EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ghazantšetsotsin katedraali

Ghazantšetsotsin katedraali () on armenialainen katedraali Şuşan kaupungissa Vuoristo-Karabahin kiistellyllä, mutta kansainvälisesti osana Azerbaidžania tunnutetulla alueella. Katedraali on valmistunut vuonna 1887. == Rakennus == Ghazantšetsotsin katedraali sijaitsee Şuşan kaupungin keskustassa Vuoristo- Karabahissa. Katedraali on rakennettu valkoisesta kalkkikivestä. Sen tilojen mitat ovat 34,7x27x47 metriä. Sen julkisivun eri puolilla on apsikset. Katedraalin kupolin korkeus on 17 metriä. Rakennukseen kuuluu kolme sisäänkäyntiä (läntinen, itäinen ja pohjoinen). == Historia == Şuşa oli perustettu Karabahin kaanikunnan pääkaupungiksi 1700-lvun puolivälissä ja se kasvoi yhdeksi alueen tärkeimmistä keskuksista. Ghazantšetsotsin katedraalin rakennuttivat kaupunkiin armenialainen porvariluokka ja sen suunnitteli Simon Ter-Hakobian. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1868 ja valmistuivat vuonna 1887. Valmistuessaan se oli yksi suurimmista armenialaisista kirkoista. Şuşa kärsi mittavia tuhoja etnisissä väkivaltaisuuksissa maaliskuussa 1920 ja sittemmin kaupunki oli yksi azerien keskuksista Karabahissa. Kirkko suljettiin kommunistien valtaannousun jälkeen. Rakennus kärsi vahinkoja Neuvostoliiton kaudella. Sitä käytettiin muun muassa viljavarastona. Sen rekonstruktiotyöt aloitettiin yleisestä painostuksesta 1980-luvulla. Vuoristo-Karabahin sodan aikana Şuşaa hallitsivat ensin azerit, mutta armenialaiset valtasivat sen toukokuussa 1992. Suurin osa kaupungista poltettiin valtauksen jälkeen. Armenialainen kirkko kuului kuitenkin harvoihin kunnostettuihin rakennuksiin. Armenia syytti Azerbaidžania katedraalin tulituksesta Vuoristo-Karabahin yhteenottojen alettua jälleen vuonna 2020. Azerien vallattua Şuşan saman vuoden marraskuussa heitä syytettiin puolestaan kirkon tilojen töhrimisestä. Toukokuussa Azerbaidžanin uutisoitiin aloittaneen paikalla kunnostustyöt, joiden ilmoitettu tarkoitus oli "palauttaa kirkko alkuperäiseen muotoonsa". Azerbaidžanissa on esitetty väitteitä, joiden mukaan kirkko oli alun perin venäläisortodoksinen eikä armenialainen, ja että armenialaiset olivat tehneet siihen muutoksia 1990-luvulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Şuşa Luokka:Azerbaidžanin katedraalit Luokka:Armenian apostolinen kirkko
Lauro de Bosis

Lauro Adolfo De Bosis (9. joulukuuta 1901 Rooma – 3. lokakuuta 1931 Livorno) Viitattu 29.10.2020 oli italialainen runoilija, lentäjä ja fasismin vastaisen liikkeen puolestapuhuja. De Bosis osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa voitti hopeaa draamassa teoksellaan Icarus, joka sisälsi piilotettua kritiikkiä fasismia kohtaan. Hän seurusteli yhdysvaltalaisen näyttelijän Ruth Draperin kanssa. De Bosis kannatti aluksi Italian diktaattori Benito Mussolinia, koska toivoi tämän kohentavan valtion hyvinvointia ensimmäisen maailmansodan jäljiltä. Hän muutti myöhemmin kantaansa ja liittyi fasismin vastustajien liikkeeseen, kun näitä alettiin vainota ja teloittaa. De Bosiksen viimeinen merkittävä poliittinen kannanotto tapahtui vuonna 1931, kun hän pudotti lentokoneestaan fasismihallintoa kritisoivia lentolehtisiä Rooman kaduille, minkä seurauksena hän pakeni lentämällä Välimerelle ja katosi sen yläpuolella. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Italialaiset lentäjät Luokka:Kadonneet henkilöt Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet
VIDA Arena

VIDA arena on Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla (SHL) pelaavan Växjö Lakersin kotiareena. Areena avattiin 17. syyskuuta 2011. Areenan kapasiteetti on 5 750. Luokka:Ruotsin jäähallit Luokka:Växjön kunta
Balilla

Giovan Battista Perasso, lempinimeltään Balilla (Liguurin kielessä "pieni pallo" tai "pikkupoika"), oli genovalainen poika, joka käynnisti kapinan Genovan kaupungin miehittäneitä Habsburgien joukkoja vastaan vuonna 1746 Itävallan perimyssodan aikana. Balillan sanotaan käynnistäneen kansannousun 5. joulukuuta heittämällä itävaltalaisjoukkoja kivellä.PERASSO, Giambattista detto il Balilla - Dizionario Biografico degli Italiani Noin vuosisata myöhemmin Italian yhdistymisen aikana Balillasta luotiin tietoisesti myyttinen italialainen patriootti ja kansallissankari, vaikkakaan genovalaisten vuoden 1746 kapina itävaltalaisia vastaan ei ollut luonteeltaan nationalistinen. Vuonna 1847 Goffredo Mamelin sanoittamassa Italian kansallislaulussa Il Canto degli Italiani Balilla mainitaan säkeessä "I bimbi d'Italia / si chiaman Balilla" ("Italian lapset / ovat nimeltään Balilla"). Balillan mukaan nimettiin esimerkiksi Italian kuninkaallisen laivaston Balilla-luokan sukellusveneet, Fiat 508 Balilla -automalli sekä Italian kansallisen fasistipuolueen nuorisojärjestö Opera Nazionale Balilla.History Today - Hitler Youth and Italian Fascists ==Lähteet== Luokka:Italialaiset henkilöt
Josipina Turnograjska

Josipina Turnograjska oik. Josipina Toman, o.s. Urbančič (4. heinäkuuta 1833 Preddvor, Itävallan keisarikunta – 1. kesäkuuta 1854 Graz, Itävallan keisarikunta) oli slovenialainen kirjailija, runoilija ja säveltäjä. Häntä pidetään ensimmäisenä slovenialaisena naiskirjailijana ja -säveltäjänä. Josipina syntyi maalaisaateliseen sukuun Turnin linnassa. Josipina oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä kuoli. Josipinaa opettivatkin hänen äitinsä sekä pappi ja hengellinen kirjailija Lovro Pintar. Pintarin vaikutuksesta Josipina innostui sloveenin kielestä. Hän sai oppia myös latinasta, italiasta, kreikasta ja muista slaavilaisista kielistä sekä matematiikasta, historiasta ja maantieteestä. Alojz Globočnikin opetuksessa Josipinasta kehittyi myös taitava pianisti. Josipina Turnograjskan kirjallinen ja musiikillinen ura oli varsin lyhyt, sillä hän julkaisi vuosien 1851–1853 aikana 38 tekstiä. Ensimmäiset kirjoitukset olivat lyhyitä tarinoita, joissa oli moraalinen opetus. Sen jälkeen hän laajensi historiallisiin kertomuksiin ja käsitteli muun muassa poliittisia tapahtumia ja slaavilaista identiteetiä. Turnograjskalta on säilynyt muutamia sävellyksiä, ja häntä pidetäänkin ensimmäisenä slovenialaisena naissäveltäjänä. Säveltämisen hän aloitti 17-vuotiaana, ja hänen ensimmäinen teoksensa on tehty Lovro Tomanin runoon. Sitä esitettiin vuonna 1851 Grazissa slovenialaisten yliopisto-opiskelijoiden tapahtumassa. Turnograjska muitakin sävellyksiä on esitetty julkisesti. Hän sävelsi myös singspieliä, joka perustui France Prešerenin runoon. Se jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Josipina Turnograjska meni vuonna 1853 naimisiin runoilija ja valtiomies Lovro Tomanin kanssa. He muuttivat Graziin, missä Turnograjska kuoli jo seuraavana vuonna synnytyksen ja tuhkarokon aiheuttamiin komplikaatioihin. Hänet haudattiin Grazin St. Leonhardin hautausmaalle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kulturno društvo Josipine Turnograjske Luokka:Slovenialaiset kirjailijat Luokka:Slovenialaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1833 syntyneet Luokka:Vuonna 1854 kuolleet
Kroatian sosiaaliliberaalinen puolue

Kroatian sosiaaliliberaalinen puolue (kro. Hrvatska socijalno-liberalna stranka, lyh. HSLS) on kroatialainen liberaali puolue, joka on perustettu vuonna 1989. Se on ALDE-puolueen liitännäisjäsen. Viimeisimmissä vaaleissa puolue sai kaksi edustajaa parlamenttiin: Dario Hrebak ja Darko Klasić. Vuonna 2013 järjestetyssä kansanäänestyksessä, jossa äänestettiin avioliiton määrittelemisestä miehen ja naisen väliseksi liitoksi, puolue kampanjoi ehdotusta vastaan. == Lähteet == Luokka:Kroatian puolueet Luokka:Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Dmitri Djomin

Dmitri Albertovitš Djomin (, s. 1966 tai 1967 Valko-Venäjän SNTYLE Areena: Sydänjuurilla: Rauhantekijöitä, ukulelen iloa ja itkuvirsiä - kansanmusiikin uusilla julkaisuilla soi koko elämän kirjo, toim. Amanda Kauranne; n. min. 15.30, kuunneltu 13.11.2020, Emmi Kuittisen ja Ikuisen ikävän orkesterin itkuvirsi Dmitrin muistolle, poistuu Areenasta 9.11.2021 , Neuvostoliitto – 28. lokakuuta 2020 Venäjä) oli merkittävä vienankarjalainen soitinrakentaja, kansanperinteen ylläpitäjä ja muusikko. Hänellä oli tapana esitellä monipuolisia taitojaan yleisölle niin puhallin- kuin kielisoittimillaankin. Hän toimi Petroskoin valtiollisen konservatorion esimiehenä. Hän kävi muun muassa Suomessa lukuisia kertoja ja toimi yhdessä muusikko Arto Rinteen kanssa muun muassa Sattuma ja Myllärit-yhtyeissä, ja hän on myös levyttänyt. == Lähteet == Luokka:Venäläiset muusikot Luokka:Soitinrakentajat Luokka:1960-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet Luokka:Maailmanmusiikki Luokka:Karjalan tasavallan kulttuuri
Oskar Thiede

thumb|right|250px|Oskar Thieden veistämä pronssipatsas Uimari (1955) Wienin puistossa. Oskar Thiede (1879-1961) oli itävaltalainen kuvanveistäjä. Hän osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa voitti hopeaa kuvanveiston mitaleissa ja rintasoljissa teoksellaan "Eight Sports Plaques". Myös yhdeksän olympiakultamitalia voittanut suomalainen yleisurheilija Paavo Nurmi oli Thieden mitalien aiheena. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet Luokka:Itävaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Itävaltalaiset olympiamitalistit
Hansika Motwani

Hansika Motwani (s. 9. elokuuta 1991 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän työskentelee pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa, mutta on esiintynyt myös telugun-, hindin-, kannadan- ja malajalaminkielisissä elokuvateollisuuksissa. Sindhitaustainen Motwani syntyi nykyisessä Mumbaissa ja aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hän teki ensiesiintymisensä aikuisena teluguelokuvassa Desamuduru vuonna 2007 ja voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon. Hänen ensimmäinen tamilielokuvansa oli menestynyt Mappillai vuonna 2011. Muita tamilinkielisiä menestyselokuvia ovat olleet muun muassa Engeyum Kadhal (2011), Velayudham (2011), Oru Kal Oru Kannadi (2012), Theeya Velai Seiyyanum Kumaru (2013), Singam II (2013) ja Aranmanai (2014). == Filmografia == Vuosi Elokuva Rooli Kieli Muuta 2003 Hawa Sasha Hindi Koi… Mil Gaya Priya Aabra Ka Daabra Pinky Jaago Shruti 2004 Hum Kaun Hai? Sara Williams 2007 Desamuduru Vaishali Telugu Parhaan naistulokkaan Filmfare Awards South -palkinto Aap Kaa Surroor Ria Bakshi Hindi Parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -ehdokkuus 2008 Bindaas Preethi Kannada Kantri Varalakshmi Telugu Money Hai Toh Honey Hai Ashima Kapoor Hindi 2009 Maska Meenu Telugu Billa Priya Jayeebhava Anjali Narashima 2010 Seeta Ramula Kalyanam Nandhini 2011 Mappillai Gayathri Tamili Engeyum Kadhal Kayalvizhi Rajasekhar Kandireega Sruthi Telugu Velayudham Vaidehi Tamili Oh My Friend Rithu Telugu 2012 Oru Kal Oru Kannadi Meera Mahendrakumar Tamili Denikaina Ready Sharmila Telugu Parhaan telugunaispääosan Filmfare Awards South -ehdokkuus 2013 Settai Madhumitha Tamili Theeya Velai Seiyyanum Kumaru Sanjana Singam II Sathya Biriyani Priyanka 2014 Pandavulu Pandavulu Tummeda Honey Telugu Maan Karate Yazhini Tamili Power Nirupama Telugu Aranmanai Selvi Tamili Meaghamann Usha 2015 Aambala Maya Romeo Juliet Aishwarya (Subbulakshmi) Vaalu Priya Mahalakshmi Puli Prinsessa Manthagini Size Zero Itsenään Telugu Cameoesiintyminen Inji Iduppazhagi Itsenään Tamili Cameoesiintyminen 2016 Aranmanai 2 Maya Pokkiri Raja Sunitha Uyire Uyire Priya Manithan Priya 2017 Luckunnodu Positive Padma Telugu Bogan Mahalakshmi Tamili Singam 3 Sathya Goutham Nanda Spoorthi Telugu Villain Shreya Venkatesh Malajalam 2018 Gulaebaghavali Viji Tamili Thuppakki Munai Mythili 2019 N.T.R: Kathanayakudu Jaya Prada Telugu 100 Nisha Tamili Tenali Ramakrishna BA. BL Rukmini Telugu 2022 Maha Maha Tamili 2023 Partner Kalyan/nimetön nainen My Name Is Shruthi Shruthi Telugu 2024 105 Minuttess Jaanu == Televisio == Vuosi Ohjelma Rooli Kieli Muuta 2001–2003 Des Mein Niklla Hoga Chand Tina Hindi 2001 Shaka Laka Boom Boom Karuna/Shona Hindi 2002 Kyunki Saas Bhi Kabhi Bahu Thi Baavri Virani Hindi Son Pari Sweety Hindi 2003 Karishma Kaa Karishma Teena Hindi 2004–2005 Hum 2 Hain Na Kareena/Koel Hindi 2005 Celebrity Fame Gurukul Itsenään (kilpailija) Hindi 2023 MY3 Mythiri/Manimegalai/MY3 Tamili Websarja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Lapsinäyttelijät Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Miltiades Manno

Miltiades Manno (3. maaliskuuta 1880 – 1935) oli unkarilainen soutaja ja taiteilija. Hän osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa voitti hopeaa kuvanveistossa teoksellaan Paini. Vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin Manno osallistui soudussa. ==Lähteet== Luokka:Unkarilaiset kuvanveistäjät Luokka:Unkarilaiset olympiamitalistit Luokka:Unkarilaiset soutajat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet
Kroatian kansanäänestys 2013

Kroatian perustuslakia koskeva kansanäänestys järjestettiin 1. joulukuuta 2013. Siinä kysyttiin äänestäjien mielipidettä koskien ehdotettua muutosta maan perustuslakiin, jolla oli tarkoitus määritellä avioliitto vain miehen ja naisen väliseksi liitoksi. Kyseessä oli Kroatian kolmas kansanäänestys: vuonna 1991 äänestettiin Jugoslaviaan kuulumisesta ja vuonna 2012 EU-jäsenyydestä. == Tausta ja kampanjointi == Ehdotus sai alkunsa katolilaiseen kirkkoon linkittyneestä kansanliikkeestä nimeltä U ime obitelji ("Perheen nimeen"), joka onnistui keräämään 700 000 allekirjoitusta kansanäänestyksen järjestämiseksi. Kroatian sosiaalidemokraattinen pääministeri Zoran Milanović ilmoitti jo ennen kansanäänestyksen järjestämistä, ettei tule äänestämään muutoksen puolesta ja kutsui kansanäänestyksen järjestämistä "suvaitsevaisuuden puutteeksi".. Ehdotuksen puolesta kampanjoi etupäässä katolilainen kirkko. Myös muut paikalliset uskonnolliset yhteisöt, kuten ortodoksisen, evankelisen ja kalvinistisen kirkkojen sekä Kroatian islamilaisen ja juutalaisen yhteisöjen edustajat, asettuivat yhtenäisessä kannanotossaan ehdotuksen puolelle. Kroatian vanhin sanomalehti Novi list ilmoitti olevansa ehdotusta vastaan. Tiedosto:Referendum2013.JPG|Ehdotusta tukeva juliste: "Jokainen lapsi tarvitsee äidin ja isän" Tiedosto:Glasam protiv lat.svg|Ehdotusta vastustava juliste: "Äänestä vastaan!" == Tulokset == Yli kaksi-kolmannesta äänestäjistä kannatti ehdotusta huolimatta maan melko hyväksyvästä ilmapiiristä homoseksuaalisuutta kohtaan. Vaihtoehto Ääniä % Kyllä 946 433 66,28 Ei 481 534 33,72 Tyhjät / hylätyt 8 196 0,57 Yhteensä 1 427 967 100 Lähde: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2013 kansanäänestykset kansanäänestys 2013
Culfa

Culfa eli historiallinen Julfa () on kaupunki Culfan piirikunnassa Azerbaidžaniin kuuluvassa Nahitševanin autonomisessa tasavallassa. Kaupunki sijaitsee Araksjoen varrella Iranin rajalla. Kaupungin aikanaan silkkikaupasta tunnettu historiallinen armenialainen väestö siirrettiin pääosin Iraniin 1600-luvulla. ==Maantiede== Culfa sijaitsee Araksjoen pohjoisrannalla Nahitševanin kaupungin eteläpuolella. Culfan pohjoispuolella kohoaa vuoria. Araksjoen eteläpuolella on Iran. Ympäröivä seutu on osa kaakkoon leviävää tuliperäistä vyöhykettä. Alue karua ja kivikkoista. ==Historiasta== Culfan eli historiallisen Julfan vaiheista ennen 1500-lukua tiedetään vain hyvin vähän. Sen asukkaita olivat armenialaiset, jotka tunnettiin silkkikauppiaina. Julfan merkitys kasvoi historiallisen Armenian jouduttua muslimien käsiin. Monet armenialaiset pakenivat turvallisemmiksi koetuille alueille ja osa asettui kauppareittien varrelle. Julfa houkutteli paikalle monia armenialaisia kauppiaita, koska se sijaitsi hyvällä reitillä kohti Jerevania, Erzurumia ja Tbilisiä. Silkkiä saatiin puolestaan läheisiltä Karabahin, Širvanin, Gilanin ja Mazandaranin alueilta. Raakasilkkiä myytiin etenkin kohti Eurooppaa. Vuonna 1600 Julfassa vieraillut englantilainen John Cartwright arvioi sen asukasluvun olleen noin 10 000 ja kaupungin käsittäneen 2 000 rakennusta. Julfa säästyi aluksi Persian safavidien ja osmanien välisiltä tuhoisilta sodilta, joihin usein liittyi poltetun maan taktiikka. Ei ole täysin vaarmaa, sattuiko kaupunki olemaan yksinkertaisesti taistelujen selustassa, vai olivatko sen asukkaat vain tarpeeksi rikkaita maksamaan heidät hävitykseltä säästäneitä lunnaita vihollisarmeijoille. Vuosina 1589–1590 šaahi Abbas I teki sotaretken osmaneja vastaan. Hän valtasi aikaisemmin menettämänsä Tabrizin ja Nahitševanin viipyen jonkin aikaa joukkoineen Julfassa. Vuonna 1604 hän hyökkäsi edelleen kohti Karsia, mutta joutui vetäytymään osmanien vastahyökkäyksen alettua. Abbas käytti jälleen poltetun maan taktiikkaa, mikä tällä kertaa koski myös Julfaa. Koko kylä tuhottiin ja sen asukkaat pakkosiirrettiin Araksjoen yli Iraniin. Monet Julfan armenialaiset päätyivät Isfahaniin, jossa armenialainen kaupunginosa tuli tunnetuksi nimellä Uusi- Julfa. Muutamia armenialaisia palasi Julfaan myöhemmin 1600-luvulla. Vanhasta Julfasta jäi jäljelle sen historiallinen hautausmaa. Venäjä rakennutti rautatien Tabriziin Julfan kautta jonkin aikaaennen ensimmäistä maailmansotaa. Neuvostoliiton kaudella siitä tuli raja-asema Iranin kanssa. Azerbaidžanin asevoimat muuttivat historiallisen armenialaisen hautausmaan ampuma-alueeksi vuosien 1998 ja 2002 välillä. Hautuasmaa tuhottiin kokonaan vuoteen 2005 mennessä. ==Väestö== Azerbaidžanin tilastokeskuksen mukaan Culfan asukasluku oli vuoden 2020 alussa noin 13 500. ==Lähteet== Luokka:Azerbaidžanin kaupungit
Rosa ’Agnes’

Rosa ’Agnes’ on keltakukkainen, Rosa Rugosa-ryhmään eli tarhakurtturuusuihin kuuluva ruusulajike. == Alkuperä == Rosa 'Agnes' on kurtturuusun (Rosa rugosa) ja persiankeltaruusun (Rosa foetida 'Persiana') risteytys, jonka kehitti kanadalainen William Saunders 1900-luvun alkupuolella. Ruusu julkistettiin vuonna 1922. Ruusu on nimetty William Sandersin puolison Agnes Saundersin mukaan. == Kuvaus == Rosa 'Agnes' kasvaa 1–1,5 metriä korkeaksi pystyversoiseksi pensaaksi. Versoissa on runsaasti piikkejä. Lehdet ovat pienehköjä kuten persianruusulla, tummanvihreitä, kiiltäviä ja voimakkaasti kurtistuneita. Lajike kukkii Suomessa juhannukselta noin kolmen viikon ajan. Kukat ovat halkaisijaltaan 7–8 cm, täysin kerrannaiset, keskeltä vaalean- tai voinkeltaiset, reunoilta vaaleammat. Terälehtiä on yli 40. Heteet ovat keltaruskeat. Kukassa on mieto vadelman tuoksu. Lajike muodostaa vain vähän juurivesoja. Kiulukoita ei kehity. Ruusu kasvaa parhaiten aurinkoisessa paikassa, kalkitussa, kuivahkossa ja runsasmultaisessa maaperässä. Rosa 'Agnes' menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Rosa (Rugosa-Ryhmä) 'Agnes' Luokka:Ruusulajikkeet
Brigitte Engerer

thumb|right|Brigitte Engerer Brigitte(-Marie-Raymonde) Engerer (27. lokakuuta 1952 Tunis – 23. kesäkuuta 2012 Pariisi) oli ranskalainen pianisti.Brigitte Engerer Britannica Engerer aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja opiskeli Pariisin konservatoriossa vuosina 1963–1969. Vuonna 1969 hän pääsi stipendillä Moskovan konservatorioon, jossa sai opetusta Stanislav NeuhausiltaPianist Brigitte Engerer Dies at 59 Classic FM ja josta valmistui vuonna 1975. Hän pysyi Moskovassa vielä yhdeksän vuoden ajan tämän jälkeen. Engerer palkittiin Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa (1974) ja Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa (1978). Vuonna 1980 Herbert von Karajan kutsui hänet soittamaan Berliinin filharmonikkojen kanssa näiden satavuotisjuhlallisuuksissa. Tämä edisti merkittävästi Engererin uraa. Hän pääsi tekemään esimerkiksi debyyttinsä New Yorkin filharmonikkojen kanssa Zubin Mehtan johdolla.The world loses pianist Brigitte Engerer and her unique blend of French elegance and Russian power Ludwig van Engerer teki kamarimusiikillista yhteistyötä muiden muassa Olivier Charlierin, Henri Demarquetten ja Boris Berezovskin kanssa. Levytyksiä hän teki esimerkiksi Robert Schumannin, Modest Mussorgskin ja Franz Lisztin teoksista Mirarelle ja Harmonia Mundille. Engerer piti viimeisen konserttinsa Théâtre des Champs- Élyséesissä 12. kesäkuuta 2012 ja kuoli 23. kesäkuuta. Hän oli sairastanut syöpää vuosien ajan. Engerer oli naimisissa kirjailija Yann Queffélecin kanssa ja oli pianisti Anne Queffélecin käly. Engererillä oli tytär ja poika. Engerer sai Kunnialegioonan upseerin (2004) ja Kansallisen ansioritarikunnan komentajan (2011) arvot. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Start-Up

Start-Up () on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Bae Suzy, Nam Joo-hyuk, Kim Seon-ho ja Kang Han-na. Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:2020-luvun televisiosarjat Luokka:tvN:n televisiosarjat
Do Do Sol Sol La La Sol

Do Do Sol Sol La La Sol () on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Go Ara, Lee Jae-wook ja Kim Joo-hun. Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä. == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:2020-luvun televisiosarjat Luokka:KBS:n televisiosarjat
Gabriella Verrasztó

Gabriella Verrasztó (s. 25. lokakuuta 1961 Budapest) on unkarilainen uimari. Hän edusti Központi Sportiskola Sportegyesüle -seuraa. Verrasztó sijoittui 100 metrin selkäuinnissa seitsemänneksi Calin MM-kilpailuissa 1975. Montrealin olympialaisissa 1976 hän karsiutui 100 ja 200 metrin selkäuinnin alkuerissä. Hän oli 200 metrin selkäuinnissa seitsemäs Jönköpingin EM-kilpailuissa 1977 ja kahdeksas Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978. Myös Gabriella Verrasztón veli Zoltán Verrasztó, veljentytär Evelyn Verrasztó ja veljenpoika Dávid Verrasztó ovat olympiauimareita. == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset uimarit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Martin Bucer

Martin Bucer tai Butzer () oli saksalainen uskonpuhdistaja, joka pyrki yhdistämään luterilaisia ja reformoituja uskonpuhdistuksen haaroja. Bucer oli Lutherin ja Melanchthonin jälkeen vaikutusvaltaisin saksalainen reformaattori. Hän on myös yhdistävä tekijä Saksan ja Englannin uskonpuhdistuksen välillä. ==Elämä== Bucer syntyi vuonna 1491 Schlettstadtissa Elsassissa. Vuonna 1506 hän liittyi dominikaaneihin, ja hänet lähetettiin opiskelemaan Heidelbergiin. Siellä hän tutustui Erasmuksen ja Lutherin kirjoituksiin. Bucer hylkäsi katolisen kirkon, alkoi kannattaa uskonpuhdistuksen oppeja ja meni naimisiin nunnan kanssa. Bucer toimi Pfalzin vaaliruhtinaan hovisaarnaajana ja vuonna 1522 pastorina Landstuhlissa Pfalzin alueella, ja matkusteli siellä saarnaamassa uskonpuhdistusta. Hänen ekskommunikoitiin katolisesta kirkosta vuonna 1523, jolloin Bucer siirtyi Strassburgiin. Englannin kuningas Henrik VIII kysyi Bucerilta neuvoja erotessaan Katariina Aragonialaisesta. Ehtoollisen sakramentin kysymyksessä Bucerin mielipiteet olivat lähellä Ulrich Zwinglin oppia ehtoollisen vertauskuvallisuudesta, mutta hän halusi ylläpitää varhaisen protestanttisen liikkeen yhtenäisyyttä luterilaisten kanssa, etenkin Zwinglin kuoleman jälkeen, ja pyrki muotoilemaan Etelä-Saksan ja Sveitsin luterilaisia ​​ja reformoituja yhdistävän Confessio Tetrapolitana -uskontunnustuksen Wolfgang Capiton kanssa. Buceria syytettiin tästä syystä opillisesta epäselvyydestä. Bucerin ponnisteluista huolimatta Marburgin uskontokeskustelussa (1529), jossa keskusteltiin Lutherin ja Zwinglin eriävistä näkemyksistä, erityisesti ehtoollisopista, ei saatu aikaan sovintoa. Bucerin ja Melanchthonin yhteinen yritys tuoda uskonpuhdistus Kölnin arkkihiippakuntaan epäonnistui vuonna 1542. Vuonna 1548 Bucer lähetettiin Augsburgiin allekirjoittamaan Augsburgin interim -sopimus katolisten ja protestanttien välillä. Bucer vastusti voimakkaasti katolisten ja protestanttien yhteystyötä, ja hän pakenikin Strassburgista Englantiin Cranmerin kutsusta vuonna 1549. Englannissa hän toimi teologian professorina Cambridgen yliopistossa, ja hän osallistui Book of Common Prayer -kirkkokäsikirjan tarkastamiseen. Cranmer kysyi usein hänen mielipidettään kirkollisista asioista, erityisesti kirkollisia pukuja koskevassa kiistassa. Bucer kuoli Englannissa 27. helmikuuta 1551. Katolisen kuningatar Marian aikana hänen jäännöksensä kaivettiin esiin ja poltettiin, ja hänen hautansa purettiin vuonna 1556, mutta kuningatar Elisabet pystytti haudan uudelleen vuonna 1560. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksalaiset papit Luokka:Uskonnolliset julistajat Luokka:Englannin reformaatio Luokka:Vuonna 1491 syntyneet Luokka:Vuonna 1551 kuolleet
Compassion International

Compassion International vuonna 1952 perustettu kristillinen kehitysyhteistyöjärjestö. Compassionin toiminta keskittyy kummilapsitoimintaan. Compassion toimii 25 maassa ja yhteistyössä yli 8000 kirkon kanssa. Compassion toimii erityisesti köyhyyden kierteen katkaisemisen eteen. Järjestön avun piirissä on yli 2 miljoonaa ihmistä. Compassionin perustaja on yhdysvaltalainen Everett Swanson. Järjestö sai alkunsa Swansonin halusta auttaa 35 Korean sodan orpolasta. == Toiminta == Compassion International tekee työtä paikallisten kirkkojen kautta tarjotakseen kehitysohjelmia lapsille. Compassionin tavoitteena on nostaa lapsia ylös taloudellisesta, fyysisestä, sosiaalisesta ja hengellisestä köyhyydestä. Compassion International pyrkii kasvattamaan vastuullisia ja krisitittyjä aikuisia. Compassion International kertoo puhuvansa köyhien lasten puolesta, esimerkiksi tiedottamalla, motivoimalla ja antamalla työkaluja lasten puolustajina toimimiseen. == Lähteet == Luokka:Kehitysyhteistyöjärjestöt Luokka:Kristilliset humanitaariset apujärjestöt Luokka:Evankelis-kristilliset järjestöt
Luettelo televisiosarjan The Mandalorian jaksoista

The Mandalorian on George Lucasin luomaan Tähtien sota -universumiin sijoittuva televisiosarja. Sen ensimmäinen jakso julkaistiin 12. marraskuuta 2019 Disney+-suoratoistopalveluun, joka avattiin samana päivänä. Loput ensimmäisen tuotantokauden jaksot julkaistiin viikoittain 15. marraskuuta 2019 alkaen ja kauden päätösjakso julkaistiin 27. joulukuuta 2019. Toisen tuotantokauden jaksot julkaistiin palveluun viikoittain 30. lokakuuta 2020 alkaen. Kolmannen tuotantokauden jaksot julkaistiin palveluun viikoittain 1. maaliskuuta 2023 alkaen. Televisiosarjan pohjalta on tekeillä myös kokopitkä elokuva The Mandalorian & Grogu, joka tulee saamaan ensi-iltansa 22. toukokuuta 2026. ==Jaksot== {| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;" |- ! scope="col" colspan="2" rowspan="2" style="padding:0 8px;"|Kausi ! scope="col" rowspan="2" style="padding:0 8px;"| Jaksot ! scope="col" colspan="3" style="padding:0 8px;"| Ensiesitys |- ! scope="col" style="padding:0 8px;"| Alkoi ! scope="col" style="padding:0 8px;"| Päättyi |- | style="background:#C4A574; color:#100; text-align:center; width:10.5px;"| | scope="row" style="background:#f4f4f4; text-align:center"|1 | 8 | style="padding:0 8px;" | | style="padding:0 8px;" | |- | style="background:#4969B0; color:#100; text-align:center; width:10.5px;"| | scope="row" style="background:#f4f4f4; text-align:center"|2 | 8 | style="padding:0 8px;" | | style="padding:0 8px;" | |- | style="background:#33483A; color:#100; text-align:center; width:10.5px;"| | scope="row" style="background:#f4f4f4; text-align:center"|3 | 8 | style="padding:0 8px;" | | style="padding:0 8px;" | |- | style="background:#CBCC92; color:#100; text-align:center; width:10.5px;"| | scope="row" style="background:#f4f4f4; text-align:center" colspan="2"| The Mandalorian & Grogu | style="padding:0 8px;" colspan="2" | |- |} === Ensimmäinen tuotantokausi (2019) === |} === Toinen tuotantokausi (2020) === |} === Kolmas tuotantokausi (2023) === |} === The Mandalorian & Grogu (2026) === |} ==Lähteet== ===Huomioita=== ===Viitteet=== Luokka:Luettelot televisiosarjojen jaksoista
Lonkka (kylä)

Lonkka oli pieni kylä Vienan Karjalassa aivan rajan tuntumassa. Kylän perustaja Vaassila Karjalainen oli muuttanut Suomesta Vuonniseen ja täältä yksinäiselle vaaralle neljä peninkulmaa luoteeseen. Kylä ei koskaan kasvanut suureksi, ja vuoden 1905 väestönlaskennan mukaan siellä oli 7 taloa, mutta vain 6 asukasta. Elias Lönnrot kävi kylässä viidennellä ja seitsemännellä runonkeräysmatkallaan vuosina 1834 ja 1836. Tunnetuin lonkkalainen runonlaulaja oli Martiska Karjalainen. Tämä osasi muutoin Vienassa harvinaisia runoja, kuten Ruotuksen virren, Rajasotarunon, Ison härän runon ja Kuolonsanomat, joista viimeisestä tuli tärkeä lisäys Kalevalan toisen laitoksen Kullervo-jaksoon. == Lähteet == * Lonkka Juminkeko-säätiön runokyläprojektin sivuilla Luokka:Vienan runokylät
Sándor Wladár

Sándor Wladár (s. 19. heinäkuuta 1963 Budapest) on unkarilainen selkäuinnin olympiavoittaja, Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän edusti Központi Sportiskola -seuraa ja on pituudeltaan 184 cm. Wladár saavutti nuorten EM- kilpailuissa 1978 kultaa 100 ja 200 metrin selkäuinnissa sekä pronssia 200 metrin sekauinnissa. Saman vuoden Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kuudenneksi. Hän teki 200 metrin selkäuinnissa pitkien ratojen (50 m) Euroopan ennätyksen kahdesti Budapestissa vuonna 1980: 15. maaliskuuta hän ui ajan 2.01,78 ja 28. kesäkuuta 2.01,72. Wladár voitti olympiakultaa 200 merin selkäuinnissa Moskovassa 1980 ajalla 2.01,93. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi 100 metrin selkäuinnissa ja kuudenneksi 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän voitti Splitissä 1981 Euroopan-mestaruuden 100 metrin selkäuinnissa ajalla 56,72 ja 200 metrin selkäuinnissa Euroopan ennätysajalla 2.00,80. Hänet valittiin 1981 Unkarin vuoden miesurheilijaksi sekä Swimming World magazinessa Euroopan vuoden uimariksi. Wladár saavutti Guayaquilin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.01,31 ja sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa. Rooman EM-kilpailuissa 1983 hän sai hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.10,61, sijoittui neljänneksi 100 metrin selkäuinnissa ja 400 metrin sekauinnissa sekä viidenneksi 200 metrin sekauinnissa. Wladár saavutti 22 Unkarin-mestaruutta: 50 metrin selkäuinnissa vuonna 1985, 100 metrin selkäuinnissa 1981–1984, 200 metrin selkäuinnissa 1979–1984, 100 metrin vapaauinnissa 1984, 200 metrin vapaauinnissa 1980, 200 metrin sekauinnissa 1982–1983, 400 metrin sekauinnissa 1981–1983, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä 1984, 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä 1981–1982 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä 1982. Uintiuransa jälkeen hän pelasi vesipalloa Újpesti Dózsassa 1985–1987, ja voitti Unkarin-mestaruuden 1986.. == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset uimarit Luokka:Unkarilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ruosterintasirkku

Ruosterintasirkku (Poospizopsis caesar) eli aiemmalta nimeltään isokerttusirkku on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- Amerikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Ruosterintasirkku voi kasvaa noin 19 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruosterintasirkun pää on harmaa lukuun ottamatta mustaa otsaa ja pään sivuja sekä valkoista silmäkulmajuovaa. Linnun selkä, siivet ja kyljet ovat harmaat. Kurkku on lajilla valkoinen ja rinta sekä alaperä ovat punaruskeat. Ruosterintasirkku on vatsastaan valkoinen. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Ruosterintasirkkua tavataan ainoastaan Perusta. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston pensaikot ja matalakasvuiset metsät useimmiten 2 500-3 800 metrin korkeudella. Ruosterintasirkku liikkuu yksin tai pareittain lähellä maata. ==Lähteet== Luokka:Tangarat
Ewa Pobłocka

Ewa Pobłocka (s. 21. marraskuuta 1957 Chełmno) oli puolalainen pianisti.Ewa Pobłocka Culture.pl Pobłocka opiskeli pianonsoittoa Zbigniew Śliwińskin ja Jerzy Sulikowskin johdolla Gdańskin Stanisław Moniuszko -musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1981. Hän täydensi opintojaan Hampurissa Conrad Hansenin johdolla vuosina 1979–1982. Vuonna 1980 Pobłocka sai viidennen palkinnon ja radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä Varsovan kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Syyskuussa 1990 hän avasi Varsovan syksy -nykymusiikkifestivaalin Andrzej Panufnikin pianokonserton Puolan-ensiesityksellä. Vuosi myöhemmin hän teki samasta teoksesta ensimmäisen levytyksen säveltäjän itsensä johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Pobłocka teki ensilevytyksen myös Witold Lutosławskin konsertosta ja avasi samalla teoksella Unescon 50-vuotisjuhlallisuudet Pariisissa helmikuussa 1995. Vuonna 1995 hän kantaesitti Radio Francen tilaaman, hänelle itselleen omistetun Paweł Szymańskin pianokonserton. Vuonna 2000 Pobłocka aloitti opettamisen Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiassa. Vuonna 2007 hän sai professorin arvonimen. Hän on pitänyt mestarikursseja Calgaryssa sekä Tokiossa ja toiminut tuomarina monissa kilpailuissa, kuten vuoden 2005 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Pobłockalle on myönnetty Polonia Restituta -ritarikunnan risti. Hänen äitinsä oli laulaja Zofia Janukowicz-Pobłocka. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tallinnan kulttuuriyön festivaali

Tallinnan kulttuuriyön festivaali () tai Kulttuuriyön festivaali, Tallinna (), myös Kulttuuriyö () on vuosittain elokuun viimeisenä lauantaina iltapäivästä keskiyöhön järjestettävä konsertteja, esityksiä, museo- ja gallerianäyttelyjä, opastettuja temaattisia kävelykierroksia ja työpajoja sisältävä kulttuuriohjelma Tallinnassa, Virossa. Kulttuuriyö on yksi elokuun odotetuimpia monipuolisia tapahtumia Tallinnassa. Festivaalitoiminta alkaa iltapäivällä erilaisilla konserteilla, galleria- ja museonäyttelyjen tarjonnalla ja kestää iltamyöhään asti. Tapahtumat järjestetään niin Tallinnan vanhassakaupungissa kuin muissa kaupunginosissa ja ohjelmaa riittää kaikenikäisille. Perinteisesti on useita pienempiä sisäpihakonsertteja ja kaupunkimatkojen teemana voi olla historioitsijoiden kertomuksia Tallinnan mm. rikollisesta menneisyydestä, rikoksista ja rangaistuksista vanhassa Revalissa. Suurin osa kulttuuriyön ohjelmista on ilmaisia ja työpajoihin ja kaupunkikierroksiin vaaditaan ennakkorekisteröinti. ==Lähteet== Luokka:Virolainen kulttuuri
Kaisa Astikainen

Kaisa ”Kaika” Astikainen (s. 1982 Punkaharju) on itäsuomalaislähtöinen tuottaja ja elokuvantekijä, joka on työskennellyt suomalaisissa elokuvissa ja tv-draamasarjoissa vuodesta 2006. Astikainen kirjoitti yhdessä Anne Puolanteen kanssa oppaan EKOSETTI – opas ekologisesti kestävämpään audiovisuaaliseen tuotantoon. Astikainen on valmistunut elokuvatuotannon maisteriksi elokuvataiteen laitokselta Aalto-yliopistosta vuonna 2016 lopputyöllä ”Vihreä elokuvanteko – ideologia, edelläkävijät ja käytännöt”. Hän aloittanut tohtoriopintonsa samassa opinahjossa ja samalla aiheella syyskuussa 2019. Vuonna 2016 valmistui Astikaisen käsikirjoittama, ohjaama ja tuottama elokuva Toivola, joka voitti muun muassa Tampereen elokuvajuhlien opiskelijapalkinnon ja elokuvan laatutuen. Toivola palkittiin myös muun muassa Hanoin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla vuonna 2016 lyhytelokuvan tuomaristopalkinnolla. ”Lyhytdokumenttielokuva kertoo pienen itäsuomalaisen maitotilan viimeisestä vuodesta. Se on elokuva karjaonnesta, arjen rikkaudesta ja luopumisen haikeudesta.” Astikainen on työskennellyt kestävyyskoordinaattorina elokuvatuotantoyhtiö Bufolla 2018−2019. Vapaa- ajallaan Astikainen harrastaa maata pitkin matkailua, vegaaniruokien kokkailua sekä metsissä samoilua synnyinseudullaan Punkaharjulla. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset elokuvatuottajat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jean de La Bruyère

Jean de La Bruyère (16. elokuuta 1645 Pariisi, Ranska – 10. toukokuuta 1696 Versailles, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, jonka teosta Les Caractères ou les Mœurs de ce siècle (1688) on pidetty ranskankielisen kirjallisuuden mestariteoksena. Ranskan arvostetuimpiin kirjailijoihin kuuluvana hän sai runsaasti jäljittelijöitä. ==Nuoruus== La Bruyère syntyi arvostettuun pariisilaiseen porvarisperheeseen. Hän oli ensin asianajajana parlamentissa ja siirtyi sitten rahastonhoitajaksi Caenin veropiiriin. Vuonna 1684 hän pääsi Jacques Bénigne Bossuet'n välityksellä Bourbonin herttuan kotiopettajaksi. Herttuan isoisän Louis II Condén kuoltua vuonna 1685 La Bruyèren opetustoiminta lakkasi, mutta hän jäi edelleen oppilaansa isän taloon ja toimitti muun muassa jossain määrin kirjastonhoitajan ja sihteerin tehtäviä. ==Kirjailijana== Oleskelu itsepäisen ja oikullisen ruhtinaan talossa tarjosi La Bruyèrelle tilaisuuden monipuolisesti tutustua hovipiireissä liikkuvien henkilöiden luonteisiin, toimintaan ja elämään. Vuoden 1688 alussa La Bruyère julkaisi kuuluisan teoksensa Les Caractères ou les Mœurs de ce siècle. Siinä Theofrastoksen teoksen Luonteita ranskankielistä käännöstä seurasi kuusitoista lukua, joilla oli sellaisia otsikoita kuin "Hengentuotteista", "Persoonallisesta ansiosta", "Naisista ja sydämestä", "Ihmisestä", "Muodista" ym. Eri lukujen tarkoituksena oli saada järjestystä tekijän mietelmiin ja luonnekuviin. Painos painokselta hän yhä lisäsi lukuja, niin että teos lopullisesti paisui alkuperäistä laajemmaksi. Kuvaamiensa luonteiden mallit La Bruyère on etupäässä noutanut hovista ja kaupungista. Maalaisväestöä ja -oloja hän ei sanottavasti tuntenut. Hänen pääasialliset kuvauskohteensa ovat kuningas ja tämän välitön ympäristö, niin sanotut "suuret", ministerit, aateli, parlamentti, yliopisto, oppineet ja ylempi porvaristo. La Bruyèren näistä antamansa kuvaus on pääasiassa pessimistinen. Synkin värein hän kuvaa hovin jäseniä, joiden tekojen päämotiivina hänen mielestään on itsekkyys. Lopulta hän kuvaa hovi-elämän yleisinhimillisen komedian heijastukseksi. La Bruyère vihastutti kuvauksillaan joitakin aikalaisiaan, ja tästä syystä hänet valittiin Ranskan akatemiaan vasta vuonna 1693. ==Suomennetut teokset== * Luonnekuvia, eli, Tämän vuosisadan tapoja (Les caractères, ou, Les moeurs de ce siècle); suomentanut ja selitykset kirjoittanut J. A. Hollo. Helsinki: WSOY 1958 Näytteitä La Bruyèren tuotannosta on antologiassa Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Anna-Maria Tallgren (WSOY 1934). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset juristit Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1645 syntyneet Luokka:Vuonna 1696 kuolleet
Lajjun

Lajjun (arab. اللجّون‎, al-Lajjūn) on entinen kylä nykyisessä Israelissa lähellä muinaista Megiddoa. Sen arvellaan saaneen nimensä roomalaisen legioonan leirin mukaan. Kylä tuhoutui Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948 ja nykyisin siitä on jäljellä vain muutamia raunioita. ==Maantiede== thumb|vasen|Lajjunin raunioita nykyisin. Lajjun sijaitsi Palestiinan pohjoisosassa Jisreelin tasangolla lähellä muinaista Tel Megiddoa. Nykyisin lähellä sijaitsee Megiddon kibbutsi. Alue tunnettiin aikanaan hyvistä vesilähteistään ja ympäröivä seutu hedelmällisenä viljelymaana. Paikalle on sittemmin istutettu metsää. ==Historia== Nykyisen kylän uskotaan saaneen nimensä Rooman valtakunnan kaudella Legio VI Ferratan leirin mukaan. Lajjun on arabiankielinen muoto paikan antiikin aikaisesta nimestä Legio. Leirin olemassaoloa paikalla ei ole kuitenkaan osoitettu arkeologisten löytöjen kautta. Diocletianuksen ja Maximianuksen kausilta lähtien paikkakunta tunnettiin nimellä Legio-Maximianopolis. 300-luvulla siitä tuli piispanistuin. Lajjunin on joskus ehdotettu olleen vuoden 634 Ajnadaynin taistelun taistelukenttä. Muslimit voittivat taistelussa Bysantin valtakunnan joukot. Myöhemmällä islamilaisella kaudella Lajjun oli oman alueensa keskus. Muslimimaantieteilijät painottivat sen sijaintia Damaskoksen ja Egyptin välisellä tiellä. Paikalla oli Abrahamiin liitetty pyhättö ja karavaaniseralji. Alueen voimatekijjä oli al-Tarabayn beduiiniklaani. Vuonna 1538 kylässä mainittiin asuvan 23 kotitaloutta ja sen asukkaat olivat muslimeja. Verotietojen mukaan paikalla kasvatettiin vehnää, ohraa ja seesamia. 1500-luvun puolivälissä Lajjunsita tuli oman sancakinsa eli Osmanien valtakunnan hallintopiirinsä keskus. Lajjun alkoi taantua 1600-luvulla. Eurooppaan suuntautuva kauppa teki rannikon keskuksista sitä tärkeämpiä. Al- Tarabayn klaanin merkitys väheni Akkon al-Zaydanien kustannuksella. Rannikolla kasvoi myös Haifa. Vuonna 1940 sen asukasluku oli 1 103. Kylä tuhottiin vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä. Nykyisin kylästä on jäljellä vain muutamia raunioita. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Israelin historia Luokka:Palestiinan historia Luokka:Entiset asutut paikat
Andrzej Towiański

Andrzej Towiański (1799–1878) oli puolalainen mystikko, syntyisin Liettuasta. Hän opiskeli Vilnan yliopistossa ja osoittautui jo silloin uskonnolliseksi mystikoksi. Hän asettui 1840 Pariisiin, jossa hän pian sai vaikutusvaltaa puolalaisten emigranttien keskuudessa ja varsinkin Adam Mickiewicziin. Towiańskissa oli uskonnollinen mystiikka kiinteässä yhteydessä puolalaiseen isänmaallisuuteen. Puolan kansa oli Towiańskin mielestä toteuttamassa Jumalan asiaa maan päällä, ja sillä on oleva suuri ja onnellinen tulevaisuus, jos se yksityisessä ja yhteiskunnallisessa elämässään toteuttaa kristinuskon ja tulee Jumalan kansaksi, joka on kristillisen elämän esikuvana maailmalle.Towiański, Andrzej, Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 Uskonnollisissa ja yhteiskunnallisissa kysymyksissä Towiański oli vapaamielinen. Hän vaati maaorjuuden poistamista, naisten tasa-arvoisuutta miesten rinnalla ja maan sosialisointia. Hänen mielestään maailman johtavia kansoja olivat ranskalaiset – hän ihaili Napoleonia – ja puolalaiset. Venäläisistä hän toivoi aluksi paljon, mutta pettyi odotuksissaan. Samoin hän myöhemmin vuosien 1870–1871 tapahtumissa näki Jumalan rankaisseen ranskalaisia, kun he olivat luopuneet entisistä ihanteistaan. Towiańskin kannattajat perustivat seuran, joka ajoi Towiańskin aatteita. Hänen kootut teoksensa julkaistiin Torinossa 1882. Towiańskin vaikutus puolalaiseen messianismiin oli aikanaan huomattava. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Puolalaiset henkilöt Luokka:Kristilliset mystikot‎ Luokka:Vuonna 1799 syntyneet Luokka:Vuonna 1878 kuolleet
Heinz Tovote

Heinz Tovote (12. huhtikuuta 1864 Hannover – 4. helmikuuta 1946 Berliini, SaksaTovote, Heinz, Projekt Gutenberg-de, viitattu 29.10.2020 ) oli saksalainen kirjailija. Hän omistautui muutaman yliopistovuoden jälkeen kirjallisuudelle.Tovote, Heinz, Nordisk familjebok 29. 1919 Tovote herätti huomiota kuudessatoista päivässä kirjoittamallaan esikoisromaanillaan Im Liebesrausch, joka eroottisuudellaan ja yhteiskuntakritiikistä piittaamattomuudellaan oli merkkinä kirjallisuuden alueen uudesta suunnasta. Pian hän kuitenkin ajautui yksiselitteiseen viihdekirjallisuuteen, jota leimaa taipumus dekadenssiin, ylellisyyteen ja pinnallisuuteen, turhamaisuuteen ja tunteellisuuteen. Suurempaa kirjallista merkitystä hänellä ei ollut, vaikkakin häntä luettiin paljon. Poikkeuksena hänen tavanomaisesta tuotannostaan on novellikokoelma Ich (1892), jossa hän kuvaa herkkyyden vaikutuksia. ==Suomennetut teokset== * Äiti ja poika: romaani, Otava 1923 * Rakkauden pelko: säädyllisen naisen tarina: berliniläisromaani, Otava 1923 * Vedonlyönti: romaani, suom. Edvard Ukkonen, Helsinki: Otava 1927. Sarja: Kirsikka-sarja, 17. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Matteo Medves

Matteo Medves (s. 20. kesäkuuta 1994) on italialainen judon EM-mitalisti. Medves saavutti 66 kg:n painoluokassa hopeaa Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 hävittyään loppuottelussa slovenialaiselle Adrian Gombocille. Hän sai hopeaa 66-kiloisissa myös Minskin Euroopan kisoissa 2019. Tällä kertaa hän hävisi finaalissa Ukrainan Heorhi Zantarajalle. Medves on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kerran kolmanneksi ja maailmancupeissa / Continental open -kilpailuissa kerran toiseksi. Hän on voittanut kerran aikuisten Italian- mestaruuden. == Lähteet == Luokka:Italialaiset judokat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johan Tranér

Johan Vindician Tranér (11. maaliskuuta 1770 Torpa, Östergötland – 8. heinäkuuta 1835 Porla) oli ruotsalainen pappi, yliopistonopettaja ja kääntäjä.Traner, Johan Vindician, Nordisk familjebok 29. 1919 ==Elämäkerta== Tranér oli talonpoikaissukua. Hän tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1793 ja filosofian maisteriksi 1800. Väiteltyään aiheesta De diversis latinæ linguæ ætatibus (1797, 1802) hän sai 1802 nimityksen dosentiksi, 1812 latinan opettajaksi, sai 1815 professorin arvonimen, mutta professorin virkaa hän ei useista yrityksistä huolimatta saanut. Hänet nimitettiin 1825 Söderköpingiin kirkkoherraksi, mutta hän oleskeli senkin jälkeen pääasiassa Uppsalassa. Tranér sai vuosina 1805, 1806 ja 1807 Ruotsin akatemian toisen palkinnon Ovidiuksen mitallisesta kääntämisestä, ja sen jälkeen hän työskenteli kreikan ja latinan kääntämisen parissa. Tärkeimpiä hänen käännöksistään ovat 12 ensimmäistä Iliadin laulua (1807–1822), Batrachomyomachia (1822), "seitsemän kreikkalaista runoilijatarta" (Novem græcarum poëtridum, quæ supersunt carmina, 1821–1827) sekä Anakreonin laulut (1824–1832). Anakreonin käännökset ovat hänen töistään säilyneet pisimpään ja tuoneet hänelle mainetta yliopistomaailman ulkopuolella. Hänen latinasta kääntämiään runoja on ihailtu niiden hienon rytmiikan, runsaan fraseologian, upean kuvauksen ja kielen hallinnan vuoksi. Mestarina sekä tulkinnan että käännöksen suhteen pidetään Juventus eucharisticaa, joka on mukaelma Esaias Tegnérin Nattvardsbarnenista (1833–1835). Tranér kirjoitti myös runoja ruotsiksi, mutta siinä suhteessa häntä ei pidetä kovin merkittävänä. Filologi sanan varsinaisessa merkityksessä hän ei ollut, vaikkakin monet hänen väitöskirjansa sivuavat alaa. Hän julkaisi kokoelman Corpus auctorum latinorum, jossa huomautukset tosin ovat koosteita muualta ja tekstikritiikki jokseenkin pinnallista. Hän testamenttasi omaisuutensa hoitolaitokselle synnyinpitäjäänsä, kahteen apurahaan, jotka oli tarkoitettu nuorille latinankielisen runouden harjoittajille sekä dosenttistipendiin. ==Huomautuksia== == Lähteet == Luokka:Filologit Luokka:Ruotsalaiset papit Luokka:Ruotsalaiset lahjoittajat Luokka:Ruotsalaiset kielenkääntäjät Luokka:Ruotsalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1770 syntyneet Luokka:Vuonna 1835 kuolleet
Stephan Hegyi

Stephan Hegyi (s. 25. heinäkuuta 1998) on itävaltalainen judon EM-mitalisti. Hän kilpailee yli 100 kilogramman painoluokassa. Hegyi saavutti yli 90 kg:n sarjassa pronssia alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2014 ja MM-kilpailuissa 2015. Hän sai alle 20-vuotiaiden EM- ja MM-hopeaa yli 100 kg:n painoluokassa 2017. Hän saavutti Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 pronssia yli 100 kg:n sarjassa. Hän sai samana vuonna hopeaa alle 20-vuotiaiden MM- ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa yli 100-kiloisten sarjassa. Hän saavutti Minskin Euroopan kisoissa 2019 pronssia yli 100 kg:n painoluokassa ja sekajoukkuekilpailussa. Prahan EM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui viidenneksi. Hegyi on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi kertaa sekä toiseksi että kolmanneksi. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hän on ollut kahdesti kolmas. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Itävallan- mestaruutta. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset judokat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt