EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Supermoto

Supermoto (josta käytetään myös nimitystä supermotard ja lyhennettä Smoto) on sekoitus motocrossia ja ratamoottoripyöräilyä. Urheilulajina supermoto on Suomessa melko uusi. ==Kilpailut== Supermotokilpailut ajetaan yleensä radalla, joka on asfalttiradan ja maasto-osuuksien yhdistelmä; yleensä noin 70 prosenttia radan pinnasta on kestopäällystettä ja noin 30 prosenttia soraa. Radassa voi olla myös hyppyreitä, jolloin kyseessä on supermoto-crossi. Supermotokilpailuissa ei niinkään ratkaise moottorin tehokkuus, vaan paremminkin ajajan taito, sillä radat ovat mutkikkaita ja niiden suorat lyhyitä. Suomessa supermotoa harrastavat oman lajinsa ohella lähinnä motocrossin ja jäärata-ajon harrastajat. SML:n määritelmä: Suomessa ajetaan 4–5 osakilpailua vuodessa. ===Ajovarusteet kilpailuun=== Kilpailuihin säännöt määräävät ajovarusteiksi: Kokonahkainen ajopuku, kypärä, ajolasit, nahkaiset ajokäsineet, nahkaiset ajokengät, erillinen selkäsuoja. ===Luokat=== Kilpaluokat ovat S1 ja ATV, kansallisella tasolla Open, S4 Junior, PitBike ja ATV Open. S1-luokassa on seuraavat rajoitukset: Nelitahtisten moottorien tulee olla iskutilavuudeltaan alle 450 cm³ ja kaksitahtisten alle cm³. Vanteiden koko saa olla enintään 17 tuumaa. Open-luokassa moottorien tulee olla iskutilavuudeltaan enintään 750 cm³. Vannekoko on vapaa. Numerolaatan väri on kummassakin luokassa vapaa. ===S4 Junior=== S4 Junior -luokassa iskutilavuus MX65/MXC/Minisupermotosääntöjen mukaan. Kuljettajien ikä määräytyy pyörän kuutiotilavuuden mukaan: MX65cc: 7-12-v. / MXC: 10-15-v. / Minisupermoto: 10-15-v. S4 Junior luokassa on aina pelkkä asfalttirata. S4 Junior -luokan avauskilpailu ajettiin 9.8.2020 Konnevedellä Lapunmäen koulun pihalle tehdyllä katuradalla. ==Moottoripyörät== Supermotomoottoripyörät ja -mopot perustuvat teknisiltä ominaisuuksiltaan motocrossissa käytettäviin moottoripyöriin; poikkeuksia ovat rengastus ja jousituksen säädöt. Pyörien jousitus on yleensä hieman matalampi ja jäykempi kuin motocross-pyörissä; renkaat ja vanteet ovat pienemmät, mutta leveämmät, yleensä halkaisijaltaan 16,5 tai 17 tuumaa. Kilpasupermotossa myös jarrut, t-kappaleet, swingi ja jopa runko eroavat motocross-pyörästä. ===Pyörän erikoisvaatimukset=== Jäähdytysnesteenä on sallittu vain vesi. Motocrossiin, enduroon, speedwayhyn ja trialiin tarkoitettujen renkaiden käyttö on kielletty; ajetaan siis sileillä renkailla. Renkaiden urittaminen on sallittu. Renkaan urien leveys ja syvyys saavat olla enintään 10 mm. Jarrusatuloiden kiinnitysruuveissa tulee olla näkyvillä varmistuslukitus. Öljyn ja jäähdytysnesteen lisäämiseen ja tyhjentämiseen käytettävissä korkeissa on oltava näkyvillä varmistuslukitus. Nelitahtimoottorissa on öljytilan huohottimessa oltava 0,5 litran vetoinen keräyssäiliö. Jäähdytysjärjestelmän huohotin on varustettava keräyssäiliöllä. ==Tunnettuja supermoto-talleja== *Husaberg *Husqvarna *KTM *Yamaha *TM ==Aiheesta muualla== *Supermoto Suomi *Suomen Moottoriliitto *Jääratafoorumi * Supermoto Finland Facebook Luokka:Moottoripyöräurheilu
Túpac Amaru II

Túpac Amaru II (s. José Gabriel Condorcanqui; 19. maaliskuuta 1742 – 18. toukokuuta 1781) oli alkuperäisväestön Espanjan-vastaisen kapinan johtaja Perussa vuonna 1780. Hän oli inkahallitsija Túpac Amarun pojanpojanpoika. Myöhemmin hänestä tuli lähes myyttinen hahmo itsenäisyystaistelussa ja alkuperäisväestön oikeuksien puolustamisessa. José Gabriel Condorcanqui syntyi Tintassa, Cuscon maakunnassa ja sai jesuiittakoulutuksen. Hän oli ulkoisesti huomiota herättävä: voimakasrakenteinen, vaaleaihoinen, hyväkäytöksinen ja espanjalaisittain pukeutuva. Hänen veljensä toimi paikallisena päällikkönä, jonka tehtävä oli kerätä intiaaneilta verot Espanjan valtiolle. Veljen kuoltua päällikön tehtävä tuli José Gabriel Condorcanquille, joka hoiti tehtävää espanjalaiskuvernöörin alaisuudessa. Tehtävässään hän liikkui intiaanien alueilla. Hän tunsi inkojen perinteet ja tavat, eikä pitänyt oikeana, että inkoja kohdeltiin pakkotyöläisinä vastoin vuoden 1720 uudistusta, jossa orjuus kiellettiin. Hän pyysi kuvernööriä parantamaan intiaanien oloja tekstiilitehtaissa, kaivoksissa ja kylissä. Kun yritys epäonnistui, hän otti isoisoisänsä inkanimen ja aloitti kapinan. Aluksi hän vangitsi ja teloitti esimiehensä, kuvernööri Antonio de Arriagan Tintassa vuonna 1780. Kansannousu oli kahteen vuosisataan ensimmäinen merkittävä kapina Espanjan valtaa vastaan ja koko Amerikan suurin intiaanikapina kautta aikojen. Se levisi koko nykyisen Perun ja Bolivian alueelle ja Argentiinan pohjoisosiin. Kreoliväestöä ei kuitenkaan saatu siihen mukaan. Tavoitteena ei ainakaan aluksi ollut Espanjan alaisuudesta eroaminen vaan intiaanien aseman parantaminen. Vastoinkäymisiä alkoi tulla, kun Cuzcon valtaus alkuvuonna 1781 epäonnistui ja Espanjalla alkoi olla alueella riittävästi asevoimaa kapinan kukistamiseen. Túpac Amaru II vangittiin huhtikuussa 1781 ja hänen vaimonsa, vanhin poikansa ja setänsä teloitettiin hänen silmiensä edessä, kuten myös muutama kapinajohtaja. Túpac Amaru II tuomittiin teloitettavaksi kiinnitettynä neljään suuntaan vetäviin hevosiin. Teloitus kuitenkin epäonnistui, sillä hevoset eivät saaneet miehen raajoja irti. Sen sijaan hänet mestattiin ja paloiteltiin Cuzcon torilla, samassa paikassa kuin isoisoisänsä Túpac Amaru. Kun kapina jatkui, myös koko hänen sukunsa teloitettiin, paitsi hänen yksitoistavuotias poikansa Fernando, joka jäi eliniäkseen Espanjan joukkojen vangiksi. Kapina jatkui edelleen, ja Sangararán taistelussa 18. marraskuuta 1781 kapinalliset saivat 6 000 soturin voimin voiton espanjalaisista, joita oli 900. Kapinan kukistaminen oli verinen operaatio, jossa arvioidaan surmatun noin 100 000 intiaania. Rauha solmittiin 26. tammikuuta 1782. Inkavaatetus sekä ketšuan kieli ja kulttuuri kiellettiin väestön sopeuttamiseksi espanjalaiseen kulttuuriin. ===Vaikutus=== Uruguaylainen 1960—1970-luvun sissiliike Tupamaros ja perulainen 1980—2000-luvun sissiliike Movimiento Revolucionario Túpac Amaru on nimetty hänen mukaansa. ==Lähteet== Luokka:Perun historia Luokka:Kapinajohtajat Luokka:Vuonna 1742 syntyneet Luokka:Vuonna 1781 kuolleet
Aivosirppi

Aivosirppi () on kovakalvon aivokalvoista aivopuoliskojen välille muodostama poimu. Isoaivosirppi () työntyy isoaivojen puoliskojen välille ylhäältä. Pikkuaivosirppi () on taas pikkuaivojen puoliskojen väliin työntyvä kovakalvopoimu. Pikkuaivosirppi työntyy pikkuaivopuoliskoiden väliin ylhäältä ja takaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Aivot
Hans Fritzsche

Hans Georg Fritzsche (21. huhtikuuta 1900 Bochum – 27. syyskuuta 1953 Köln) oli saksalainen lehtimies, joka työskenteli natsi-Saksan kansanvalistus- ja propagandaministeriössä. Häntä syytettiin Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä, mutta hänet vapautettiin. Syyskuusta 1932 Fritzsche toimi Franz von Papenin valtakunnahallituksen alaisen Radiopalvelun johtajana. 1. toukokuuta 1933 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Samana vuonna hänestä tuli Joseph Goebbelsin johtaman valtakunnan kansanvalistus- ja propagandaministeriön lehdistöosaston uutispäällikkö. Vuoteen 1945 mennessä hänet ylennettiin useasti. Vuonna 1938 hänestä tuli ensi varapääjohtaja ja sitten pääjohtaja ministeriön lehdistöosastolla. Vuonna 1942 hän siirtyi radio-osaston johtoon. Hän piti radiossa uutiskatsauksia, jotka hän avasi tunnetulle repliikillä ”Hier spricht Hans Fritzsche” (). Hän oli naimisissa Hildegard Springerin kanssa. 2\. toukokuuta 1945 Fritzsche allekirjoitti luultavasti virkaiältään vanhimpana Berliiniin jääneenä virkamiehenä kaupungin antautumisasiakirjan. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä Fritzsche istui syytettyjen penkillä ikään kuin Joseph Goebbelsin sijaisena. Goebbels oli tehnyt itsemurhan, joten häntä ei voitu syyttää oikeudessa. Fritzscheä syytettiin rikoksista rauhaa vastaan, sotarikoksista ja rikoksista ihmiskuntaa vastaan, mutta syytekohtia ei voitu näyttää toteen. Fritzsche julistettiin syyttömäksi ja hänet vapautettiin. Myöhemmin saksalainen oikeus tosin tuomitsi hänet yhdeksäksi vuodeksi työleirille, mutta hänet armahdettiin 1950. Myöhemmin Fritzsche toimi muiden muassa kosmetiikkayhtiön johtajana. 1950-luvun alussa hän toimi Naumannin piiri -nimisessä entisten kansallissosialistien ryhmässä, joka halusi muuttaa Vapaan demokraattisen puolueen FDP:n kansallissosialistiseksi ryhmäksi. Fritzsche menehtyi syöpään 1953. Luokka:Natsi-Saksan virkamiehet Luokka:Sotarikossyytteistä vapautetut Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
Ashley Scott

Ashley McCall Scott (s. 13. heinäkuuta 1977 Metairie, Louisiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. ==Ura== Ennen näyttelijänuraansa Scott loi uran mallina. Hän esiintyi aktiivisesti vaatekuvastoissa ja kiersi muotinäytöksissä muun muassa Miamissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hänen kuviaan julkaistiin muun muassa lehtien Women's Wear Daily, Us Weekly ja Cosmogirl sivuilla. ===Näyttelijänä=== 2000-luvun alussa Scott siirtyi näyttelemiseen. Ensimmäinen täyspitkä elokuva, josta hän sai osan, oli Steven Spielbergin ohjaama A.I. – Tekoäly, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Hän esitti elokuvassa pientä roolia, hahmoa nimeltä Gigolo Jane. Samana vuonna hän teki ensimmäisen isomman roolinsa televisiosarjassa Dark Angel, jossa hän näytteli sarjan toisen kauden ensimmäisestä jaksosta alkaen. Scott esitti sarjassa Asha Barlow'n roolia yhteensä kymmenessä jaksossa. Vuonna 2002 hän sai pääroolin sarjasta Batmanin tytär (Birds of Prey), joka perustui löyhästi DC Comicsin sarjakuvaan Birds of Prey. Scott esitti sarjassa Batmanin ja Kissanaisen tytärtä Helena Kylea, supersankaria nimeltä Metsästäjätär. The WB -kanava lopetti sarjan tuotannon kolmentoista jakson jälkeen. Batmanin tyttären jälkeen Scott on esiintynyt monissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat S.W.A.T. (perustuu 1970-luvun televisiosarjaan), Walking Tall (perustuu vuonna 1973 ilmestyneeseen elokuvaan Lahjomaton sheriffi, alkuperäiseltä nimeltään Walking Tall) ja Pinnan alla. Vuodesta 2006 hän esitti Emily Sullivanin roolia CBS-kanavan draamasarjassa Jericho, joka lopetettiin vuonna 2008, kahden tuotantokauden jälkeen. ==Yksityiselämä== Scott oli vuodesta 2004 vuoteen 2008 naimisissa tuottaja Anthony Rhulenin kanssa. == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset mallit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mateja Kežman

Mateja Kežman (, s. 12. huhtikuuta 1979 Zemun, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Kežman edusti urallaan Sartidia, Partizania, PSV Eindhovenia, Chelseaa, Atlético Madridia, Fenerbahçea, Paris Saint-Germainia, Zenit Pietaria, South Chinaa ja BATE:a. Kežman lukeutui Serbian maajoukkueen avainpelaajiin. Hän kuului Serbia ja Montenegron joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa, jossa joukkue jäi alkulohkoon. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Serbialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Flybe

Flybe Group PLC oli brittiläinen halpalentoyhtiö, joka oli Britannian suurin kotimainen lentoyhtiö ja Euroopan suurin alueellinen lentoyhtiö. Yhtiön tärkein solmukohta oli Southamptonin lentoasema, ja se lensi 180 reittiä 65 kohteeseen. Yhtiöllä oli franchise-sopimus brittiläisen Loganair-lentoyhtiön kanssa ja codeshare-sopimus Air Francen ja arabiemiirikuntalaisen Etihad Airwaysin kanssa. Maaliskuussa 2007 Flybe osti British Airwaysin tytäryhtiön BA Connectin. Osana kauppahintaa British Airways sai 15 % osuuden Flyben osakekannasta. Joulukuussa 2010 Flybe listautui Lontoon pörssiin. Heinäkuun alussa 2011 Flybe ja Finnair ilmoittivat, että ne ostavat suomalaisen Finncomm Airlinesin ja perustavat ostoa varten yhteisyrityksen Flybe Nordic AB:n, jossa Flyben osuus on 60 % ja Finnairin osuus 40 %. Flybe hakeutui konkurssiin 5. maaliskuuta 2020 ja perui kaikki tulevat lennot. == Laivasto == Laivasto ennen konkurssia Konetyyppi Lukumäärä Tilauksia Bombardier Dash 8 Q400 57 3 Embraer E-195 17 0 Embraer E-175 1 34 Yhteensä 75 37 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Yhtiön kotisivut *Yhtiön kotisivut Luokka:Entiset brittiläiset lentoyhtiöt Luokka:Halpalentoyhtiöt Luokka:Brittiläiset pörssiyhtiöt
Carlson Rezidor Hotel Group

Carlson Rezidor Hotel Group (aik. Rezidor SAS) on Belgiassa ja Yhdysvalloissa päämajaansa pitävä, Tukholman pörssissä noteerattu hotelliyhtiö. Se omistaa useita hotelliketjubrändejä ja hallinnoi niitä ympäri maailmaa. Yrityksen alkujuuret ovat lentoyhtiö SAS:n hotellitoiminnassa ja Curtois L. Carlsonin Yhdysvaltojen Minneapolisiin vuonna 1928 perustamassa Gold Bond -⁠yhtiössä. Siitä syntynyt Carlson Hotels Inc. on omistanut niukan enemmistön Carlson Rezidor Hotel Groupista. Keväällä 2016 Carlson Hotels Inc., mukaan lukien Carlsonin 51 prosentin omistus Carlson Rezidor Hotel Groupissa, myytiin kiinalaiselle monialayritykselle HNA Tourism Group.China’s HNA to Buy Carlson Rezidor Hotel Group, HNA to also acquire Carlson’s stake in Stockholm-listed Rezidor Hotel Group, Wall Street Journal 28.4.2016. Viitattu 9.9.2016. Carlson Residorin hotelliketjuja ovat Radisson Blu (Suomessa osa Sokos Hotelsia), muut Radisson Hotels & Resorts -⁠ryhmän hotellit, Arena Hotels, Art’otel, Country Inns & Suites, Park Plaza, Park Inn ja Quorvus Collection, vuoteen 2010 asti myös Regent Hotels. Vuonna 2014 Carlson Rezidor Hotel Group sijoittui huonemäärältään (168 927 huonetta) maailman 10. suurimmaksi.Top 10 Largest Hotel Chains in the World 2014 , Listovative.com. Viitattu 9.9.2016. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yhtiön sivusto Luokka:Belgialaiset yritykset Luokka:Pörssiyhtiöt
Arab Air Carriers Organization

Arab Air Carriers Organization, AACO () on alueellinen arabilentoyhtiöiden yhteistyöjärjestö, jonka Arabiliitto perusti 1965. Sen tavoitteina on alueen lentoyhtiöiden yhteistyön, turvallisuuden ja laadun kehittäminen. Järjestöön kuuluu vuonna 2018 kaikkiaan 33 lentoyhtiötä eri arabimaista. Arab Air Carriers Organization (AACO) sijaitsee Libanonin Beirutissa, ja Arab Air Carriers Organization Regional Training Center (AACORTC) sijaitsee Jordanian Ammanissa. == Jäsenet == Arab Air Carriers Organizationin jäsenet: Lentoyhtiö Valtio Perustettu AACO:n jäseneksi Afriqiyah Airways 2002 2002 Air Algérie 1953 1971 Air Arabia 2003 2004 Air Cairo 2003 2007 Badr Airlines 2004 2015 EgyptAir 1932 1965 Emirates 1985 1989 Etihad Airways 2003 2004 flyadeal 2016 2023 Express Air Cargo 2015 2017 flydubai 2008 2014 FlyEgypt 2014 2017 flynas 2007 2012 Gulf Air 1950 1971 Iraqi Airways 1945 1965 Jordan Aviation 2000 2004 Kuwait Airways 1954 1965 Libyan Airlines 1964 1970 Mauritania Airlines 2009 2015 Middle East Airlines 1945 1965 Nesma Airlines 2007 2022 Nile Air 2006 2014 Nouvelair 1989 2011 Oman Air 1993 1997 Palestinian Airlines 1995 1999 Qatar Airways 1995 1997 Red Sea Airlines 2021 2023 Riyadh Air 2023 2023 Royal Air Maroc 1957 1974 Royal Jordanian 1963 1965 Saudia 1945 1965 Sudan Airways 1946 1965 Syrian Arab Airlines 1946 1965 Tarco Aviation 2019 2019 Tassili Airlines 1998 2012 Tunisair 1948 1972 Yemenia 1962 1965 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Arab Air Carriers Organizationin viralliset kotisivut Luokka:Ilmailujärjestöt Luokka:Kansainväliset järjestöt
Colin Forbes

Colin Forbes (oik. Raymond Harold Sawkins), (salanimet Richard Raine, Harold English ja Jay Bernard) (14. heinäkuuta 1923 Hampstead, Lontoo, Englanti – 23. elokuuta 2006) oli brittiläinen jännityskirjailija. Forbesin suosio kirjailijana oli huipussaan 1970- ja 1980-luvuilla. Yli 30 kielelle käännetyissä kirjoissa on niin seikkailujännitystä, sotakirjoja kuin vakoiluakin. Ensimmäiset teoksensa Forbes julkaisi oikealla nimellään ja salanimellä. Teoksista on suomennettu seitsemäntoista, esimerkiksi Palermon loukku, Kaksoispetos, Peitetarina, Umpikuja, Syöveri ja Kuilu. Peitetarinan suomennoksen ilmestyessä Forbes kävi markkinoimassa sitä Suomessa. Teoksen tapahtumapaikka on Suomi ja Helsinki. Myös Syöveri tapahtuu osin Suomessa. Forbesin uusin ja samalla viimeinen teos The Savage Gorge ilmestyi marraskuussa 2006. ==Tuotanto== ===Alkuteokset eri nimillä=== ====Raymond Sawkins==== * Snow on High Ground (1966) * Snow in Paradise (1967) * Snow Along The Border (1968) ====Richard Raine==== * A Wreath for America (1967) (published in the United States as The Corder Index) * Night of the Hawk (1968) * Bombshell (1969) ====Jay Bernard==== * The Burning Fuse (1970) ====Colin Forbes==== * Tramp In Armour (1969) * The Heights of Zervos (1970) * The Palermo Ambush (1972) * Target 5 (1973) * The Year of the Golden Ape (1974) * The Stone Leopard (1975) * Avalanche Express (1976) * The Stockholm Syndicate (1981) * Double Jeopardy (1982) * The Leader and the Damned (1983) * Terminal (1984) * Cover Story (1985) * The Janus Man (1987) * Deadlock (1988) * The Greek Key (1989) * Shockwave (1990) * Whirlpool (1991) * Cross of Fire (1992) * By Stealth (1992) * The Power (1994) * Fury (1995) * Precipice (1995) * The Cauldron (1997) * The Sisterhood (1997) * This United State (1998) * Sinister Tide (1999) * Rhinoceros (2000) * The Vorpal Blade (2001) * The Cell (2002) * No Mercy (2003) * Blood Storm (2004) * The Main Chance (2005) * The Savage Gorge (2006) ====Harold English==== * The Heavens Above Us (1979) ===Teosten suomennokset === ====Colin Forbes==== * 1971 Armoton Zervos, suom. Väinö J. Tervaskari * 1974 Jääarkku, suom. Eero Mänttäri * 1975 Kultaisen apinan vuosi, suom. Kalevi Tammisto * 1976 Palermon loukku, suom. Arvi Tamminen * 1977 Kivinen leopardi, suom. Aarne T. K. Lahtinen * 1983 Kaksoispetos, suom. Tauno Peltola * 1985 Führerin varjo, suom. Eero Mänttäri * 1986 Kuoleman klinikka, suom. Väinö J. Tervaskari * 1987 Peitetarina, suom. Eero Mänttäri * 1988 Kaksikasvoinen mies, suom. Väinö J. Tervaskari * 1989 Aavepanssari, suom. Aarne Valpola * 1989 Umpikuja, suom. Väinö J. Tervaskari * 1990 Kreikkalainen kirous, suom. Väinö J. Tervaskari * 1991 Hyökyaalto, suom. Väinö J. Tervaskari * 1992 Syöveri, suom. Väinö J. Tervaskari * 1994 Voima, suom. Heikki Sarkila * 1997 Kuilu, suom. Ilkka Äärelä ==Aiheesta muualla== * Colin Forbesin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Brittiläiset kirjailijat Luokka:Brittiläiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Vuoden graafikko

Vuoden graafikko -tunnustuksen myöntää graafisen suunnittelun ammattijärjestö Grafia. Tunnustus on myönnetty vuodesta 1985, ja siihen liittyy näyttely. ==Vuoden graafikot== Lähde: Grafia *1985 Erkki Ruuhinen *1986 Pekka Vuori *1987 Asko Kekkonen *1989 Jukka Veistola *1990 Kari Piippo *1991 Pekka Loiri *1992 Herbie Kastemaa *1993 Marjaana Virta *1994 Hannu Taina *1995 Mikko Tarvonen *1996 Unto Paltemaa *1997 Jorma Hinkka *1998 Kai Kujasalo *1999 Aimo Katajamäki *2000 Esa Ojala *2001 Tapani Aartomaa *2002 Kyösti Varis *2003 Ilkka Kärkkäinen *2004 Marja-Leena Muukka *2005 Lasse Rantanen *2006 Tapio Vapaasalo *2007 Dog design (Ilona Ilottu, Petri Salmela ja Eeva Sivula) *2008 Klaus Haapaniemi *2010 Sami Kortemäki *2011 Agent Pekka *2012 Kokoro & Moi (Antti Hinkula ja Teemu Suviala) *2013 Kasper Strömman *2014 Anna Ahonen ja Katariina Lamberg *2015 Jesse Auersalo *2016 Pekka Toivonen *2017 Vilunki 3000 eli Mikko Viljakainen *2018 Inka Bell *2019 Lotta Nieminen *2020 Schick Toikka *2021 Marina Veziko *2022 Kaisa Leka ja Christoffer Leka * 2023 Tomi Leppänen * 2024 Juuso Koponen ja Jonatan Hildén ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot Luokka:Graafinen suunnittelu Luokka:Kunniamaininnat
Tapio Vapaasalo

Tapio Vapaasalo (s. 1943) on suomalainen graafinen suunnittelija ja opettaja. Hän on toiminut graafisen suunnittelun professorina Taideteollisessa korkeakoulussa vuostuhannen vaihteen mmolemmin puolin ja opettanut korkeakoulun eri koulutusohjelmissa vuodesta 1971.Ville Hänninen, Ei valmiita vastauksia. Parnasso 5/2019 s. 8-10 Hänet on palkittu useita kertoja Vuoden Huiput ja Vuoden kirjavalio -kilpailuissa vuodesta 1983 lähtien. Kun Love Kirjat perustettiin 1977, Vapaasalo loi yhdessä Teemu Lipastin kanssa sen ilmettä. Lisäksi hän suunnitteli ulkoasun puoleen sen alkuaikojen kirjoista. Hän teki suunnittelua myös Odessalle ja myöhemmin Mustalle Taiteelle ja Artemisialle, parhaimmillaan kahdeksalle kustantamolle. ==Palkinnot ja tunnustukset== Vapaasalon töihin kuuluvan Jörn Donnerin ja Stefan Lindforsin teoksen Himo, rakkaus ja raivo valitsi Suomen kirjataiteen komitea Vuoden 2005 kauneimmaksi kirjaksi. Vapaasalo valittiin Vuoden graafikoksi vuonna 2006 ja palkittiin Vuoden Huippujen Platinahuipulla 2015.Kaislaniemi, Mari: Vuoden Huippujen Grand Prix tasa-arvoisen avioliittolain #metahdomme-kampanjalle, Markkinointi & Mainonta 15.4.2015. Viitattu 21.4.2015. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset graafiset suunnittelijat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Taideteollisen korkeakoulun professorit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rudi Merz

Rudi Merz (s. 1948) on sveitsiläissyntyinen suomalainen puuseppä, sisustussuunnittelija ja muotoilija. Suomeen 1970-luvulla muuttanut Merz on ollut vuodesta 1996 Fiskarsin taiteilijoiden ja käsityöläisten osuuskunnan jäsen. Teollisuustaiteen Liitto Ornamo valitsi hänet vuoden 2006 taidekäsityöläiseksi. Merz tekee fiskarsilaisen Nikarin puitteissa yhteistyötä Kari Virtasen kanssa. Merz on valmistunut puusepäksi Sveitsissä oppisopimuskoulutuksessa. Hänellä on ollut useita näyttelyjä. Merz soittaa huuliharppua Blues Bastards -nimisessä bluesia ja rock n' rollia soittavassa yhtyeessä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Rudi Merzin kotisivu *Haastattelu Turun Sanomissa Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Suomalaiset puusepät Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomensveitsiläiset henkilöt Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ricardo Palma

Ricardo Palma (1833 Lima, Peru –1919 Lima, Peru) oli perulainen kirjailija ja tutkija Palma toimi muun muassa journalistina ja poliitikkona ennen kuin saavutti mainetta historioitsijana kirjoittamallaan teoksella Liman inkvisio (Anales de la Inquisición de Lima) 1863. Hän oli Perun kansalliskirjaston johtaja ja johti tuhoutuneen kirjastorakennuksen rakentamista Tyynenmeren sodan jälkeen. Palma loi tradición-kirjallisuustyylin, joka yhdistää fiktioon kansan parissa kulkeneita legendoja ja anekdootteja. Hänen teoksensa kolonialismin ja tasavallan ajan Perusta ilmestyi 1872–1910 Tradiciones Peruanas -sarjana. Liman Ricardo Palma -yliopisto on nimetty hänen mukaansa. ==Lähteet== Luokka:Perulaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1833 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Fragmente der griechischen Historiker

Fragmente der griechischen Historiker (FGrHist, FGrH, ) on kokoelma antiikin kreikkalaisten historioitsijoiden teoksista, jotka ovat säilyneet nykypäivään vain katkelmina, sitaatteina tai yhteenvetoina. Felix Jacoby aloitti teoksen kokoamisen vuonna 1923 ja jatkoi sitä aina kuolemaansa asti vuonna 1959. Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat Luokka:Antiikin Kreikan kirjallisuus Luokka:1900-luvun kirjat Luokka:Kirjat historiasta Luokka:Saksalaiset kirjat
Papiamentu

Papiamentu tai papiamento on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluvilla Aruban, Bonairen ja Curaçaon (ns. ABC-saaret) saarilla puhuttava kreolikieli. Kieli pohjautuu pidginportugaliin ja se on saanut vaikutteita myös esimerkiksi afrikkalaisista kielistä ja etenkin espanjasta. Kielellä on arviolta hieman yli 260 000 puhujaa ja toisin kuin monia muita lähialueen kreolikieliä, papiamentua käytetään laajalti koulutuksessa, mediassa ja politiikassa. ==Levinneisyys ja puhujat== Ethnologuen arvion mukaan papiamentun puhujia on 263 200\. Kieli on ollut Bonairen virallinen kieli vuodesta 2010. Papiamentu on virallinen kieli de facto myös Curaçaolla, Aruballa, Sint Eustatiusksella ja Saballa. Eniten papiamentun puhujia asuu Curaçaolla (arviolta 115 000 vuonna 2011). ==Piirteet== Papiamentu on kreolikieli ja siihen viitataan joskus Karibian alueen huomattavimpana espanjalaispohjaisena kreolikielenä. Monet muut alueen kreoleista pohjautuvat englantiin tai ranskaan. Tarkemmin kieli on kuitenkin kehittynyt pidginportugalista, joka on ajan myötä espanjalaistunut. Esimerkiksi papiamentun muoto-oppi on lähellä Guinea- Bissaussa ja Kap Verdellä puhuttavia portugalin pidginmuotoja. Espanja on vaikuttanut etenkin papiamentun rakenteeseen ja sanastoon. Vaikutteita on tullut myös arawakilaisista kielistä, Länsi-Afrikan kielistä, hollannin kielestä ja ladinon kielestä. ==Historia== Papiamentu saattaa olla lähtöisin portugalilaisten orjakauppiaiden 1400- ja 1500-luvuilla afrikkalaisten paikallisten kanssa käyttämästä pidginistä. Portugalilaiset hallitsivat tuolloin Kap Verden ja Senegalin rannikon Goréen saaria. ABC-saarille kieli päätyi mahdollisesti portugalilaisten myydessä orjia espanjalaisille näistä orjakaupan tukikohdistaan. Kielen alkuperästä on kuitenkin myös toinen teoria, jonka mukaan kieli on perua Portugalista paenneista juutalaisista, jotka levittivät kieltä joko Kap Verden ja Brasilian kautta, tai suoraan ABC- saarille. Juutalaisten puhuman ladinon tiedetään vaikuttaneen kieleen ja etenkin monet Curaçaon varhaiset asukkaat olivat taustaltaan Iberian niemimaan juutalaisia. Juutalaisten usein harjoittama kauppiaan ammatti on saattanut tehdä heidän kielestään saaren yleiskielen. Hollantilaiset karkottivat sittemmin ABC-saaria hallinneet espanjalaiset ja he alkoivat välittää orjia Curaçaon kautta. Tällöin papiamentu sai vaikutteita myös afrikkalaisista kielistä. Kieltä alettiin käyttää virallisissa asiakirjoissa 1700-luvulta lähtien ja yleinen kirjallinen kieli siitä oli tullut 1800-luvun aikana. Papiamentulla tehtiin ensin koulu- ja virsikirjoja. Ensimmäinen papiamentunkielinen sanomalehti alkoi ilmestyä vuonna 1871. Nykyisin papiamentu on yksi niistä harvoista Karibian kreolikielistä, joita käytetään laajasti koulutuksessa, mediassa ja politiikassa. ==Lähteet== Luokka:Portugalin kreolit Luokka:Aruban kielet Luokka:Bonairen kielet Luokka:Curaçaon kielet Luokka:Saba Luokka:Sint Eustatius