring toimi paitsi kuoronjohtajana, myös laulun- ja musiikinopettajana. Hän kuoli lavantautiin Helsingissä keväällä 1868 alle 40-vuotiaana. ==Taiteellinen tuotanto== Moring sävelsi vaatimattomia kuoro- ja yksinlauluja. Hänen sävellyksistään tunnettuja ovat muun muassa virsi ”Taivaat kaikki valtiaansa”Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, p. 35 sekä Työväenopiston laulukirjassa 1928 julkaistu laulu ”Mökin poika” J. L. Runebergin tekstiin.”Mökin poika” Wikiaineistossa Moringin arkistoa on talletettu Kansalliskirjastoon.Svenska Litteratursällskapet ===Sävellyksiä ja sovituksia=== Moringin sävellyksiä ja sovituksia ovat: * Yksinlauluja, kuten Tre sånger med accompagnement af Forte-Piano (1858), Den Ensamma (1862) ja Den Väntade (1864) * Kuorolauluja, kuten Arbetarsång * Kansanlaulujen sovituksia * Kokoelma lauluja ja laulelmia neliääniselle sekakuorolle, mukaan lukien kahdeksan omaa sävellystä, julkaistiin seitsemänä vihkona Sånger och visor, satta för blandad qvartett (1863-1865) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka: Suomalaiset sovittajat Luokka: Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1832 syntyneet Luokka:Vuonna 1868 kuolleet
Johan Christoffer von Morian

Johan Christoffer von Morian (18. marraskuuta 1752 Perniö – 23. tammikuuta 1811 Pernaja) oli Kymin laamanni 1786–1795, minkä jälkeen hän viljeli Pernajassa Sarvilahden kartanon maita. Von Morianin vanhemmat olivat laamanni Juhana Kristoffer von Morian ja Hedvig Helena Creutz ja puolisot vuodesta 1878 Kristiina Katariina Rotkirch (k. 1795) ja vuodesta 1795 Maria Elisabeth Rotkirch (k. 1812), jotka olivat sisaruksia. Von Morian kirjoittautui ylioppilaaksi Turkuun 1792 ja Upsalaan 1769, suorittaen lakitieteen tutkinnon 1770. Hän toimi kansliakollegiossa, yleten 1782 kansliapresidentin ensimmäiseksi sihteeriksi. Hovin juhlamenojen varaohjaaja hänestä tuli 1775, laamannin arvon hän sai 1779. Von Morian oli maaherran sijasta vastaanottamassa keisari Aleksanteri I:tä, kun tämä tuli Porvoon valtiopäiville 1809. Pitämässään puheessa Morian korosti Suomen perustuslakien säilyttämisen merkityksellisyyttä.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, p. 35 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1752 syntyneet Luokka:Vuonna 1811 kuolleet
Virtain kirkko

Virtain kirkko on puinen pohjalainen paanukattoinen ristikirkko Virroilla. Sekä kirkon että kirkkoon käytävällä yhdistetyn tapulin rakensi Antti Hakola. Kirkon rakennustyöt ajoittuivat vuosille 1773–1774 ja pohjalainen renessanssitapuli valmistui pari vuotta myöhemmin 1776. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virtain kirkko Luokka:Virtain kirkkorakennukset Luokka:Suomen puiset ulkoviisteiset ristikirkot
Esa Sulkava

Esa Sulkava (s. 14. toukokuuta 1937 Tampere) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän työskenteli Helsingin Sanomien jääkiekkotoimittajana 1960–1970, Ilta- Sanomien urheilutoimituksen päällikkönä 1970–1996 ja lehden erikoistoimittajana 1996–2002. Sulkava valittiin Vuoden urheilutoimittajaksi 1990. Pro Urheilu -mitali hänelle myönnettiin 2011 ja Sulkava on myös Suomen jääkiekkoleijona numero 218. ==Lähteet== * * *Sulkavan tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla. Luokka:Suomalaiset urheilutoimittajat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wilhelm Miklas

Wilhelm Miklas (15. lokakuuta 1872 Krems an der Donau, Itävalta-Unkari – 20. maaliskuuta 1956 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1928–1938. Ennen presidentiksi tuloaan hän oli Itävallan parlamentissa 1907–1914. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Itävallan presidentit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Ekogen

Ekogen Oy on vuonna 2006 perustettu yritys, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Yrityksen päämarkkina-alue on Eurooppa. Yritys on kehittänyt pienvoimalaitoksen, joka käyttää energialähteenä biomassaa, kuten puupellettiä tai puuhaketta. Laitos tuottaa sähköä ja lämpöä yhteistuotantona (CHP). Teknologia perustuu mikroturbiinin käyttöön voimakoneena. Laitos soveltuu kohteisiin, joissa sähkö ja lämpö voidaan hyödyntää samanaikaisesti. Tällaisia kohteita ovat esimerkiksi pienteollisuus, kasvihuoneet, lämpöyrittäjäkohteet, kiinteistöt, maatilat, vapaa-ajankeskukset ja energiaverkoista riippumattomat yhteisöt. Pienvoimalaitoksen avulla voidaan vähentää hiilidioksidipäästöjä korvaamalla fossiilisilla polttoaineilla tuotettua energiaa uusiutuvalla energialla. Toiminta perustuu lähienergiaan, jolloin tarvittava polttoaine hankitaan lähialueelta, ja tuotettavat sähkö ja lämpö käytetään samalla alueella. Tällöin vähennetään polttoaineen kuljetuksesta ja energian siirrosta aiheutuvia päästöjä ja kustannuksia. == Lähteet == * www.ekogen.fi Ekogen Oy:n kotisivut Luokka:Suomalaiset teollisuusyritykset
Peugeot 305

Peugeot 305 on Peugeot’n vuosina 1977–1988 valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi Peugeot 304:n. Sen seuraajiksi tulivat Peugeot 309- ja 405-mallit. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot 305. Ainoa korimalli oli aluksi neliovinen sedan. Vuonna 1980 esiteltiin farmarimalli Break, josta tuli saataville myös kolmiovinen tavarankuljetusmalli ilman takaikkunoita ja -istuimia. Valikoimassa olivat aluksi 1,3- (65 hv) ja 1,5-litraiset (74 hv) bensiinimoottorit, hieman myöhemmin tuli myös 1,5-litrainen (50 hv) dieselmoottori. Vuonna 1982 kojetaulua uudistettiin ja keulaa kallistettiin hieman taaksepäin. Auto sai uudet XU-sarjan moottorit, joihin kuului 1,6- ja 1,9-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,9-litrainen dieselmoottori. Vuonna 1984 esiteltiin urheilullinen 305 GTX, jossa oli 1,9-litrainen (105 hv) moottori Solex-kaksoiskaasuttimilla. Ulkoisesti mallin tunnisti 14-tuumaisista alumiinivanteista ja takaspoilerista. Vuonna 1986 GTX sai tuuletetut jarrulevyt ja valinnaisena saataville tuli ZF:n automaattivaihteisto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == 305 Luokka:C-segmentin autot Luokka:1970-luvun autot Luokka:1980-luvun autot
Screen Actors Guild Life Achievement Award

Screen Actors Guild Life Achievement Award on elämäntyö-palkinto, jonka yhdysvaltalainen yli 120 000 näyttelijää edustava ammattiliitto Screen Actors Guild on jakanut vuodesta 1962 (paitsi vuosina 1964 ja 1981). Palkinto annetaan näyttelijöille elämäntyöstään. == Palkinnon saaneet == ;1960-luku *1962: Eddie Cantor *1963: Stan Laurel *1965: Bob Hope *1966: Barbara Stanwyck *1967: William Gargan *1968: James Stewart *1969: Edward G. Robinson ;1970-luku *1970: Gregory Peck *1971: Charlton Heston *1972: Frank Sinatra *1973: Martha Raye *1974: Walter Pidgeon *1975: Rosalind Russell *1976: Pearl Bailey *1977: James Cagney *1978: Edgar Bergen *1979: Katharine Hepburn * ;1980-luku *1980: Leon Ames *1982: Danny Kaye *1983: Ralph Bellamy *1984: Iggie Wolfington *1985: Paul Newman ja Joanne Woodward *1986: Nanette Fabray *1987: Red Skelton *1988: Gene Kelly *1989: Jack Lemmon ;1990-luku *1990: Brock Peters *1991: Burt Lancaster *1992: Audrey Hepburn *1993: Ricardo Montalban *1994: George Burns *1995: Robert Redford *1996: Angela Lansbury *1997: Elizabeth Taylor *1998: Kirk Douglas *1999: Sidney Poitier * ;2000-luku *2000: Ossie Davis ja Ruby Dee *2001: Edward Asner *2002: Clint Eastwood *2003: Karl Malden *2004: James Garner *2005: Shirley Temple Black *2006: Julie Andrews *2007: Charles Durning *2008: James Earl Jones *2009: Betty White ;2010-luku *2010: Ernest Borgnine *2011: Mary Tyler Moore *2012: Dick Van Dyke *2013: Rita Moreno *2014: Debbie Reynolds *2015: Carol Burnett *2016: Lily Tomlin *2017: Morgan Freeman *2018: Alan Alda *2019: Robert De Niro Luokka:SAG-palkinto
Jaskari

Jaskari on suomenkielinen sukunimi. Jaskari-nimisiä suomalaisia henkilöitä: * Aaro Jaskari (1880–1925), maanviljelijä ja Edistyspuolueen kansanedustaja * Harri Jaskari (s. 1964), kokoomuspoliitikko * Jaakko Jaskari (s. 1943), jääkiekkoilija * Juhani Jaskari (1930–1988), kääntäjä * Mikko Jaskari (1866–1936), maanviljelijä, kansanedustaja ja kokoomuspoliitikko * Mikko Jaskari (1902–1979), juristi ja K. J. Ståhlbergin kyydityksen johtaja, kansanedustaja Mikko Jaskarin poika * Osmo V. Jaskari (1926–2011), taloustieteilijä, professori * P. K. Jaskari (1920–1998), Kamera-lehden päätoimittaja * Tauno Jaskari (s. 1934), painija. == Katso myös == * Yli- Jaskari
Tujunen

Tujunen on suomenkielinen sukunimi. Tujunen-nimisiä henkilöitä: * Jatta Tujunen (1915–2009), suomalainen toimittaja ja tiedottaja * Jyrki Tujunen (s. 1968), suomalainen kilpapyöräilijä * Leo Tujunen (1910–1988), Suomen Kuvalehden päätoimittaja * Taru Tujunen (s. 1970), suomalainen kokoomuspoliitikko.
Juha Kauppinen (toimittaja)

Juha Kauppinen (s. 1975) on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka on kirjoittanut useita teoksia luonnosta ja luonnon asemasta yhteiskunnassa. Hän on erikoistunut nonfiktioon eli kertovaan tietokirjallisuuteen ja reportaasikirjoittamiseen. Kauppinen tuli alun perin tunnetuksi tutkivasta journalismista. Hän on kirjoittanut viisi kirjaa, Talvivaaran vangit (2016, yhdessä Sampsa Oinaalan kanssa), Monimuotoisuus – kertomuksia katoamisista (2019), Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija (2021), Monimuotoisuus – lyhyt oppimäärä (2022) ja Korvaamattomat – kertomuksia maailman avainlajeista (2023, yhdessä kuvittaja Janne Torisevan kanssa). Lisäksi hän on kirjoittanut tekstin 2021 julkaistuun Hannu Hautalan luontokuvateokseen Sata parasta. Kauppisen kirja Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija oli inspiraationa dokumentaristi Virpi Suutarin Havumetsän lapset -elokuvalle, joka tuli ensi-iltaan maaliskuussa 2024.”Menkää töihin”, suomalaiset huutelevat metsä­aktivisteille – Kohtuuttomalta tuntuu, sanoo Stansvikia suojellut Ida Korhonenhs.fi Viitattu 18.4.2024 Kauppinen on käsikirjoittanut näyttelijä Martti Suosalolle monologinäytelmän Starman, joka sai ensi-iltansa Sirkus Suosalon teatteriteltassa 16.8.2024 Helsingin juhlaviikoilla.Teatteri Sirkus Suosalo: Starmanturku.fi Viitattu 18.4.2024 Kauppinen on koulutukseltaan filosofian maisteri ja valmistunut Jyväskylän yliopistosta, missä hän opiskeli biologiaa. Hän on kirjoittanut muun muassa Helsingin Sanomiin, Imageen, Suomen Kuvalehteen, Suomen Luontoon, Apuun ja Long Play -verkkojulkaisuun. Kauppinen on ollut myös Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittaja. Kauppinen sai vuonna 2012 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon ja 2013 tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnon. Hän on ollut ehdolla myös Pienen journalistipalkinnon sekä Vuoden aikakauslehtitoimittajan palkinnon saajaksi. Hän sai vuoden 2019 Kanava- palkinnon sekä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2020 teoksestaan Monimuotoisuus. Heräämisiä ja Sata parasta olivat WWF:n Vuoden luontokirja -palkinnon ehdokkaina vuonna 2022. == Teokset == * Talvivaaran vangit (Siltala 2016, yhdessä Sampsa Oinaalan kanssa) * Monimuotoisuus – kertomuksia katoamisista (Siltala 2019) * Heräämisiä – kuinka minusta tuli luonnonsuojelija (Siltala 2021) * Monimuotoisuus – lyhyt oppimäärä (Siltala 2022) * Korvaamattomat – kertomuksia maailman avainlajeista (Siltala 2023, yhdessä kuvittaja Janne Torisevan kanssa) * Starman, näytelmä (Siltala 2024) * Kertomus Maasta — ratkaisuja ilmastonmuutokseen ja luontokatoon (Siltala huhtikuu 2025) == Tunnustukset == * Suuri journalistipalkinto 2012 * Lumilapio-palkinto 2013 * Kanava-palkinto 2019 * Kultainen sulka -palkinto 2019 * Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto 2020 * WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2024 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Juha Kauppisen verkkosivut Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon saajat