EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Pyörösätkin

Pyörösätkin (Ranunculus circinatus) on järvien ja murtovesien valkokukkainen leinikkikasvi. == Ulkonäkö ja koko == Monivuotinen pyörösätkin kasvaa 30–80 cm pitkäksi. Sen varsi on ohut, vihreä ja nivelvälit ovat lehtiä pitempiä. Kaikki lehdet ovat uposlehtiä. Lehdet ovat korvakkeellisia ja niiden ruoti on noin 5 mm pitkä. Lehtilapa on 1–3 cm pitkä, muodoltaan pyöreä tai leveän viuhkamainen sekä 3–5 kertaa hapsiliuskainen. Lehtilavan liuskat ovat kaikki samassa tasossa ja ne ovat jäykkiä, joten ne eivät mene suppuun vedestä nostettaessa. Kukat ovat vedenpinnan yläpuolella yksittäin lehtiä vastapäätä. Kukkaperät ovat tavallisesti 3–6 cm pitkiä, selvästi saman nivelen lehtiä pitempiä. Valkoiset, tyvestä keltaiset terälehdet ovat tavallisesti 6–10 mm pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet tuskin koskettavat toisiaan. Heteitä on 15–25. Suomessa pyörösätkin kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä koostuu 1–1,3 mm pitkistä, harvakarvaisista ja siipipalteettomista pähkylöistä, joissa on 0,2–0,3 mm pitkä ota. Pyörösätkin on myrkyllinen kasvilaji.Retkeilykasvio 1998, s. 85, 88. == Levinneisyys == Pyörösätkimen tarkka levinneisyys tunnetaan heikosti. Euroopassa laji on yleisin Englannissa, Tanskassa, Etelä-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Puolan ja Baltian alueella. Lajia tavataan paikoitellen myös Länsi-, Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu Siperian itäosiin. Pyörösätkin kasvaa myös Pohjois-Amerikan keskiosissa halki mantereen. Suomessa pyörösätkimen levinneisyysalue ulottuu rannikkoalueella Satakunnasta Ahvenanmaan kautta Kymenlaaksoon. == Elinympäristö == Pyörösätkin kasvaa emäksisissä, rehevissä järvissä ja murtovedessä suojaisissa paikoissa liejupohjalla.Retkeilykasvio 1998, s. 88. Laji kasvaa tavallisesti yli metrin syvyydessä.Ålands flora 2010, s. 124. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Pyörösätkin (Ranunculus circinatus) * Kasviatlas 2020: Pyörösätkimen (Ranunculus circinatus) levinneisyys Suomessa * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pyörösätkin (Ranunculus circinatus) Luokka:Leinikit Luokka:Myrkylliset kasvit
Facu Regalia

Facundo ”Facu” Regalia (s. 23. marraskuuta 1991 Buenos Aires) on argentiinalainen moottoriurheilija. Hän muutti perheensä kanssa kahdeksanvuotiaana Madridiin, Espanjaan. Hän ajoi uransa alussa Espanjan lisenssillä, mutta vuodesta 2010 lähtien hän on edustanut Argentiinan lisenssiä. Regalia aloitti karting-uransa vuonna 2006 ja ajoi siellä vuoteen 2007 saakka. Vuonna 2008 hän siirtyi Formula Racing -sarjaan. Samana vuonna hän ajoi Formula BMW -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan 16:nneksi. Vuonna 2009 hän jatkoi sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Hän jatkoi vielä vuonna 2010 sijoittuen jälleen kahdeksanneksi. Vuonna 2011 Regalia ajoi Italian Formula 3 -sarjassa, jossa hän saavutti kaksi palkintokorokesijaa ja sijoittui loppupisteissä kymmenenneksi. Vuonna 2012 Regalia ajoi European F3 Open -sarjassa voittaen kolme kilpailua ja sijoittuen loppupisteissä neljänneksi. Hän ajoi myös kymmenen kilpailua Auto GP World Series -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi sekä neljä kilpailua GP3-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2013 Regalia ajoi täyden kauden GP3-sarjassa ART -tallin kuljettajana. Hän ajoi paalulta voittoon Saksan viikonlopun ensimmäisessä kilpailussa. Toisen kilpailun hän joutui keskeyttämään auton teknisiin ongelmiin. Hän nousi kauden aikana mukaan sarjan mestaruustaisteluun ja johti sarjaa ennen kauden päätösviikonloppua. Lopulta Daniil Kvjat vei sarjan mestaruuden ja Regalia sijoittui sarjan toiseksi saavuttaen kuusi palkintokorokesijaa, yhden voiton, paalupaikan ja kisan nopeimman kierroksen. Vuonna 2014 Regalia siirtyi GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallin kuljettajaksi. Hän ajoi vain kahdeksan kilpailua eikä saavuttanut yhtään pistettä. Vuonna 2015 Regalia teki paluun Auto GP -sarjaan. == GP3-tulokset == Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 Pisteet Sijoitus 2012 Jenzer Motorsport ESP FEA ESP SPR MON FEA MON SPR EUR FEA EUR SPR GBR FEA 14 GBR SPR 12 GER FEA GER SPR 0 27. 2012 Atech CRS Grand Prix HUN FEA 18 HUN SPR 18 BEL FEA BEL SPR ITA FEA ITA SPR 0 27. 2013 ART Grand Prix ESP FEA 24† ESP SPR 14 VAL FEA 2 VAL SPR 7 GBR FEA 3 GBR SPR 5 GER FEA 1 GER SPR Kesk. HUN FEA 6 HUN SPR 4 BEL FEA 3 BEL SPR 3 ITA FEA 3 ITA SPR 4 ABU FEA 15 ABU SPR 16 138 2. == GP2-tulokset == Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 Pisteet Sijoitus 2014 Hilmer Motorsport BHR FEA Kesk. BHR SPR 20 ESP FEA Kesk. ESP SPR 17 MON FEA Kesk. MON SPR 21 AUT FEA Kesk. AUT SPR 24 GBR FEA GBR SPR GER FEA GER SPR HUN FEA HUN SPR BEL FEA BEL SPR ITA FEA ITA SPR RUS FEA RUS SPR ABU FEA ABU SPR 0 31. ==Lähteet== Luokka:Argentiinalaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:GP3-kuljettajat Luokka:GP2-kuljettajat
Don Jessop

Donald Scott "Don" Jessop (21. kesäkuuta 1927 – 21. toukokuuta 2018Don Jessop mourned in Pirie and seat of Grey ) oli australialainen poliitikko. Hän syntyi Adelaidessa ja opiskeli Adelaiden yliopistossa, minkä jälkeen hänestä tuli optometristi Port Augustassa. Hän pääsi valtuutetuksi City of Port Augustassa. Vuonna 1966 hänet valittiin liberaalina Australian edustajainhuoneeseen Greyn vaalipiiristä; hän voitti istuneen Jack Mortimerin. Vuonna 1969 Jessop putosi edustajainhuoneesta, ja häntä seurasi siellä Laurie Wallis. Vuonna 1970 Jessop tuli valituksi Australian senaattiin, jossa hän istui, kunnes hänet voitettiin vuonna 1987. == Lähteet == Luokka:Australialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Julma maailma

Julma maailma (World Gone Wild) on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva, jonka ohjasi Lee H. Katzin. Käsikirjoituksesta vastasi Jorge Zamacona. Pääosassa esiintyyvät Bruce Dern, Michael Paré, Catherine Mary Stewart ja Adam Ant. ==Juoni== Ydinpommin runteleman jäljiltä oleva maailma vuonna 2087 on veden pulassa. Ainoastaan syrjäinen Lost Wells asuinalue on selvinnyt holokaustista ja sen asukkaat yrittävät pitää hengissä olemisen lähdettä turvassa. Paha kultti on kuitenkin heidän perässään saatuaan tietää kylässä olevan vettä. Ethan huomaa ettei kyläläisistä ole suojelemaan omiaan väkivaltaisilta kulttilaisilta, joten hän pyytää apua George Landonilta, joka saa mukaansa muutaman lisävahvistuksen. ==Näyttelijät== ==Palkinnot== ===Ehdokkuudet=== *Young Artist **1989 Paras nuori naisnäyttelijä elokuvassa: Mindy McEnnan ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen luonnehti elokuvaa Seitsemän samurain ja Mad Maxin aineksista kootuksi, aggressiivisesti hyvän maun vastaiseksi dystopiaksi, jossa käytetään huumeita, lietsotaan homofobiaa, kidutetaan ihmisiä ja syödään skorpioneja. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Elokuvan arvostelu leffatykissä Luokka:Vuoden 1988 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Robert Banks (poliitikko)

Robert George Banks (s. 18. tammikuuta 1937) on brittiläinen poliitikko. Hänet valittiin parlamentin jäseneksi konservatiivina, ja hän istui parlamentissa helmikuusta 1974 toukokuuhun 1997. Hän tuli valituksi englantilaisesta Harrogaten vaalipiiristä. Häntä edelsi James Ramsden, ja hänen vetäydyttyään hänen seuraajakseen valittiin Phil Willis. Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivipuolueen poliitikot Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kids of 88

__NOTOC__ Kids of 88 on new wave -musiikkiduo Aucklandista, Uudesta- Seelannista. Duoon kuuluu Jordan Arts ja Sam McCarthy. Kids of 88:n esikoisalbumi Sugarpills ilmestyi elokuussa 2010. Albumi nousi Uuden-Seelannin albumilistan toiselle sijalle, ja sitä edeltänyt single kappaleesta ”My House” singlelistan kolmanneksi. == Diskografia == === Albumit === * === Minialbumit === * === Singlet === * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kids of 88:n sivusto Luokka:Uusiseelantilaiset yhtyeet
Monica Iozzi

Monica Iozzi de Castro (s. 2. marraskuuta 1981 Ribeirão Preto) on brasilialainen näyttelijä ja toimittaja. Museu da TV Um pingue-pongue bem humorado com Monica Iozzi Iozzi on vuodesta 2009 esiintynyt palkitussa viikoittaisessa viihteellisessä ajankohtaisohjelma Custe o Que Custarissa. Atriz eleita a oitava integrante do "CQC" se inscreveu de última hora == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Brasilialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
JWH-073

200px|thumb|1 gramma JWH-073:a JWH-073 on CB1\- ja CB2-kannabinoidireseptorien osittaisagonistina toimiva synteettinen yhdiste. Se sitoutuu CB1-reseptoriin noin viisi kertaa voimakkaammin kuin CB2-reseptoriin. Nimi JWH viittaa erääseen yhdisteen kehittäjistä, John W. Huffmaniin. JWH-073 luokitellaan Suomessa huumausaineeksi.Valtioneuvoston asetus huumausaineina pidettävistä aineista, valmisteista ja kasveista Finlex 28.8.2008/543. == Katso myös == *JWH-018 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *ChemBlink: 1-Butyl-3-(1-naphthoyl)indole Luokka:Indolit Luokka:Synteettiset kannabinoidit
Moll Flanders (elokuva)

Moll Flanders on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Pen Densham. Elokuva perustuu löyhästi Daniel Defoen romaaniin Moll Flanders, joka sijoittuu 1700-luvun Isoon- Britanniaan, mutta tarinalla ei ole alkuperäisen kanssa muuta yhteistä kun aikakausi ja päähahmon nimi. == Juoni == Moll Flandersin äiti on varas on jäänyt kiinni ja tuomittu kuolemaan. Hän on kuitenkin raskaana minkä vuoksi hänen teloitustaan on siirretty siihen asti kunnes lapsi syntyy. Kun on Flanders syntynyt, hänen äitinsä teloitetaan, ja Flanders sijoitetaan nunnaluostariin kasvatettavaksi. Hänen teini-ikään tullessaan siellä eräs pappi yrittää lähennellä häntä ja hän pistää pappia neuletyönsä puikolla, jonka jälkeen hän pakenee huonosti käyttäytyvää pappia Lontoon vaarallisille kaduille jossa elämä on kovaa. Se ajaa hänet hyväksymään rouva Allworthyn (Stockard Channing) tarjouksen prostituutiosta bordellissa. Rouva Allworthyn bordellissa hän tapaa Hibblen (Morgan Freeman) joka on talossa palvelijana. Hibblen avulla hän pystyy säilyttämään uskonsa tulevaisuuteen, ja tapaa oudon taiteilijan (John Lynch) johon rakastuu. == Näyttelijät == Lähde: Viitattu 9.8.2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Metro-Goldwyn- Mayerin elokuvat
Kylmää kyytiä Alaskassa

Kylmää kyytiä Alaskassa (Kevin of the North, tunnetaan myös nimellä Chilly Dogs) on vuonna 2001 kuvattu komediaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Skeet Ulrich, Natasha Henstridge, Rik Mayall, Lochlyn Munro, Leslie Nielsen, Jay Brazeau, Robin Nielsen ja Gina Stockdale. Elokuvan on ohjannut Bob Spiers.Kevin of the North (Chilly Dogs) (2001) Rotten Tomatoes == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 2001 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat
Kunze

Kunze on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Dana Kunze (s. 1961), yhdysvaltalainen uimahyppääjä * Erich Kunze (1905–1992), saksalainen kirjallisuuden tutkija, kääntäjä ja professori * Hansjörg Kunze (s. 1959), saksalainen kestävyysjuoksija * Kahena Kunze (s. 1991), brasilialainen kilpapurjehtija * Yvonne Kunze (s. 1978), saksalainen kaukalopikaluistelija.
Sandro Veronesi

Sandro Veronesi (1959 Firenze, ItaliaBiografia, Sandro Veronesi) on italialainen kirjailija, esseisti ja toimittaja. Häntä pidetään sukupolvensa tunnetuimpana italialaisena kirjailijanaJukka Petäjä, Sandro Veronesi: Italia e saisi enää katsoa menneisyyteen, Helsingin Sanomat 7.1.2012 sivu C 1 (haastattelussa Veronesi sanoo: "Olen syntynyt Firenzessa mutta viettänyt lapsuuteni Pratossa"). Veronesi valmistui arkkitehdiksi Firenzen yliopistosta. Hän käsitteli lopputyössään Victor Hugon käsityksiä entistämisestä. ja siirtyi myöhemmin kirjoittamaan. Ensimmäisen teoksensa hän julkaisi 25-vuotiaana . Se oli runokokoelma Il resto del cielo, (1984) joka on jäänyt ainoaksi yritykseksi runon alalla. Sen jälkeen hän on julkaissut useita romaaneja, esseekokoelmaa, näytelmän, kirjoittanut johdantoja romaaneihin ja esseekokoelmiin, tehnyt haastatteluja, käsikirjoituksia ja televisio-ohjelmia. Hän on perustanut Fandango Libri -kustantamon Domenico Procaccin kanssa ja myös verkkoradion. Veronesin teos Midifca di La forza del passato on palkittu Campiello-palkinnolla 2000. Caos calmo sai Strega-palkinnon 2006 ja Prix Femina éstranger -palkinnon 2008, ja se on käännetty parillekymmenelle kielelle. Ruotsinnos ilmestyi 2013, suomennoskin on tiettävästi tehty, suomentajana Taru Nyström, mutta sitä ei ole julkaistu. Veronesia on kirjailijana verrattu postmodernismin salaperäiseksi erakoksi luonnehdittuun Thomas Pynchoniin, mistä Veronesi itse ei kuitenkaan pidä. Hän haluaa kuvata teoksissaan omaa aikaamme ja sanoo, että hänen tuotantoaa leimaa filosofinen käsite entropia, hajoamispiste. Kiinnostus siihen myös vei hänet pois arkkitehtuurin parista, sillä hän katsoo, että kirjallisuus tarjosi käsitteen tarkasteluun paremman alustan. ==Teokset== ===Kaunokirjallisuus=== * Il resto e il cielo. Prato: Edizioni del Palazzo, 1984. * Per dove parte questo treno. Rome: Theoria, 1988 * Gli sfiorati. Mondadori, 1990. * Venite venite B-52. Feltrinelli, 1995. * La forza del passato. Bompiani, 2000. * Ring City. Disney, 2001. * No Man’s Land. Bompiani: 2003. * Caos calmo. Bompiani, 2005. * Brucia Troia. Bompaini, 2007. * XY. Fandango Libri, 2010. * Baci scagliati altrove, Fandango libri, 2011. * Terre rare', 2014. * Non dirlo. Il Vangelo di Marco, 2015. ===Muut=== * Cronache italiane. Mondadori, 1991. * Occhio per occhio. La pena di morte in quattro storie. Mondadori, 1992. * Live. Ritratti, sopralluoghi e collaudi. Bompiani, 1996. * Superalbo. Le storie complete. Bompiani, 2002. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Sandro Veronesin sivusto Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Italialaiset toimittajat Luokka:Italialaiset esseistit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Australian avoin tennisturnaus 2012

Vuoden 2012 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 16.–29. tammikuuta 2012 Melbournessa. Se oli kaikkiaan 100:s Australian avoin tennisturnaus ja vuoden ensimmäinen Grand Slam -turnaus. Kaksinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Serbian Novak Đoković ja naisissa Belgian Kim Clijsters. Nelinpelien puolustavat mestarit olivat miehissä Yhdysvaltojen Bob ja Mike Bryan ja naisissa Argentiinan Gisela Dulko ja Italian Flavia Pennetta. Sekanelinpelin puolustava mestaripari oli Slovenian Katarina Srebotnik ja Kanadan Daniel Nestor. Miesten kaksinpeliturnauksen voitti kolmannen kerran urallaan Novak Đoković. Naisten kaksinpelimestari oli Valko-Venäjän Viktoria Azarenka, jolle Grand Slam -mestaruus oli ensimmäinen. == Poisjäännit == Miehistä turnauksen jättivät väliin mononukleoosista kärsivä Robin Söderling, polvivammasta toipuva Marin Čilić ja James Blake. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset sivut Luokka:Australian avoin tennisturnaus Luokka:Vuoden 2012 tennis
Lidija Ginzburg

Lidija Jakovlevna Ginzburg (; 18. maaliskuuta 1902 Odessa, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja esseisti. Hän oli Leningradin piirityksen aikana kaupungissa ja selvisi sieltä hengissä. Ginzburg muutti Odessasta Leningradiin vuonna 1922 ja aloitti Taidehistorian korkeakoulussa opettajinaan Juri Tynjanov ja Boris Eihenbaum, jotka ovat venäläisen formalismin kaksi merkittävää hahmoa. Häntä itseään on luonnehdittu nuorformalistiksi.Tomi Huttunen, Piiritettynä piinaavat 872 päivää, Helsingin Sanomat 7.1.2012 sivu C 6 Ginzburg selvisi hengissä paitsi Leningradin piirityksestä, myös 1940-luvun ja 1950-luvun alun juutalaisvastaisesta kampanjasta ja ystävystyi runoilijoiden uuden sukupolven kanssa sekä kannusti heitä. Hehin kuului muun muassa Alexander Kushner. Ginzburg julkaisi useita merkittäviä kriittisiä tutkimuksia, esimerkiksi 'Lermontovin luova polku' ("Tvorcheskii put' Lermontova", 1940), 'Herzenin "Menneisyyteni ja ajatteluni" ("'Byloe i dumy' Gertsena", 1957), 'Lyriikasta' ("O lirike", 1964; 2. laaj. p. 1974), 'Psykologisesta proosasta' ("O psikhologicheskoi proze", 1971 2. uud. p. 1977) ja 'Kirjallisesta sankarista' ("O literaturnom geroe", 1979). Ginzburg aloitti Leningradin piirityksen aikana vuonna 1942 muistiinpanojen tekemisen. Päiväkirjan tekstejä on julkaistu ensimmäisen kerran kirjallisuuslehti Nevassa vuonna 1984. Teos on ilmestynyt suomeksi nimellä Leningradin piirityksen päiväkirja (Into, 2011). Oxfordin yliopiston professori Andrei Zorin on julkaissut Ginzburgin 1940-luvun proosaa tieteellisenä laitoksena, johon sisältyy myös päiväkirja. == Lähteet == == Suomennettu teos == * Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Kirjallisuuskriitikot‎ Luokka:Venäläiset esseistit Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Masuuni Brunou

Masuuni Brunou, Juankosken tehtaan ja työväen museo on Juankosken teollisuushistoriasta kertova museo. Museo sijaitsee entisessä masuuni- eli sulattorakennuksessa Juankosken keskustaajamassa, keskellä ruukkialuetta (katuosoite lähteestä riippuen Juankoskentie 9 tai Juankoskentie 7b). Museon ylläpitäjänä on Juankosken Kulttuurihistoriallinen Seura. Museossa on teollisuushistoriaan keskittyvä perusnäyttely. Lisäksi on vaihtuvia näyttelyitä erilaisista teemoista ja niissä näytetään paljon valokuvia. Esimerkiksi vuonna 2015 avattu ”Jussista Juiceksi – Juankoskelta Tampereelle” -teemanäyttely kertoo Juankoskella syntyneestä Juice Leskisestä. ==Historia== Vuonna 1746 heinäkuussa Brynolf Brunou osakkaineen sai luvan perustaa rautaruukin Juvankosken varrelle. Strömsdalsbruk oli järvimalmia käyttävistä tehtaista ensimmäinen Suomessa. Ensimmäiset vuodet olivat vaikeuksien ja omistajavaihdosten aikaa. Vuodesta 1851 alkaen venäläinen Ponomarev- omistajasuku omisti tehtaan ja sai sen kukoistamaan. 1900-luvulla ruukin omisti Anton von Alfhan, jonka aikana alkoi tuotantosuunnan muutos puuhiomoksi ja kartonkitehtaaksi. Alfhanin aikaan tuli myös kaksi tenniskenttää. Kun masuunin tuotanto lopetettiin vuonna 1910, rakennuksen sisätilat muutettiin varastoksi. Vuonna 1990 perustettu Juankosken Kulttuurihistoriallinen Seura aloitti rakennuksen remontoimisen museoksi. Museon avajaiset olivat toukokuussa 1991. Museo on saanut nimensä Brynolf Brunoun mukaan, joka oli yksi tehtaan perustajista. ==Aukioloajat== Museo on avoin kesäaikaan säännöllisesti kesäkuun puolesta välistä elokuun puoleen väliin. Muina aikoina tilauksesta. == Lähteet == Luokka:Juankosken rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kuopion museot Luokka:Juankoski (kaupunginosa)
Viidakkokirja – Svengiseikkailu

Viidakkokirja - Svengiseikkailu (, Pohjois-Amerikassa The Jungle Book Rhythm N'Groove) on Disneyn luomaan Viidakkokirja-animaatioon perustuva tanssipeli. Peli julkaistiin Euroopassa 17. marraskuuta ja Pohjois-Amerikassa 8. joulukuuta 2000. Pelissä pelaajan pitää tanssia erilaisten animaatiosta tuttujen kappaleiden tahdissa elokuvista ja sarjoista tuttujen hahmojen kanssa. ==Pelaaminen== Pelissä pelaajan täytyy läpäistä erilaisia tasoja joita täytyy läpäistä joko tanssimaton kanssa tai ohjaimella joista ensimmäisenä mainittu laite on suositellumpi vaihtoehto. Pelissä on yhteensä 9 erilaista tasoa joissa tanssitaan Mowglilla tuttujen hahmojen kanssa. Jokaisessa tanssissa tulee erilaisia tahtipaneeleita joissa on aina nuoli johonkin suuntaan ja siihen suuntaan täytyy aina painaa joko ohjaimella tai tanssimatolla, tanssien aikana tulee vastaan myös lukuisia naamioita jotka antavat erilaisia erikoisuuksia, kuten "Tulimuuri" antaa tahtipaneelialueelle tulisen muurin joka estää tahtipaneeleiden pääsemisen varsinaiselle tahtialueelle ja jokaisella hahmolla on oma haastenaamio jonka saatua täytyy tanssia samaan tahtiin mitä kyseinen hahmo tanssii. Peli sisältää myös moninpelitilan jossa pelaaja voi ottaa haasteen toista pelaajaa vastaan. ==Kappaleet== Jotkut laulut kuten "The Bare Necessities" ja "I Wanna Be Like You" ovat alkuperäisestä elokuvasta;uudet kappaleet on käsikirjoittanut Nicolas Maranda, joka myös sovitti kaikki kappaleet. Lou Began laulaman alkuperäisen "I Wanna Be Like You" -kappaleen musiikkivideon voi avata läpäisemällä yhden Lou Began tanssihaasteen. * "The Jungle's No Place For A Boy"(Viidakko ei sovi ihmispojalle) - suoritetaan Bagheeran kanssa. * "Join the Ranks"(Liity riviin) - suoritetaan Kenraali Hathin ja Juniorin kanssa. * "The Bare Necessities"(Karhun elämää) - suoritetaan Baloon kanssa. * "Go Bananas in the Coconut Tree"(Banaanit kookospuussa) - suoritetaan Apinoiden kanssa. * "I Wanna Be Like You"(Apinalaulu) - suoritetaan Kuningas Louien kanssa. * "A Mood For Food"(Kauhee nälkä) - suoritetaan Kaan kanssa. * "We Are The Vultures"(Olemme korppikotkia) - suoritetaan Korppikotkien kanssa. * "Run"(Juokse!) - suoritetaan Shere Khanin kanssa. * "A Brand New Day"(Uusi päivä) - suoritetaan Shantin kanssa. * "I Wanna Be Like You"(Lou Began haaste) - suoritetaan Lou Began kanssa. == Äänirooleissa == Alkuperäinen ääninäyttelijä Suomalainen ääninäyttelijä Rooli Bryton James Antony Bentley Mowgli Bob Joles Veikko Honkanen Bagheera Steven Curtis Chapman Pekka Lehtosaari Baloo Taylor Dempsey Akira Takaki Hathi Jr. Jim Cummings Eeki Mantere Kuningas Louie Antti Pääkkönen Kaa Jess Harnell Apina Sasu Moilanen Buzzie Tony Jay Esa Saario Shere Khan Julissa Aguirre ? Shanti ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2000 videopelit Luokka:PlayStation-pelit Luokka:PlayStation 2 -pelit Luokka:Disney-videopelit Luokka:Tanssipelit Luokka:Kirjoihin perustuvat videopelit
Ginzburg

Ginzburg (, ) on Günzburgin kaupungin nimeen perustuva sukunimi. Useimpien tämä nimisten henkilöiden esivanhemmat olivat Ulmista karkotettuja juutalaisia. Nimi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Carlo Ginzburg (s. 1939), italialainen historioitsija, taidehistorioitsija ja kirjailija * Grigori Ginzburg (1904–1961), venäläinen pianisti * Jevgenija Ginzburg (1903–1977), venäläinen kirjailija * Joseph Ginzburg, Joseph G. Burg (1908–1990), ukrainalais-saksalainen toimittaja ja kirjailija * Lidia Ginzburg (1902–1990), neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuukriitikko ja esseisti * Moisei Ginzburg (1892–1946), neuvostoliittolainen arkkitehti * Natalia Ginzburg (1916–1991), italialainen kirjailija * Semjon Ginzburg (1900–1943), neuvostoliittolainen panssarivaunujen suunnittelija * Vitali Ginzburg (1916–2009), neuvostoliittolainen fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon saaja. ==Katso myös== Ginsberg, Ginsburg, Gensburg, Ginsburgh, Ginzberg, Ginzborg
C.-H. Hermansson

Carl-Henrik Hermansson (14. joulukuuta 1917 Bollnäs – 26. heinäkuuta 2016 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko. Hän oli kommunistisen puolueen johdossa vuosina 1964–1975, jona aikana se otti käyttöön nimen Vasemmistopuolue Kommunistit. Hermansson istui valtiopäivillä vuosina 1963–1985. Hän ohjasi puolueensa linjauksia vähemmän uskollisiksi Moskovalle. Hermansson julkaisi lukuisia kirjoja sekä kapitalismiin että vasemmistolaisuuteen liittyvistä aiheista. Josif Stalinin kuoleman (1953) aikaan Hermansson ylisti diktaattoria puheissaan; toimittajat ja poliittiset vastavoimat muistuttivat häntä tästä toistuvasti, mutta hän sanoi katuvansa aiempia näkemyksiään. Hermansson oli aikansa varakkain ruotsalainen puoluejohtaja. ==Lähteet== Luokka:Ruotsin Vasemmistopuolueen poliitikot Luokka:Ruotsalaiset kommunistit Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Egyptin 21. dynastia

Egyptin 21. dynastia hallitsi Egyptiä, osan ajastaan kuitenkin vain Niilin suiston aluetta kolmannen välikauden alkuvaiheessa vuosina 1069–945 eaa. Dynastian pääkaupunkina oli Tanis. Dynastian ensimmäisen hallitsijan, Smendesin noustessa valtaan Egypti oli jakautunut Ylä- ja Ala-Egyptiin. Smendesin hallinnassa oli vain Ala- Egypti.http://www.crystalinks.com/dynasty21.html Amenemnisu oli Smendesin seuraaja. Hänen hallituskautensa jäi vain nelivuotiseksi. Psusennes I oli 21. dynastian kolmas kuningas. Hän meni naimisiin siskonsa Mutnedjmetin kanssa. Psusennes I hallitsi joko 41 tai 46 vuotta. Amenemope oli Psusennesin poika. Isänsä viimeisinä vuosina hän toimi isänsä apuhallitsijana. Osorkon vanhempi oli Amenemopen seuraaja. Osorkon vanhemman valtakausi merkitsi alkua tulevalle libyalaisten 22. dynastialle. Siamun oli 21. dynastian kuudes hallitsija. Häntä pidetään Psuennes I:n jälkeen tämän dynastian tehokkaimpana hallitsijana. Siamunin hallintokaudella Taniksessa sijaitsevan Amunin temppelin koko kaksinkertaistettiin. Myös Mesenissä sijainnutta Horuksen temppeliä laajennettiin merkittävästi. Siamunin aikana pystytettiin Heliopoliihin kivi, jossa on hänen nimensä. Dynastian aikaa nimitetään usein harhaanjohtavasti myös pappisdynastian ajaksi. Tämä johtuu siitä, että jo edellisen, 20. dynastian aikana, Amonin pappeus oli tullut perinnölliseksi ja papit alkoivat nimittää itseään myös kuninkaiksi. Käytännössä heidän hallinnassaan oli Ylä-Egypti Faijumiin saakka, kun taas 21. dynastian heikot faaraot hallitsivat lähinnä vain suiston aluetta. Pappisdynastia ei kuitenkaan kuulu Egyptin järjestysnumeroilla merkittyihin dynastioihin. Dynastian viimeinen faarao oli Psuennes II, jolla ei ollut jälkeläisiä. Hänen jälkeensä valtaan nousi libyalaissyntyinen Sheshonq, joka perusti 22. dynastian. Libyalaiset oli alkujaan kutsuttu Egyptiin sotilaallisiksi apujoukoiksi, mutta myöhemmin he olivat jääneet maahan pysyvästi asumaan. == 21. dynastian faaraot == * Smendes 1069–1043 eaa. * Amenemnisu 1043–1039 * Psusennes I 1039–991 * Amenemope 993–984 * Osorkon vanhempi 984–978 * Siamun 978–959 * Psusennes II 959–944 == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Muinaisen Egyptin dynastiat
Rasvamaksa (kirja)

Rasvamaksa on Veikko Huovisen novellikokoelma vuodelta 1973. ==Kertomukset== :*Ihmissyöntiä I-II: Rasvamaksa, Pystyyn marinoitu nainen ::-I: Suomalainen eksyy Afrikassa viidakkoon ja joutuu oppineen kylänpäällikön vieraaksi. ::-II: Ugandalainen vaihto-oppilas päättää marinoida tyttöystävänsä. :*Heimojensa karkottamat ::-Yliseksuaaliset suomalainen mies ja saamelaisnainen karkotetaan kylistään ja he löytävät toisensa. :*Jutta Grahnin mies ::-Mies oleilee Juttan sohvan alla ja huutelee vieraille erinäisiä sukupuolielämän alueeseen liittyviä termejä.Kirjoituksia kirjoituksista. :*Ota tyttö ojasta :*Ruhtinaspari tunturihotellissa :*Kukistunut monarkki :*Onko tukka kauniisti? :*Hanhikorppikotka :*Kuulantyöntäjän tauti ::-Kaksi kuulantyöntäjää sairastuu eteläamerikkalaiseen virustautiin. :*Ammattimainen puolueenhaukkuja :*K:n projektin työtätekevät toimihenkilöt tuomitsevat sosiaalidemokraattisen pyrkyrin :*Postia :*Lahtari ja punikki ::-Lahtari ja punikki ampuvat toisiaan sanallisesti ja aseilla. :*Nyt siirtomaita valloittamaan :*Maat ja kansat :*Riistapoliisi :*Sammakkomiehen päivä ::-Sammakkomies harrastaa järven asukkaiden kiusaamista omaperäisellä tavalla. :*Sielunvaellusta ::-Miten ajattelit viettää ikuisuutesi? -Jos kokeilisi tuota sielunvaellusta? -Hyvä juttu, sanoi Jumala ja nousi kirjoituspöytänsä takaa. == Kritiikki == Helsingin Sanomien toimittaja Ilkka Malmberg kirjoitti vuonna 2012, että kirjan tarinoita ”Ihmissyöntiä I–II” ei enää kirjoitettaisi eikä julkaistaisi, koska rasismille ollaan nykyään paljon herkempiä. == Lähteet == Luokka:Veikko Huovisen teokset Luokka:Suomalaiset novellikokoelmat Luokka:Vuoden 1973 kirjat
Järjen valossa

Järjen valossa: Elämänviisautta filosofiasta on Eero Ojasen lyhyt johdantokirja filosofiaan. Teoksen on julkaissut Kirjapaja vuonna 2011. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset filosofian tietokirjat Luokka:Vuoden 2011 kirjat
Bruno Coquatrix

Bruno Coquatrix (5. elokuuta 1910 − 1. huhtikuuta 1979 Pariisi) oli pariisilaisen Olympia-teatterin omistaja ja manageri. Coquatrix tunnetaan myös sanoittajana. Hän on sanoittanut yli 300 laulua. Hän sai Olympian johtajuuden vuonna 1954. Hän toi Olympiaan esiintymään monia huippuartisteja, joiden muassa oli muun muassa Georges Brassens, Gilbert Bécaud, Johnny Hallyday, Dalida, Édith Piaf, Annie Cordy, Yves Montand ja Louis Armstrong. Bruno Coquatrix kuoli 68-vuotiaana vuonna 1979 ja hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle Pariisiin. Hänen puolisonsa oli Paulette Coquatrix (1916–2018). ==Lähteet== #LeFigaro.fr Luokka:Impressaarit Luokka:Ranskalaiset liikemiehet Luokka:Ranskalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Spanish Movie

Spanish Movie on vuonna 2009 kuvattu espanjalainen komediaelokuva. Elokuva parodioi lukuisia espanjalaisia kauhu- ja draamaelokuvia kuten The Others, Orpokoti, Meri sisälläni, Kapteeni Alatriste, Pan’s Labyrinth, Avaa silmäsi, Maanantain auringossa, Volver – paluu ja REC. Elokuvan pääosia esittävät Alexandra Jiménez, Silvia Abril, Carlos Areces, Joaquín Reyes, Eduardo Gómez, Michelle Jenner, Laia Alda, José Jiménez Fernández, Belén Rueda, Leslie Nielsen ja Álex de la Iglesia. Elokuvan on ohjannut Javier Ruiz Caldera. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 7,5 miljoonaa euroa. == Aiheesta muualla == * Luokka:Espanjalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 2009 espanjalaiset elokuvat
Nicaraguan jalkapallomaajoukkue

Nicaraguan jalkapallomaajoukkue edustaa Nicaraguaa kansainvälisissä miesten jalkapalloilun maajoukkuekilpailuissa. Joukkue pelaa Nicaraguan jalkapalloliitton alaisuudessa. Joukkue ei ole koskaan selvinnyt maailmanmestaruuskilpailuihin. ==Lähteet== Luokka:Jalkapallomaajoukkueet Luokka:Nicaraguan urheilu
Lehväkalat

Lehväkalat (Nandidae) on labyrinttikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Kaakkois-Aasiasta, Afrikasta ja Etelä-Amerikasta. ==Taksonomia== Lehväkalojen heimoon kuuluvien lajien määrä vaihtelee eri lähteissä useimmiten 9–21 lajin välillä. Eräissä lähteissä heimoon katsotaan kuuluvan 4 sukua. Joskus heimoon luetaan kuuluvaksi myös makkarakalalajit (Badidae) alaheimona Badinae. Toisinaan myös Pristolepidinae alaheimon kalojen katsotaan olevan oma heimonsa ja Polycentropsis- ja Afronandus-sukujen katsotaan kuuluvan Polycentridae-heimoon. ==Anatomia== Lehväkalat ovat pienikokoisia, korkearuumiisia ja litteitä kaloja. Tyypillinen piirre on pitkät selkä- ja peräevät. Rintaevät ja pyrstöevä ovat pyöreähköt. Useat lajit kykenevät työntämään leukojaa ulospäin. Väritykseltään lehväkalat ovat usein kirjavia. Lajien kylkiviiva on epätäydellinen tai puuttuu kokonaan. ==Levinneisyys== Nandus- suvun lajit ovat kaakkoisaasialaisia. Pikkulehväkala (Afronandus sheljuzhkoi) ja afrikanlehväkala (Polycentropsis abbreviata) elävät Afrikassa ja lehväkala (Monocirrhus polyacanthus) ja kirjolehväkala (Polycentrus schomburgki) Etelä-Amerikassa. Kaikki ovat makean veden kaloja ja suurin osa niistä on petokaloja. Osaa heimon lajeista pidetään myös akvaarioissa. ==Lähteet== Luokka:Labyrinttikalat
Merisätkin

Merisätkin (Ranunculus peltatus ssp. baudotii, syn. R. baudotii, R. baudotii ssp. marinus, R. obtusiflorus, Batrachium marinum) on merivedessä kasvava leinikkikasvi. Se on toinen isosätkimen (Ranunculus peltatus) kahdesta alalajista. == Ulkonäkö ja koko == Monivuotinen merisätkin kasvaa 10–250 senttimetriä pitkäksi. Varsi on paksu ja väriltään tavallisesti vaaleankellertävä. Kelluslehdet ovat pitkäruotisia ja korvakkeellisia, mutta niitä esiintyy lajilla harvoin. Kelluslehtien lapa on tavallisesti kolmiosainen, liuskainen ja muodoltaan munuaismainen tai pyöreähkö. Lehtilavan tyvilovi on vähintään 120°. Lavan liuskat ovat keskenään lähes samankokoisia ja niukkahampaisia. Uposlehdet ovat jäykähköjä ja sinertäviä. Uposlehtien lehtilapa on 1,5–7,5 cm pitkä ja melko harvaliuskainen. Vedestä nostettaessa uposlehdet eivät mene täysin suppuun. Veden pinnan yläpuolelle kokoavat kukkaperät ovat 5–8 cm pitkiä, ollen saman nivelen lehden ruotia pitempiä. Verho- ja terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat sinikärkisiä. Valkoiset ja tavallisesti tyvestä keltaiset terälehdet ovat 6–10 millimetriä pitkiä ja niiden mesikuoppa on sirppimäinen. Terälehdet eivät juurikaan kosketa toisiaan. Heteitä on 10–30 kappaletta, emejä 30–40 kappaletta. Suomessa merisätkin kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä koostuu 1,1–2,2 mm pitkistä siipipalteisista pähkylöistä, jotka ovat nuorenakin kaljuja tai vähäsukaisia. Merisätkin on myrkyllinen kasvi.Retkeilykasvio 1998, s. 85–86. Merisätkin muistuttaa paljon isosätkimen toista alalajia, lähinnä makeassa vedessä esiintyvää järvisätkintä (R. peltatus ssp. peltatus). Toisinaan näitä kahta alalajia pidetään omina lajeinaan.Den virtuella floran: Sköldmöja (myös levinneisyyskartat) Viitattu 7.1.2012. == Levinneisyys == Merisätkintä tavataan Itämeren rannikolla erityisesti Suomen ja Ruotsin rannikoilla. Itämereltä levinneisyysalue jatkuu Pohjanmeren rannikolla lähes yhtenäisenä Tanskasta Alankomaihin. Lajia tavataan myös suurimmassa osassa Britteinsaarten rannikkoa. Satunnaisia havaintoja merisätkimestä on lisäksi sieltä täältä Atlantin ja Välimeren rannikkoa Ranskasta Marokkoon ja Kreikkaan saakka. Lajia tavataan lisäksi muutamin paikoin Keski-Euroopassa sisämaassa, jossa laji kasvaa makeassa vedessä. Suomessa merisätkintä kasvaa koko Itämeren rannikkoalueella sekä Ahvenanmaalla myös sisämaassa järvissä. Laji on yleinen Suomenlahdella ja Pohjanlahden eteläosissa, mutta harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä. == Elinympäristö == Merisätkin kasvaa suolaisessa vedessä sekä murtovedessä lahdissa ja melko avoimilla paikoilla syvähkössä vedessä. Toisiaan lajia esiintyy myös makeassa vedessä. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. ISBN 951-45-8167-9 === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Luontoportti: Merisätkin Ranunculus baudotii Luokka:Leinikit Luokka:Myrkylliset kasvit
Halpern

Halpern voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Jeff Halpern (s. 1976), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija * Wilhelm ”Willy” Halpern (1893–1976), itävaltalainen jalkapallomaalivahti * Leivick Halpern, kirjailijanimi H. Leivick (1888–1962), venäläissyntyinen Yhdysvaltoihin muuttanut kirjailija
Naš sovremennik

Naš sovremennik (, suomeksi ”Meidän aikalaisemme”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuonna 1956 perustettua lehteä julkaistiin aluksi neljästä kuuteen kertaan vuodessa. Vuonna 1958 siitä tuli kuukausilehti. Naš sovremmenikiä edelsi vuosina 1933–1937 ja 1949–1955 ilmestynyt kalenteri, jonka numerointi alkoi lokakuun vallankumouksesta (esim. God XXXVIII vuonna 1955). Lehti ilmestyi aluksi Neuvostoliiton ja vuodesta 1958 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton äänenkannattajana. Sen päätoimittajana työskentelivät Viktor Poltoratski (1956–1958) ja Boris Zubavin (vuodesta 1958). Vuonna 1968 Naš sovremennik oli ideologisista syistä lakkautettuna. Vuonna 1969 päätoimittajaksi tuli Sergei Vikulov, jonka vuonna 1989 korvasi Stanislav Kunjajev. Poliittiselta linjaltaan Naš sovremennik on Venäjän kansallismielisten voimien äänenkannattaja. 1970-luvulla se tunnettiin ”maaseutuproosastaan”, jota kirjoittivat muun muassa Fjodor Abramov, Viktor Astafjev, Vasili Belov, Valentin Rasputin, Vladimir Solouhin ja Vasili Šukšin. 1980-luvulta lähtien lehti on keskittynyt yhteiskuntapoliittiseen aineistoon. Vuonna 1986 lehden painos oli 220 000 kappaletta. Vuonna 1990 painosmäärä nousi 480 000:een mutta on sen jälkeen voimakkaasti laskenut. Nykyään levikki on 10 000 kappaleen tienoilla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Naš sovremennik -lehden sivusto Luokka:Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet
On the Radio

On the Radio voi viitata: *"On the Radio", vuonna 1979 julkaistu single Donna Summer *"... On the Radio (Remember the Days)", vuonna 2001 julkaistu single Nelly Furtado *"On the Radio", vuonna 2006 julkaistu single yhtyeeltä The Concretesilta *"On the Radio", vuonna 2006 julkaistu single Regina Spektorilta *"On the Radio", vuonna 2006 julkaistu single Poni Hoaxilta *"On The Radio", vuonna 2006 julkaistu single Groove Coveragelta *"On the Radio", kappale HURTin kolmannelta albumilta Vol. II *"On the Radio", Reckless Loven kappale
Družba narodov

Družba narodov (, suomeksi ”Kansojen ystävyys”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuodesta 1939 lähtien sitä julkaistiin epäsäännöllisesti kalenterina, vuodesta 1949 lähtien joka toinen kuukausi ja vuodesta 1955 kerran kuukaudessa.Kasack 1988, s. 265 Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana lehden tärkein tehtävä oli julkaista maan muilla kielillä kirjoittaneiden kirjailijoiden teosten venäjännöksiä. Venäläisten kirjailijoiden osuus sisällöstä oli noin kolmasosa.Kasack 1988, s. 265–266 Vuodesta 1991 lähtien Družba narodov on ollut riippumaton julkaisu. Lehden päätoimittajina ovat työskennelleet Aleksei Surkov (1958–1959), Vasili Smirnov (1960–1965), Sergei Baruzdin (1966–1991), Aleksandr Rudenko-Desnjak (1991–1992), Vjatšeslav Pjetsuh (1993–1995) ja vuodesta 1995 lähtien Aleksandr Ebanoidze. Painosmäärä oli 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa 160 000–240 000 kappalettaKasack 1988, s. 266. Perestroikan aikana se nousi vuonna 1989 jopa 1,1 miljoonaan kappaleeseen mutta laski sitten voimakkaasti 1990-luvun loppua kohti. Nykyään lehden levikki on kolmisen tuhatta kappaletta. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Družba narodov -lehden sivusto Luokka:Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet
Moskva (lehti)

Moskva () on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kirjallisuus- ja kulttuurilehti. Se on perustettu vuonna 1957. Vuodesta 1959 lähtien lehteä julkaistiin Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton ja Moskovan kirjailijajärjestön äänenkannattajana. Lehden päätoimittajina työskentelivät Nikolai Atarov (1957–1958), Jevgeni Popovkin (1958–1968), Mihail Aleksejev (1968–1990), Vladimir Krupin (1990–1992), Leonid Borodin (1992–2008) ja Sergei Sergejev (2009–2010). Nykyään päätoimittajan sijainen on A.N. Pozin. Neuvostoaikana konservatiivisena pidetty lehti keskittyi etupäässä Moskovan kaupunkiin liittyvään tematiikkaan. Se muistetaan parhaiten Mihail Bulgakovin Saatana saapuu Moskovaan -romaanin ensimmäisestä julkaisusta vuosina 1966–1967. Nykyään lehti luonnehtii linjaansa ”ortodoksis-valtiolliseksi”. Kerran kuukaudessa ilmestyvän Moskvan painos oli aikoinaan hyvin suuri: 160 000 kappaletta vuonna 1964, 275 000 vuonna 1975 ja 500 000 vuonna 1986. Vuonna 1989 painosmäärä nousi 775 000:een kappaleeseen, mutta laski sen jälkeen nopeasti. Nykyään lehden levikki on kolme–neljä tuhatta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Moskvan sivusto Luokka:Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet Luokka:Moskovan historia
Luolaihminen

Luolaihminen tai luolamies on nimitys stereotyyppiselle mielikuvalle esihistoriallisena aikana eläneistä ihmisistä tai ihmisten esivanhemmista, joiden on oletettu asuneen luolissa. Muinaisten luolamaalausten löytyminen lienee vaikuttanut mielikuvan kehittymiseen. Arkkityyppisen luolamiehen keskeiset tunnusmerkit ovat eläimen taljaan pukeutuminen ja nuijan käyttäminen aseena. Nykyään luolaihmisiä kuvataan lähinnä populaarikulttuurissa, kuten elokuvissa ja sarjakuvissa, joissa heidät usein todellisuuden vastaisesti esitetään elämässä samaan aikaan dinosaurusten kanssa. ==Kuvagalleria== Tiedosto:BlackTerror1636.jpg|Cave Man Kenny, esimerkki stereotyyppisistä luolaihmisistä kertovasta sarjakuvasta vuodelta 1946. Tiedosto:EternalSavage Burroughs FrontCover.jpg|Burroughsin romaanin Ikuinen rakastaja yhdysvaltalainen kansikuva, jossa luolamies taistelee sapelihammaskissaa vastaan. Tiedosto:Fremont Solstice Parade 2011 - staging area 40.jpg|Luolaihmisiksi pukeutunutta väkeä odottamassa Fremont Solstice Paraden alkua vuonna 2011. == Aiheesta muualla == Luokka:Ihmisen evoluutio Luokka:Perushahmot
Anna-Kaarina Aalto

Anna-Kaarina Aalto (o.s. Vihinen, 12. elokuuta 1920 Toivakka – 16. huhtikuuta 1994 Lappeenranta) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Aallon vanhemmat olivat metsänhoitaja Lauri Vihtori Vihinen ja Martta Lyydia Lanne. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1943 lääketieteen lisensiaatti Oma Risto Olavi Aalto. Aalto tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Hän työskenteli lääkärin tehtävissä Lemillä, Taipalsaaressa, Nuijamaalla ja Lappeessa. Aalto nousi kansanedustajaksi Juha Rihtniemen yllättävän kuoleman jälkeen helmikuussa 1971. Eduskunnassa hän istui vuoden 1972 vaaleihin saakka. Aalto edusti Kymen läänin vaalipiiriä, ja hän oli Maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen. Lisäksi Aalto toimi Lappeenrannan kaupunginvaltuutettuna ja oli vuoden 1968 vaalissa presidentin valitsijamiehenä. Hän oli Naisten raittiuskeskuksen puheenjohtaja ja Raittiuden ystävien varapuheenjohtaja. == Lähteet == Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kymen vaalipiiri Luokka:Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
I Don’t Want to Be

”I Don’t Want to Be” on Gavin DeGraw’n kappale hänen vuoden 2003 debyyttialbumiltaan Chariotilta. Se julkaistiin singlenä Australiassa vuonna 2004 ja Britanniassa vuonna 2005. Singlestä tuli DeGraw’n suuri läpimurto – pääasiassa siksi, että kappale valittiin Tunteet pelissä -televisiosarjan tunnuskappaleeksi. Kappale ylsi kymmenen parhaan joukkoon Yhdysvalloissa alkuvuodesta 2005, ja se myi tuplaplatinaa yli 2 000 000 myydyllä kopiolla. == Kappaleet == #”I Don’t Want to Be” (Album version) #”I Don’t Want to Be” (Stripped version) #”Just Friends” (Album version) #”I Don’t Want to Be” (Video) == Listasijoitukset == Lista (2004) Paras sijoitus Alankomaat (Dutch Top 40) 9 Australia (ARIA Charts) 19 Irlanti (Irish Singles Chart) 25 Iso-Britannia (Britannian singlelista) 38 Itävalta (Ö3 Austria Top 40) 44 Norja (VG-lista) 6 Ruotsi (Sverigetopplistan) 15 Uusi- Seelanti (RIANZ) 30 Yhdysvallat (Billboard Hot 100) 10 Yhdysvallat (Billboard Pop 100) 1 Luokka:Vuoden 2005 kappaleet Luokka:Gavin DeGraw’n kappaleet Luokka:Tunnusmusiikki
Boris Žitkov

thumb|175px|Boris Žitkov. Boris Stepanovitš Žitkov (: 11. syyskuuta (J: 30. elokuuta) 1882 Novgorod – 19. lokakuuta 1938 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija. Boris Žitkov syntyi matematiikan opettajan perheeseen. Hän valmistui Odessan Novorossijskin yliopiston luonnontieteellisestä osastosta vuonna 1906 ja Pietarin polyteknisen instituutin laivanrakennuslinjalta vuonna 1916. Hän työskenteli luonnontieteilijänä, tutkimusaluksen kapteenina, insinöörinä, opettajana ja monissa muissa ammateissa. Vuonna 1923 Žitkov muutti Pietariin, jossa hän tutustui Kornei Tšukovskiin ja Samuil Maršakiin ja alkoi kirjoittaa lastenkirjoja. Vuosina 1924–1938 Žitkov julkaisi noin 60 kielensä ja sisältönsä puolesta tunnustusta saanutta lastenkirjaa. Hän kirjoitti kertomuksia, näytelmiä, tiedettä ja tekniikkaa käsitteleviä kirjoja sekä lasten tietosanakirjan Tšto ja videl (”Mitä näin”, 1939). Pääteoksenaan Žitkov piti vuoden 1905 vallankumousta kuvaavaa romaania Viktor Vavitš. Kirja painettiin vuonna 1941, mutta sen koko painos tuhottiin Aleksandr Fadejevin vaatimuksesta. Romaani ilmestyi vasta vuonna 1999. ==Suomennettuja teoksia== * Ilmapallo. Leningrad: Kirja, 1931. * Sähkösanoma. Suom. Lyyli Pikkuvirta. Petroskoi: Kirja, 1936. * Tästä kirjasta. Suom. Hilda Pekkarinen. Petroskoi: Kirja, 1936. * Höyrylaiva. Suom. Hilda Pekkarinen. Petroskoi: Kirja, 1936 (1937). * Mungo. Suom. Tyyne Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950. * Apu tulee. Suom. H. Rudnevskaja. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1953. * Rohkea ankanpoika. Suom. Irma Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954. * Tositapauksia. Suom. Salme Peterzens. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Boris Žitkovin teoksia Lib.ru-sivustolla Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Venäläiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Sakari Huima

Paavo Vilho Sakari Huima (6. huhtikuuta 1914 Kokkola – 18. huhtikuuta 1983 Kokkola) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan pappi; hän sai vihkimyksensä vuonna 1940 ja toimi samana vuonna Puolustusvoimien kenttäpappina. Myöhemmällä urallaan hän toimi muun muassa Kokkolan suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1970–1977. Hän sai rovastin arvon vuonna 1964. Huima istui Vaasan läänin vaalipiiristä valittuna kansanedustajana vuosina 1966–1970. Hän toimi myös Kokkolan kaupunginvaltuutettuna ja oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Sakari Huima, Porvarillisen työn arkisto Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Kokkolan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vaasan vaalipiiri Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Sovetiš heimland

Sovetiš heimland (סאָוועטיש הײמלאַנד, suomeksi ”Neuvostokotimaa”) oli Neuvostoliitossa vuosina 1961–1991 ilmestynyt jiddišinkielinen kaunokirjallinen aikakauslehti. Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana Moskovassa julkaistu Sovetiš heimland oli aikanaan maan ainoa juutalainen aikakauslehti. Se perustettiin Hruštšovin suojasään aikana sen jälkeen, kun kaikki juutalainen kulttuuritoiminta oli kielletty vuosina 1948–1952. Aluksi kuudesti vuodessa ja vuodesta 1965 lähtien kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden päätoimittaja oli Aron Vergelis. Sovetiš heimlandista muodostui Neuvostoliiton uuden jiddišinkielisen kirjallisuuden tärkein julkaisukanava. Sen toimituskuntaan kuuluivat muun muassa Note Lurje, Hirš Ošerovitš, Josef Rabin, Moisei Teif ja Haim Beider. Lehdessä ilmestyi myös juutalaisvainojen aikana menehtyneiden kirjailijoiden teoksia, kieltä, kansanperinnettä ja kirjallisuutta käsitteleviä tutkimuksia sekä pakollisia sionismin vastaisia kirjoituksia, jotka lisääntyivät erityisesti vuodesta 1970 lähtien. Lisäksi lehdessä julkaistiin ulkomailla asuvien jiddišinkielisten kirjailijoiden teoksia sekä venäjän kielestä tehtyjä käännöksiä. 1970-luvun puolivälin jälkeen monet Sovetiš heimlandin kirjoittajista muuttivat Israeliin. Lehden tilaajakunta supistui jatkuvasti jiddišinkielisen väestön vähentyessä. Vuodesta 1978 lähtien siinä julkaistiin jiddišinkielisen aineiston ohella venäjän- ja englanninkielisiä tiivistelmiä. Vuosina 1983–1989 lehden rinnalla ilmestyi venäjänkielinen vuosikirja God za godom (”Vuosi vuodelta”). Vuodesta 1989 lähtien siinä oli laaja venäjänkielinen liite. Sovetiš heimlandin ilmestyminen lakkasi rahoituksen puutteessa vuoden 1991 lopussa, jolloin sen painos oli neljä tuhatta kappaletta. Vuosina 1993–1999 sen tilalla julkaistiin Vergelisin toimittamaa Di jidiše gas (”Juutalaiskatu”) -lehteä. Ulkomaisten sponsorien rahoittama lehti lakkasi sen päätoimittajan kuoleman jälkeen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Valikoima Sovetiš heimlandin artikkeleita Luokka:Kirjallisuuslehdet Luokka:Neuvostoliittolaiset aikakauslehdet
Lukujen taivas

Lukujen taivas: Laskeminen, ajattelu ja olemassaolo () on vuonna 1992 ilmestynyt John D. Barrow'n kirja matematiikan historiasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Osmo Pekonen: Matematiikan platonistinen perinne . Tieteessä tapahtuu 5/2000. Luokka:Kirjat matematiikasta Luokka:Brittiläiset tietokirjat Luokka:Vuoden 1992 kirjat Luokka:Matematiikan historia
Orfordin linna

Orfordin linna on Suffolkissa Englannissa sijaitseva linna, joka on rakennettu 1165–1173 välisenä aikana kuningas Henrik II:n käskystä. Monikulmaista tornia pidetään arkkitehtonisesti varsin erikoisena ja siihen on luultavasti otettu mallia Bysantin arkkitehtuuristaHeslop 2003, s. 290. == Historia == Hugh Bigod oli yksi kapinaan nousseista paroneista Tapanin valtakaudella riehuneen sisällissodan aikana. Henrik II halusi lujittaa kuninkaan valtaa alueella ja rakennutti oman linnan Orfordiin lähelle Framlinghamia. Työt alkoivat 1165 ja linna, joka kirjanpidon mukaan maksoi 1 400 puntaa, oli valmis vuonna 1173Brown 1976, s. 110. Linnan rakentaminen johti kaupankäynnin vilkastumiseen paikkakunnalla Eteläiseen kulmatorniin tehtiin toisen maailmansodan aikana betonilattia, koska siihen aiottiin sijoittaa ilmatorjuntatykki, mutta sitä päätettiin käyttää tutkavalvontaan. == Lähteet == * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Grade I -luokan rakennukset Suffolkissa Luokka:Suffolkin linnat