EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Barbara W. Tuchman

pienoiskuva|Barbara W. Tuchman vuonna 1971.Barbara Wertheim Tuchman (30. tammikuuta 1912 – 6. helmikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen historioitsija ja journalisti. Hän sai kahdesti Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinnon: vuonna 1963 ensimmäisen maailmansodan syttymisestä kertovasta kirjastaan Elokuun tykit ja vuonna 1972 kirjasta Stilwell and the American Experience in China, 1911–45, joka kertoo Joseph Stilwellistä ja laajemmin Yhdysvaltojen toimista Kiinassa toisen maailmansodan aikana. Barbara Wertheim suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1933 Radcliffe Collegessa, Harvardin yliopiston yhteydessä toimineessa naisten oppilaitoksessa. Lama-aikana ei ollut monia työpaikkoja tarjolla, joten Wertheim työskenteli ilman palkkaa kansalaisjärjestössä tutkimusavustajana, ja matkusti Tokioon valmistelemaan opaskirjaa Tyynenmeren alueelle. Hän kirjoitti sieltä artikkeleita kahteen lehteen. Hän siirtyi vuonna 1936 toimittajaksi isänsä omistamaan aikakauslehteen The Nation. Hän raportoi kulttuurista ja politiikasta. Hänet lähetettiin Valenciaan raportoimaan Espanjan sisällissodasta, ja samalla hän matkusteli Euroopassa laajemminkin. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Britannian politiikasta Välimeren alueella vuonna 1938. Wertheim palasi New Yorkiin vuonna 1939 ja meni naimisiin Lester Reginald Tuchmanin kanssa. Heille syntyi kolme lasta, ja Wertheim Tuchman alkoi kirjoittaa kirjoja lastenhoidon lomassa ja koulupäivien aikana. Hän kirjoitti useita yleistajuisia teoksia kansainvälisestä politiikasta ja sotahistoriasta. Teokset perustuivat huolelliseen pohjatyöhön, usein matkoihin kirjoissa kuvattujen tapahtumien tapahtumapaikoille. Silti Wertheim Tuchman mainitsi tavoitteekseen kirjoittaa mukaansatempaavia tarinoita, joita lukija ei malttaisi laskea kädestään. == Teoksia == * * The Lost British Policy: Britain and Spain Since 1700. London: United Editorial, 1938. OCLC 1437885 * Bible and Sword: England and Palestine from the Bronze Age to Balfour. New York: New York University Press, 1956. OCLC 445506 * The Zimmerman Telegram. New York: Viking Press, 1958. OCLC 221110341 * The Proud Tower: A Portrait of the World Before the War, 1890–1914. New York: Macmillan, 1966. ISBN 0345405013 * Stilwell and the American Experience in China, 1911–45 (1971) OCLC 109537 * Notes from China. New York: Collier, 1972. OCLC 570634 * A Distant Mirror: The Calamitous Fourteenth Century. New York: Alfred A. Knopf, 1978. ISBN 0394400267 * Practicing History: Selected Essays. New York: Alfred A. Knopf, 1981. ISBN 0394520866 * The March of Folly: From Troy to Vietnam. New York: Knopf/Random House, 1984. ISBN 0394527771 * The First Salute: A View of the American Revolution. New York: Knopf/Random House, 1988. ISBN 0394553330 == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat Luokka:Pulitzer-palkitut Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Iina Valkeejärvi

Iina Valkeejärvi (s. 14. elokuuta 1998 Jyväskylä) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa. Hän on Jyväskylän Pesiksen kasvatti ja on pelannut Jyväskylän Kirittärissä muun muassa lyöjäjokerina. Juniorina hänen uraansa häiritsi loukkaantuminen.https://www.kirittaret.fi/superpesis/joukkue-2018/iina- valkeejarvi/ https://www.superpesis.fi/uutiset/iina-valkeejarvi-ja-venla- karttunen-jatkavat-kirittarissa/ Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2016 ja 2018 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2014 ja 2015. Hän pelasi Itä–Länsi-ottelussa vuonna 2017[. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Hyvinkään Tahkon pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
August Diehl

August Diehl (s. 4. tammikuuta 1976 Länsi-Berliini, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Schutzstaffelin Sturmbannführerin Dieter Hellstromin roolia elokuvassa Kunniattomat paskiaiset (2009), Michael Krausea elokuvassa Salt (2010) sekä pääroolia Oscar-palkitussa itävaltalaisesta elokuvassa Väärentäjä (2007). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Punamonninen

Punamonninen (Corydoras melanistius) on monnisiin kuuluva kala. == Koko ja ulkonäkö == Punamonninen on muuten vaaleanpunainen ja siinä on mustia pilkkuja, mutta pää on musta. Se kasvaa noin 6 cm pitkäksi. == Alkuperä == Punamonninen on kotoisin Guyanan Essequibojoesta ja Venezuelasta. == Käyttäytyminen ja lisääntyminen == Punamonninen on parvikala, ja se liikkuu paljon. Kalat eivät lisäänny kovin helposti. == Vesiolot ja ravinto == Punamonniselle sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen, sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == *ITIS: Corydoras melanistius *Fishbase: Corydoras melanistius ]
Markus Vuorela

Markus Vuorela (s. 28. toukokuuta 1996) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Jämin Jännettä. Vuorela kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 4. maaliskuuta 2018 Lahdessa ollen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 62:s. Hän sijoittui 27:nneksi ja saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä Tour de Skin 2021 toisessa osakilpailussa, joka käytiin Sveitsin Val Müstairissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtonä. Vuorela teki uransa parhaan tuloksen Tour de Skin 2021 seitsemännellä etapilla Val di Fiemmessä ollen perinteisen sprintissä seitsemäs. Nuorten MM-kilpailuissa Rasnovissa 2016 Vuorela oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 20:s ja oli mukana Suomen neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Soldier Hollow’ssa 2017 Vuorela hiihti kolme henkilökohtaista matkaa, ja hänen paras sijoituksensa oli perinteisen hiihtotavan sprintin 13. sija. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa Lahdessa 2019 Vuorela sijoittui 2021 Oberstdorfin MM- kilpailuissa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 28:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 34:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 15 kilometrin vapaan kilpailussa 43:s. SM-kilpailuissa 2017 Kontiolahdella Vuorela saavutti hopeaa viestissä Jämin Jänteen joukkueessa, jossa hänen lisäkseen hiihtivät Aku Nikander, Ristomatti Hakola ja Antti Ojansivu.http://live.time4results.com/hiihto/2017/kontiolahti/la/index_m.html Hän voitti viestin Suomen-mestaruuden 2019. Hän saavutti Vöyrin SM- kilpailuissa 2020 kultaa parisprintissä ja pronssia 15 kilometrin perinteisellä. Hän oli 15 kilometrin perinteisellä toinen 2022 ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmas 2023. Äänekosken SM- kilpailuissa 2024 hän saavutti hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja viestissä sekä pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. Vuorela työskentelee rajavartijana. Hän oli vuoteen 2023 saakka avoliitossa maajoukkueampumahiihtäjä Erika Jänkän kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stina Mattila

Stina Mattila (s. 1970) on Kokkolan nykyinen kaupunginjohtaja. Hän aloitti virassaan vuonna 2016. Aiemmin Mattila on toiminut Kempeleen talousjohtajana ja Muhoksen hallinto- ja talousjohtajana. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. == Lähteet == Luokka:Kokkolan kaupunginjohtajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lauri Rikala

Lauri Rikala (7. toukokuuta 1885 TampereAikalaiskirja 1934, s. 558 (Viitattu 29.10.2018) – 5. lokakuuta 1936 KouvolaKuolleita. Helsingin Sanomat, 7.10.1936, s. 9.) oli pappi, päätoimittaja ja järjestöjohtaja. ==Henkilöhistoria== Lauri Rikalan vanhemmat olivat kauppias ja tehtailija Juho Jeremias Rikala ja Edla Augusta Paulina Grönberg ja puoliso vuodesta 1910 Martta Lovisa Silvenius. Rikala tuli ylioppilaaksi 1905 ja suoritti teologian erotutkinnon 1909 ja pastoraalitutkinnon 1912. Vaasassa ja Ruotsinpyhtäällä hän toimi kirkkoherran apulaisena 1909 ja sitten Vaasassa pappina 1910–1912. Hän oli SNKL:n pääsihteeri 1913–1923 ja päätoimikunnan jäsen vuodesta 1923, samoin kuin Nuorten Airut -lehden päätoimittaja 1913–1923. Kouvolaan hän tuli kirkkoherraksi vuonna 1923, oltuaan sitä ennen kirkkoherrana Helsingissä 1913–1923. Vartija-lehden toimittajana Rikala työskenteli 1922–1927. Hänellä oli useita seurakunnallisia ja muita luottamustehtäviä. Vuodesta 1931 hän oli Lapuan liikkeen Kouvolan osaston varaesimies. ==Teoksia== * Onko erikoinen kristillinen nuorisotyö tarpeellista?, 1913 * Joka päiväinen toverini, 1914–1923 * Ohjelmistoa kristillisiin kokouksiin. 1., 1915 * Heräävä Kiina lähetysmaana, 1917 * Hukkuuko kirkko?, 1917 * Kirjojen kirja - kansan käteen, 1917 * Päivän lapsia, 1917 * Uskonnon vapaus vai ero?, 1917 * Uskontoko yksityisasia, 1917 * Nuoruutesi päivinä, 1918 * Uuden Suomen rakentaminen ja kristillinen nuorisotyö, 1918 * Avuksi huuda --!, 1919 * Etsikää, niin te löydätte!, 1919 * Kristuksen elovainioilla, 1919 * Kristuksen työssä, 1919 * Kristuksen täyteyteen!, 1919 * Nuorten hyväksi, 1919 * Nuortemme puhtaustaistelu, 1919 * Nuoriso tielle!, 1919 * Puhukaa - Jumalan sanoja!, 1919 * Syvin sointu ja hengen templi, 1919 * Tosi miehekkyys, 1919 * Poikavuosista miehuusikään!: nuorille miehille ja kasvattajille, 1920 * Poikavuosien puhtaus ja voima: 14-16 vuotisille pojille, 1920 * Siveellisyys - kansa - yksilö, 1920 * Äidit ja pojat: kirja vanhemmille ja vanhempien sijaisille, 1920, Ellice Hopkins, toisen uudistetun ja suomalaisiin oloihin sovitetun painoksen toimittanut Lauri Rikala * Jumala kaipuumme, 1921, toimittanut Lauri Rikala ; kirjoittajat: Wiljo-Kustaa Kuuliala ym. * Hengen kahleet: nautinnon hekumasta ja tunnehurmiosta raittiuteen, 1922, toimittanut Lauri Rikala, avustajat Yrjö Karilas ja Niilo Mustala * Elonleikkuu joutuu, 1923 * Kansan pohjakerrokset ja kristinusko: sosialistien väitteitä kristinuskosta ja kirkosta, 1923 * Kun puhe täytyi keskeyttää, 1923 * Miten voittaa nuoret Kristukselle?, 1923 * Missä miestä tarvitaan, 1926 ==Lähteet== Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka: Suomalaiset päätoimittajat Luokka: Suomalaiset kristilliset kirjailijat Luokka: Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka: Lapuan liikkeessä vaikuttaneet henkilöt Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Lion Airin lento 610

Lion Airin lento 610 oli indonesialaisen Lion Airin kotimaan reittilento Jakartasta Pangkal Pinangiin. Lennolla 29. lokakuuta 2018 käytetty Boeing 737 MAX 8 syöksyi Jaavanmereen pian lähdettyään Jakartasta. Onnettomuuslennolla oli 181 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä, jotka kaikki saivat onnettomuudessa surmansa. Nousun jälkeen kone kääntyi vasemmalle, ja lentäjät pyysivät kääntymistä takaisin lentokentälle. Pian tämän jälkeen koneen nopeus nousi, ja se alkoi menettää korkeutta. Todennäköisin syy ylinopeuteen oli toimintakunnoton nopeusmittari. Koneen putoamisen saattoi aiheuttaa uusi MCAS- järjestelmä, jonka olemassaolosta lentäjät eivät tienneet. Sen tarkoitus on estää koneen nouseminen liian jyrkästi painamalla nokkaa alaspäin. Lion Airin koneessa sen epäillään saaneen väärää tietoa ja aiheuttaneen onnettomuuden.Lentäjät raivostuivat Boeingin uutuuskoneen salaisesta järjestelmästä. Yle File:Lion Air Flight 610.svg File:Route of Lion Air Flight 610.svg Onnettomuuskone oli malliltaan Boeing 737 MAX 8, rekisteritunnukseltaan PK-LQP ja valmistenumeroltaan 43000. Se oli valmistunut onnettomuusvuonna. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 895 tuntia ja 443 tuntia. Se oli varustettu kahdella CFM Internationalin LEAP-1B25-suihkuturbiinimoottorilla.Aircraft Accident Investigation Report s. 34–35. Koneessa oli todettu onnettmuuspäivää edeltävänä lentona jokin tekninen ongelma, joka korjattiin yhtiön mukaan. Onnettomuuskoneen kapteeni oli 31-vuotias intialainen Bhavye Suneja. Hän oli suorittanut liikennelentäjän lupakirjan heinäkuussa 2016.Aicraft Accident Investigation Report s. 30. Kapteeni oli lentänyt onnettomuuspäivään mennessä 6 028 tuntia, joista 5 176 onnettomuuskonetyypillä.Aircraft Accident Investigation Report s. 31. Hän oli käynyt viimeisimmässä terveystarkastuksessaan lokakuussa 2018, jossa hänet määrättiin käyttämään näköä korjaavia linssejä. Perämies oli 41-vuotias indonesialainen Harvino. Hän oli suorittanut ansiolentäjän lupakirjan toukokuussa 1997. Hänellä oli yhteensä 5 174 tunnin lentokokemus, josta 4 286 onnettomuuskonetyypillä.Aicraft Accident Investigation Report s. 32. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Lento-onnettomuudet Indonesiassa Luokka:Vuoden 2018 lento-onnettomuudet
Antti Roni

Anders Edvard (Antti) Roni (22. huhtikuuta 1870 VarkausAikalaiskirja 1934, s. 561 (Viitattu 29.10.2018) – 25. joulukuuta 1945Kuka Kukin oli (Viitattu 29.10.2018)) oli merikapteeni, merikoulun johtaja ja merenkulun ylitarkastaja. Antti Ronin vanhemmat olivat lastauspäällikkö Erik Roni ja Fredrika Lovisa Wänttinen ja puoliso vuodesta 1902 Aino Sivi Maria Murén. Roni suoritti aliperämiehen tutkinnon 1891, perämiehen ja kauppalaivurin tutkinnon 1893, höyryaluksen päällikön tutkinnon 1895, merikapteenin tutkinnon 1896 ja laivanmittaritutkinnon 1903. Hän työskenteli merimiehenä 1885–1890, perämiehenä 1891–1892 ja 1894–1895, laivan päällikkönä 1893–1905, Viipurin merikoulun apuopettajana 1900–1904 ja johtajana 1904–1918 sekä merenkulun ylitarkastajana 1918–1937. Roni suomensi merenkulun oppikirjoja ja toimi useissa eri luottamustehtävissä, muun muassa Viipurin kaupunginvaltuustoin jäsenenä 1912–1918 ja Suomen Merimieslähetysseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919. == Suomennoksia == * Adam Paulsen : Ilmatiede: merikouluja ja merenkulkijoita varten ; suom. A. E. Roni. Suomentaja, Viipuri 1911 * Meriteiden säännöt eli sääntöjä alusten yhteentörmäämisen estämistä tarkoittavista toimenpiteistä; selvittävien muistutuksien kanssa toimittanut Herman Korsström ; suomentanut A. E. R. Suomentaja, Viipuri 1914, 3. painos nimellä Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt alusten yhteentörmäämisen estämiseksi. A. E. Roni, Helsinki 1922, 4. painos nimellä Meriteiden säännöt eli yleiset merenkulkusäännöt ja säännöt laivakulkua varten sisäisillä kulkuvesillä alusten yhteentörmäämisen estämiseksi. A. E. Roni, Helsinki 1924, 5. painos 1933, 6. lisätty painos 1939 * Merenkulun oppikirja: ruotsinkielellä toimittanut Herman Korsström ; suomentaneet A. E. Roni, Nikolai Tanttu. Suomen senaatti, Helsinki 1918 ==Lähteet== Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit Luokka:Suomalaiset merikapteenit Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomentajat Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Cecilia Samartin

pienoiskuva|Cecilia Samartin vuonna 2009. Cecilia Samartin (s. 1961 Havanna, Kuuba) on kuubalaistaustainen yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut lähinnä viihdekirjoja, mutta Kirottu kauneus käsittelee ihmiskauppaa. Kuubassa syntynyt Samartin vietti lapsuutensa kaksikulttuurisessa ja kaksikielisessä Kaliforniassa. Hänen äidinkielensä on espanja. Hän on työskennellyt aiemmin psykoterapeuttina. ==Suomennetut teokset== * Señor Peregrino, suomentanut Tiina Sjelvgren. Bazar, 2010 ISBN 978-952-5635-84- * Nora & Alicia, suomentanut Tiina Sjelvgren. Bazar, 2011 ISBN 978-952-5637-09-0 * Kaunis sydän, suomentanut Tiina Sjelvgren. Bazar, 2012 ISBN 978-952-5637-69-4 * La Peregrina, suomentanut Ulla Lempinen. Bazar, 2013 ISBN 978-952-279-110-8 * Los Peregrinos, suomentanut Tiina Sjelvgren. Bazar, 2015 ISBN 978-952-279-214-3 * Mofongo, suomentanut Seppo Raudaskoski, Bazar, 2016 ISBN 978-952-279-310-2 * Kirottu kauneus, suomentanut Kristiina Vaara, Bazar, 2018 ISBN 978-952-279-582-3 ==Lähteet== Luokka:Amerikankuubalaiset Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gustaf Oskar Axel Wrede

Gustaf Oskar Axel Wrede (24. marraskuuta 1862 KemiöAikalaiskirja 1934, s. 749 (Viitattu 29.10.2018) – 12. tammikuuta 1939 HelsinkiVapaaherra Gustaf Wrede kuollut. Helsingin Sanomat, 13.1.1939, s. 7.) oli vapaaherra, merikapteeni, liikemies, maanviljelijä ja merenkulkuhallituksen ensimmäinen pääjohtaja eli ylitirehtööri.Kuka Kukin oli (Viitattu 29.10.2018) Gustaf Wreden vanhemmat olivat majuri Vilhelm Otto Casper David Wrede ja Hedvig Johanna Wilhelmina Gustava Armfelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1887 oli Adelaide Gripenwaldt (k. 1903) ja toinen vuodesta 1903 Signe Margaretha Wiström (k. 1931). Wrede suoritti perämiehen tutkinnon 1883, höyrylaivan päällikön tutkinnon 1885 ja merikapteenin tutkinnon 1890. Wrede toimi luutnanttina Suomen luotsilaitoksen palveluksessa 1890–1892, suomalaisten ja venäläisten alusten päällikkö hän oli 1892–1907, merenkulun tarkastaja 1913–1917 ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja 1917–1930. Wredellä oli useita merenkulkualan luottamustehtäviä, hän muun muassa laati ehdotuksen merenkulkuhallituksen, -oppilaitosten ja -hallinnon uudelleen järjestämiseksi 1916. ==Lähteet== Luokka:Valtionlaitosten johtajat Luokka:Suomalaiset merikapteenit Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1862 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Theudis

Theudis tai Teudis (470 - 548) oli visigoottien kuningas Espanjassa 531 – 548. Hän oli alun perin ostrogootti, jonka ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri oli lähettänyt armeijan kanssa Espanjaan. Theudis onnistui hankkimaan suuren maaomaisuuden Ebron laaksossa menemällä naimisiin roomalaisen naisen kanssa. Teoderik valitsi Theudisin Espanjan hallitsijaksi ja tuolloin kolmivuotiaan tyttärenpoikansa Amalarikin holhoajaksi. Isoisänsä kuoltua Amalarik nousi visigoottien kuninkaaksi. Frankit hyökkäsivät visigoottien valtakuntaan 531 ja Amalarik murhattiin. Sevillassa tuolloin asunut Theudis tuli tämän jälkeen visigoottien kuninkaaksi. Theudis pyrki ulottamaan valtansa laajemmalle miehittämällä Mauretania Tingitanan, mutta roomalaiset joukot löivät hänet Ceutassa. Pian tämän jälkeen Theudis surmattiin Sevillassa ja häntä seurasi kuninkaana Theudigisel == Lähteet == Luokka:Visigoottien kuninkaat Luokka:Visigoottien valtakunta Luokka:Vuonna 548 kuolleet
Simatsiini

Simatsiini (C7H12N5Cl) on heterosyklinen triatsiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä, mutta sen käyttö Euroopan unionin alueella on kiellettyä. ==Ominaisuudet== Huoneenlämpötilassa simatsiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee hieman etanoliin ja paremmin asetoniin ja tolueeniin. Simatsiinin herbisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se estää kasvien fotosynteesin pysäyttämällä elektroninsiirtoketjun fotosysteemi II:ssa. Aine ei ole erityisen myrkyllinen akuutisti, mutta kertyy esimerkiksi pohjavesistöihin, mikä on aiheuttanut huolta ympäristö- ja terveysvaikutuksista. Eläinkokeessa simatsiinin on todettu olevan karsinogeenista, mutta varmuutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole Viitattu 29,10,2018,. ==Valmistus ja käyttö== Simatsiinia valmistetaan syanuurikloridin ja etyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi,- hedelmä- vihannes-, viini- ja maapähkinäviljelmillä, puistoissa ja nurmikoilla. Sitä käytetään myös levien kasvua estävänä aineena. Simatsiini hyväksytään käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa. Euroopan unionin alueella simatsiinia sisältävien valmisteiden myynti kiellettiin Euroopan komission päätöksellä vuonna 2004. Simatsiinista valmistetaan myös toista herbisidiä simetryniä. ==Lähteet== Luokka:Kasvintorjunta-aineet
Leovigild

Leovigild, myös Liuvigild tai Leovigildo, (k. 586) oli visigoottien kuningas 568–586. Hän oli visigoottien valtakunnan viimeinen areiolaista uskoa tunnustanut hallitsija. Leovigild oli Atanagildin ja Liuvan veli. Atanagildin kuoltua Liuva hallitsi Septimaniaa ja Leovigild vuodesta 568 Pyreneiden eteläpuolisia osia. Liuvan kuoltua vuonna 572 Leovigildista tuli koko visigoottien valtakunnan kuningas. Leovigild soti koko valtakautensa ajan. Vuonna 569 hän valtasi Leonin ja Zamoran sveebeiltä koillisessa ja Córdoban vuosina 571–572 kreikkalaisilta etelässä. Yksi Leovigildin pojista, Hermenegild, meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Atanagildin tyttären Brunhilden ja Austrasian kuninkaan Sigebert I:n tytär. Ingund käännytti Hermenegildin katoliseksi, ja tämä sai tukijoikseen useita isänsä vihollisia. Siitä lähtien Leovigild taisteli raivoisasti kaikkia vihollisiaan vastaan. Aluksi hän löi sveebit ja liitti lopulta heidän kuningaskuntansa visigoottien valtakuntaan. Sen jälkeen hän valloitti kahden vuoden piirityksen jälkeen Sevillan bysanttilaislta vuonna 583. Leovigild teloitutti Hermenegildin vuonna 585, ja Ingundin oli paettava Afrikkaan. Käyttäen tekosyynä Ingundin kohtelua Austrasian kuningas Kildebert II ja Burgundin kuningas Guntram hyökkäsivät Septimaniaan ja lähettivät laivaston sveebien avuksi, mutta Leovigild torjui heidät. Leovigildia seurasi kuninkaana hänen poikansa Rekared I. == Lähteet == Luokka:Visigoottien kuninkaat Luokka:Vuonna 586 kuolleet
Timo Lahdenmäki

Timo Lasse Lahdenmäki (12. lokakuuta 1947 Helsinki – 31. lokakuuta 2019 Lohja)Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 16.12.2019, s. B 11 oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen työväenpuolueen KTP:n puheenjohtajana puolueen perustamisesta 1988 vuoden 1997 edustajakokoukseen saakka. == Lähteet == Luokka:Kommunistinen työväenpuolue Luokka:Suomen puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Päivien kultainen ketju

Päivien kultainen ketju (To Serve Them All My Days) on brittiläis- australialainen televisiosarja vuodelta 1980. Poikien sisäoppilaitoksesta maailmansotien välisenä aikana kertova draamasarja perustuu R. F. Delderfieldin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin vuodelta 1972 (suomeksi Karisto 1982). Romaanin pohjalta sarjan käsikirjoituksen on laatinut Andrew Davies. Sarja tuotettiin BBC:n ja Australian ABC-televisioyhtiön yhteistuotantona. Pääosia näyttelevät John Duttine, Frank Middlemass, Belinda Lang ja Kim Braden. Sarjan päähenkilö on walesiläisestä kaivoskylästä kotoisin oleva, ensimmäisessä maailmansodassa psyykkisesti traumatisoitunut ja sen vuoksi palveluksesta vapautettu David Powlett-Jones (John Duttine). Hän saa paikan historianopettajana sisäoppilaitoksessa ja joutuu vaikeuksiin pasifististen mielipiteidensä vuoksi. Sarjassa seurataan hänen kauttaan brittiyhteiskunnan asenteiden ja arvojen muutoksia 1910-luvun lopulta 1930-luvun loppuun. Suomessa 13-osaista sarjaa alettiin esittää Yle TV1 -kanavalla kesäkuun lopussa 1982. Helsingin Sanomien Marjatta Möttölän mukaan sarjan alku vaikutti myönteiseltä yllätykseltä, vaikkei sarja tarjoakaan mitään mullistavaa uutta kuten Dennis Potterin Pennejä taivaasta, vaan vain tavanomaisen, laadukkaan romaanidramatisoinnin. Kehuja saavat etenkin pääosien näyttelijät, nuorta Powlett-Jonesia esittävä John Duttine ja koulun rehtoria esittävä Frank Middlemass. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset draamasarjat Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:BBC:n televisio-ohjelmat
Safiirimonninen

Safiirimonninen (Corydoras similis) on monnisiin kuuluva kala. == Koko ja ulkonäkö == Safiirimonninen kasvaa 6-7 cm pitkäksi. Se on vaaleankeltainen ja siinä on mustia pilkkuja. Pyrstön ja sen muun ruumiin väli on musta. == Alkuperä == Safiirimonninen on kotoisin Brasiliasta, Acren ja Rondonian maakunnista. == Käyttäytyminen ja lisääntyminen == Safiirimonninen on eloisa ja rauhallinen, hyvin sopeutuva parvikala. Sen viljely on helppoa ja munamäärä on noin 40-80. == Vesiolot ja ravinto == Safiirimonniselle sopiva akvaarion koko on vähintään 85 litraa. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10. Vesi saisi olla noin 24-28 astetta lämmintä. Kala on kaikkiruokainen. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == *ITIS: Corydoras similis *Fishbase: Corydoras similis Luokka:Monniset
Rostislav

Rostislav () on slaavilainen miehen etunimi. Se on muodostettu yhdistämällä slaavilaisten kielten kasvua ja kunniaa tarkoittavat sanat. Nimi oli käytössä jo keskiajalla ja on ollut muun muassa kolmen Kiovan suuriruhtinaan nimenä. Nykyisin nimi on käytössä varsinkin Venäjällä ja Tšekissä. Suomessakin on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä noin 70 Rostislav-nimistä henkilöä. == Tunnettuja Rostislaveja == === Hallitsijoita === * Rostislav I (1110–1167), Kiovan suuriruhtinas 1154–1167 * Rostislav II (1173–1214), Kiovan suuriruhtinas 1204–1206 * Rostislav III (1210–1262), Kiovan suuriruhtinas 1239 * Rostislav (k. 870) Suur-Määrin kuningas 846-870 === Muita === * Rostislav Dimitrov (s. 1974), bulgarialainen kolmiloikkaaja * Rostislav Holthoer (1937–1997) suomalainen egyptologi * Rostislav Klesla (s. 1982), tšekkiläinen jääkiekkoilija * Rostislav Olesz (s. 1985), tšekkiläinen jääkiekkoilija * Rostislav Aleksandrovitš Romanov (1902–1978), venäläinen ruhtinas, Romanov-hallitsijasuvun jäsen == Nimen muita merkityksiä == * Rostislav (1896), venäläinen taistelulaiva == Lähteet == Luokka:Etunimet
Hermenegild

Hermenegild tai Ermengild (k. 13. huhtikuuta 585 Tarragona) oli visigoottien valtakunnan prinssi ja marttyyri, joka julistettiin pyhimykseksi vuonna 1585. Hänen muistojuhlansa on huhtikuun 13. päivä. Hermenegild oli kuningas Leovigildin poika, joka kasvatettiin areiolaiseksi. Vuonna 579 hän meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Austrasian kuningas Sigebert I:n tytär ja harras katolinen. Hermenegild oli saanut johdettavakseen Bysantin hallussaan pitämän Sevillan piirityksen. Ingund ja Sevillan piispa Pyhä Leander käännyttivät Hermenegildin katoliseksi piirityksen aikana. Tämän jälkeen Hermenegild ryhtyi kapinaan harhaoppisena pitämäänsä isäänsä vastaan. Hän sai tuekseen bysanttilaiset, jotka Leovigild kuitenkin onnistui lahjomaan. Hermenegild vangittiin ja Leovigild mestautti poikansa. Useimmat aikalaiskirjoittajat olettivat, että Hermenegild tuomittiin kuolemaan kapinasta, mutta paavi Gregorius I esitti teoksessan Dialogit, että Hermenegild tapettiin, koska hän kieltäytyi areiolaisen piispan ehtoollisesta. Paavi Sixtus V hyväksyi Hermenegildin palvonnan pyhimyksenä Espanjassa ja Urbanus VIII viimein koko kristikunnassa. == Lähteet == Luokka:Pyhimykset Luokka:Kristityt marttyyrit Luokka:Kuninkaalliset Luokka:Visigoottien valtakunta Luokka:Sevillan historia Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 585 kuolleet
Yhteismitattomuus (tieteenfilosofia)

Yhteismitattomuus (inkommensurabiliteetti) on tilanne, jossa kahden teorian tai asian välillä ei ole olemassa mitattavista asioista riippumatonta, objektiivista mittaa asioiden paremmuuden vertailuun. Yhteismitattomuus on merkittävä käsite tieteenfilosofiassa – mikäli halutaan löytää jonkin ilmiön selittämiseen parempi kahdesta tai useammasta teoriasta, tämä käy mahdottomaksi, ellei ole mitään objektiivista perustetta teorioiden vertailemiseksi. Tällaista tilannetta sanotaan yhteismitattomuudeksi. ==Lähteet== * Tieteen termipankki 29.10.2018: Filosofia:yhteismitattomuus. Luokka:Tieteenfilosofia
Johan Rosqvist

Johan Alexis Rosqvist (2. heinäkuuta 1859 Loviisa – 25. elokuuta 1940 HelsinkiMerikapteeni J. A. Rosqvist kuollut. Helsingin Sanomat, 27.8.1940, s. 2.) oli merikapteeni, joka toimi muun muassa pitkään Suomen varhaisten jäänmurtajien päällikkönä. Johan Rosqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. Lääkäri Ina Rosqvist oli hänen sisarensa.Kuka kukin oli (Viitattu 29.10.2018) Johan Rosqvistin puoliso vuodesta 1892 oli Edith Alina Wilhelmina Dahlin. Rosqvist suoritti perämiehen tutkinnon 1880 ja merikapteenin tutkinnon 1884. Hän oli höyrylaiva Capellan päällikkö 1888–1891, Uranian 1891–1898, Arcturuksen 1898–1907 ja Titanian 1908. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön laivojen päällikkyyden jälkeen Rosqvist toimi jäänmurtajien päällikkönä 1908–1926. Sammon päällikkönä hän myös avusti aseiden ja jääkäreiden kuljetuksessa Suomeen kevättalvella 1918, Jääkarhun päällikkönä hän ehti olla lyhyen aikaa. Rosqvist oli Suomen laivanpäällystöliiton kunniajäsen. Merille Rosqvist lähti jo vuonna 1874.Päivästä päivään. Helsingin Sanomat, 8.7.1934, s. 6. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset merikapteenit Luokka: Vuonna 1859 syntyneet Luokka: Vuonna 1940 kuolleet
Le Verdon-sur-Mer

Le Verdon-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden- Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen. Kunta sijaitsee Gironden estuaarin suulla, ja sen edustalle on rakennettu Cordouanin majakka (Phare de Cordouan) turvaamaan laivojen kulkua. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.Gironden matkailusivut Toisessa maailmansodassa Médocin niemimaan kärjessä oleva Pointe de Grave oli osa saksalaisten rakentamaa puolustuslinjaa, Atlantin vallia. Rakennelmista on yhä osa jäljellä. Pointe de Gravesta pääsee turistijunalla Soulac-sur-Meriin.Gironden matkailusivut Tiedosto:Cordouan_2010_marée_basse.JPG|Cordouanin majakka Tiedosto:Pointe_de_Grave_(Gironde)-1.JPG|Pointe de Grave Tiedosto:Train- PGVS-1.jpg|Turistijuna Pointe de Grave - Soulac-sur-Mer ==Aiheesta muualla== ==Lähteet== Luokka:Gironden kunnat
Pennejä taivaasta (televisiosarja)

Pennejä taivaasta (Pennies from Heaven) on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1978. Siinä yhdisteltiin nostalgista 1930-luvun populaarimusiikkia draamaan ennennäkemättömällä tavalla, ja se sai sekä monia palkintoja että suuren yleisönsuosion. Pääroolia, seksihalujensa mukaan suunnistavaa nuottijulkaisujen myyjää Arthuria, esittää Bob Hoskins. Sekä Potterille että Hoskinsille sarja muodostui läpimurroksi heidän myöhemmälle uralleen.. ==Juoni== Vuoteen 1935 sijoittuva sarja kertoo kiertelevästä nuottivihkokauppiaasta Arthurista (Hoskins), jonka bisnekset menevät heikosti. Myös kotona on ongelmia vaimon (Gemma Craven) kanssa. Arthur tapaa eräällä matkallaan viehkeän kyläkoulunopettajan Eileenin (Cheryl Campbell), joka tulee raskaaksi ja ajautuu suhteen päätyttyä prostituoiduksi. Arthur ja Eileen tapaavat myöhemmin uudelleen Lontoossa, ja tapahtumat alkavat vyöryä. Normaalin dialogin keskellä sarjan henkilöhahmot puhkeavat tämän tästä yllättäen laulamaan jotain 1930-luvun iskelmää ”playbackinä” eli alkuperäislevytyksen tahdissa huuliaan liikuttaen, kameraan katsoen, usein jopa miehet naisten äänellä ja päinvastoin. Näihin kohtauksiin on usein tehty myös tanssillinen koreografia. ==Vastaanotto== Pennejä taivaasta ensiesitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla maaliskuusta 1978 alkaen. Baftan televisiopalkintogaalassa sarja palkittiin luovuudestaan, ja Hoskins ja Campell saivat rooleistaan Bafta-ehdokkuudet. Sarja ensiesitettiin Suomessa keväällä 1979 MTV:n ohjelmistossa, ja uusittiin kesällä 1980. Helsingin Sanomien tv-arvostelija Jukka Kajava piti sarjaa ensimmäisen jakson perusteella ”mitä hurmaavimpana viihteenä”, jollaista ei ole nähty aiemmin: ”Tässä ei nyt juoni kulje kuin juna asemalta toiselle, vaan irtoaa paikoin rohkeasti ja iloisesti keittiörealismin tiskirättiongelmista.” Uusintaesityksen alla Kajava kirjoitti, että sarja ”ylistää ihastuttavan auvoisesti tunteen ja mielikuvituksen, heittäytymisen ja hurjuuden mahdollisuuksia”. Myöhemmin sarjan arvostus on vain kasvanut. Vuonna 2000 British Film Institute äänestytti tv-ammattilaisilla päättyneen vuosisadan sataa parasta brittitelevision ohjelmaa, ja Pennejä taivaasta tuli sijalle 21. ==Elokuvaversio== Potter toimi käsikirjoittajana myös sarjan pohjalta tehdyssä yhdysvaltalaisessa elokuvassa Pennejä taivaasta, jonka ohjasi Herbert Ross ja jossa pääosaa näyttelee Steve Martin. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin alkuperäinen tv-sarja. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset draamasarjat Luokka:1970-luvun televisiosarjat Luokka:BBC:n televisio-ohjelmat
Cordouanin majakka

Cordouanin majakka sijaitsee Gironden estuaarin suulla, noin seitsemän kilometriä Médocin niemimaan rannikolta. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita. == Historia == Majakalla on ollut tärkeä tehtävä ohjata laivoja Bordeaux'n satamaan. Ensimmäinen tälle paikalle rakennettu majakka valmistui noin vuonna 1360. Se tunnettiin nimellä Tour aux Anglais (englantilaisten torni), koska sen rakennutti Walesin prinssi Edvard Musta prinssi. Nykyisen majakan määräsi rakennettavaksi Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1584. Majakka valmistui vuonna 1611, noin 25 vuoden rakentamisen jälkeen. Majakan suunnitellut arkkitehti Louis de Foix kuoli vuonna 1602, joten hän ei koskaan nähnyt hänen työtään valmiina. Majakan korkeus oli tuolloin 37 metriä, ja sitä pidettiin ”maailman kahdeksantena ihmeenä". Majakka on kuulunut Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon vuodesta 1862.Majakan historia Majakka lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2021. Tiedosto:Cordouanchastillon.jpg|Majakka 1600-luvulla Tiedosto:2014-09-27_Le_Verdon,_Gironde,_phare_de_Cordouan_(5).JPG|Majakan sijainti Tiedosto:Cordouan_2010_marée_montante.JPG|Majakka nousuveden aikaan Tiedosto:Cordouan6.jpg|Loisto Tiedosto:2014-09-27_Le_Verdon,_Gironde,_phare_de_Cordouan,_chapelle_(2).JPG|Majakan kappeli ==Aiheesta muualla== *Majakan kotisivut ==Lähteet== Luokka:Ranskan majakat Luokka:Gironde Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Walter Sipilä

Wilhelm Walter (Valter) Sipilä (30. toukokuuta 1869 JanakkalaAikalaiskirja 1934, s. 624 (Viitattu 29.10.2018) – 11. toukokuuta 1942Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 29.10.2018)) oli lääkäri ja Instrumentariumin pitkäaikainen toimitusjohtaja.Tri Valter Sipilä kuollut. Helsingin Sanomat, 13.5.1942, s. 2. Walter Sipilän vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Kustaa Sipilä ja Gustava Torttila. Sipilä tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900. Sipilä toimi ensin apulaislääkärinä Otto Engströmin sairaalassa ja vuodesta 1902 sisätautillääkärinä Helsingissä. Instrumentariumin toimitusjohtajana Sipilä työskenteli vuodesta 1903 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli myös Mehiläisen perustajiaMehiläisen historia (Viitattu 29.10.2018) ja johtokunnan jäsen sekä Duodecim-seuran puheenjohtaja 1918 ja seuran taloudenhoitaja usean vuoden ajan. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset lääkärit Luokka: Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Tatuoitu taivas

Tatuoitu taivas on Reijo Mäen vuonna 1996 julkaisema dystopia Euroopasta: suuri osa ympäristöstä on tuhoutunut, aurinko ei ole paistanut vuosiin ja koko ajan sataa, maailmaa hallitsevat suuryhtiöt, jotka manipuloivat taloutta median avulla, luokkaerot ovat kärjistyneet siten, että toisilla on kaikkea ja toisilla ei mitään. Päähenkilö Uno Louner on Euroopan unionin pääkaupungissa asuva mahdollisesti Rauman seudulta kotoisin oleva kolmannen maailmansodan veteraani, joka kirjoittaa työkseen suoraan wc-paperille painettua rullalle käärittyä pulp-viihdettä. Korkeakirjallisuudella kuten myöskään tieteellä ei ole enää käyttöä. Mäki on luonnehtinut teostaan tulevaisuuteen sijoittuvaksi dekkariksi. Maailman hän kertoo ottaneensa suoraan Blade Runnerista. Pessimististä näkemystään kirjoittaja on perustellut sillä, että ”Väkiluku kasvaa saatanallista vauhtia ja maapallon peltopinta-ala pienenee koko ajan. Koko yhtälö näyttää erittäin huonolta”. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1996 kirjat Luokka:Reijo Mäen kirjoittamat kirjat
Christopher Williams (rumpali)

Christopher Williams (s. 16. marraskuuta 1985 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Acceptin rumpalina. Williams on esiintynyt myös Gene Simmonsin, Ace Frehleyn, Rex Brownin ja Andrew W. K:n kanssa sekä yhtyeessä Kaato. == Ura == === Tausta === Williams on monipuolinen rumpali, ja hän on soittanut muun muassa rock-, jazz-, metalli-, funk-, fuusio- ja blueskokoonpanoissa. Rumpujen lisäksi hän soittaa bassoa ja pianoa sekä laulaa. Lukioaikana Williams soitti useissa eri kokoonpanoissa sekä Greenville Youth Orchestrassa ja Greenvillen sinfoniaorkesterissa. Ensimmäisen live-keikan Williams teki seitsemän jäsenisen funk-yhtyeen Yo Mamin Big Fat Booty Bandin kanssa Ashevillessä Pohjois-Carolinassa syksyllä 2007. === Accept === Accept ilmoitti huhtikuun alussa 2015, että rumpali Christopher Williams on tullut rumpali Stefan Schwartzmannin tilalle yhtyeeseen. Vain pari viikkoa yhtyeeseen liittymisen jälkeen, 18. huhtikuuta 2015, hän esiintyi ensimmäistä kertaa Acceptin keikalla Chihuahuassa. Suomessa hänen ensiesiintymisensä yhtyeen kanssa oli 5. kesäkuuta 2015 South Park Tampere -festivaalilla. Williams on julkaissut Acceptin kanssa studioalbumit The Rise of Chaos , Too Mean to Die ja Humanoid sekä livetaltioinnit Restless and Live (Blind Rage - Live in Europe 2015) ja Symphonic Terror – Live At Wacken 2017 . === Kaato === Williams soittaa rumpuja australialaislähtöisesen Kaato yhtyeen toisella levyllä Slam! (2019) . Hän on myös soittanut yhteen kiertueilla. === Sessio- ja kiertuerumpali === Williams on työskennellyt useiden eri musiikkigenrejä olevien artistien ja yhtyeiden, kuten Kid Rockin, Jessta Jamesin, Funkadelicin, Lee Greenwoodin, Blackfootin ja nashvilleläisen metalliyhtyeen War Withinin, kanssa. Elokuussa 2018 Acceptin ollessa keikkataolla Williams soitti Kissin laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella rumpuja. == Soittimet ja välineet == Williams käyttää Pearl Masters Mable rumpuja, Evans Drumheads, Promarkin rumpukapuloita, Pure Sound Snare Wires ja Paiste symbaaleja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.cwilliamsdrums.com/ * https://acceptworldwide.com Luokka:Acceptin jäsenet Luokka:Vuonna 1985 syntyneet LUokka:Yhdysvaltalaiset rumpalit Luokka:Elävät henkilöt
Mahti (urheilujoukkue)

Mahti (entinen Donkki) on Tampereen yliopiston yleisseura Akateeminen Mahti ry:n alainen koripallojoukkue. Se perustettiin vuonna 2015 Donkki-nimellä silloisen UtaSport ry:n alaisuuteen, mutta yleisseuraksi yhtenäistämisen myötä joukkue vaihtoi nimensä Mahdiksi kaudeksi 2018-2019. Mahdin pelaajat ovat pääasiassa Tampereen yliopiston sekä Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoita. Seuran tavoitteena on mahdollistaa 3. asteen opiskelu ja koripallon pelaaminen opintojen rinnalla. Seuralla on sekä miesten että naisten edustusjoukkueet. Molemmat joukkueet harjoittelevat Tampereen yliopiston yhteydessä olevassa Atalpa-liikuntakeskuksessa. Miesten joukkue pelasi kaudella 2017-18 Koripallon Kortteliliigassa sijoittuen viidenneksi. Kaudella 2017-18 joukkue jatkaa samassa 16 joukkueen sarjassa. Vuoden 2016 kansainvälisessä SELL Student Games -turnauksessa Donkin miehet sijoittuivat pronssille. == Kokoonpano 2018-2019== === Miesten joukkue === Belt JaakkoKinnunen Jaakko Florian RayKostilainen Tommi Forsman Jan (C)Leivo Jonne Gonzalez MartinNissilä Ilkka Hiekkamäki MarkusPerttilä Robert Ikävalko LassiRaiskinmäki Tommi Kahila OskarVainio Otto Kaivonen AnttiYang Zhi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mahdin esittely UtaSport ry:n kotisivuilla * Mahti KortteliKoriksen kotisivuilla Luokka:Suomalaiset koripalloseurat
Pienet hauskat illanvietot

Pienet hauskat illanvietot (Abigail’s Party) on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisionäytelmä vuodelta 1977. Keskiluokkaisten naapuripariskuntien kosteasta illanvietosta kertovaa satiirista tragikomediaa esitettiin ensin yli kaksituntisena versiona Hampstead Theatressa ja lyhennettiin sitten 104 minuutin televisioversioksi. ==Juoni== Lapseton, nousukasmainen pariskunta Beverly ja Laurence (kotirouva ja kiinteistönvälittäjä) ovat kutsuneet kotiinsa naapurustoon juuri muuttaneen pariskunnan Angelan ja Tonyn (sairaanhoitaja ja tietokoneoperaattori) sekä heitä vanhemman, arkkitehtimiehestään eronneen rouvan Susanin, jonka tytär Abigail (jota ei nähdä) pitää paraikaa meluisia teinijuhlia naapuritalossa. Alkoholin vaikutuksesta molemmat pariskunnat ajautuvat yhä pahempiin riitoihin keskenään, ja hillitty Susan on yhä huolestuneempi kotonaan meluavasta nuorisosta. Loppuillasta Laurence saa sydänkohtauksen ja kuolee ennen ambulanssin saapumista. ==Näyttelijät== ==Vastaanotto== Helsingin Sanomien tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava uskalsi luokitella näytelmän yhdeksi vuoden 1979 merkkitapauksista Suomen televisiossa, vaikka se esitettiin jo maaliskuun alussa MTV:n ohjelmistossa. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat Pienet hauskat illanvietot kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset televisio-ohjelmat Luokka:Vuoden 1977 brittiläiset elokuvat Luokka:Mike Leigh'n ohjaamat elokuvat Luokka:BBC:n televisio-ohjelmat
Hyvinkään Mieslaulajat

Hyvinkään Mieslaulajat on 25. elokuuta 1953 perustettu mieskuoro. Se ilmoittaa tehtävikseen mieskuorolaulun harrastamisen ja tukemisen, konserttien järjestämisen ja tilaisuuksissa esiintymisen. Puheenjohtajana on vuodesta 2008 toiminut Kimmo Viljanen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset mieskuorot Luokka:Hyvinkään kulttuuri
Itä-Ukraina

Itä-Ukraina on poliittisena käsitteenä alue pääasiassa Dneprin koillisesta Moskovasta päin katsoen vasemman rannan, missä on runsaasti Venäjän Gazpromin pyytämästä maakaasun hinnoista riippuvaista raskasta teollisuutta. Käsitteet hallinnollisia alueyksiköitä suuremmista kokonaisuuksista tuntuvat vaihtelevan julkaisusta ja aluemäärittelyn tarkoituksesta toiseen. ==Katso myös== *Ukrainan alueet ==Aiheesta muualla== * * Serhy Yekelchyk Ukraine: Birth of a Modern Nation, Oxford University Press (2007), 978-0-19-530546-3, page 187 Luokka:Ukrainan maantiede
Pomeranz–Fritsch-reaktio

Pomeranz–Fritsch-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa bentsaldehydijohdannainen tai muu aromaattinen aldehydi reagoi aminoasetaalin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen isokinoliinin. Reaktion julkaisivat ensimmäisen kerran C. Pomeranz ja P. Fritz itsenäisesti ja toisistaan tietämättä vuonna 1893. ==Reagenssit ja mekanismi== Pomeranz–Fritsch-reaktion lähtöaineena on aromaattinen aldehydi. Parhaiten reagoivat aldehydit, joissa on aldehydiryhmään nähden m- tai p-asemassa elektroneja luovuttava ryhmä esimerkiksi hydroksyyli- tai alkoksiryhmä. Toinen lähtöaine on aminoasetaali, joka on usein aminoasetaldehydin dietyyliasetaali. Reaktio tapahtuu happamissa olosuhteissa ja tyypillisesti käytetty katalyytti on polyfosforihappo.K. Thomas Finley :Quinolines and Isoquinolines, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 30.10.2018. Pomeranz–Fritsch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa aldehydi ja aminoasetaalin aminoryhmä kondensoituvat muodostaen iminoasetaalin. Seuraavassa vaiheessa asetaaliryhmä hydrolysoituu happamissa olosuhteissa karbonyyliryhmäksi. Karbonyyliryhmä on elektrofiilinen ja seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio. Tämän vaiheen seurauksena muodostuu heterosyklinen rengasrakenne. Viimeinen vaihe on alkoholiryhmän eliminoituminen, jolloin muodostuu aromaattinen isokinoliinirengas. : Pomeranz–Fritsch-reaktiota käytetään erityisesti silloin, kuin isokinoliinirenkaan valmistaminen on vaikeaa muilla yleisesti käytetyillä menetelmillä kuten Pictet–Spengler-reaktiolla tai Bischler–Napieralski- reaktiolla. ==Lähteet== Luokka:Orgaaniset reaktiot
Alison Steadman

Alison Steadman (s. 26. elokuuta 1946 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 1969 alkaen niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiotuotannoissakin. Hän oli vuosina 1973–2001 naimisissa ohjaaja Mike Leigh’n kanssa ja on esiintynyt monissa Leigh’n ohjauksissa. Hänen erikoisalaansa ovat päällekäyvät, vahvat ja epämiellyttävät naishahmot (Internet Archive). Steadman debytoi näyttelijänä vuonna 1969 Lincolnin kaupungin Theatre Royalissa, jossa hänen ensimmäisiin rooleihinsa kuului Hamletin Ofelia. 1970-luvulla hän näytteli lontoolaisteattereissa Theatre Upstairs, Bush Theatre, Shaw Theatre ja Hampstead Theatre Club sekä teki vierailuja muihin teattereihin eri puolilla Britanniaa. Mike Leigh’n Hampstead Theatreen ohjaamassa Abigail’s Party -tragikomediassa Steadman esitti pääosaa, rasittavan nousukasmaista kutsujen emäntää Beverlyä. Näytelmä sovitettiin 1977 BBC:n televisionäytelmäksi Pienet hauskat illanvietot, jonka tv-asiantuntijat äänestivät vuonna 2000 kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittitelevision ohjelmaksi. Vuonna 1987 Steadman oli Bafta-ehdokkaana televisiosarjasta Laulava salapoliisi. Vuonna 1990 Steadman sai yhdysvaltalaisen National Society of Film Critics -järjestön palkinnon roolistaan Mike Leigh’n elokuvassa Elämä on ihanaa. Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Olivier-palkinto roolistaan näytelmässä The Rise and Fall of Little Voice. Vuonna 2000 Steadman sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen. ==Elokuva- ja televisiorooleja== Lähteet: *Nuts in May (Mike Leigh, 1976) – Candice Marie *Pienet hauskat illanvietot (Abigail’s Party, Mike Leigh, 1977) – Beverly *Koululaisrakkautta (P'tang, Yang, Kipperbang, Michael Apted, 1982) – neiti Land *Taistelu huomisesta (Champions, John Irvin, 1983) – Mary Hussey *Number One – voittaja (Les Blair, 1984) – Doreen *Miten niin myöhässä (Clockwise, Christopher Morahan, 1986) – Gwenda Stimpson *Lyhyttä ja kiharaa (Short and Curlies, Mike Leigh, 1987) – Betty *Laulava salapoliisi (The Singing Detective, 1987) – Marlow’n äiti / Lili *Myrskyisä maanantai (Stormy Monday, Mike Figgis, 1988) – pormestari *Tapaus Wilt (Wilt, Michael Tuchner, 1989) – Eva Wilt *Elämä on ihanaa (Life Is Sweet, Mike Leigh, 1990) – Wendy *Topsy- Turvy – mullin mallin (Topsy-Turvy, Mike Leigh, 1999) – Madame Leon *Peter Sellersin elämä (The Life and Death of Peter Sellers, 2004) – elokuvaroolittaja *Hokkus Pokkus Mikko Mallikas (Hocus Pocus, Alfie Atkins, Torill Kove, 2013) – Singoalla (ääni) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Brittiläisen imperiumin ritarikunta Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tule kotiin, Cathy

Tule kotiin, Cathy (Cathy Come Home) on Ken Loachin BBC:lle käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisioelokuva vuodelta 1966. Nuorenparin asunnottomuudesta kertova mustavalkoinen elokuva perustuu Jeremy Sandfordin tarinaan, ja sen on tuottanut Tony Garnett. Elokuvasta tuli Ken Loachin läpimurto yhteiskunnallisiin aiheisiin erikoistuvana, dokumentaarisen tyylin elokuvaohjaajana. == Juoni == Elokuva alkaa optimistisissa tunnelmissa, kun nuori aviopari Cathy ja Reg odottavat esikoistaan. Pian Reg joutuu työtapaturman vuoksi sairaalaan ja perheen tulotaso romahtaa niin, että pariskunta lapsineen häädetään asunnostaan, he joutuvat asumaan asuntovaunussa ja ajautuvat lopulta erilleen toisistaan eri hätämajoitusasuntoloihin. Cathy alkaa käyttäytä asuntolassa aggressiivisesti, saa häädön sieltäkin, ja sosiaaliviranomaiset ottavat hänen lapsensa huostaan. Elokuvan lopputeksteissä todetaan, että elokuvan tekoaikaan 4 000 brittilasta asui erillään vanhemmistaan asuntopulan takia, ja että Saksassa on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuntoja kaksinkertaisesti Britanniaan verrattuna. == Rooleissa == ==Vastaanotto ja myöhempi arvostus== Tule kotiin, Cathy sai Britanniassa ensiesityksellään ja uusinnallaan yhteensä yli 20 miljoonaa katsojaa. Suomessa elokuva esitettiin marraskuussa 1967 pohjustettuna ohjelmalla, jossa Eija-Elina Bergholm haastattelee Ken Loachia ja Tony Garnettia.. Tule kotiin, Cathy oli brittiläisen televisiohistorian kannalta merkittävä tuotanto, koska se oli ensimmäisiä kertoja kun televisiodraaman avulla kyettiin merkittävästi vaikuttamaan yhteiskunnalliseen aiheeseen, nuorten asunnottomuuteen. Elokuvan televisioesitys aloitti vilkkaan julkisen keskustelun asiasta. Myös tuotantotavaltaan Cathy Come Home avasi uusia uria televisioilmaisussa sekoittamalla fiktiota ja dokumenttimateriaalia. Se on kuvattu paljolti käsivaralta kevyellä filmikameralla aidoissa asuinympäristöissä, ja elokuvassa esiintyy paljon amatööriesiintyjiä ja aitojen ihmisten kuten asumisasioiden viranomaisten haastatteluja. Tätä Lindsay Andersonin ja Karel Reiszin osaltaan aloittamaa tuotantotapaa Ken Loach oli kehittänyt jo 1960-luvun alkuvuosista lähtien. Tekotapa jakoi mielipiteitä: toiset pitivät fiktion ja dokumentaation sekoittamista hyvin koskettavana, toiset taas luottamusta murentavana. Vuonna 1968 Tule kotiin, Cathy palkittiin 20. Prix Italia -festivaaleilla vuoden parhaana tv- näytelmänä. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä tv-ammattilaiset valitsivat elokuvan kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi brittiläiseksi televisio-ohjelmaksi komediasarjan Pitkän Jussin majatalo jälkeen. == Lähteet == Luokka:Ken Loachin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1966 brittiläiset elokuvat Luokka:Brittiläiset televisioelokuvat Luokka:Yhteiskunnalliset elokuvat Luokka:Elokuvat köyhyydestä