EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Autoblinda

Autoblinda oli italialainen panssariauto, josta oli kolme mallia: AB 40, AB 41 ja AB 43. == Tausta == Panssariautomallin kehitys kumpusi Italian siirtomaapoliisin tarpeista suorituskykyiselle autolle. Samoihin aikoihin myös ratsuväki halusi uutta panssariautomallia. Näistä tarpeista lähtien mallin suunnitelmat tuotiin julki vuonna 1939. Moottori sijaitsi takana ja tornissa oli eteenpäin suunnattu Breda modello 38 -konekivääri. Toinen konekivääri oli suunnattu taaksepäin ja ajoneuvoa pystyttiin ajamaan joko edestä tai takaosan ohjaamosta. == AB 40 == Suunnitelmista Autoblinda 40 kehittyi edelleen tuotantoon vuoden 1940 puolivälissä, jolloin sen torniin asennettiin kaksi konekivääriä yhden sijasta. Autoblinda 40 oli yhdessä malli 41:n kanssa käytössä enimmäkseen Italian tiedustelupartioiden käytössä Egyptin ja Libyan läntisessä autiomaassa ja Tunisiassa. === Tekniset tiedot === *Paino 7,5 t *Miehistöä neljä *Aseistuksena kolme 8 millimetrin Breda M38 -konekivääriä *Moottorina kuusisylinterinen, 80 hevosvoiman SPA *Nopeus 75 km/h, toimintasäde 400 km *Pituus 5,24 m, leveys 2,18 m, korkeus 2,44 m. == AB 41 == Tuotannon aikana ilmeni tarve raskaammalle aseistukselle, jolloin malli uudelleensuunniteltiin Autoblinda 41 -malliksi, joka oli muutoin sama ajoneuvo, mutta siihen asennettiin L 6/40 -panssarivaunun 20 millimetrin Breda modello 35 -tykillä ja koaksiaalisella Breda modello 38 -konekiväärillä varustettu torni. Pian huomattiin tämän idean paremmuus ja useimmat siihen asti valmistetuistakin AB 40 -malleista muunnettiin AB 41:ksi. Neljänneksessä vaunuista torni oli myös varustettu ilmatorjuntakonekiväärillä. Syyskuussa 1942, aluksi enimmäkseen Italian siirtomaapoliisilla, oli käytössä 298 AB 41:stä.. Malli oli käytössä sotatoimissa Balkanilla, Pohjois-Afrikassa, Neuvostoliitossa, Italiassa ja Unkarissa. Vaunuun valmistettiin normaalirenkaiden lisäksi hiekka-aavikolla käytettäväksi tarkoitettuja renkaita. Se voitiin myös muuttaa rautatiekiskoilla liikkuvaksi raidepyörät, lisämerkkivalot ja torniin asennettavan kohdevalaisimen sisältävällä asennussarjalla. Näin muunnettuja vaunuja käytettiin Balkanilla partisaanien vastaiseen partiointiin. == AB 43 ja muut variaatiot == Kehitystyötä jatkettiin 47 mm panssarintorjuntatykin asentamiseksi torniin. Myös saksalaisen 50 mm tykin asentamista harkittiin. Vain muutama AB 43 ehdittiin rakentaa ennen Italian antautumista, eivätkä ne olleet merkittävässä määrin käytössä. Toisten lähteiden mukaan AB 43 ei koskaan ehtinyt edes tuotantoon saakka. Pieni määrä tornittomia Autoblinda-panssariautoja rakennettiin tykistön tulenjohto- ja tiedusteluautoiksi. 57 AB 41 -autoa oli myös Saksan armeijan käytössä. 37 AB 41:stä takavarikoitiin Italian armeijalta syyskuussa 1943 ja saksalaiset tuottivat itse 20 lisää. Viimeksi tuotetuissa malleissa oli uusi 108 hevosvoiman moottori ja sitä kutsuttiin nimillä AB 41/43 ja Panzerspähwagen AB41 201(i). Viimeisimmän mallin nopeus oli 81 km/h ja toimintasäde 350 km. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Autoblinda AB 40, AB 41, AB 43 -panssariautot, kuvia ja lisätietoja *AUTOBLINDA 40 ja 41 Luokka:Panssariautot pl:Autoblinda 40
Suomen Punainen Ammattijärjestö

Punainen ammattijärjestö oli Suomessa vuosina 1931–1934 toiminut Suomen kommunistisen puolueen johtama salainen maanlaajuinen ammattijärjestö. Punainen ammattijärjestö perustettiin kesällä 1931 sen jälkeen, kun viranomaiset olivat edellisenä vuonna lakkauttaneet kommunistien liittolaisineen hallitseman Suomen Ammattijärjestön. Kommunistit eivät suostuneet liittymään sosiaalidemokraattien lokakuussa 1930 perustamaan Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliittoon. Valtaosa SAJ:n jäsenistä jäi SAK:n ulkopuolelle, mutta myös Punainen ammattijärjestö jäi pieneksi eikä SKP pystynyt sen avulla saamaan uusia kannattajia.Tauno Saarela: Kommunistinen internationaali ja suomalainen kommunismi 1919–1935. Teoksessa Natalia Lebedeva, Kimmo Rentola & Tauno Saarela (toim.): "Kallis toveri Stalin" Komintern ja Suomi (Edita 2002), s. 48–49. Punaisen ammattijärjestön jäsenmäärä jäi jopa pienemmäksi kuin SKP:n.Anthony F. Upton: Kommunismi Suomessa (Kirjayhtymä 1970), s. 110. Punaisen ammattijärjestön perustamiseen vaikutti SAJ:n lakkauttamisen lisäksi Kommunistisen internationaalin jyrkentynyt politiikka. Komintern-johtoinen Punainen ammattiyhdistysinternationaali (Profintern), johon uusi ammattijärjestö liittyi, suhtautui tuolloin varsin kielteisesti yhteistyöhön sosiaalidemokraattien kanssa. Punainen ammattijärjestö lakkautettiin vähitellen, kun Komintern luopui "kolmannen kauden" ohjelmastaan kansanrintama-politiikan hyväksi. Elokuussa 1933 SKP:n keskuskomitea päätti Kominternin linjaa seuraten kehottaa kannattajiaan liittymään sosiaalidemokraattien hallitsemiin ammattijärjestöihin ja Punainen ammattijärjestö lakkautettiin heinäkuussa 1934. Punaisen ammattijärjestön järjestörakenne noudatteli SKP:n toimintamallia. Myös ammattijärjestön toiminnan perusyksikkö oli kolmihenkinen solu.Tuija Vanamo & Jouko Grönholm: Punaiset liput. SKP:n Turun piirijärjestön historia (SKP:n Turun piirijärjestö 1977), s. 73. ==Lähteet== Luokka:Lakkautetut suomalaiset ammattiliitot Luokka:Suomen kommunistinen puolue
Ernst Aeppli

Ernst Aeppli (1892 Brittnau, Aargaun kantoni, Sveitsi – 1954 Zürich) oli sveitsiläinen Jungin koulukuntaan kuulunut psykoanalyytikko, joka piti myös unien tulkintaa tärkeänä. Osallistuttuaan opettajaseminaariin Zürichissä Aeppli toimi luokanopettajana Haslibergissa ja myöhemmin saksalaisessa koulussa San Remossa. Ensimmäisen maailmansodan aikaan vuosina 1914–1918 hän toimi rajavartioston lääkintäkorpraalina, opiskellen samanaikaisesti Zürichin yliopistossa yhtä aikaa Carl Jungin kanssa.Aeppli, Ernst Geschichte in Chronologie Aeppli valmistui vuonna 1923 filosofian tohtoriksi. Hän toimi psykologina Zürichissa ja julkaisi useita teoksia.Ernst Aeppli Droemer Knaur == Teoksia == Aepplin teoksista on otettu uusia painoksia vielä vuosikymmeniä myöhemmin.Books by Ernst Aeppli Amazon.com * Lebenskonflikte – eine psychologische Beratung (1942) * Der Traum und seine Deutung (1943) ** Julkaistu Suomessa nimellä Unet ja niiden selitys (1948) * Psychologie des Bewusstsein und Unbewussten (1947) * Persönlichkeit – Vom Wesen des gereiften Menschen (1952) * Psychologische Beratung (julkaistiin kuoleman jälkeen 1956) == Lähteet == Luokka:Psykoanalyytikot Luokka:Sveitsiläiset psykologit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Ohut punainen viiva (elokuva)

Ohut punainen viiva (The Thin Red Line, 1964) on James Jonesin samannimiseen kirjaan perustuva sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat toisen maailmansodan Guadalcanalin taisteluun. Elokuvan ohjasi Andrew Marton. Terrence Malick ohjasi samasta kirjasta uuden elokuvan Veteen piirretty viiva vuonna 1998. == Juoni == Sotamies Doll on päättänyt selviytyä sodasta hengissä päästäkseen takaisin vaimonsa luo. Avioliitto oli kestänyt vain kahdeksan päivää kun Dollin täytyi lähteä rintamalle. Doll päättää, ettei hän enää seuraa sokeasti upseerejaan vaan tekee omat ratkaisunsa. Upseerien johtamat hyökkäykset ovatkin huonosti toteutettuja, mutta Doll onnistuu pelastamaan päivän kerta toisensa jälkeen. Lopulta C-komppania onnistuu valtaamaan pääkohteen ja elokuvan viimeinen kohtaus pystyy välittämään onnistuneesti sodan kauhun ja tarkoituksettomuuden. == Aiheesta muualla == * Luokka:Andrew Martonin ohjaamat elokuvat Luokka:Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1964 yhdysvaltalaiset elokuvat
Silfverswan

thumb|Silfverswan-aatelissuvun vaakuna Silfverswan (Silfversvan) on suomalainen aatelissuku, joka introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1650 sukuna numero 457. Suomessa elävä sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin sukuna numero 183.Finlands ridderskaps och adels kalender 1956, sivu 292 Suku on peräisin Espoosta Uudeltamaalta. Suvun jäsenet ovat tulleet tunnetuiksi sotilaina. Uudenmaan rykmentin kapteeni Henrik Joensson Espoosta aateloitiin vuonna 1648. Hänen poikansa, vuonna 1709 kuollut kapteeni Henrik Henriksson Silfversvan omisti Mäkkylän ja Kvisbackan tilat Espoossa. Suvun ruotsalainen haara kuoli vuonna 1965 viimeisen naispuolisen jäsenen kuollessa.Silfversvan - genealogi.se Myös Venäjällä elää suvun jäseniä.Suomen Aateliskalenteri 2007 == Suvun jäseniä == * Claes Ernst Silfversvan (1792–1856), kenraalimajuri * Gustaf Johan Silfversvan (1820–1888), tilanomistaja, valtiopäiväedustaja * Otto Johan Niklas Silfversvan (1823–1879), kenraalimajuri, Claes Ernst Silfversvanin poika * Alexander Julius Silfversvan (1831–1908), kontra-amiraali, Claes Ernst Silfversvanin poika * Teodor Ernst Silfversvan (1843–1913), kontra-amiraali, Claes Ernst Silfversvanin poika * Woldemar Gustaf Silfversvan (1846–1908), everstiluutnantti ja valtiopäivämies, Claes Ernst Silfversvanin poika * Boris Silfverswan, professori == Lähteet == Luokka:Suomalaiset aatelissuvut
Gyldenstolpe

Gyldenstolpe on Ruotsin vallan aikainen suomalainen aatelissuku. Gyldenstolpen aatelissuku alkaa Mikael Wexioniuksen aateloinnista 1650. Viitattu 11.2.2015. Viitattu 11.2.2014. == Suvun jäseniä == * August Gyldenstolpe (1849–1928), ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko * Carl Edvard Gyldenstolpe (1770–1831), salaneuvos, prokuraattori, Porvoon valtiopäivien valtiopäivämies * Mikael Wexionius, aateloituna Mikael Gyldenstolpe (1608–1670), Turun akatemian oikeustieteen professori, Turun hovioikeuden asessori * Nils Gyldenstolpe (1642–1709), vapaaherra, kreivi ja diplomaatti, Lundin akatemian kansleri * Nils Gyldenstolpe (1886–1961), ruotsalainen kreivi ja lintutieteilijä * Nils Philip Gyldenstolpe (1734–1810), ruotsalainen kreivi ja virkamies * Samuel Gyldenstolpe (1649–1692), Turun akatemian käytännöllisen filosofian professori == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomalaiset aatelissuvut
Kosovon demokraattinen puolue

Kosovon demokraattinen puolue (, lyh. PDK; ) on Kosovon suurin puolue. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa puolue sai 34 prosenttia äänistä ja julistautui vaalien voittajaksi.Oppositiojohtaja julistautui vaalivoittajaksi Kosovossa Helsingin Sanomat 18.11.2007 Puolueen puheenjohtaja on Hashim Thaçi. PDK oli hallituksessa vuosina 2001–2004,Helsingin Sanomat mutta vuoden 2004 parlamenttivaaleissa se sai vain 30 paikkaa 120:sta == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kosovon demokraattinen puolue Luokka:Kosovon puolueet
Maine

Maine voi tarkoittaa seuraavia asioita: * maine, käsitys, joka suurella yleisöllä on jostakusta henkilöstä tai asiasta * Maine (saks. Ruhm), Daniel Kehlmannin kirja vuodelta 2009 * maine, lauseen predikaatti * The Maine, yhdysvaltalainen rock-yhtye * USS Maine, useita Yhdysvaltain laivaston aluksia ==Maantiede== * Maine, Ranskan historiallinen maakunta * Maine-et-Loire, Ranskan departementti * Maine, Loiren sivujoki Ranskassa (Mayenne-, Sarthe- ja Loir-jokien yhteinen alajuoksu) * Maine, pienehkö joki Ranskassa Vendéen departementissa * Maine, Yhdysvaltojen osavaltio == Henkilöitä == * Henry Maine (1822–1888), brittiläinen juristi, vertailevan oikeustieteen pioneeri * Lotta-Maria Maine (s. 2002), suomalainen este- ja keskipitkien matkojen juoksija * Mack Maine (oik. Jermaine Preyan, s. 1983), yhdysvaltalainen rap- artisti.
Twyfelfontein

thumb|Twyfelfonteinin kalliopiirroksia Twyfelfontein on kalliopiirrosalue Namibiassa. Alue on UNESCOn maailmanperintökohde. Piirrokset on tehty parintuhannen vuoden aikana ajanlaskumme alun molemmin puolin. Niiden tekijät olivat metsästäjä-keräilijäheimoja, joiden uskonnollisiin rituaaleihin kuvat kuuluivat. Ne esittävät sarvikuonoja, elefantteja, strutseja ja kirahveja sekä ihmisten ja eläinten jalanjälkiä ja abstrakteja kuvioita. Eläinten joukosta voi tunnistaa hylkeitä, mikä on erikoista, koska alue sijaitsee yli sata kilometriä rannikolta. Alueella on yli 2 500 piirrosta ja joitakin luoliin tehtyjä kalliomaalauksia. Piirrosten tekeminen loppui, kun alueelle muutti uusia paimentolaisheimoja noin vuonna 1000. ==Lähteet == *UNESCO Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Namibiassa Luokka:Namibian maantiede
Eteenipropeenikumi

Eteenipropeenikumi (EPR) on eteenistä ja propeenista Ziegler–Natta- katalyyteilla valmistettu polymeeri. Eteenipropeenikumit voidaan jakaa kahteen ryhmään, eteenipropeenikumeihin ja eteenipropeenidieenikumeihin. Eteenipropeenikumit ovat eteenin ja propeenin kopolymeereja, eteenipropeenidieenikumit taas eteenin, propeenin ja jonkin dieenin polymeereja. Eteenipropeenikumi muistuttaa raakakumia ja sitä käytetään paljon autonrenkaissa, säiliöiden pinnotteissa, kuljetinhihnoissa sekä esimerkiksi jalkineissa. Eteenipropeenikumit kestävät erittäin hyvin happea, otsonia ja UV-valoa, niillä on hyvä lämmön- ja pakkaskestävyys sekä mainiot sähköiset ominaisuudet. Toisaalta ne kestävät huonosti öljyä ja hiilivetyjä ja tarttuvat huonostiMuovimuotoilu.fi . == Lähteet == Luokka:Elastomeerit
Poly-1-buteeni

Poly-1-buteeni (PB) valmistetaan polymeroimalla 1-buteenia liuoksessa Ziegler–Natta-katalyyteillä. Poly-1-buteenin kulutuskestävyys on erinomainen. Hiekkalietteellä tehdyssä putkien kulutuskokeissa polybuteenin kuluminen oli mitätöntä verrattuna UHMW-polyeteeniin tai teräkseen. Luokka:Polymeerit
Fibronektiini

Fibronektiini on soluväliaineessa oleva glykoproteiini tai tarkemmin ryhmä eri solujen tuottamia glykoproteiineja. Ne ovat luonteeltaan multiadhesiivisia eli niillä on kyky tarttua muihin soluväliaineen komponentteihin ja solukalvon reseptoreihin. Solut voivat tarttua fibronektiinin välityksellä soluväliaineeseen. ==Historia== Suomalaiset tutkijat Erkki Ruoslahti ja Antti Vaheri löysivät fibronektiinin 1970-luvulla. Löytö tehtiin vahingossa tutkijoiden etsiessä syöpäsolujen pinnalta "syöpäantigeeniä". Samoihin aikoihin myös tutkijat Richard Hynes ja Carl G. Gahmberg löysivät tahoillaan saman yhdisteen. Ruoslahti ja Hynes selvittivät, miten fibronektiini tarttuu solujen pintaan, ja Ruoslahti selvitti fibronektiinin keskeiset kolme aminohappoa. Vaheri nimesi proteiinin fibronektiiniksi vuonna 1976 ( = säie, nectere = sitoa). Tämän jälkeen fibronektiiniä on tutkittu paljon. ==Rakenne== Fibronektiini on dimeeri, joka muodostuu kahdesta kysteiinitähteiden välisillä rikkisidoksilla toisiinsa liittyneestä proteiinialayksiköstä. Fibronektiinin kyky tarttua molekyyleihin johtuu siitä, että fibronektiinin aminohappoketju muodostaa proteiiniin toiminnallisesti riippumattomia kohtia eli domeeneja. Ne koostuvat itsenäisesti laskostuvista osista eli moduuleista, joita on kolmea eri tyyppiä: tyyppi I (yhteensä 12), tyyppi II (yhteensä 2), tyyppi III (yhteensä 15). Fibronektiinigeenejä on vain yksi, joten se erottuu tässä mielessä muista soluväliaineen rakenneproteiineista. Kuitenkin fibronektiiniproteiineja on erilaisia, mikä selittyy niiden synteesin aikana tapahtuvasta erilaisesta lähetti-RNA -molekyylin silmukoinnista. Tämän vaihtelevan silmukoinnin avulla määräytyy, miten erilaiset solutyypit pystyvät eri fibronektiineihin kiinnittymään. Solureseptorit voivat tarttua fibronektiiniin useisiin kohtiin, joista tärkein on kolmen aminohapon (arginiini, glysiini ja asparagiinihappo) muodostama jakso, jota kutsutaan RGD:ksi. Se on fibronektiinin toiminnan ohella keskeinen myös useiden muiden proteiinien rakenteessa. Esimerkiksi verihiutaleet tarttuvat fibriinissä olevaan RGD-jaksoon. ==Tehtävät== Solujen välitilassa fibronektiini toimii solunpintafibronektiininä kiinnitäen soluja toisiinsa tai tyvikalvoonsa. Se on tärkeä alkiokehityksen aikana morfogeneettisissä liikkeissä, solujen liikkumisen säätelyssä ja kudosvaurioiden korjausprosesseissa. Sillä on kyky tarttua useisiin yhdisteisiin: integriinityyppisiin fibronektiinireseptoreihin, kollageeniin, proteoglykaaneihin, glykoproteiineihin ja toisiin fibronektiineihin. Solut pystyvät liikkumaan fibronektiinimolekyylien peittämää pintaa pitkin, mikä on tärkeää alkion ja sikiön kehityksessä solujen ja kudosten erilaistuessa ja muodostuessa (morfogeneettiset liikkeet). Vereen liuenneena fibronektiini toimii fagosyyttien opsonina (merkitsee vieraat aineet fagosyyttejä houkutteleviksi) ja edistää verihiutaleiden tarttumista toisiinsa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Solunetti - fibronektiini ==Kirjallisuutta== * * Luokka:Proteiinit
Lämpökynttilä

Lämpökynttilä on parafiinikynttilä pienessä pyöreässä alumiiniastiassa. Kynttilän sydän on yleensä irtonainen. Tuikkukynttilän parafiini muuttuu kokonaan nestemäiseksi, kun kynttilä on palanut jonkin aikaa. Lämpökynttilää ei saa polttaa liian suljetussa paikassa parafiinin leimahtamisvaaran takia. Lämpökynttilöitä myydään yleensä usean kymmenen kynttilän pakkauksissa. Lämpökynttilöistä puhutaan usein nimellä tuikku. Tuikku on Havin rekisteröimä tavaramerkki.Havi 185 vuotta, Havi. Viitattu 11.10.2015. ==Käyttö ja ominaisuudet== Lämpökynttilöitä käytetään pääasiassa pienissä lyhdyissä sekä pöytäkoristeina. Lämpökynttilän valaisutehoa ja näyttävyyttä voi parantaa siten, että vaihtaa alumiinisen kuoren käyttötarkoitukseen sopivaan lasiseen kuoreen, jolloin liekki näkyy paremmin. Kynttilöiden paloajat vaihtelevat, mutta ovat yleensä nelisen tuntia. Tarjolla on myös hieman tavallista kokoa isompia noin kuusi tuntia palavia lämpökynttilöitä. ==Turvallisuus== Lämpökynttilöiden turvallisen käytön perusperiaatteet ja samalla Kuluttajaviraston myyntipakkauksiin edellyttämät merkinnät ovat seuraavat:Kuluttajaviraston ohjeet kynttilätuotteiden turvallisuusvaatimuksista ja merkinnöistä. Kuluttajaviraston julkaisusarja 4/2001. ISBN 951-681-015-2 (PDF), Raportti sähköisenä versiona * Kynttilää on poltettava vain palamattomalla ja kuumuutta kestävällä alustalla * Kynttilä tulee sijoittaa riittävän etäälle palavista materiaaleista kuten verhoista * Kynttilän päälle ei saa pudottaa ylimääräisiä esineitä kuten sytyttämiseen käytettyä tulitikkua * Palavaa kynttilää ei saa jättää ilman valvontaa eikä liikutella * Kynttilä on sammutettava tukahduttamalla eikä puhaltamalla * Asetelmissa kynttilöiden välisen etäisyyden on oltava vähintään kolme senttimetriä. ===Samannäköinen sähkökynttilä=== Paristokäyttöisessä lämpökynttilän näköisessä sähkökynttilässä valon tuottaa ledi. Se on paloturvallinen vaihtoehto esimerkiksi kynttilälyhtyihin. ==Lähteet== Luokka:Kynttilät
Kaikki kunnossa (albumi)

Kaikki kunnossa on Goonin ensimmäinen pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 2007. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Juho Jantunen – laulu, kitara * Tatu Ljokkoi – basso, laulu * Jussi Hartonen – kitara, laulu * Hank Hendersson – rummut, laulu * Matti Vuolahti – pasuuna, laulu * Lasse Kuismanen – mandoliini, perkussiot, laulu * Vesa Rahkama – trumpetti, laulu === Vierailevat muusikot === * Teemu Aalto – taustalaulu (kappaleet 2–4, 6 ja 8–11) * Lasse Kuismanen – taustalaulu (kappale 2) == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net * Helsingin Sanomat: Nyt.fi * Pop-lehti: Pop-lehti * Rumba: positiivinenRumba * Soundi: Soundi == Lähteet == Luokka:Vuoden 2007 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset punkalbumit Luokka:Ska punk -albumit
Hippulat vinkumaan

Hippulat vinkumaan on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1996. Kappaleesta "Peukku tahtoo tanssia" tehtiin vuonna 1999 uusittu versio videota Lisää leikkilauluja varten. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Mats Lillrank – kitarat, laulu * Ari Bergström – kosketinsoittimet, taustalaulu * Timo Nuutinen – basso, taustalaulu, harput * Hannu Mäkelä – rummut, percussiot Luokka:Vuoden 1996 albumit Luokka:Fröbelin Palikoiden albumit
Miklós Mészöly

Miklós Mészöly (19. tammikuuta 1921 Szekszárd – 22. heinäkuuta 2001 Budapest) oli unkarilainen modernistinen kirjailija, jonka tuotanto on kokeellista, pohtivaa ja älyllistä. Mészölyn teoksia on käännetty monille kielille. Suomeksi ovat ilmestyneet novelleja kokoelmassa Maailma uutena: valikoima unkarilaisia novelleja 1929–1970 (WSOY, 1973), romaanit Saulus (Kirjayhtymä, 1974) ja Urheilijan kuolema (Taifuuni, 1999) sekä novellikokoelma Repeämiä kartassa (Kampus Kustannus, 2007). == Suomennoksia == * Saulus (1974, Kirjayhtymä; suom. Anna-Maija Raittila; ISBN 951-26-0847-2 (sid.) / ISBN 951-26-0846-4 (nid.)) * Urheilijan kuolema (1999, Taifuuni; suom. Anna Tarvainen; ISBN 951-581-067-1) * Repeämiä kartassa: novelleja (2007, Kampus; [toim. Tuomo Lahdelma]; ISBN 978-951-9113-77-7) Luokka:Novellikirjailijat Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Zupadibum

Zupadibum on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1998. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Mats Lillrank - kitarat, laulu, kazoo * Timo Nuutinen - basso, taustalaulu, harput, harja * Ari Bergström - kosketinsoittimet, taustalaulu * Hannu Mäkelä - rummut, percussiot Luokka:Vuoden 1998 albumit Luokka:Fröbelin Palikoiden albumit
Saa tonttuilla!

Saa tonttuilla! on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden kuudes albumi. Se julkaistiin lokakuussa vuonna 2000. Levy sisältää sekä yhtyeen omia että perinteisiä joululauluja. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Mats Lillrank – laulu, kitarat, saksofoni * Ari Bergström – kosketinsoittimet, laulu * Timo Nuutinen – basso, huuliharppu, laulu * Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot, ohjelmointi == Aiheesta muualla == * Albumiesittely Palikoiden virallisilla sivuilla (mm. valokuvia) Luokka:Vuoden 2000 joulualbumit Luokka:Fröbelin Palikoiden albumit Luokka:Suomalaiset joulualbumit
Parhaat palat

Parhaat palat on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden kokoelmalevy, ja kaikkiaan 7. albumi. Se julkaistiin yhtyeen 15-vuotisjuhlan kunniaksi marraskuussa vuonna 2002. Levy sisältää lauluja yhtyeen levyiltä ja videoilta, videoilla julkaistuja bonus-kappaleita ja uusia sovituksia sekä kaksi ennen julkaisematonta laulua. == Kappaleet == # Haivaara (Ennen julkaisematon) # Pumppulaulu (Fröbelin Palikat) # Aistit (Parhaat leikkilaulut 1) # Huugi-Guugi (Fröbelin Palikat) # Jumppalaulu (Parhaat leikkilaulut 1) # Oli synkkä yö (Parhaat leikkilaulut 2) # Leijonan metsästys (Parhaat leikkilaulut 1) # Robotti-Rock (Fröbelin Palikat) # Autot vanhanaikaiset (Sutsisatsi) # Täilaulu (Sutsisatsi) # Sutsisatsi (Sutsisatsi) # Huimapäät (Parhaat leikkilaulut 1) # Honky Tonk (Sutsisatsi) # Sätkyukko (Sätkyukot) # Maja (Sätkyukot) # Hänkki- Pänkki (Parhaat leikkilaulut 2) # Lahjapaketti (Parhaat leikkilaulut 1) # Yxi (Parhaat leikkilaulut 1) # Rumpali Rumba-Ali (Parhaat leikkilaulut 2) # Hippulat vinkumaan (Hippulat vinkumaan) # Kapteeni käskee (Hippulat vinkumaan) # Viisi ilmapalloa (Hippulat vinkumaan) # Peukku tahtoo tanssia (Lisää leikkilauluja) # Autopesula (Hippulat vinkumaan) # Leikimme ja loikimme (Zupadibum) # Me merirosvot (Zupadibum) # Kurki (Zupadibum) # Kas metsämökin ikkuna (Zupadibum) # Tonttu ja pikku-peikko (Saa tonttuilla!) #Tuiki, tuiki Tähtönen (Saa tonttuilla!) #Peilin edessä (Lisää leikkilauluja) #Svengi-jengi (Ennen julkaisematon) == Kokoonpano == * Mats Lillrank – laulu, kitarat, saksofoni, bouzouki * Ari Bergström – kosketinsoittimet, taustalaulu * Timo Nuutinen – basso, taustalaulu, harput, kazoo, äänet * Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot ==Aiheesta muualla== *Parhaat palat Palikoiden verkkosivulla Luokka:Vuoden 2002 kokoelma-albumit Luokka:Fröbelin Palikoiden albumit
Pii-paa

Pii-paa on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden 8. albumi. Se julkaistiin vuonna 2004. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Ari Bergström – kosketinsoittimet, taustalaulu * Mats Lillrank – kitarat, laulu, saksofoni * Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot * Timo Nuutinen – basso, taustalaulu, kitara, huuliharppu Luokka:Vuoden 2004 albumit Luokka:Fröbelin Palikoiden albumit
Abel P. Upshur

Abel Parker Upshur (17. kesäkuuta 1790 Northamptonin piirikunta, Virginia – 28. helmikuuta 1844 Potomac) oli amerikkalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi aktiivisesti Virginian osavaltiopolitiikassa ja myöhemmin laivastoministerinä (1841–43) ja ulkoministerinä (1843–44) John Tylerin hallinnossa. Upshur menehtyi 28. helmikuuta 1844 USS Princeton -höyrylaivalla sattuneessa onnettomuudessa. Upshur oli laivalla yhdessä presidentti Tylerin ja monen muun tuon ajan merkkihenkilön kanssa, kun yksi laivan tykeistä räjähti surmaten viisi laivalla ollutta henkilöä. Upshurin lisäksi surmansa saaneiden joukossa oli laivastoministeri Thomas Gilmer. == Lähteet == Upshur, Abel P. Upshur, Abel P. Upshur, Abel P.
Cherie Currie

Cherie Currie (s. 30. marraskuuta 1959, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi 1970-luvulla maineeseen The Runaways -tyttöbändin laulajana. The Runawaysin hittejä oli mm. 'Cherry Bomb' .Rockmusiikkilehti Bomb! kuvaili The Runawaysin nuorta laulajaa Currieta rajun rocklaulajan ja esiintyjän "Iggy Popin ja Brigitte Bardotin kadonneeksi lapseksi". Currie toimi The Runawaysissa vuosina 1975–1977. ==The Runawaysin jälkeen== Julkaistuaan The Runawaysin kanssa kolme albumia häneltä ilmestyi kaksi muuta albumia: Beauty's Only Skin Deep (Polygram) ja Messin' With The Boys (Capitol, kaksossisar Marien kanssa). Heidän levyttämänsä kappale "Since You Been Gone" oli jonkintasoinen menestys ja mukana USA:n 100 parhaimman listalla. Elokuvia joissa Currie on esiintynyt, ovat muun muassa Tyttölaakso (1979) ja Kahlittu kauhu (1983). Hän oli 1990-luvulla naimisissa Robert Haysin kanssa. Nykyään Currie työskentelee moottorisahataiteilijana. Vuonna 2010 ilmestyneessä elokuvassa The Runaways Cherietä näyttelee Dakota Fanning. Elokuva perustuu Currien omaelämäkerralliseen kirjaan Neon Angel: A Memoir of a Runaway (tarkoittaa suomeksi: "Neonenkeli: Runawayn muistelmat"), jossa hän kertoo esim. huume-ongelmastaan ja raskaasta kiertue-elämästä. == Diskografia == === The Runawaysin kanssa === * The Runaways (1976) * Queens of Noise (1977) * Live in Japan (1977, live) === Soolo === * Beauty's Only Skin Deep (1978) * Messin' with the Boys (Marie Currien kanssa) (1980) * Young and Wild (Marie Currien kanssa) (1998) * 80's Collection (Marie Currien kanssa) (1999) * Cherry Bomb (2007, EP) * Reverie (2015) * Midnight Music in London (2016, live) * Blvds of Splendor (2019) * The Motivator (2019) == Aiheesta muualla == * Virallinen kotisivu * * Runawaysin virallinen sivusto * All Music-sivusto Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Adrian Lyne

Adrian Lyne (s. 4. maaliskuuta 1941) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän oli vuonna 1988 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan Vaarallinen suhde (1987). == Elokuvia == * Tyttölaakso (1979) * Flashdance (1983) * 9 1/2 viikkoa (1986) * Vaarallinen suhde (1987) * Jaakobin painajainen (1990) * Vain yksi yö (1992) * Lolita (1997) * Kohtalokas syrjähyppy (2002) * Syvissä vesissä (2022) == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alesja Turava

Alesja Turava (, s. 6. joulukuuta 1979) on valkovenäläinen kestävyysjuoksija, joka on menestynyt parhaiten 3 000 metrin estejuoksussa. Turava on estejuoksun entinen maailmanennätyksen haltija. Hänen ennätyksensä on 28. heinäkuuta 2002 Gdańskissa juostu 9.16,51, joka on myös Valko-Venäjän ennätys. Hän paransi urallaan maailmanennätystä kaksi kertaa. Turava voitti vuoden 2006 estejuoksun Euroopan-mestaruuden ja 1 500 metrin juoksussa sisäratojen EM-pronssia vuonna 2002. Alesja Turavan sisar Ryta Turava on tunnettu kilpakävelijä. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 800 metriä: 2.02,11 (2003) * 1 500 metriä: 3.59,89 (2002) * 2 000 metriä: 5.42,55 (2001) * 3 000 metriä: 8.32,89 (2001) * 5 000 metriä: 15.23,84 (2000) * 3 000 metrin esteet: 9.16,51 (2002) * Maili: 4.33,88 (2002) ==Aiheesta muualla== * Luokka:Valkovenäläiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Roland Joffé

thumb|Roland Joffé 2012 Roland Joffé (s. 17. marraskuuta 1945 Lontoo) on englantilais-ranskalainen elokuvaohjaaja, jonka töitä ovat Kuoleman kentät (1984), Linnake (1986), Salaisuuksien varjossa (1989), Ilon kaupunki (1992), Tulipunainen kirjain (1995) ja There Be Dragons (2011). Joffé oli 1980-luvulla kahteen otteeseen ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän voitti Kultaisen palmun vuoden 1986 elokuvasta Linnake. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dietrich von Hildebrand

Dietrich von Hildebrand (12. lokakuuta 1889 Firenze – 26. tammikuuta 1977 New Rochelle, New York) oli saksalainen katolinen filosofi ja teologi, jota paavi Pius XII kutsui epävirallisesti ”1900-luvun kirkonopettajaksi”. Hän kirjoitti uskonnonfilosofiasta ja teologiasta, sekä kehitti edelleen Edmund Husserlin fenomenologiaa. == Teoksia == * Die Ehe (1929) * Liturgie und Persönlichkeit (1933) * Das Wesen der Liebe * Die Umgestaltung in Christus (1944, pseudonyymillä Peter Ott) * Menschheit am Scheideweg (1954) * Metaphysik der Gemeinschaft (1955) * Christliche Ethik (1959) * Was ist Philosophie (1960) * Das trojanische Pferd in der Stadt Gottes (1968) * Sittliche Grundhaltungen (1969) * Der verwüstete Weinberg (1973) * Idolkult und Gotteskult (1974) * Memoiren und Aufsätze gegen den Nationalsozialismus 1933–1938 (1994) == Aiheesta muualla == * Dietrich von Hildebrand, CatholicAuthors.com * Dietrich von Hildebrand Legacy Project * Dietrich von Hildebrand Institute Hildebrand, Dietrich von Hildebrand, Dietrich von Hildebrand, Dietrich von Hildebrand, Dietrich von Luokka:Katoliset filosofit Hildebrand, Dietrich von Hildebrand, Dietrich von
Val Guest

Valmont Maurice ”Val” Guest (11. joulukuuta 1911 – 10. toukokuuta 2006) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti kaikkiaan yli 70 elokuvaa ja ohjasi yli 50. Guest tuli tunnetuksi varsinkin Hammer Film Productionsille 1950-luvulla tekemistään tieteiselokuvista. Hän teki työtä myös televisioon ja jatkoi uraansa 1980-luvulle saakka. Vuonna 1962 Guest sai yhdessä Wolf Mankowitzin kanssa Bafta-palkinnon käsikirjoituksestaan elokuvaan Maailmanloppu (The Day the Earth Caught Fire). Palkintoa edelsi kaksi aiempaa ehdokkuutta vuosilta 1960 ja 1961. Vuodesta 1955 lähtien hän oli naimisissa näyttelijä Yolande Donlanin kanssa. Guest vietti vanhuuden päiviään Kaliforniassa, jossa hän menehtyi eturauhassyöpään 94 vuoden ikäisenä. ==Filmografiaa== *Casino Royale (1967) *Ikkunanpesijän mehukkaat paljastukset (1974) *Armoton joukko (1976) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * == Kirjallisuutta == * ”Englantilaisen elokuvan vuosikymmeniä”, Val Guestin haastattelu, Filmihullu 4/2004. Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Bullitt

Bullitt on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Peter Yatesin ohjaama toiminnallinen rikoselokuva, jonka pääosassa on Steve McQueen. Frank P. Keller sai elokuvan leikkauksesta Oscar-palkinnon. == Tarina == Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista Frank Bullittista, jonka tapoihin kuuluu tehdä kaikki päinvastoin kuin esimies sanoo. Frank saa kollegoineen tehtäväksi suojella erästä avaintodistajaa, vain yhden viikonlopun ajan. Todistajaa pidetään eräässä hotellihuoneessa, joka on koko ajan poliisien tarkkailussa. Mutta poliisit kuitenkin onnistutaan yllättämään ja todistaja loukkaantuu ja myöhemmin menehtyy sekä yksi poliiseista loukkaantuu, mutta jää henkiin. Tästä vaivaantuneena alkaa Frank tutkia asiaa tarkasti kollegansa Delgettin kanssa, saadakseen iskun tekijät kiinni. == Rooleissa == == Vastaanotto ja jälkimaine == Bullitt valittiin vuonna 2007 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Bullittin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Elokuvakirjoittaja Kati Sinisalo on todennut: ”Säveltäjä Lalo Schifrin saa kaahausjaksot San Franciscon kaduilla kuulostamaan ja näyttämään rytmikkäältä tanssilta.” == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Luokka:Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat Luokka:Vuoden 1968 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Peter Yatesin ohjaamat elokuvat Luokka:Warner Brosin elokuvat
Arpad Elo

Arpad Emrick Elo (; 25. elokuuta 1903 – 5. marraskuuta 1992) oli Unkarissa syntynyt, vuonna 1913 Yhdysvaltoihin muuttanut tieteilijä. Hän toimi fysiikan professorina Marquetten yliopistossa Milwaukeessa, Wisconsinissa. Elo harrasti shakkia ja voitti kahdeksan kertaa Wisconsinin-mestaruuden. Hän kehitti itsensä mukaan nimetyn Elo-lukujärjestelmän, josta hänet muistetaan parhaiten. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Unkarilaiset professorit Luokka:Unkarilaiset shakinpelaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset shakinpelaajat Luokka:Unkarilaiset fyysikot Luokka:Yhdysvaltalaiset fyysikot Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Gerardo Barbero

Gerardo Barbero (21. elokuuta 1961 – 4. maaliskuuta 2001http://www.olimpbase.org/Elo/player/Barbero,%20Gerardo%20F..html) oli argentiinalainen shakin suurmestari. Hän oli argentiinanmestari vuonna 1984 ja pelasi kuusissa shakkiolympialaisissa vuosina 1978–1994. Hän asui vuodesta 1986 Budapestissa, Unkarissa, jossa hän menehtyi silmäsyöpään 39-vuotiaana. == Lähteet == Luokka:Shakin suurmestarit Luokka:Shakin Argentiinan-mestarit Luokka:Argentiinalaiset shakinpelaajat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Michael Sapieha

Michael Julian Claude Sapieha, myös Mikush Sapieha (6. lokakuuta 1966 Teheran, Iran) on brittiläinen iranilaissyntyinen näyttelijä. Sapieha on esiintynyt kanadalaisissa televisiosarjoissa sekä englannin että ranskan kielillä. Suomessa hänen tähdittämistään sarjoista on nähty 11-osainen minisarja Kartanon tytär vuonna 1998 (Marguerite Volant, Kanada 1996). Kapteeni James Chasen rooli toi hänelle seuraavana vuonna tunnustuksen Kanadan historiallisten draamasarjojen parhaasta miespääroolista. == Roolisuorituksia == * 1996 : Marguerite Volant, suom. Kartanon tytär (tv-sarja): James Chase * 1998 : L'Ombre de l'épervier (tv-sarja): French * 1999 : Opération Tango * 2001 : Cauchemar d'amour (tv-sarja): Vlad Mazursky * 2002 : Random Passage: Frank Norris * 2003 : Jean Moulin, une affaire française (tv): John Forster * 2005 : Footballers Wives: Extra Time (tv): tarjoilija ** jakso 1.4 (2005) * 2007 : American Princess: Secret Prince (2 jaksoa, 2007) ** jakso: The Coronation Ball (2007): Prince Michael Sapieha of Poland ** jakso: Art and Aristocracy (2007): Prince Mikush Sapieha == Lähteet == * http://www.nationaltheatre.org.uk * http://www.imdb.com/name/nm0764566/ Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johannes Mario Simmel

Johannes Mario Simmel (7. huhtikuuta 1924 Wien Itävalta – 1. tammikuuta 2009 Zug, Sveitsi) oli itävaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän oli tuottelias kirjailija vuosikymmenten ajan, ja hänen tunnetuimpia teoksiaan on Ei aina kaviaaria (Es muss nicht immer Kaviar sein) (1960). Simmelin isä oli kemisti, äiti oli työssä filmiyhtiössä. Molemmat olivat kotoisin Hampurista. Simmel vietti lapsuutensa Wienissä ja Lontoossa. Hän kouluttautui 1943 kemistiksi ja toimi sota-aikana tutkijana. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi amerikkalaisten sotilasviranomaisten tulkkina ja toimittajana, vuodesta 1950 saksalaisen Quick-lehden palveluksessa Euroopassa ja Amerikassa. Hän kirjoitti runsaat 30 romaania ja muutamia näytelmiä. Esikoisteos Begegnung im Nebel ilmestyi 1947. Vakoiluromaani Ei aina kaviaaria oli hänen läpimurtoteoksensa. Häntä on pidetty moralistina. Teoksissaan hän käsitteli ajankohtaisaiheita, kuten asekauppaa, geenitekniikkaa ja ympäristöongelmia. Pitkään Simmeliä pidettiin pelkästään viihdekirjailijana, mikä saksalaisella kielialueella merkitsi kriitikkojen hyljeksintää, vaikka hän olikin yleisön suosikki. Die Zeit -lehti nosti kuitenkin 1980-luvulla hänet pois puhtaan viihteen lokerosta. Joidenkin romaanien sanotaan pohjautuvan todellisuuteen, olevan ehkä jopa omaelämäkerrallisia. Simmelin teosten pohjalta on tehty elokuvia, muun muassa Villit viisikymppiset (Die Wilden Fünfziger, 1983), Vakoilijoitten vakoilija iskee (Diesmal muß es Kaviar sein, 1961), Vakoilijoitten vakoilija (Es muß nicht immer Kaviar sein, 1961), Miestä väkevämpää (Mit Himbeergeist geht alles besser, 1960). Simmelille myönnettiin vuonna 1993 Hermann Kesten -mitali ja vuonna 2005 Itävallan liittovaltion ansiomitali Bundesverdienstkreuz. ==Suomennetut teokset== * Ei aina kaviaaria, Kertomus Thomas Lievenistä, mestarivakoilijasta vastoin tahtoaan, hänen uhkarohkeista seikkailuistaan ja valituista ruokaresepteistään, suom. Aarno Peromies, 1967 * Kuuma kylmä muuri, suom. Oili Suominen, 1968 * Jumala suojelee rakastavaisia, romaani, suom. Ilmari Lehmusvaara, 1969 * Tapaus Nina B, romaani, suom. Ilmari Lehmusvaara, 1974 * Vain tuulelta vastauksen saat, suom. Aarne Valpola, 1974 * Tunnustan kaiken, suom. Maj Kolkka, 1976 * Miks' oon niin iloinen, suom. Marja Ingman, 1979, ISBN 951 * Koodi on Caesar, suom. Margit Salmenoja, 1978-23-1407-X * Maailma on kuin linja-auto, suom. Pertti Hiltunen, 1979 * Äidille en kyllä kerro, jännittävä seikkailu, joka alkoi huonosta todistuksesta..., suom. Pertti Hiltunen, 1979 * Itkeä ei saa, suom. Taru-Irmeli Leipäjoki, 1980 * Älä toivoa heitä, suom. Auli Hurme, 1982 * Vallan maku, romaani, suom. Hannu Väisänen, 1983 * Eilistä ei ole, romaani, suom. Auli Hurme, 1985 * Syvissä vesissä suuret kalat, lyhentäen suom. Hannu Väisänen, 1986 * Ihminen ei ole saari, romaani, suom. Hannu Väisänen, 1987 * Kuolema sirkuksessa, romaani, suom. Hannu Väisänen, 1988 * Kun kiurun laulu lakkaa, suom. Auli Hurme-Keränen, 1991 ==Lähteet== Luokka:Itävaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Ingeborg Bachmann

Ingeborg Bachmann (25. kesäkuuta 1926 Klagenfurt, Itävalta – 17. lokakuuta 1973 Rooma, Italia) oli itävaltalainen runoilija ja prosaisti.Bachmann, Ingeborg. Deutsche Biographie 1.7.2023. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Wienin yliopistosta 1949. Hän muutti vuonna 1953 Roomaan, jossa hän kuoli 47-vuotiaana kotinsa tulipalossa saamiinsa vammoihin. ==Elämä ja ura== Bachmannin väitöskirjan (1949) aiheena oli Martin Heidegger. Hän jäi 1953 vapaaksi kirjailijaksi. Hän suunnitteli romaanisarjaa, josta kuitenkin ehti valmistua vain Malina. Bachmannin ja Paul Celanin 2009 julkaistu kirjeenvaihto Herzzeit herätti huomiota, sillä siitä heidän suhteensa paljastui paljon tiiviimmäksi kuin aiemmin oli tiedetty. Molemmat kriitikkojen silmätikkuina olleet kirjailijat ovat vasta kuolemansa jälkeen saaneet arvostusta, ja heitä pidetään kirjallisen modernismin tienviitoittajina. Bachmann eli eräässä vaiheessa yhdessä sveitsiläisen kirjailijan ja arkkitehdin Max Frischin kanssa. Suhde oli hankala, sillä Frsch rajoitti Bachmannin mahdollisuuksia työskennellä. Lisäksi Frisch oli mustasukkainen ja uskoton. Bachmann sai Georg Büchnerin palkinnon (1964) ja Itävallan suuren kirjallisuuspalkinnon (1968). Hänet on haudattu Klagenfurtiin Zentralfriedhof Annabichlin hautausmaalle. == Ingeborg Bachmann -palkinto == Bachmannin mukaan on nimetty kirjallisuuden Ingeborg Bachmann -palkinto. Vuonna 1977 perustettu palkinto myönnetään vuosittain Bachmannin synnyinkaupungissa Klagenfurtissa. ==Elokuva== Margarethe von Trotta on ohjannut Bachmannista elämäkertaelokuvan Ingeborg Bachmann – matka aavikolle (Ingeborg Bachmann – Reise in die Wüste) vuonna 2023, nimiosassa Vicky Krieps. ==Suomennetut teokset== sisältää myös runoja. * Kolmaskymmenes vuosi (Das dreissigste Jahr). Suomentanut Kyllikki Villa. (Novellikokoelma.) WSOY, 1964. * Malina: Romaani (Malina). Suomentanut ja jälkisanat kirjoittanut Kyllikki Villa. Weilin + Göös, 1983. ISBN 951-35-2456-6 * Manhattanin hyvä jumala (Der gute Gott von Manhattan). Suomentanut Kyllikki Villa. Jälkisanat Otto F. Best. Dramaturgi Outi Valle. (Kuunnelma.) Yleisradio, 1990 * Simultaani: Kertomuksia. Suomentanut Kyllikki Villa. (Valikoima teoksista: Das dreissigste Jahr ja Simultan.) Weilin + Göös, 1988. ISBN 951-35-3708-0 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Leena Eilittä: Ingeborg Bachmann: kirjallisuus todellisuuden ja utopian välissä. Julkaisussa Muistijälkiä: esseitä saksankielisestä nykykirjallisuudesta, toim. Lotta Kähkönen ja Hanna Meretoja S. 228-239 Avain 2010 ISBN 978-951-692-810-7 Luokka:Itävaltalaiset runoilijat Luokka:Itävaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Leikkurihai

Leikkurihai eli brasilianvalohai (Isistius brasiliensis) on pieni, noin puolimetrinen ruskeaihoinen ja suurisilmäinen valohaiden heimon kala, jolla on vatsapuolellaan runsaasti valo-elimiä. Niistä oletetaan olevan hyötyä saaliseläinten houkuttelussa. Lajia tavataan maailmanlaajuisesti trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla. == Ravinto == Muiden haiden tavoin leikkurihai on lihansyöjä, mutta se ei itse tapa saalistaan vaan loisii isompia eläimiä. Sillä on vahvat leuat ja kokoonsa nähden isot hampaat, joilla se pureutuu kiinni esimerkiksi hylkeeseen tai valaaseen. Se muodostaa huulillaan imukupin ja pyörähtää irrottaakseen palan lihaa. Tällä tavoin sen tiedetään purreen irti jopa sukellusveneen kumiosia. Puremajälki on pyöreä ja rosoreunainen, mistä juontuu lajin englanninkielinen nimi cookiecutter shark. Leikkurihai ei ole ihmiselle vaarallinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Hait
Acetabulum

Acetabulum (lat.) voi viitata seuraaviin: * acetabulum, roomalainen viinietikka-astia * acetabulum, roomalainen tilavuusmitta * lonkkamalja (lat. acetabulum), nivelrakenne == Lähteet ==
Julius Shulman

Julius Shulman (10. lokakuuta 1910 – 15. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Shulman syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaisten maahanmuuttajavanhempien neljästä lapsesta kolmanneksi. Hän muutti vuonna 1912 maatilalle Connecticutiin ja vuonna 1920 Los Angelesiin. Shulman valmistui Roosevelt High Schoolista vuonna 1928 ja jatkoi opintoja Kalifornian yliopistossa. Hän sai ensimmäisen puolisonsa Emman (k. 1973) kanssa tyttären. Kolme vuotta Emman kuoleman jälkeen Shulman avioitui uudelleen. Hänen toinen puolisonsa Olga kuoli vuonna 1999 http://www.washingtonpost.com/wp- dyn/content/article/2009/07/17/AR2009071703472_2.html. Shulman lukeutuu sukupolvensa merkittävimpiin arkkitehtuurivalokuvaajiin. Hänen työstään on julkaistu varsinkin 1990–2000-luvun vaihteessa lukuisia kirjoja, kuten omaelämäkerrallinen Architecture and its Photography (1998). ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Abraham Sutzkever

Abraham Sutzkever (; 15. heinäkuuta 1913 Smorgon, Puola – 19. tammikuuta 2010 Tel Aviv, Israel) oli juutalainen runoilija. Sutzkever syntyi Vilnan lähellä Smorgonissa eli Smarhonissa, silloisessa Puolan kaupungissa, joka nykyisin kuuluu Valko-Venäjään. Hän joutui toisessa maailmansodassa Vilnan gettoon, josta selviydyttyään hän toimi vastarintaliikkeessä. Sutzkever muutti vuonna 1947 Israeliin Tel Aviviin, jossa hän asui siitä lähtien. Hän perusti jiddišinkielisen aikakauskirjan Die goldene Kejt, Hän oli tunnetuimpia jiddišiksi kirjoittaneita runoilijoita. Näyttelijä Hadas Kalderon on Sutzkeverin tytär. == Lähteet == Luokka:Israelilaiset runoilijat Luokka:Holokaustista selviytyneet Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Godfrey Rampling

Godfrey Lionel Rampling (14. toukokuuta 1909 – 20. kesäkuuta 2009) oli brittiläinen yleisurheilija. Hän menestyi parhaiten 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Rampling voitti 4 × 400 metrin viestissä hopeaa vuoden 1932 olympialaisissa Los Angelesissa ja kultaa vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä. Hän voitti kaksi kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa 1934. Hänen tyttärensä Charlotte Rampling on kuuluisa elokuvanäyttelijä. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset pikajuoksijat Luokka:Brittiläiset olympiavoittajat Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Vsevolod II

Vsevolod II Olhovitš (, ) (k. 1. elokuuta 1146 Vyšhorodissa Kiovan pohjoispuolella) oli Tsernihivin ruhtinaskunnan hallitsija sekä Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1139–1146. Hän nousi valtaan Vjatšeslav I:n kuoltua vuonna 1139. Vsevolod II hallitsi Kiovan Rusia kuolinvuoteensa 1146 saakka. Hän nimesi seuraajakseen veljensä Igor Olgovitšin, toivoen että valtaistuin olisi tämän jälkeen suvun hallussa. == Lähteet == Luokka:Kiovan ruhtinaat Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1146 kuolleet
Igor II

Igor II Olgovitš (ven. Игорь II Олегович) (k. 19. syyskuuta 1147) oli Kiovan Venäjän ruhtinas lyhyen aikaa vuonna 1146. Hän nousi valtaan Vsevolod II:n kuoltua vuonna 1146. Igor II hallitsi Kiovaa lyhyen aikaa, kunnes menetti vallan Izjaslav II:lle. Igor II jäi vangiksi, mutta sai luvan asua luostarissa Kiovassa tehtyään munkkilupauksen. Kun vuonna 1147 levisi huhu, että Izjaslav aikoo lähteä sotaan Tšernihivin ruhtinaita vastaan, väkijoukko hakkasi Tšernihiviä aiemmin tukeneen Igorin hengiltä. Hänet julistettiin myöhemmin marttyyriksi. == Lähteet == Luokka:Kiovan ruhtinaat Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1147 kuolleet
Henri Sigfridsson

Henri Sigfridsson (s. 1974) on suomalainen pianisti, joka on voittanut monia kilpailuita ja toiminut professorina useissa alan oppilaitoksissa Keski- Euroopassa. Sigfridsson aloitti pianonsoiton 10-vuotiaana Turun konservatoriossa. Sieltä hän jatkoi Sibelius-Akatemian nuorisokoulutukseen ja siirtyi myöhemmin solistiselle osastolle professori Erik T. Tawaststjernan oppilaaksi. Lisäksi Sigfridsson on opiskellut 1995–1997 Weimarin musiikkikorkeakoulussa professori Lazar Bermanin ja 1995– Kölnin musiikkikorkeakouluissa Pavel Gililovin johdolla. Sigfridsson on menestynyt hyvin useissa pianokilpailuissa. Vuonna 1992 hän tuli jaetulle toiselle sijalle Maj Lind -pianokilpailussa ja samana vuonna hän sai toisen palkinnon Nyborgin pohjoismaisessa pianokilpailussa. Weimarissa pidetyn Franz Liszt -kilpailun hän voitti 1994, vuonna 1995 hän voitti pohjoismaisen solistibiennalen Reykjavíkissa ja vuonna 2000 toisen palkinnon Géza Anda -kilpailussa Zürichissä. Maaliskuussa 2004 hän sai toisen palkinnon Maria Callas Grand Prix -kilpailussa Ateenassa. Bonnin Beethoven-kilpailun Sigfridsson voitti vuonna 2005. Sigfridsson on asunut ja musisoinut pitkään Saksassa. Hän on esiintynyt Ruhrin pianofestivaalilla sekä Luzernin festivaalilla ja Ravinia-festivaalilla. Sigfridsson on soittanut useiden sinfoniaorkestereiden solistina. Orkestereiden joukossa ovat Zürichin Tonhalle-orkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, MDR sinfoniaorkesteri, Camerata Academica Salzburg ja Stuttgartin kamariorkesteri. Suomalaisten orkesterien solistina Sigfridsson esiintyy säännöllisesti ja Kuhmon Kamarimusiikissa hän vieraili 2006, 2007 ja 2013. Sigfridsson on ollut professorina useissa alan oppilaitoksissa: Grazin musiikkiyliopistossa 2008–2009, 2010-2012 hän oli vierailevana professorina Hanns Eislerin musiikkiyliopistossa Berliinissä ja vuodesta 2011 lähtien Essenissä Folkwangin taideyliopistossa, mitä pidetään yhtenä Saksan tärkeimmistä pianonsoiton opetusviroista. Sigfridsson oli Korholman musiikkijuhlien taiteellinen johtaja 2012–2017. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset pianistit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gardnar Mulloy

Gardnar Putnam Mulloy (22. marraskuuta 1913 – 14. marraskuuta 2016 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja, joka tuli tunnetuksi varsinkin Bill Talbertin pelitoverina. Hänet kelpuutettiin vuonna 1972 Rhode Islandissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen. Mulloyn tiedetään pelanneen melko aktiivisesti lajiaan vielä yhdeksänkymppisenä. Mulloy voitti Yhdysvaltain avoimen mestaruuden nelinpelissä vuosina 1942, 1945, 1946 ja 1948. Kaksinpelissä hän selviytyi finaaliin vuonna 1952, mutta hävisi Frank Sedgmanille. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Izjaslav II

Izjaslav II Mstislavitš (ven. Изяслав II Мстиславич) (1097–1154) oli Kiovan Rusin ruhtinas vuosina 1146–1154. Hän nousi valtaan syrjäytettyään Igor II:n vuonna 1146. Izjaslav hallitsi Kiovaa kuolemaansa saakka, vuoteen 1154. Izjaslav oli suosittu ja energinen hallitsija. Hän halusi irroittaa Ukrainan ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkan alaisuudesta. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kiovan ruhtinaat Luokka:1090-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1154 kuolleet