EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Michael Tilson Thomas

Michael Tilson Thomas (s. 21. joulukuuta 1944 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti.Michael Tilson Thomas Britannica Tilson Thomas sai musiikin maisterin arvon vuonna 1967 Etelä-Kalifornian yliopistosta. Vuonna 1969 hänestä tuli Bostonin sinfoniaorkesterin apulaiskapellimestari, ja myöhemmin hän sai nimityksen sen päävierailijaksi. Vuosina 1971–1979 Tilson Thomas toimi Buffalon filharmonikkojen musiikillisena johtajana ja vuosina 1981–1985 Los Angelesin filharmonikkojen päävierailijana. Vuosina 1987–1995 hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin pääkapellimestari. Tilson Thomas perusti vuonna 1987 myös koulutukselliseen toimintaan osallistuneen New World Symphonyn. Vuosina 1995–2020 hän oli San Franciscon sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja. Tilson Thomas tuli tunnetuksi aikansa säveltäjien teosten esitysten ja kokeellisten ohjelmien johtamisesta. Hän sai Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin arvon ja vuonna 2009 National Medal of Artsin. Vuonna 2006 hänet valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi. Tilson Thomas on saanut lukuisia Grammy-palkintoja ja -ehdokkuuksia.Michael Tilson Thomas Grammy Awards Tilson Thomas aloitti vuonna 1976 seurustelun Joshua Mark Robisonin kanssa. Pariskunta solmi samaa sukupuolta olevien avioliiton vuonna 2014.38 years together, Tilson Thomas and Robison marry SFGate == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset kapellimestarit Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Grammy-palkinnon saajat
Spangenhelm

Spangenhelm eli vannekypärä oli Euroopassa myöhäisantiikissa ja varhaiskeskiajalla suosittu kypärämalli. ==Rakenne== pienoiskuva|Merovingiaikainen Spangenhelm-kypärä Strasbourgin arkeologisessa museossa Nimi "Spangenhelm" tulee saksan sanasta Spange, "vanne". Se viittaa kypärän yli ristikkäin kulkevien teräsvanteiden muodostamaan kehikkoon. Kypärän kuvun muodostavat rautalevyt, joita oli kolmesta kuuteen (yleisimmin neljä) ja jotka niitattiin kiinni tähän tukirakenteeseen. Tällaisen kypärän valmistaminen ei vaatinut edistyneitä metallinkäsittelytaitoja, mutta se tarjosi silti hyvän suojan käyttäjälleen. Osassa kypäristä oli nenäsuojus ja mahdollisesti erilliset poskisuojat. ==Historia== Spangenhelm-malliset kypärät olivat käytössä antiikista varhaiskeskiajalle, ja 500-luvulle tultaessa se oli yleisin Euroopassa käytössä ollut kypärätyyppi. Niiden uskotaan saapuneen Eurooppaan Euraasian aroseuduilta, paimentolaiskansojen kuten skyyttien ja sarmaattien välittäminä. Lisäsuojana näiden kypärien kanssa käytettiin yleensä rengaspanssarista tehtyä huppua tai kaulusta eli camailia. Spangenhelm-kypäriä käytettiin ainakin 800-luvulle, mahdollisesti jopa 1100-luvulle asti, jolloin yhdestä kappaleesta taotut kypärät syrjäyttivät ne lopullisesti. Tiedosto:028 Conrad Cichorius, Die Reliefs der Traianssäule, Tafel XXVIII (Ausschnitt 01).jpg|Sarmatialaisia sotilaita Spangenhelm-kypärät päässään kuvattuina Trajanuksen pylvääseen. Tiedosto:Helm DSC02149.JPG|Spangenhelm-kypärä 500-luvulta Wienin taidehistoriallsessa museossa. Tiedosto:Spangenhelm- Sinj.JPG|Spangenhelm-kypärä kansainvaellusajalta Sinjssä Kroatiassa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Kypärät
Köşk Höyük

Köşk Höyük oli varhainen kivi-kuparikautinen kylä Etelä- Anatoliassa. Paikka sijaitsee Kemerhisarin lähellä Niğden maakunnassa nykyisessä Turkissa.Mihriban Özbaşaran, "The Neolithic on the Plateau." In Gregory McMahon, Sharon Steadman (Ed.), The Oxford Handbook of Ancient Anatolia: 10,000-323 BCE. Oxford, Oxford University Press, Online Publication Date: Nov 2012 doi:10.1093/oxfordhb/9780195376142.013.0005. Paikka sijaitsee lähteen lähellä Borin tasangolla Hasan Dagin tulivuoresta etelään. Se on nykyisen Bahçelin lähellä, Niğden provinssissa. Rauniokummun ala on 100x90 m. Paikasta on löydetty muun muassa keramiikkaa, hautoja ja pienoisveistoksia. Naisia esittävät pienoisveistokset ovat alasti, miehillä on vaatteet päällä. Jotkut saviastiat ovat ihmisen tai eläimen muotoisia. Jotkut kallot olivat laastilla käsiteltyjä.Metin Özbek, Remodeled human Skulls in Köşk Höyük (Neolithic Age, Anatolia): A new Appraisal in View of recent Discoveries. Journal of Archaeological Science 36, 2008, 379–386. == Kerrostumat == Kerrostumissa I-II on samankaltaisuuksia läntisen, myöhemmän Çatal Hüyükin kanssa. Ne myös muistuttavat varhaista Hacilaria. * I 5000-4750 kalkoliitti * II 5600.5000 neoliitti hautoja * III 6000-5600 neoliitti hautoja * IV 5600-6300 neoliitti == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Neoliittinen Anatolia Luokka:Niğden maakunta
Elvi Valtakoski

Elvi Vilhelmiina Valtakoski (o.s. Majanen, 6. helmikuuta 1895 Tampere – 8. syyskuuta 1989)Döda, I stadens finska församlingar, Elvi Vilhelmiina Valtakoski 94 år, Åbo Underrättelser, 1989, No 192, sivu 19, julkaistu 3.10.1989 oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä useilla työväen näyttämöillä ympäri Suomen ja ohjasi erinäisiä näytöskappaleita uransa loppuvaiheessa.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 515 == Ura == Elvi Valtakosken vanhemmat olivat metsäasioitsija Janne Majanen ja Anna Ylä- Kauttu. Valtakoski aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen Teatterissa 1911–1915. Ura jatkui Varkauden Työväen Näyttämöllä 1925–1929, Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä 1929–1930, jälleen Varkaudessa 1933–1936, Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1938–1939, jälleen Hämeenlinnassa 1940–1945 ja Lahden Työväen Näyttämöllä 1945. Valtakoski työskenteli 1940-luvun lopulla ohjaajana Littoisten Työväen Näyttämöllä. Valtakosken rooleja olivat muun muassa Niskavuoren nuori ja vanha emäntä, eli Loviisa Niskavuori sekä nimiosat näytelmissä Elinan surma ja Rouva Dulskan moraali. Hän näytteli myös Läpikäytävän Hennan näytelmässä Pitkäjärveläiset ja Maijan näytelmässä Pohjalaisia. Valtakoski ohjasi muun muassa näytelmät Kuriton sukupolvi, Mustalaisruhtinatar ja Neljä naista. Teatterityönsä ohella hän toimi opettajana kansalais- ja työväenopistoissa 1936–1949. Valtakoski avioitui näyttelijä Aku Valtakosken kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi myös näyttelijäksi.Teatterin maailma 1950, s. 241–242 == Lähteet == * * * * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Valtakoski

Valtakoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Aku Valtakoski (1888–1945), näyttelijä ja teatterinjohtaja *Elvi Valtakoski (1895–1989), näyttelijä, Aku Valtakosken puoliso 1919–1945 *Jussi Valtakoski (1923−2010), näyttelijä ja talousjohtaja, Aku ja Elvi Valtakosken poika *Ritva Valtakoski (1930−2022), näyttelijä, Jussi Valtakosken puoliso vuodesta 1950
Lautajalka

Lautajalka (, lyh. bd.ft.) on Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytössä oleva puutavaran tilavuuden mittayksikkö. Puutavaran mittauksessa yksi lautajalka tarkoittaa kappaletta, joka on yhden jalan (12 tuuman) pituinen, yhden jalan levyinen ja yhden tuuman paksuinen. Tuhat lautajalkaa pyöreää puutavaraa on 140 kuutiojalkaa eli 3,96 kuutiometriä ja tuhat lautajalkaa sahatavaraa on 83 kuutiojalkaa eli 2,36 kuutiometriä. Yksi lautajalka on * 1 jalka (ft) × 1 jalka × 1 tuuma (in) * 12 tuumaa × 12 tuumaa × 1 tuuma * 144 kuutiotuumaa (in3) * 1/12 kuutiojalkaa (ft3) * noin 0,00236 kuutiometriä (m3) * noin 2,36 litraa (l) * noin 2 360 kuutiosenttimetriä (cm3) * 1/1980 Pietarin standarttia Lautamitta on puutavaran kuutiomäärän lautajalkoina ilmoittava mitta. ==Lähteet== Luokka:Tilavuusyksiköt
Camail

pienoiskuva|Camaililla varustettu basinetti. pienoiskuva|Camail kuvattuna kypärän yhteyteen Mustan prinssin hautamuistomerkissä. Camail tai aventail on rengaspanssarista tehty kaulus tai niskansuojus, jota käytettiin Euroopassa keskiajalla yhdessä kypärän kanssa antamaan lisäsuojaa. Varhaiset camailit oli niitattu kiinni kypärän reunaan. 1320-luvulta alkaen irrotettava versio syrjäytti ne. Tässä ketjupanssarikaulus oli kiinnitetty nahkahihnaan, joka puolestaan kiinnitettiin kypärään pujottamalla nyöri reiällisten niittien läpi. Camail oli yleisimmin käytössä 1300-luvulla basinettien kanssa, ja syrjäytti rengaspanssarihupun (coif) vuosisadan puolivälissä kokonaan. 1400-luvulla puolestaan teräslevyistä tehdyt kaulasuojukset syrjäyttivät camailin. Kaulusta saatettiin koristella liittämällä messinki- tai pronssirenkaita sen reunaan, tai tekemällä reunasta sahalaitainen. Samantapaisia ketjupanssarista tehtyjä kauluksia ja niskasuojuksia on käytetty myös muualla maailmassa, esimerkiksi osana persialaisten katafraktien haarniskaa. ==Lähteet== Luokka:Kypärät
Vihersaariahven

Vihersaariahven (Paretroplus maculatus) on äärimmäisen uhanalainen kirjoahvenlaji. Se kasvaa noin 15 cm pitkäksi, ja sen kyljessä on musta, lähes suorakaiteen muotoinen läikkä. Se on kotoperäinen Madagaskarin luoteisosassa, missä se elää tulvatasankojen matalissa järvissä ja pienissä joissa. Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet elinympäristön muutokset, kalastus ja haitalliset vieraslajit, etenkin Aasiasta levinneet käärmeenpäät. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet Luokka:Uhanalaiset kalat
KSP-76

KSP-76 oli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa suunniteltu pyörillä kulkeva panssarintorjunta-ajoneuvo. Tela-alustaisia SU-76 rynnäkkötykkejä täydentämään tarkoitettu ajoneuvo suunniteltiin 1943–1944 ja se eteni koekäyttöön saakka. Sitä ei kuitenkaan otettu tuotantoon. KSP-76 oli SU-76:n verrattuna huomattavasti nopeampi ja sillä oli pitempi käyttösäde. Sitä oli tarkoitus käyttää myös maahanlaskujoukkojen tukena. ==Suunnittelu== thumb|vasen|Kubinkan panssarimuseolla. Toisen maailmansodan aikana vuodesta 1941 vuoteen 1945 Neuvostoliiton rynnäkkötykkien rakentamisessa keskityttiin etenkin niiden rooliin panssarintorjuntavaunuina. Olemassa oli useita eri tyyppejä, joista yksi oli kesällä 1943 käyttöön otettu SU-76. Hyökkäysroolissa sen merkittäviä heikkous oli hidas nopeus. Vaunu kulki vain 40 km/h tiellä. Teloilla kulkevan vaunun vaihtoehdoksi alettiin GAZ:lla suunnitella renkailla kulkevaa ajoneuvoa, jonka tuli omata SU-76:ta vastaava tulivoima ja olla tarpeeksi kevyt ilmakuljetettavaksi maahanlaskujoukkojen tarpeisiin. Lokakuussa 1943 aloitettiin työt tehdasnimen 63-SU saaneen ajoneuvon parissa. Saman vuoden lopussa oli valmistunut puinen mallikappale ja hanke sai edelleen uuden tehdasnimen GAZ-68. GABTU hyväksyi hankkeen tutustumisen jälkeen helmikuussa 1944 ja esnimmäinen ajoneuvo valmistui 4. toukokuuta 1944. Valmistunutta ajoneuvoa koekäytettiin Kubinkassa Moskovan länsipuolella marraskuussa 1944 ja sille annettiin armeijan käyttämä nimi KSP-76. Sota oli koekäytön aikana kuitenkin jo loppumaisillaan. KSP-76 olisi saattanut vaikuttaa SU-76-vauinujen valmistukseen, johon ei sodan tässä vaiheessa pyritty. KSP-76 ei tullut koskaan käyttöön ja projekti hylättiin. Sodan jälkeen alettiin sarjavalmistaa hieman vastaavaan rooliin tarkoitettuja telallisia ASU-57-vaunuja. Säilynyt KSP-76-prototyyppi on Kubinkan panssarimuseolla. ==Piirteet== KSP-76 oli monipuolisempi, kuin SU-76. Ajoneuvo oli rakennettu GAZ-63 4x4 -kuorma-auton pohjalle. Kuorma-auto itsessään tuli sarjatuotantoon vasta sodan jälkeen vuonna 1946. KSP-76:n nopeus tiellä oli 63–70 km/h ja sen käyttösäde oli tiellä 300 km. Se kulki suhteellisen hyvin myös maastossa. Sen miehistöön kuului kolme henkilöä. Ajoneuvon tykki oli 76 mm M1942 eli ZIS-3. Sen tulikorkeus maasta oli vain 0,7 metriä. Laite olikin helppo piilottaa maastoon. Tykki liikkui sivusuunnassa 37° ja pystysuunnassa -3/+15°. moottori oli 85 hevosvoimainen GAZ-11 moottorin panssarivaunuversio. Polttoainesäiliön koko oli 140 litraa. Koska laitteen tarkoituksena oli antaa tulitukea lähietäisyyksiltä, sillä oli renkailla kulkevaksi ajoneuvoksi poikkeuksellisen paksu panssarointi. Etupanssarin paksuus oli 16 mm. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliiton asevoimien kalusto Luokka:Panssariajoneuvot
Hertta Weissman

Hertta Maria Weissman, o. s. Ikonen (31. toukokuuta 1891 Viipuri – 10. kesäkuuta 1969) oli suomalainen oopperalaulaja (koloratuurisopraano) ja näyttelijä. Hertta Weissmanin vanhemmat olivat arkkitehti Leander Ikonen ja Jenny Matilda Ikonen. Säveltäjä Lauri Ikonen oli hänen veljensä. Hertta Weissman opiskeli laulua Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla Berliinissä 1914 ja saman vuoden toukokuun alussa hän piti ensikonserttinsa Helsingissä ja Viipurissa. Vuonna 1924 hän teki taiteilijastipendin turvin opintomatkan Italiaan. Hertta Weissman oli kiinnitettynä Suomalaiseen oopperaan ja kesällä 1925 hän oli mukana oopperan maaseutukiertueella yhdessä muun muassa Eric Wilkmanin, Erna Gräsbeckin ja Sulo Räikkösen kanssa. Weissman esiintyi useissa konserteissa muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin joulukonsertissa joulupäivänä 1929. Hertta Weissman oli naimisissa laulaja ja näyttelijä Theodor Weissmanin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hertta Ikonen-Weissman Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta Encoressa Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Nuolivirta

Nuolivirta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Matti Nuolivirta (1929–2011), diplomi-insinööri, Seinäjoen kaupunginjohtaja 1974–1992 ja kaupunkineuvos *Mika Nuolivirta (s. 1994), koripalloilija
Alarik Uggla

Knut Alarik Uggla (18. huhtikuuta 1860 Helsinki – 31. elokuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni) ja kuoronjohtaja.Alarik Uggla, Hufvudstadsbladet, 01.09.1908, nro 238, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Alarik Uggla aloitti lauluopinnot Italiassa vuoden 1880 tienoilla ja esiintyi oopperalaulajana Tukholmassa vuonna 1882. Myöhemmin, vuodesta 1887 alkaen, hän esiintyi Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa esitetyissä oopperoissa.Uppslagsverket Finland : Uggla, Alarik Alarik Uggla teki 1904–1906 ja 1908 29 levytystä, esittäen suomen- ja ruotsinkielisiä lauluja, osan näistä yhdessä oopperalaulaja Agnes Poschnerin kanssa. Oskar Merikanto oli pianistina joissakin levytyksissä. Uggla toimi muutamia vuosia laulunopettajana Ruotsalaisessa normaalilyseossa ja Ruotsalaisessa reaalilyseossa. Hän oli kuitenkin paremmin tunnettu useiden amatöörikuorojen johtajana ja hän kantoi päävastuun Svenska folkskolans vänner-yhdistyksen musiikkijuhlan järjestämisestä Helsingissä vuonna 1907. Hän toimi myös musiikkiarvostelijana ja kirjoitti arvosteluja muun muassa Nya Pressen-lehteen. Uggla oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, s. 945-954. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Helsingin ensilevytyksissä 1904 laulettiin myös viinasta, Yle Elävä arkisto 17.11.2014 * Alarik Uggla esittää Jean Sibeliuksen säveltämän laulun Sången om Korsspindeln, äänitetty Helsingissä 1904 (Youtube) * Alarik Uggla laulaa Oskar Merikannon säestyksellä marssin Wasa Marsch (Vaasan marssi). Levytys tehtiin Helsingissä 1906-1907. (Youtube) * Agnes Poschner ja Alarik Uggla esittävät dueton Molnets broder, säveltäjä Adolf Fredrik Lindberg, sanoitus Johan Ludvig Runeberg. Äänitetty syyskuussa 1905 Helsingissä (Doria) * Alarik Uggla esittää laulun Soldatgossen, säveltäjä Fredrik Pacius, sanoitus Johan Ludvig Runeberg. Äänitetty marraskuussa 1904 Helsingissä (Doria) Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Suomalaiset musiikkikriitikot Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1860 syntyneet Luokka:Vuonna 1908 kuolleet
Saint-Jacut-de-la-Mer

Saint-Jacut-de-la-Mer (bretoniksi Sant-Yagu-an-Enez) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla noin 21 kilometriä Dinanin kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen|Plage de la Banche Kunta sijaitsee kapealla mereen työntyvällä niemellä sekä sen edustalla olevalla Ébihensin saaristolla. Laskuveden aikaan saariston pääsaarelle pääsee jalkaisin, tosin saari on yksityisomistuksessa. Nimensä kunta on saanut walesilaisen munkin Saint Jacutin mukaan, joka perusti niemeen luostarin 400-luvulla. Luostarista ei ole enää paljon jäljellä. Kunnan asukkaat olivat kalastajia, ja he elivät melko erillään muista bretagnelaisista. Tämän johdosta heille kehittyi oman ranskankielinen murre Jéguin. Nykyään kunta on suosittu merenrantakohde. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côtes-d’Armorin kunnat
Sisäilmaa

Sisäilmaa on suomalainen kolmiosainen minidraamasarja. Mustaan huumoriin painottuva komediasarja perustuu Tiina Lymin alkuperäisideaan, jonka pohjalta Lymi on tehnyt käsikirjoituksen Juha Lehtolan kanssa. Lymi on myös ohjannut sarjan. Sarjan tapahtumapaikkana on työ- ja elinkeinotoimisto, jossa jokainen työntekijä on enemmän tai vähemmän stressaantunut, ahdistunut ja uupunut. Toimiston jonot ovat pitkät ja johtoportaasta tulee painetta jonojen lyhentämiseen. Lisäksi toimistossa kummittelee ja rakennus on homeessa. Tapahtumien päähenkilönä on Elina Knihtilän näyttelemä palveluesimies Anneli Tiainen. == Rooleissa == == Tuotanto == Sarjan idea lähti liikkeelle Elina Knihtilän ja Tiina Lymin ihmeteltyä, miksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun viereistä työvoimatoimistokolossia oltiin purkamassa, kenties sisäilmaongelmien takia. Idea hometalon vankeina olevista turhautuneista toimistotyöntekijöistä alkoi kehittyä. Päähenkilöksi muodostui Knihtilän esittämä esimies, jonka elämä edustaa nykyajan keski-ikäisen naisen vaativaa arkea. Knihtilä otti rooliin aineksia myös työstään Teatterikorkeakoulun näyttelijäntaiteen professorina. == Vastaanotto == Sisäilmaa tuotti kuusi Kultainen Venla -ehdokkuutta, joista tuli voitto parhaasta draamasarjasta sekä Knihtilän ja Björkmanin roolitöistä. Sarja oli myös arvostelumenestys: muun muassa Helsingin Sanomien Leena Virtanen piti sitä Knihtilän parhaisiin kuuluvana roolityönä ja loppujakson pitkitystä ja paisutusta lukuun ottamatta ihastuttavasti tunnelmasta toiseen poukkoilevana pähkähulluna komediasarjana. == Jaksot == Jakso Nimi Julkaisu Yle Areenassa Ensiesitys Yle TV1:llä 1 Auta minua 1. tammikuuta 2021 4. tammikuuta 2021 2 Kohti vallankumousta 5. tammikuuta 2021 3 Virkamiehen kunnia 6. tammikuuta 2021 == Lähteet == Luokka:2020-luvun suomalaiset draamakomediasarjat Luokka:Yle TV1:n televisio-ohjelmat
Ormonde Winter

Ormonde de l'Épée Winter (15. tammikuuta 1875 - 13\. helmikuuta 1962) oli brittiläinen upseeri ja poliisipäällikkö. Hän osallistui Gallipolin maihinnousuun ensimmäisessä maailmansodassa ja oli tärkeässä roolissa Irlannin itsenäisyyssodan tiedustelupäällikkönä. Myöhemmin hän osallistui myös talvisotaan vapaaehtoisena taistelijana Suomen puolella. == Elämäkerta == Winter syntyi Chiswickin kaupunginosassa länsi-Lontoossa 15. tammikuuta 1875. Hänen vanhempansa olivat W. H. Winter ja Fanny Winter. Perheeseen kuului lisäksi neljä vanhempaa lasta. Winter opiskeli Cheltenham College -sisäoppilaitoksessa ja aloitti vuonna 1892 opintonsa Royal Military Academy -upseerikoulussa Woolwichissä. === Sotilasura === Winter nimitettiin Britannian armeijan luutnantiksi vuonna 1895. Perheen sisäisen riidan vuoksi Winter ei saanut perintöä, vaan joutui elämään Ahmedabadiin Intiaan sijoitettuna tykistöupseerin palkallaan. Vuoteen 1899 mennessä hänestä oli tullut 55. patterin komentaja, ja 1901 hänet ylennettiin kapteeniksi. 55. patteri lakkautettiin vuonna 1903, jolloin Winter siirrettiin 131. patteriin, joka oli sijoitettuna Kildaren kreivikuntaan Irlantiin. Koska Winter ei tullut toimeen Irlannissa, hän pyysi, että saisi toistaiseksi siirron tehtäviin takaisin Intiaan, mikä tehtiin. Vuonna 1911 hän sai ylennyksen majuriksi. Hän pysyi Intiassa ensimmäisen maailmansodan alkuun asti. Ensimmäisessä maailmansodassa Winter osallistui 10. patterin päällikkönä Gallipolin maihinnousuun Turkissa. Patteri nousi maihin W-rannalla 29. huhtikuuta 1915. Winteristä tuli Gallipolissa ennen pitkää esiupseeri. Hän poistui kyseiseltä rintamalta 19. joulukuuta 1915 Egyptiin. === Myöhemmät vaiheet === 1920-luvulla Winter oli äärioikeistolaisen British Fascists -puolueen jäsen ja toimi sen Lontoon alueen päällikkönä.Linehan 2000, s. 62, 155 Hän harkitsi myös liittymistä Ranskan muukalaislegioonaan, mutta ei lopulta tehnyt niin. Vuonna 1940 Winter lähti Suomeen vapaaehtoiseksi taistelemaan talvisodassa Neuvostoliittoa vastaan. Hän saapui Tornioon Suomessa matkustettuaan pohjoisen Norjan ja Ruotsin läpi ja jatkoi sieltä Helsinkiin, missä esiintyi olympiakisoista kiinnostuneena matkailijana.Winter 1955, s. 355-358 Ennen pitkää Winter vetäytyi Worthingiin Sussexissa. Hän kuoli siellä 13. helmikuuta 1962. == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Bathin ritarikunta Luokka:Brittiläisen imperiumin ritarikunta Luokka:Brittiläiset ensimmäisen maailmansodan sotilaat Luokka:Brittiläiset kenraalit Luokka:Poliisit Luokka:Talvisodan vapaaehtoiset Luokka:Suomen britit Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
St. Cloud (Minnesota)

St. Cloud on Minnesotassa, Yhdysvalloissa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asui 68 462 asukasta vuonna 2019, joka on noussut vuodesta 2010 lähes neljällä prosentilla. Kaupunki perustettiin, kun kolme kaupunkia yhdistyi yhdeksi vuonna 1856. == Maantiede == Kaupungin maapinta-ala on noin 103,7 neliökilometriä. == Historia == Nykyisen kaupungin alueella oli kolme erillistä kaupunkia, jotka yhdistyi nykyiseksi vuonna 1856. Vuonna 1886 rautatiet rakennettiin kaupunkiin. St. Cloudissa on lähes 6 000 rakennusta, jotka ovat rakennettu vuonna 1955 tai sitä ennen. == Väestö == St. Cloudin asukkaista 11,5 prosenttia on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. Ulkomaalaisten keski-ikä on 31 vuotta, kun muiden on 35 vuotta, eli ulkomaalaiset asukkaat ovat muita nuorempia. Koko kaupungin keski-ikä on 34,7 vuotta. 20,2 prosenttia asukkaista on alle 18-vuotiaita ja 12,7 prosenttia yli 65-vuotiaita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Minnesotan kaupungit
Kankuri

Kankuri (Lamia textor) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen kankuri on kookas, pituudeltaan 23-27 mm, hyvin roteva ja väriltään tummanruskea. Lajin pohjaväri on kuitenkin musta, mutta ruumista peittää lyhyt ja nukkamainen ruskea karvoitus. Aikuisena lajin jaokkeiset tuntosarvet ja raajat ovat tukevat. Kankurin tuntosarvet ulottuvat suunnilleen peitinsiipien puoleenväliin saakka. Peitinsiivissä muuta karvoitusta tiiviimmät karvatupsut muodostavat niihin harvakseltaan oranssiruskeita täpliä. Isäntäpuunaan kankurin on havaittu esiintyvän pajuissa (Salix) kuten raita (Salix caprea), hanhenpaju (Salix repens) ja tuhkapaju (Salix cinerea) sekä joskus myös haavoissa (Populus tremula). Kankurit lisääntyvät elävien terveiden puiden juurissa yleensä hiekkamailla, mutta myös sorarantojen ja rämeiden reunojen pajukoissa. Toukkakäytävät sijaitsevat rungon tyvessä ja juurissa. Kankurin toukka elää aluksi kuoren alla nilaa syöden, mutta kaivautuu myöhemmin puun sisään ja ohuissa rungoissa jopa ydinkanavaan saakka. Kankuri on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen etelästä Oulun korkeudelle saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.Laji.fi: Kankuri (Lamia textor) Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Venäjällä idässä aina Japaniin asti.Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lamia textor == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Kankuri (Lamia textor) *Lamiinae.org: Lamia textor *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lamia textor *Pherobase: Semiochemicals of Lamia textor Luokka:Sarvijäärät
Simppukiiski

Simppukiiski (Romanichthys valsanicola) on ahventen (Percidae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Se kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Simppukiiskeä tavataan Tonavan vesistössä Romaniassa. Aiemmin sitä tavattiin laajemmin Tonavan sivujoessa Argeșissa, viime vuosina sitä on nähty vain Argeșin sivujoen Valsanin yläjuoksulla kilometrin matkalla Bradein kylästä ylävirtaan, mutta kaikkia läheisiä vesialueita ei ole tutkittu tarkkaan. Elinympäristön muutokset ovat saaneet sen sukupuuton partaalle. Vuonna 2020 kalaa arvioitiin olevan jäljellä alle 20 yksilöä. == Lähteet == Luokka:Ahvenet Luokka:Uhanalaiset kalat
SD Compostela

Sociedad Deportiva Compostela on jalkapalloseura, joka tulee Santiago de Compostelan kaupungista Espanjasta. Seura on perustettu vuonna 1962, ja sen miesten joukkue pelaa kaudella 2020–2021 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Se pelaa kotiottelunsa 16 666 -paikkaisella San Lázarolla. == Aiheesta muualla == * Seuran sivusto Luokka:Espanjalaiset jalkapalloseurat Luokka:Santiago de Compostela
Paddington 2

Paddington 2 on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut brittiläis-ranskalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Paul King. Elokuva on suora jatko-osa vuoden 2014 Paddington-elokuvalle. Päähenkilö karhuherra Paddington perustuu Michael Bondin samannimiseen kirjasarjaan. Tietokoneanimoitua karhuhahmoa ääninäyttelee Ben Whishaw. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Lontooseen, jossa Paddington on asettunut Brownien perheeseen. Karhuherra ja Henry Brown alkavat selvittää salaperäistä kirjavarkautta. ==Näyttelijät== === Suomenkieliset ääninäyttelijät === == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2017 ranskalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2017 brittiläiset elokuvat Luokka:Brittiläiset komediaelokuvat Luokka:Ranskalaiset komediaelokuvat Luokka:Lastenelokuvat Luokka:Vankilaelokuvat Luokka:Elokuvat karhuista Luokka:Lastenkirjoihin perustuvat elokuvat
Mental Ray

Mental Ray (tyyliteltynä mental ray) on Mental Imagesin kehittämä säteenseurantaa käyttävä renderöintiohjelmisto. Nvidia osti Mental Imagesin vuonna 2007. Vuonna 2017 Nvidia lopetti tuen ohjelmistolle: Mental Ray oli saatavilla itsenäisenä sekä plugin-ohjelmana Autodesk 3ds Maxille sekä Maya- ohjelmistolle. Ohjelmisto on ollut saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille ja plugin-versiot ovat olleet vapaasti käytettäviä interaktiiviseen renderöintiin tai still-kuvien kuvien renderöintiin Mayassa tai 3ds Maxissa. Animaatioiden renderöinti vaatii lisenssin. Ohjelmisto on saanut Oscar-palkintojen ”Academy Certificate” -tunnustuksen vuonna 2003. Ohjelmistoa on käytetty yli 100:n tunnetun elokuvan teossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Inside mental ray Luokka:Renderöintijärjestelmät
Vihdinruusu

Vihdinruusu (olkkalanruusu) (Rosa ’Olkkala’) on tarhagallianruusuihin eli ranskanruusuihin (Rosa Gallica-ryhmä) tai kirkonruusuihin (Rosa Francofurtana- ryhmä) kuuluva ruusulajike.Suomen Lajitietokeskus: Vihdinruusu – Rosa (Francofurtana-Ryhmä) 'Olkkala' Viitattu 25.11.2022. Sille ovat tunnusomaisia tuoksuvat, yksinkertaiset, vaaleanpunaiset kukat usean kukan kukinnoissa. Kukat avautuvat peräkkäin, jolloin kukinta-aika muodostuu pitkäksi. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin. Joissakin lähteissä vihdinruusu on luokiteltu kirkonruusuihin kuuluvaksi. == Alkuperä == Olkkalanruusu on löydetty 1990-luvun alussa Länsi-Uudeltamaalta Vihdin Olkkalan kylästä. Ruusu kasvoi pensaikkona vanhan Porintien läheisyydessä ja lähellä rautatietä, joka rakennettiin 1910-luvulla Olkkalan kartanon ja alueen teollisuuslaitosten käyttöön. Sitä on löytynyt myöhemmin Kirkkonummelta (vuonna 2012) Arthur Lagerlöfin jugend-tyylisen huvilan alueelta, joka rakennettiin vuonna 1910. Huvilasta tuli vuonna 1929 Veikkolan psykiatrinen parantola, jonka puutarhaa hoiti puutarhuri. Ruusu on määritetty ranskanruusuristeymäksi, mutta sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. On arveltu, että ruusu voisi olla Olkkalan kartanon puutarhan jonkin ranskanruusun luonnossa syntynyt risteymä. DNA- tutkimukset ovat osoittaneet, että olkkalanruusussa on kirkonruusuihin kuuluvan valamonruusun perimää. Nimensä olkkalanruusu on saanut löytöpaikkansa perusteella. == Kuvaus == ’Olkkala’ on voimakaskasvuinen ja kasvaa noin 2 metrin korkuiseksi reheväksi, pystyksi pensaaksi. Versot ovat punaruskeita, alaosastaan vihreitä. Versojen tyviosissa on runsaasti piikkejä, latvaosissa vähemmän. Lehdet ovat tummanvihreät, hieman kiiltävät ja voimakkaasti sahalaitaiset. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää lähes neljä viikkoa. Kukinnoissa on 3–10 kukkaa, jotka aukeavat peräkkäin. Vaaleanpunaiset, keskeltä lähes valkoiset kukat ovat yksinkertaiset, halkaisijaltaan 6–8 cm. Terälehtiä on 5–7 kpl. Heteet ovat ruskeankeltaiset. Vasta-auenneen kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, raikas, pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Kiulukat, joita muodostuu runsaasti, ovat oranssinpunaisia, pyöreitä pitkulaisia tai päärynänmuotoisia. Ruusu kasvattaa runsaasti juurivesoja. Viihtyy lämpimässä ja aurinkoisessa paikassa, kuivassa tai tuoreessa, keskiravinteisessa maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – IV. == Lähteet == Luokka:Ruusulajikkeet
Simo Uotila

Simo Uotila (15. lokakuuta 1755 Lempäälä – 21. tammikuuta 1842 Lempäälä)Geni: Simo Tuomaanpoika Uotila Viitattu 2.1.2021. oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Lempäälän Sarvikaisen kylän talollisen Simo Uotilan vanhemmat olivat Tuomas Jaakonpoika ja Kaisa Heikintytär Halkola ja puolisot Valpuri (Walborg) Mikaelintytär (k. 1781) ja Anna Anterontytär (k. 1848). Uotila edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Ylä-Satakunnan ylistä kihlakuntaa.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 279. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1755 syntyneet Luokka:Vuonna 1842 kuolleet
Simo Ylinen

Simo Ylinen (Winkiä, Wingiä) (15. heinäkuuta 1765 Längelmäki – 8. helmikuuta 1829 Längelmäki)Geni: Simon Jöransson Ylinen Winkiä Viitattu 2.1.2021. oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Talollinen, herastuomari Simo Ylisen eli Winkiän vanhemmat olivat Jöran Simonpoika Ylinen ja Valpuri (Walborg) Juhanantytär ja puoliso Anna Mikkelintytär (k. 1816). Längelmäen Vinkiän kylän Ylinen edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Ylä-Sääksmäen kihlakuntaa. Ylinen oli ollut valtiopäiväedustaja jo Ruotsin säätyvaltiopäivillä.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 279. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka: Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1765 syntyneet Luokka:Vuonna 1829 kuolleet
Sayin’ Somethin’

Sayin' Somethin' on kornetisti Nat Adderleyn albumi. == Kappaleet == # # # # # # # # == Kokoonpano == * Nat Adderley – kornetti * Joe Henderson – tenorisaksofoni (kappaleet: 3, 6-8) * Ernie Royal – trumpetti (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Artie Kaplan – saksofoni (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Seldon Powell – saksofoni (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * J. J. Johnson – pasuuna (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Herbie Hancock – piano (kappaleet:6-8) * John Asbury – piano (kappale: 3) * Paul Griffin – piano (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Bob Cranshaw – kontrabasso (kappaleet: 3, 6-8) * George Duvivier – kontrabasso (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Herbie Lovelle – rummut (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Roy McCurdy – rummut (kappaleet: 3, 6-8) * Al Gorgoni – kitara (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * Billy Suyker – kitara (kappaleet: 1, 2, 4, 5) * George Devens – lyömäsoittimet (kappaleet: 1, 2, 4, 5) == Arviot == * Allmusic: http://www.allmusic.com/album/sayin-somethin-mw0000870948 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Sayin' Somethin' discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1966 albumit Luokka:Jazzalbumit
Timi Heiskanen

Timi Heiskanen (s. 18. huhtikuuta 2002 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Heiskanen kilpaili nuorten MM-kisoissa 2022, ja hyppäsi joukkuemäessä sijalle yhdeksän. Heiskanen on voittanut urallaan yhden Suomen-mestaruuden sekajoukkuekilpailussa 2022 yhdessä Jenny Rautionahon kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Suomalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yves Berger

Yves Berger (14. tammikuuta 1931 Avignon, Ranska – 16. marraskuuta 2004 Pariisi, RanskaBerger, Yves, BnF 1.2.2007, viitattu 2.1.2021 ) oli ranskalainen kirjailija. Hän toimi opettajana ja kustannusvirkailijana. Häntä pidetään uuden romaanin edustajana. Hänen romaaniensa ympäristö on usein Yhdysvaltojen etelä. Romaani Le Sud sai Fémina-palkinnon. ==Suomennettu tuotanto== Tekstinäytteitä Bergerin tuotannosta antologiassa: Varjo tai kevyt valo: valikoima Ranskan nykyproosaa, toim. ja suom. Mirja Bolgar, Helsinki: WSOY 1980 ISBN 951-0-10165-6 * Katkelma romaanista Le Sud * Katkelma romaanista Le Fou d'Amerique ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Mirja Bolgár, Rinnakkaiseloa: esseitä Ranskan nykykirjallisuudesta WSOY 1967 * Pentti Holappa: Tuntosarvilla: esittelyjä ja esseitä, WSOY 1963 Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Elias Lauko

Elias Lauko (3. elokuuta 1765 Nauvo – 14. marraskuuta 1844 Närpiö) oli suomalainen rusthollari ja valtiopäivämies. Laukon puolisot olivat Kreeta (Greta) Perintytär (k. 1809) ja Reetta (Greta) Juhanantytär Liez (k. 1856). Lauko sai luvan edustaa talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Turun ja Porin läänin Piikkiön ja Halikon kihlakunnan alista tuomiokuntaa, vaikka hän oli rusthollari eikä talollinen. Valtiopäivien alussa vt. oikeuskansleri Adolf Tandefelt esitti Laukon edustajapaikan epäämistä, mutta sääty päätti sen hyväksyä ehdolla, ettei päätöksellä ole ennakkopäätöksen merkitystä. Valtiopäiväasiakirjojen mukaan Lauko ei näytä kuitenkaan ajaneen mitenkään rusthollareiden asioita.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. Ss. 9-11, s. 269 (Person- och saklista). (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1765 syntyneet Luokka:Vuonna 1844 kuolleet
Amerikanlapiosampi

Amerikanlapiosampi (Scaphirhynchus suttkusi) on sampiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Yhdysvalloista. ==Koko ja ulkonäkö== Amerikanlapiosampi kasvaa suurimmillaan 70-80 cm pitkäksi ja 2-3 kg painoiseksi. Ruumiinmuodoltaan amerikanlapiosampi on pitkänomainen ja leveäpäinen. Ruumiissa on kookkaita luusuomuja. Litteän kuonon puolivälissä on viiksisäikeitä. Amerikanlapiosampi on väriltään ruskehtavan oranssi ja luusuomut ovat tummempia. Kalan rinta-, selkä- ja pyrstöevät ovat oransseja ja muut evät vaaleita. ==Levinneisyys ja elintavat== Amerikanlapiosammen alkuperäinen levinneisyysalue kattoi koko Mobile River -joen Mississipistä Alabamaan, mutta nykyään sitä tavataan vain Alabamajoesta muutaman sadan kilometrin matkalta. Amerikanlapiosampi elää syvissä vesissä lähellä hiekka- tai sorapohjaa. Kutuaika on maalis–huhtikuussa. Amerikanlapiosammen ravintoa ovat kalat ja vesihyönteiset. Amerikanlapiosampi luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kantaa uhkaavat kalastus, veden laadun heikentyminen ja patojen rakentaminen. ==Suojelu== United States Fish and Wildlife Service ehdotti vuonna 1993 amerikanlapiosammen suojelua ja lisäämistä uhanalaisten lajien luetteloon. Tämä kuitenkin aiheutti vastustusta alabamalaisessa teollisuudessa. Suojelua vastustettiin esittämällä sen jo hävinneen tai kuuluvan samaan lajiin lapiosammen kanssa. USFWS veti suojeluehdotuksensa pois vuonna 1994. Asianajaja Ray Vaughan haastoi tapauksen vuoksi USFWS:n oikeuteen ja laji suojeltiin vuonna 2000. ==Lähteet== Luokka:Sammet Luokka:Uhanalaiset kalat
Alfred Stevens

thumb|Alfred Stevens: Pariisilainen japanitar maalattu vuonna 1872, Musée d’art moderne et d’art contemporain’n kokoelmat, Liège. Alfred Émile Léopold Stevens (11. toukokuuta 1823 Bryssel, Belgia – 24. elokuuta 1906 Pariisi, Ranska) oli belgialainen taidemaalari.Musee OrsayAlfred Stevens, Artnet Maalauksissaan Stevens kuvasi etupäässä muodikkaita naisia tyylikkäästi sisustetuissa huoneissa.Alfred Stevens, Rwnaf.org (Archive.org) Suurimman osan taiteellisesta urastaan Stevens teki Ranskassa, jonne hän oli muuttanut vuonna 1844. Pariisissa taideakatemiassa hänen opettajanaan toimi Ingres. Tosin monet nykytutkijat pitävät kuitenkin hieman epätodennäköisenä, että oliko Ingres lainkaan Stevensin opettajana. Stevens sai hyvin perinteisen koulutuksen, johon kuului kipsimallien jäljentäminen ja elävän mallin piirtäminen.Alfred Stevens, Hoocher.com Ensinäyttelynsä Stevens piti syntymäkaupungissaan Brysselissä vuonna 1851. Stevens palasi Pariisiin, missä vuoden 1853 salongissa hänet palkittiin kolmannella palkinnolla. Tämän jälkeen hän oli salongin vuosittainen näytteilleasettaja. Stevensin maalaus Ce qu’on appelle le vagabondage (1854) sai aikaan lainsäädännön muuttumisen. Maalauksessa sotilaat määräävät asunnotonta äitiä lapsineen lähtemään pois kadulta. Keisari Napoleon III näki maalauksen näyttelyssä ja antoi määräyksen, etteivät sotilaat enää saa määräillä asunnottomia siirtymään muualle.napoleon.org Preussin ja Ranskan sota syttyi vuonna 1870, ja Stevens osallistui sotaan Ranskan armeijassa. Vaimonsa ja lapsensa hän oli lähettänyt turvaan Belgiaan. Sodan jälkeen Stevensin ura lähti nousuun. Stevens ystävystyi Claude Monet’n ja Edgar Degas’n kanssa, jotka edustivat uutta nousevaa tyylisuuntausta, impressionismia. Stevensiä ei pidetä impressionistina, mutta eräissä hänen töissään on selviä piirteitä impressionismista, kuten siveltimen käyttö ja japanilaisvaikutteet. Stevensistä tuli omana aikanaan kuuluisa taiteilija ja Euroopan ja Yhdysvaltojen varakkaiden keräilijöiden suosikki. Häntä kunnioitettiin vuonna 1900 antamalla hänelle oikeus pitää retrospektiivinen näyttely École des Beaux-Artsissa. Vaikka Stevens oli kuuluisa taiteilija ja onnistui myymään teoksiaan hyvillä hinnoille rikkaille keräilijöille, hän ei elinaikanaan saanut menoja ja tuloja tasapainoon. Osasyynä olivat 1880-luvulla merenrannalla vietetyt kesät, joita hänen lääkärinsä oli kehottanut viettämään terveydellisistä syistä. Taiteilija vietti ne perheineen upeissa puitteissa. Saadakseen lisätuloja Stevens alkoi ottaa yksityisoppilaita, joihin kuuluivat muiden muassa Sarah Bernhardt ja William Merrit Chase. Stevens kuoli yksinäisenä elettyään kauemmin kuin ystävänsä ja veljensä. Viimeiset vuotensa hän asui pienessä ja vaatimattomassa asunnossa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Artrenewal.org Luokka:Belgialaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1823 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Ida Korander

Ida Josefina Korander (8. helmikuuta 1870 Hausjärvi – 21. helmikuuta 1921) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.Ida Korander, Kaleva : tietoja Kalevan asiamiehille, 01.03.1921, nro 1-3, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Ida Korander kävi ruotsinkielistä tyttökoulua Hämeenlinnassa ja sen jälkeen hän oli työssä Henkivakuutusyhtiö Suomessa ja vuodesta 1895 alkaen Vakuutusyhtiö Kalevassa. Korander toimi viimeksi Kalevan vakuutuskirjojen uudelleenkirjoitus- ja muutososaston esimiehenä. Hän sai vuonna 1919 Kalevan kultamitalin pitkäaikaisen palvelun ansiosta. Korander oli kiinnostunut musiikista ja vuonna 1907 hän jätti väliaikaisesti vakuutusalan omistautuakseen musiikille. Hän opiskeli sitten ulkomailla ja antoi ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1908. Korander konsertoi vuonna 1908 muun muassa Oskar Merikannon kanssa ja 1910-luvulla hän liittyi Suomalaisen teatterin näyttelijäkuntaan. Korander kärsi kuitenkin esiintymiskammosta eikä voinut sen vuoksi täysin hyödyntää lahjojaan. Lopulta hän joutui tämä vuoksi luopumaan laulajan urastaan. Ida Korander matkusti syksyllä 1920 Berliiniin, jossa hän sairastui Von Economon taudin nimellä tunnettuun unitautiin. Hän kuoli taudin seurauksena helmikuussa 1921. Ida Korander on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.Ida Koranderin hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Antti Mongola

Antti (Anders) Mongola (Mullila) (1766 Hauho – 1810 Toijala, Akaa) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Talollinen, kirkonisäntä Antti Mongolan vaimo oli Maria Juhanantytär. Heidän pojastaan Salomon Hellstedtistä tuli sotarovasti ja Sääksmäen kirkkoherra.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Salomon Hellstedt. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 2.1.2021. Mongola edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Ala-Sääksmäen kihlakuntaa.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 271. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1766 syntyneet Luokka:Vuonna 1810 kuolleet
Gustaf Lemström

Gustaf Adolf Lemström (28. lokakuuta 1771 Siuntio – 12. tammikuuta 1836 Siuntio) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Lemströmin vanhemmat olivat maanmittari Karl Gustaf Lemström ja Anna Rebecka Hartman ja puoliso Charlotta Helena Holmström (k. 1847). Lemström edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Raaseporin itäistä kihlakuntaa. Hän oli valtiopäivillä sekä talous- että toimitusvaliokunnan jäsen.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 269. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1771 syntyneet Luokka:Vuonna 1836 kuolleet
Johan Lundström

Johan Lundström (5. tammikuuta 1759 Karjaa – 17. tammikuuta 1840 Karjaa) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Lundströmin vanhemmat olivat Johan Henriksson ja Beata Johansdotter ja puoliso Eva Sofia Hansdotter (k. 1830). Lundström edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Raaseporin läntistä kihlakuntaa.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 269. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1759 syntyneet Luokka:Vuonna 1840 kuolleet
Pyhän Katariinan luostari (täsmennyssivu)

Pyhän Katariinan luostari voi tarkoittaa seuraavia: * Pyhän Katariinan luostari, ortodoksinen munkkiluostari Siinailla, Egyptissä * Pyhän Katariinan luostari, Tallinnassa 1246–1525 toiminut dominikaanimunkkiluostari * Pyhän Katariinan luostari, ortodoksinen nunnaluostari Tverissä, Venäjällä
Gustaf Falck

Gustaf Falck (21. tammikuuta 1767 Sipoo – 1811)Geni: Gustaf Johansson Falck Viitattu 2.1.2021. oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. Falckin vanhemmat olivat Johan Falck ja Anna Stina Öhberg ja puoliso Anna Maria Schönberg. Falck edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Porvoon kihlakunnan tuomiokuntaa. Hän oli valtiopäivillä valtiovarainvaliokunnan varajäsen ja toimitusvaliokunnan jäsen ja esitti kirjallisessa lausunnossaan valtiopäiville useita toimenpiteitä olojen järjestämiseksi Suomessa.Elis Lagerblad, 1893. Protocoller hållna hos det hedervärda bonde ståndet vid landtdagen i Borgå år 1809. Skrifter ungifna af Svenska Litteratursällskapet i Finland. XXV. Helsinki: Tidnings- & Tryckeriaktiebolagets tryckeri. (Person- och saklista), s. 262. (ruots.)Talonpoikaissääty Porvoon valtiopäivillä. Uusi Suometar, 28.3.1909, no. 72, s. 7. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Porvoon valtiopäivät Luokka:Vuonna 1767 syntyneet Luokka:Vuonna 1811 kuolleet
Anna Forstén

Anna Mathilda Bernhardina Forstén (19. lokakuuta 1846 Nurmijärvi – 3. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja laulupedagogi.Anna Forstén, Karjala, 04.01.1926, nro 3, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Anna Forsténin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Berndt Mortimer Forstén (1819–1904) ja Henriette Lovisa (Louise) Danielson (k. 1901).Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Berndt Mortimer Forstén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 2.1.2021. Hänen veljensä oli Wienissä vaikuttanut oopperalaulaja ja laulupedagogi Filip Forstén. Perheen muutettua Helsinkiin Anna Forstén aloitti musiikkiopinnot Henriette Nybergin johdolla ja hän opiskeli laulua opettajanaan Emilie Mechelin. Hän jatkoi sitten opintojaan ulkomailla Henriette Nissen-Salomanin johdolla Pietarissa, Jean Jaques Massetin johdolla Pariisissa ja Silvia Della Vallen johdolla Milanossa. Myöhemmin hän opiskeli vielä Wienissä Pauline Luccan ja veljensä Filipin johdolla. Anna Forstén esiintyi mezzosopraanona Kaarlo Bergbomin Viipurissa vuonna 1872 järjestämissä ensimmäisissä suomalaisissa teatteriesityksissä samoin kuin keisari Aleksanteri II:n Viipurin-vierailun yhteydessä järjestetyissä juhlanäytännöissä. Hän lauloi kulissien takana Azzusenan osan Trubaduuri-oopperassa Charlotte Raa'n esittäessä tätä osaa näyttämön puolella. Ajan henki ja se että hänen isänsä oli pappi estivät kuitenkin Anna Forsténia jatkamastaan uraansa oopperalaulajana ja hän joutui siirtymään laulupedagogiksi. Toimittuaan laulupedagogina 15 vuoden ajan Anna Forstén menetti äänensä, mutta hän jatkoi silti opettamista. Hän oli 21 vuoden ajan laulunopettajana Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa, jossa hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Alexandra Ahnger, Dagmar Hagelberg-Raekallio, Ina von Pfaler, Elsa Norring- Clever ja Mally Burjam-Borga. Vuonna 1886 Forstén perusti musiikkikoulun Viipurin ja hän vaikutti merkittävästi myös vuonna 1918 perustetussa uudessa Viipurin musiikkikoulussa. Forstén kuoli vuoden 1926 alussa Helsingissä ja hänet haudattiin Viipuriin. Anna Forsténin serkkuja oli pianisti ja kirjailija Ina Lange ja pikkuserkkuja eläinsuojelija Torsten Forstén ja Reitkallin puutarhakoulun perustajiin kuulunut Lennart Forstén. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset mezzosopraanot Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1926 kuolleet
Courouvre

Courouvre on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 35 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 8,66 neliökilometriä. Courouvren väkiluku on pienentynyt yhdeksällä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 44 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 34, eli siellä asui yksi asukas vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Meusen kunnat
Tammerkoski (täsmennyssivu)

Tammerkoski voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: * Tammerkoski, koski Tampereen ydinkeskustassa, yksi Suomen kansallismaisemakohteista * Tammerkoski, Tampereen II kaupunginosa * Tammerkoski, Tampere-Seuran julkaisema aikakauslehti * Tammerkosken kaupunki, Tampereen nimi kaupungin perustamisasiakirjan virallisessa suomennoksessa (1779) ==Taideteoksen nimenä== * Tammerkoski, Kansallisgallerian kokoelmiin kuuluva Magnus von Wrightin lyijykynätyö (1846) * Tammerkoski, Kansallisgallerian kokoelmiin kuuluva Magnus von Wrightin lyijykynä-vesivärityö (1861) * Tammerkoski, valotaideteos Tampereen rantatunnelissa