EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
The Return of the Living Dead

The Return of the Living Dead (televisioesityksissä 2000-luvulla Suomessa käytetty nimi: Elävien kuolleiden paluu) Viitattu 29.3.2018 on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Dan O’Bannonin ohjaama yhdysvaltalainen zombi-aiheinen kauhukomediaelokuva. Elokuva on saanut neljä jatko-osaa. == Juoni == Freddy on saanut työpaikan varastosta, jota Frank esittelee hänelle. Myöhemmin Frank kertoo Freddylle kauhuklassikko Night of the Living Deadin perustuvan tositapahtumiin, jossa kaikki sai alkunsa eräästä kemikaalista, joka herätti kuolleet eloon. Hän myös kertoo, että ruumiit vietiin varastoon, jossa he ovat töissä. He lähtevät katsomaan niitä, mutta siellä oleva kemikaali alkaa vuotaa ja he menettävät tajuntansa. Samaan aikaan joukko Freddyn ystäviä ovat hakemassa häntä töistä. He päättävät mennä läheiselle hautausmaalle juhlimaan. Frank ja Freddy heräävät ja tajuavat yhden ruumiin heränneen eloon. He kutsuvat paikalle johtajansa Burtin ja yhdessä he kolme onnistuvat viemään ruumiin tuhkattavaksi Burtin parhaan ystävän, Ernien luo. Tuhkauksessa kuitenkin vapautuu kemikaalia ilmaan, josta se leviää sadepilveen. Alkaa sataa, ja sen seurauksena kaikki hautausmaalla olevat ruumiit heräävät eloon. Ruumiit alkavat jahdata Freddyn ystäviä ja muita. == Näyttelijät== == Vastaanotto == Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 90 prosentin ”tuore”-arvosana. Elokuva on saanut neljä Saturn-ehdokkuutta, paras kauhuelokuva, paras ohjaaja, paras maskeeraus ja paras päyttelijä (James Karen). == Kohtelu Suomessa == Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle ennakkotarkastuksessa 28.8.1985 ikärajan KK (kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Valituskierroksen jälkeenkin samana syksynä täyskielto jäi voimaan. Elokuva vapautui laillisesti esitettäväksi ja levitettäväksi aikuissensuurin poistuttua Suomesta lakimuutoksessa vuoden 2001 alussa. 20.8.1994 MTV3:n piti esittää Return of the Living Dead puolen yön jälkeen. Elokuvien ja videoiden ennakkotarkastus ei koskenut televisioesityksiä, mutta kanavat usein oma- aloitteisesti noudattivat elokuvatarkastamon päätöksiä, joskin saattoivat poiketa niistä mikäli aikaa oli kulunut riittävän kauan. Muutamaa päivää ennen esitystä elokuva vedettiin pois ohjelmistosta. MTV3:n mukaan elokuva jätettiin esittämättä "liikenneministeri Ole Norrbackin henkilökohtaisesta toivomuksesta". == Jatko-osat == Elokuvalle on tullut neljä jatko-osaa: * Return of the Living Dead Part II (1988) * Return of the Living Dead 3 (1993) * Return of the Living Dead: Necropolis (2005) * Return of the Living Dead: Rave to the Grave (2005) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Elokuva Box Office Mojossa * Luokka:Vuoden 1985 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhukomediat Return of the Living Dead Luokka:Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Kiltinänsaamelaiset

Kiltinänsaamelaiset eli kildininsaamelaiset ovat Venäjällä elävä saamelaisten alkuperäiskansaan kuuluva etninen ryhmä, jonka määräksi arvioitiin noin 1 000 henkilöä vuonna 1995. Kiltinänsaamelaisista, akkalansaamelaisista ja turjansaamelaisista käytetään yhteisnimeä Kuolan saamelaiset. Kiltinänsaamen kieltä puhuu noin 650 henkilöä. Kiltinänsaamelaista kulttuuria elvytetään erilaisin keinoin; eräs kiltinänsaamelainen kulttuurivaikuttaja on räppäri Yarsem Galkin. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * * * * Krauss, M. E. 1997. The indigenous languages of the North: A report on their present state. In H. Shoji and J. Janhunen (eds.), Northern minority languages: Problems of survival, pp. 1–34. Osaka and Fairbanks: National Museum of Ethnology and Alaska Native Language Center, University of Alaska Fairbanks. *
Turjansaamelaiset

Turjansaamelaiset ovat saamelaisten alkuperäiskansaan kuuluva etninen ryhmä Venäjällä. Turjansaamelaisista, kiltinänsaamelaisista ja akkalansaamelaisista käytetään yhteisnimeä Kuolan saamelaiset. Turjansaamelaisten määräksi vuonna 2010 arvioitiin sata henkilöä. Turjansaamen kieli on lähes hävinnyt. Sitä puhui vuonna 2010 vain kaksi henkilöä. Turjansaamelaisten perinteinen asuinalue on Terinranta eli Turjanranta, jolla tarkoitetaan lähinnä Kuolan niemimaan Vienanmeren puoleista rannikkoa suunnilleen Ponoin ja Umban välissä Svjatoi Nos -niemestä Varzugajokeen. Tällä alueella on pitkään asunut myös venäjänkielisiä pomoreja sekä karjalaisia. Alue ei ole pääosin tundraa vaan metsää. Alueelle on idästä tullut myös komeja. Turjansaamelaisten pääelinkeinoja olivat vuotuisen poronhoitoon liittyvän kierron lisäksi kalastus ja metsästys. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * * * * Krauss, M. E. 1997. The indigenous languages of the North: A report on their present state. In H. Shoji and J. Janhunen (eds.), Northern minority languages: Problems of survival, pp. 1–34. Osaka and Fairbanks: National Museum of Ethnology and Alaska Native Language Center, University of Alaska Fairbanks. Luokka:Pohjois- Venäjän etniset ryhmät Luokka:Saamelaiset
Joli Garçon

Joli Garçon () on saksalaisartisti Lolita Jolien kappale. Sen julkaisi Airplay Records artistin ensimmäisenä singlenä 20. heinäkuuta 2010. Kappaleen ovat sanoittaneet Danny Suko, Kent Base ja Shaun Bate. Se kertoo artistin halusta ja rakkaudesta poikaa kohtaan, joka ei tunnista tätä.Vaikka kappale on laulettu ranskan kielellä, artisti itse on saksalainen. Kappaleesta on tehty myös kaksikymmentä remixversiota sisältävä kappalelista, joka julkaistiin digitaalisesti ladattavana 12. huhtikuuta 2011. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa 27. heinäkuuta 2010. Kappale pääsi listoille neljässä eri valtiossa, ja ylsi korkeimmillaan sijalle 20 Ranskassa ja Belgian Valloniassa. ==Kappalelista== CD Single # "Joli Garçon" (Video Edit) - 3:16 # "Joli Garçon" (Rob & Chris Remix) - 5:04 # "Joli Garçon" (Ron Bon Beat Project Remix) - 6:13 ==Listasijoitukset== Listat (2010) Paras sijoitus Belgia (Ultratop Vallonia) 20 Itävalta (Ö3 Austria Top 40) 61 Ranska (SNEP) 20 Saksa (Ultratop 50 Vallonia) 92 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2010 kappaleet Luokka:Lolita Jolien kappaleet
Kati Hurme

Kati Hurme (s. 1968) on suomalainen entinen esteratsastaja ja estevalmentaja ja nykyinen urheilutoimittaja ja urheiluselostaja. Hurme aloitti ratsastuksen jo alle kouluikäisenä ja kävi ratsastustunneilla Husön, Tuomarinkylän, Eriksnäsin ja Karlvikin ratsastuskouluissa. 14-vuotiaana vuonna 1982 hänelle ostettiin ensimmäinen oma hevonen Satin, jolla hän alkoi vuonna 1983 kilpailla esteratsastuksessa Veikko Heikkilän valmentamana ja oli jo samana vuonna mukana juniorien PM-joukkueessa. Hän voitti juniori- ja nuorten ratsastajien tasolla kymmenen SM- ja PM-mitalia, joista viisi oli kultamitaleja. Vuonna 1984 hän sai käyttöönsä hollantilaisruuna Metropolitanin (kilpailunimi Pohjola Metropolitan), jolla hän voitti vuonna 1988 nuorten ratsastajien Euroopan mestaruuden Chaudfontainessa, Belgiassa. Vastaavantasoiseen suomalaissaavutukseen ylsi uudelleen vasta 25 vuotta myöhemmin Elmo Jankari, joka voitti kenttäratsastuksessa nuorten ratsastajien EM-kultaa vuonna 2013. Hurmeen isä Veikko toimi hänen urheilumanagerinaan ja hänellä oli jo junioriaikoina sponsorisopimukset Volvo-Auton ja Pohjolan kanssa. Mirri Kynsilehdon tavoin hän kuului junioriaikoinaan myös vuonna 1985 perustettuun Enso-Gutzeitin sponsoroimaan Enso-Teamiin, joka tuki lahjakkaita nuoria ratsastajia. Hurme muutti ulkomaille Englantiin valmentautumaan ja kilpailemaan vuonna 1986 ylioppilaskirjoitustensa jälkeen ja siirtyi 1989 Hollantiin, 1992 Saksaan ja 1993 Belgiaan. Vuonna 1988 Metropolitanin loukkaannuttua hänen tärkeimmäksi kilparatsukseen tuli Vancouver (kilpailunimi Pohjola Vancouver). Ratsukko osallistui noin neljäänkymmeneen Grand Prix-, maailmancup- ja Nations Cup -luokkaan keräten sijoituksia, maailmancup- luokissa seitsemän kertaa. Suomen Nations Cup -joukkueessa ratsukko kilpaili vuosina 1991–1993, ja Hurme ja Vancouver edustivat Suomea myös seniorien EM- kilpailuissa vuonna 1991. Helsinki International Horse Show'ssa Hurme keräsi vuosien varrella kolme luokkavoittoa, muiden muassa kansainvälisen kaksintaisteluratsastusluokan voiton Metropolitanilla vuonna 1986 ollessaan vasta juniori. Vancouver-ratsu loukkaantui vuonna 1994, ja 1990-luvun alun lama sai Hurmeen sponsorit vetäytymään. Hän lopetti kansainvälisen kilpailu- uransa ja palasi Suomeen, ryhtyi valmentajaksi, perusti perheen ja opiskeli ensin tradenomiksi, sitten urheilujournalistiksi. Hän on muun muassa toiminut kansainvälisten ratsastuskilpailujen selostajana Yleisradiolle ja Eurosportille ja esimerkiksi Helsinki International Horse Shown lehdistöpalvelussa sekä kirjoittanut lehtijuttuja. Hurme edusti koko kilpailu- uransa ajan Suomen Kenttäratsastusseuraa. Hän toimi Suomen Ratsastajainliiton (SRL) Lounais-Suomen aluevalmentajana esteratsastuksessa vuosina 2000–2007. Hänet on nimitetty SRL:n Huippuvalmentajaksi ja hän toimii edelleen estevalmentajana. Lisäksi hän kasvattaa estehevosia. Hurme on kolmen lapsen äiti. == Kirjallisuutta == * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset esteratsastajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ponte sul Taro

Ponte sul Taro on silta Pohjois-Italiassa olevassa Ponte Taron kylässä Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Silta ylittää Pojoen sivujoen Taron. Silta on osa roomalaista tietä Via Emiliaa. Sillan rakennutti määräyksellään Parman ruhtinatar Marie Louise vuosina 1816-1821. Silta on 565,5 metriä pitkä ja valmistuessaan se oli aikansa pisimpiä Euroopassa. Silta rakennettiin muutenkin näyttäväksi. Sen molemmissa päissä on kaksi marmoripatsasta. www.camminideuropa.eu == Lähteet == Luokka:Italian sillat Luokka:Parman maakunta Luokka:Holvisillat
Bulmer Hobson

Bulmer Hobson (14. tammikuuta 1883 – 8. elokuuta 1969) oli irlantilainen vallankumouksellinen nationalisti ja eräs Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (IRB) johtajista vuoden 1916 pääsiäiskapinaa edeltäneinä vuosina. Maltillista suuntausta lähentynyt Hobson syrjäytettiin IRB:n johdosta, ja hän vastusti kapinaan ryhtymistä. Hobson oli lähtöisin kveekariperheestä Holywoodista Downin kreivikunnasta, mutta syntyi Belfastissa. Hän työskenteli kirjanpainajana ja liittyi nuorena kansallismielisiin Gaelic League- ja Gaelic Athletic Association -järjestöihin. Hobsonilla oli keskeinen rooli nationalistisen tasavaltalaisuuden uudessa tulemisessa protestanttisessa Ulsterissa 1900-luvun alussa. Hän perusti vuonna 1903 kansallismielisen partiolaisjärjestön Fianna Éireannin, joka nimettiin muinaisen tarusankari Fiannan mukaan. Se ei aluksi saavuttanut menestystä, mutta Hobsonin käynnistettyä sen toiminnan uudestaan vuonna 1909 yhdessä Constance Markieviczin kanssa siitä tuli merkittävä osa tasavaltalaisliikettä. Vuonna 1904 Hobson liittyi maanalaisen IRB:n valajäseneksi Denis McCulloughin aloitteesta. Myöhemmin heillä molemmilla oli tärkeä rooli Thomas J. Clarken johtamassa IRB:n uudelleenjärjestelyssä. Hobson osallistui myös Irlannin vapaaehtoisjoukkojen (Irish Volunteers) perustamiseen, mutta hän menetti muiden vallankumouksellisten tuen annettuaan maltillisen poliitikon John Redmondin kannattajien ottaa vapaaehtoisjärjestön johdon haltuunsa.Bulmer Hobson Easter 1916. Viitattu 1.6.2014.Bulmer Hobson and Denis McCullough Irlannin kansalliskirjasto. Viitattu 1.6.2014. Hobson syrjäytettiin kokonaan pääsiäiskapinan suunnittelusta. Pääsiäistorstaina 1916 hän varoitti Irlannin vapaaehtoisjoukkojen komentajaa Eoin MacNeillia arvellessaan kapinan olevan suunnitteilla. Jotta Hobson ei pilaisi kapinasuunnitelmaa, IRB:n sotilasneuvosto vangitsi hänet välittömästi ja vapautti hänet vasta pääsiäismaanantaina, kapinan jo alettua. Hän ei liittynyt tukemaan kapinaa. Myöhemmin Hobson toimi Irlannin vapaavaltion postimerkkiviraston johtajana. ==Lähteet== Luokka:Irlantilaiset henkilöt Luokka:Vallankumoukselliset Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Salsomaggiore Terme

Salsomaggiore Terme on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Parman maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Nimensä mukaisesti Salsomaggiore Terme on kylpyläkaupunki. Se on ollut tunnettu suolaisesta vedestään jo roomalaisten aikana. Varsinaisen alun kylpylätoiminta sai vuonna 1839, jolloin lääkäri Lorenzo Berzieri keksi veden parantavan vaikutuksen. Jugendtyylinen kylpylärakennus on kaupungin keskipiste, jonka ympärille kaupunki on kasvanut. Kunnan kotisivut == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Liisi Karttunen : Salsomaggiore Italian kuuluisa kylpypaikka, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 24.11.1929, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Parman maakunnan kunnat
Terinit

Oy Terinit Ab oli suomalainen vuosina 1949–2013 toiminut urheiluvaatteita sekä kuluttajille että kilpaurheilijoille valmistanut yritys. Terinit sai alkunsa 1949 Teerijärven Kehräämöstä, joka kehräsi aluksi asiakkaiden materiaaleista mattolankoja. Vuonna 1952 se hankki trikookoneen tekemään käsineiden vuorikangasta. 1960-luvun alussa kehräämöön hankittiin jacquardkone leninkeihin tarkoitetun jerseykankaan valmistukseen. Ensin tehtiin villajerseytä, mutta pian siirryttiin suosioon nousseeseen rypistymättömään crimpleneen ensimmäisenä Suomessa. Langan kehruu lopetettiin 1964 ja keskityttiin kankaiden ja vaatteiden valmistukseen. 1970-luvun alussa perustettiin toinen tehdas Lappajärvelle valmistamaan verryttelypukuja ja muita urheiluasuja, vuosikymmenen lopulla kolmas tehdas Simoon. Kristina Kainbergin suunnittelemat kisa-asut vuoden 1976 Innsbruckin talviolympialaisiin avasivat Terinitille vientikanavia. Muita Terinitin käyttämiä suunnittelijoita olivat Carita Lemponen, Nils Hästbacka ja Anja Korhonen . 1980-luvun alussa Terinit työllisti lähes 300 henkeä. Teerijärven tehtaan käsinevuorista ja muista neuloksista puolet vietiin Neuvostoliittoon, Lappajärven ja Simon tehtaiden urheiluvaatteista taas puolet vietiin etupäässä Länsi-Eurooppaan. Vuonna 1987 tapahtuneen omistajanvaihdoksen myötä Terinit keskittyi korkealuokkaisiin urheiluasuihin ja yhteistyöhön lajiliittojen kuten Hiihtoliiton kanssa. Terinit solmi yhteistyösopimuksia myös urheiluvälinemerkkien kuten Salomonin ja Atomicin kanssa. Tärkeimmiksi vientimaiksi muodostuivat Pohjoismaat, Keski-Euroopan maat ja Japani, ja näin Terinit vältti äkillisen idänkaupan loppumisen vaikutukset vaihtamalla strategiaansa jo ennakolta. 1970-luvun puolivälistä alkaen Terinit huolehti Suomen ja Ruotsin hiihtomaajoukkueiden edustusasuista. Vuosina 1992 ja 1994 Suomen olympiajoukkueet käyttivät Terinitin vaatteita. Muun muassa Matti Nykäselle hyppyhaalareita 1980-luvulla tehnyt Terinit palasi vuonna 2010 mäkihyppyasujen markkinoille valmentajien toivomuksesta.Terinit hyppää olympiamäkeen, Yle Keski-Pohjanmaa 12.2.2010. Viitattu 1.6.2014. Yrityksellä oli urheiluasujen kehitysprojekteja viime vuosina myös pika- ja taitoluistelun sekä yleisurheilun lajiliittojen sekä Suomen olympiakomitean kanssa.Mäkijoukkueen hyppypukukiistaan löytyi sopu, Yle Keski-Pohjanmaa 6.10.2011. Viitattu 1.6.2014. Terinit valmisti myös yritysten työ- ja vapaa- ajan asuja Gore-Tex-materiaalista.Terinit, Sokos Wiklund. Viitattu 1.6.2014. Oy Terinit Ab ajautui konkurssiin elokuussa 2013.Terinit Oy, Kauppalehti. Viitattu 1.6.2014.Terinit söker sig i konkurs, Österbottens Tidning 22.8.2013. Viitattu 1.6.2014. Terinit-tuotemerkki siirtyi 23.1.2014 Agentur Arne & Mirja Holmberg Oy:n omistukseen. Kansainvälisiä kilpailuja voittanut suunnittelija Rolf Ekroth lanseerasi oman Terinit-mallistonsa Firenzen Pitti Uomossa tammikuussa 2019. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Entiset suomalaiset teollisuusyritykset Luokka:Entiset suomalaiset vaatetusalan yritykset Luokka:Vaatemerkit
Viuluviikarit musiikkimaassa

Viuluviikarit musiikkimaassa oli Yleisradion tuottama ja esittämä lasten musiikki- ja taidekasvatusohjelma, jota esitettiin helmikuusta 1979 alkaen 38 jaksoa ja 16 uutta jaksoa vuonna 1986, nyt teemalla musiikin historia. Ohjelmaa vetivät unkarilaiset veljekset Géza ja Csaba Szilvay. Ohjelmassa esiintyneistä lapsista moni on sittemmin soittanut Szilvayden perustamassa Helsingin Juniorijouset -orkesterissa. Ryhmästä tunnetuiksi muusikoiksi nousivat ainakin Pekka ja Jaakko Kuusisto, Linda Lampenius, Réka Szilvay, Sennu Laine, Sakari Oramo ja Jan Söderblom. Szilvayt hyödynsivät opetuksessa kehittämäänsä Colourstrings-metodia ja ovat tehneet sitä tunnetuksi ympäri maailman juuri tämän ohjelman ja perustamansa orkesterin esiintymisten kautta. Vuonna 2002 aiheesta tehtiin TV-dokumentti otsikolla Viuluviikarit nyt!, jossa selviteltiin missä entiset Viuluviikarit ja heidän opettajansa ovat nyt, liki neljännesvuosisata myöhemmin. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset televisio- ohjelmat Luokka:Musiikkiohjelmat Luokka:1970-luvun televisiosarjat
Profeetta Muhammed (kirja)

Profeetta Muhammed (The Prophet Muhammad. A Biography) on matkakirjailija Barnaby Rogersonin vuonna 2003 ilmestynyt kirja islamin perustajahahmo Muhammadista. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2006 Ajatus-kirjojen kustantamana. == Arviointeja == Professori Heikki Räisäsen mukaan Rogerson esittää Muhammedin elämänkaaren vainotusta saarnaajasta vaikutusvaltaiseksi johtajaksi suunnilleen sellaisena kuin se islamin maissa tunnetaan. Rogerson ei juurikaan yritä käsitellä lähteitä kriittisen historioitsijan tapaan vaan kirjoittaa lähes uskovan muslimin tapaan. Karen Armstrong kirjoittaa, että Rogerson on matkakirjailija, mutta hänen kuvauksensa neljästä oikeaan johdetusta kalifista on historiallisesti terve, ymmärrettävä ja korjaa monia läntisiä väärinkäsityksiä tästä ratkaisevasta ajankohdasta. == Katso myös == * Muhammad. The Prophet for Our Time * Muhammedin historiallisuus == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Heyno, Jouko: Epähistoriaa Englannista. Agricolan kirja-arvostelut 28.12.2006. * Laine, Risto: Mitä profeetta tarkoitti. Turun sanomat 13.10.2006. * Räisänen, Heikki: Matkaopas kertoo totta ja tarua islamin profeetasta. Helsingin sanomat 4.8.2006. Luokka:Kirjat islamista Luokka:Brittiläiset tietokirjat Luokka:Vuoden 2003 kirjat
Edwarda O’Bara

Edwarda O’Bara (27. maaliskuuta 1953 – 21. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen nainen, joka on maailman pitkäaikaisin koomapotilas. Edwarda sairastui diabeteksen aiheuttamaan koomaan vuonna 1970 ollessaan 16-vuotias, ja vietti siinä 42 vuotta. Aiemmin pitkäaikaisimman koomapotilaan titteliä piti hallussaan myöskin yhdysvaltalainen Elaine Esposito joka oli koomassa 37 vuotta ja 111 päivää vaivuttuaan siihen 6-vuotiaana. Edwarda haaveili lastenlääkärin urasta, joka ei kuitenkaan koskaan toteutunut Edwardan vaipuessa koomaan 1970. Juuri ennen kuin hän menetti tajuntansa, hän pyysi äidiltään ettei tämä koskaan jättäisi häntä. Äiti lupasi ja piti sanansa. == Elämä koomassa == Edwardasta huolehti tämän äidin lisäksi hänen siskonsa Colleen. Edwardaa ruokittiin letkua pitkin, ja hänet käännettiin kahden tunnin välein. Hänelle myös luettiin ja soitettiin musiikkia eikä häntä jätetty hetkeksikään yksin - hänen vieressään oli aina joku. Edwardan kohtalo on koskettanut monia ja sen takia hänellä oli ystäviä eri puolilta maailmaa. Edwardan äiti kuoli vuonna 2008 ja Colleen jätti työnsä hevosten kouluttajana, jotta voisi kuluttaa kaiken aikansa siskonsa hoitamiseen. == Kuolema == Tiistai-iltana 20. marraskuuta 2012 Colleen epäili siskonsa sairastuneen flunssaan huomatessaan tämän olevan hieman huonovointinen, mutta aamulla hänen tilansa oli jo terveempi. Kun Colleen aamiaisen ja kylvyn jälkeen meni kertomaan Edwardalle menevänsä hakemaan kahvia, hän huomasi kuinka Edwarda hymyili leveästi ja sitten hän nukahti. Kun Colleen palasi, hän yritti herättää siskoaan, muttei tämä enää herännyt. Luokka:Yhdysvaltalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Classic (kappale)

Classic on yhdysvaltalaisen popduo MKTO:n kappale, joka julkaistiin yhtyeen nimeä kantavan albumin toisena singlenä 20. kesäkuuta 2013. Kappaleen ovat sanoittaneet ja säveltäneet Evan Bogart, Andrew Goldstein, Emanuel Kiriakou ja Lindy Robbins. Single saavutti suurimman suosionsa Oseaniassa, yltäen Australian singlelistan yhdeksännelle sijalle, ja Uudessa-Seelannissa kahdeksanneksi. Josh Forbesin ohjaama retro-vaikutteinen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä. ==Kappaleet== == Listasijoitukset == Lista (2013) Korkein sijoitus Australia 9 Belgia 9 Etelä-Korea 153 Iso-Britannia 125 Kanada 77 Ukraina 34 Uusi-Seelanti 8 Yhdysvallat 25 ===Sertifiointi=== Alue Sertifikaatio Australia 2x platinaa Uusi-Seelanti kultaa ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2013 kappaleet Luokka:Yhdysvaltalaiset popkappaleet
Goldrushed

Goldrushed on ruotsalaisen alternative rock -yhtye The Royal Conceptin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin Ruotsissa 11. syyskuuta 2013. ==Kappaleet== ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2013 esikoisalbumit Luokka:Ruotsalaiset alternative rock -albumit
Petri Munck (albumi)

Petri Munck on laulaja-lauluntekijä Petri Munckin esikoisalbumi. Sony Music julkaisi albumin 19. syyskuuta 2003. Albumi vietti Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 14 viikkoa, parhaimmillaan se oli listan 14:s (7/2004). Vuonna 2004 albumi ylitti yli 15 000 kappaleen myynnillään kultalevyrajan. Albumin ovat tuottaneet Ako Kiiski, Jesse Vainio, Kalle Torniainen, Petri Munck ja Tarmo Keränen. == Kappaleet == == Singlet == Albumin ensimmäinen single ”Levoton prinssi” nousi kesällä 2003 18 viikoksi Suomen viralliselle singlelistalle, jossa sen paras sijoitus oli kolmas (38–39/2003). Kappale nousi myös toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Kappale soi vuoden 2003 aikana radioissa yli 7000 kertaa. Marraskuussa 2003 julkaistu toinen single, ”Pystytkö lupaamaan” oli suomenkielinen versio Patrik Isakssonin vuonna 2001 levyttämästä ”Hur kan du lova mig” -kappaleesta. Munckin versio toimi julkaisuvuonnaan Yleisradion Ylen hyvä-kampanjan tunnusmusiikkina. Vaikka single ei noussut singlelistalle, se oli kuitenkin parhaimmillaan toiseksi soitetuin radiokappale. Alkuvuodesta 2004 albumilta julkaistiin vielä singlenä kappale ”Pieni palanen”. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2003 esikoisalbumit Luokka:Petri Munckin albumit
It Happens All the Time

It Happens All the Time on yhdysvaltalaisen näyttelijä-laulaja Megan Hiltyn 12. maaliskuuta 2013 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Albumilla on alkuperäisten kappaleiden lisäksi coverkappaleita. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”No Cure”. ==Kappaleet== ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2013 esikoisalbumit Luokka:Yhdysvaltalaiset popalbumit
Levoton prinssi

"Levoton prinssi" on Petri Munckin ensimmäinen soolosingle. Sony Music julkaisi sen radioissa touko-kesäkuussa 2003 ja virallisesti 21. heinäkuuta 2003. Kappale nousi julkaisuvuonnaan suureen suosioon. Se nousi toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi ja se soi vuoden 2003 radioissa yli 7000 kertaa. ”Levoton prinssi” nousi kesällä 2003 myös 18 viikoksi Suomen viralliselle singlelistalle, jossa sen paras sijoitus oli kolmas (38–39/2003). == Kappaleet == == Listasijoitukset == Lista Paras sijoitus Suomen virallinen singlelista 3 Radiolista 2 == Lähteet == Luokka:Vuoden 2003 kappaleet Luokka:Suomalaiset popkappaleet
Toinen (albumi)

Toinen on laulaja-lauluntekijä Petri Munckin toinen studiosalbumi. SonyBMG julkaisi albumin 1. kesäkuuta 2005. Albumi ei menestynyt artistin esikoisalbumin mukaisesti; Toinen nousi Suomen viralliselle albumilistalle vain yhdeksi viikoksi sijalle 40. Albumi oli alun perin tarkoitus julkaista alkuvuodesta 2005 nimellä 02:00, mutta julkaisuaikataulun myöhästyttyä ja Munckin ollessa tyytymätön lopputulokseen, päätettiin albumin nauhoituksia jatkaa. Alkuperäinen albumi 02:00 julkaistiin kuitenkin digitaalisesti vuoden 2005 lopussa nimellä Klo 02.00. Albumilta julkaistiin neljä singleä: ”Totta vai harhaa”, ”Aina toinen”, ”Niin se menee” sekä ”Tivoli”. Singleistä ainoastaan ”Aina toinen” saavutti mainittavaa menestystä nousten neljänneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. == Kappaleet == == Lähteet == Luokka:Vuoden 2005 albumit Luokka:Petri Munckin albumit
Poika varjoiselta kujalta

Poika varjoiselta kujalta () on alun perin italialainen, erittäin suosittu iskelmä, jonka on säveltänyt Giuseppe Fanciulli ja alkuperäiset sanat on tehnyt Nicola Salerno. Suomenkielisen tekstin siihen teki Sauvo Puhtila. Kappaleen levyttivät ensimmäisenä suomeksi Seija Lampila ja Olavi Virta vuonna 1957. Samana vuonna se ilmestyi myös Metrotyttöjen, Sing Song Sistersin ja Maynie Sirénin laulamina versioina. Sittemmin kappaleen ovat suomeksi levyttäneet mm. Paula Koivuniemi, Tapani Kansa, Kivikasvot, Erkki Junkkarinen ja useat muut. ==Lähteet== luokka:Italialaiset musiikkikappaleet luokka:Vuoden 1957 kappaleet Luokka:Suomalaiset käännöskappaleet
Country Sisters

Country Sisters on 1970-luvulla perustettu tšekkiläinen yhtye, jonka tyylilaji on countrypop. Ensimmäiset kymmenen vuottaan yhtye toimi täysin amatööripohjalta nimellä Jizerská protěž. Yhtye on ensimmäinen eurooppalainen country-yhtye, jonka kaikki jäsenet ovat naisia. Nykyisessä kokoonpanossaan yhtye on esiintynyt vuodesta 2004. Ensimmäisen levynsä yhtye julkaisi vasta vuonna 1989. Kaukaisimmat kiertueensa yhtye on tehnyt Australiassa ja Kanadassa. Kaikkiaan yhtye on esiintynyt 16 maassa, lähinnä manner-Euroopassa. ==Levytykset== * White Line - 1989 * All the Gold in California - 1991 * Live in Zürich - 1993 * Heart of The Matter - 1995 * One More Time - 1997 * Country Sisters Live - 1999 * You Can Make Me Happy - 2002 * The Best of - 2004 * Canada Tour - 2006 * Dare to Go Bare - 2007 * Hot Ride - 2010 == Aiheesta muualla == * Yhtyeen kotisivut Luokka:Tšekkiläiset yhtyeet
Doin’ the Best That I Can

Doin’ the Best That I Can (Remix) on yhdysvaltalaisen soullaulaja Bettye LaVetten single vuodelta 1978. Single on ns. maksisingle eli se on tehty albumikokoon 12". Tuottajat ovat Eric Matthew ja Cory Robbins yhtiöstä Our First Production Company. Matthew on toiminut myös sovittajana. Miksauksen on tehnyt Walter Gibbons. Rumpuja soittaa Gary. Levy-yhtiö on Atlantic Recordsiin kuuluva West End Records ja singlen kaupallinen tunnus on WES 12113. Singlejä on valmistettu myös UK:ssa tunnuksella LV 9. Samassa sarjassa on julkaistu muun muassa Norma Jeanin single Saturday (Remix). == Kappaleet == ;A-puoli # ;B-puoli # * == Lähteet == * Bettye LaVette s. Doin’ the Best That I Can (Remix) (Atlantic Records / West End Records WES 12113 / UK-painos LV 9) 1978 Luokka:Yhdysvaltalaiset soulkappaleet Luokka:Vuoden 1978 kappaleet
Ubisoft Connect

Ubisoft Connect (aiemmalta nimeltään Uplay) on ranskalaisen Ubisoft Entertainment Sweden AB:n kehittämä ja julkaisema digitaalinen pelien kauppa- ja jakelupalvelu, joka on saatavilla PC:lle, PlayStation 4:lle, Xbox One:lle, Wii U:lle, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, iOS:lle sekä Android:ille. Ubisoft Connectia pidetään usein Steamin ja Originin kilpailijana. Ubisoft Connect sisältää yksinomaan Ubisoftin pelejä. == Ominaisuudet == Ubisoft Connectin pelaajat voivat pelata muiden kanssa ja ansaita palkintoja saavutuksien avulla. Ubisoftin toimitusjohtaja Yves Guillemot toteaa, että "mitä enemmän pelaat, sitä enemmän voit saada ilmaisia esineitä". Jokaisessa Ubisoft Connect -pelissä on neljä toimintoa, jotka voidaan toteuttaa ansaiten pelaajalle Ubisoft Connect -pisteitä. Jokainen toiminto tarjoaa pelaajalle joko 5, 10, 15, 20, 30 tai 40 pistettä, joita voi käyttää peliin littyvien asioiden avaamisessa. Pisteet eivät ole sidottuja tiettyyn peliin, joten mistä tahansa pelistä avattuja pisteitä voi käyttää missä tahansa Ubisoft Connect -palvelun pelissä. == Ohjelma == Ubisoft Connect julkaistiin 3. heinäkuuta 2012 korvaten Ubisoft Game Launcherin. Työpöytäversio muodostaa yhdistää Ubisoft Connect Units -pisteet sekä palkinnot, ja yhdistää pelaajan profiilin eri alustoilla (konsolit, Facebook, PC, ja mobiili). http://kotaku.com/5935427/ubisoft- launches-their-own-pc-gaming-client-and-is-selling-some-games-for-1-to-get- you-to-try-it Se on samanlainen Valven Steamin ja EA:n Origin ohelmien kanssa joiden toimintaperjaate on sama. Saadakseen Ubisoft Connectin ominaisuudet, tarvitsee pelaajan luoda Ubisoft Connect -tili. === Rootkit väitteet === Heinäkuussa 2012 Tavis Ormandy, Tietoturva insinööri Googlella väitti, että "Uplay" DRM on rootkit ja aiheuttaa vakavan turvallisuusriskin. Ohjelmisto asentaa selainlaajennuksen, joka mahdollistaa pääsyn järjestelmään. Ormandy on kirjoittanut proof-of-concept koodin haavoittuvuudelle. Haavoittuvuus korjattiin versiossa 2.0.4.http://forums.ubi.com/showthread.php/699940-Uplay- PC-Patch-2-0-4-Security-fix-Forums == Lähteet == Luokka:Verkkopelipalvelut Luokka:Digitaalinen jakelu Luokka:Ubisoft Luokka:Vuoden 2012 ohjelmistot
Pierre Gassmann

Pierre Gassmann (15. syyskuuta 1913 Breslau, Saksa – 5. heinäkuuta 2004 Pariisi, RanskaPierre Gassmann, Wissen-digital.de, viitattu 2.6.2014) oli saksalainen valokuvaaja ja vedostaja. Hän opiskeli ja työskenteli Berliinissä. Hän muutti 1933 Pariisiin, jossa hän asui sen jälkeen kuolemaansa saakka. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli valokuvaajana ja valokuvalaboranttina Ranskan vastarintaliikkeessä.Berliner Zeitung, viitattu 2.6.2014 Gassmann tutustui Pariisissa muun muassa valokuvaaja Robert Capaan. Hänen ensimmäisiä toimeksiantajiaan valokuvalaboranttina oli Henri Cartier- Bresson aikana, jolloin valokuvaajat vielä yleensä tekivät kuvansa itse. Sodan päätyttyä Gassmann työskenteli valokuvaajana Magnum-kuvatoimistolle, mutta omilla kuvillaan hän ei saanut menestystä. Niinpä hän siirtyi kokonaan laboratoriotyöhön ja perusti Euroopan ensimmäisen valokuvalaboratorion Picton. Hänen maineensa perustuukin juuri maineikkaiden valokuvaajien, esimerkiksi Robert Capan, Henri Cartier-Bressonin ja Man Rayn, kuvien valmistamiseen. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset valokuvaajat Luokka:Ranskalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Picto

Picto (Pictorial Service) on Euroopan ensimmäinen ammattimainen valokuvalaboratorioBnf.fr, viitattu 2.6.2014. Sen perusti 1950 Pierre Gassmann Pariisiin Rué de la Comètelle. Picto valmisti vedoksia monille nimekkäille valokuvaajille, kuten Jacques-Henri Lartiguelle, André Kertészille, Robert Doisneaulle, Martin Munkacsille, Robert Capalle ja Emmanuel Rudnitzkylle, joka tunnetaan paremmin nimellä Man Ray. Harper’s Bazaar hyödynsi laboratoriota eurooppalaisissa toimeksiannoissaan, ja vuosina 1956–1978 Picton valmistamia vedoksia oli runsaasti esillä Photokina-valokuvanäyttelyissä. Picto oli kuvatoimisto Magnumin vakiolaboratorio. Menestyksen ansiosta Picto perusti 1950-luvulla vuokrastudion. Nykyisin Pictolla on 12 sivutoimistoa Ranskassa ja yksi Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa. Toimistoa on vuodesta 2011 johtanut Gassmannin pojanpoika Philippe Gassmann. == Lähteet == == Aiheesta muualla== * Picton kotisivu Luokka:Valokuvausalan yhtiöt
Saksan 7. jalkaväkidivisioona

Saksan 7. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. == Perustaminnen == Wehrkreis VII muodosti 1. lokakuuta 1934 Münchenissä divisioonan peitenimellä Artillerieführer VII, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 7. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 7. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Müncheniin. == Palvelus == Divisioona siirrettiin 1. elokuuta leiriin Slovakiaan, jossa suoritettiin liikekannallepano 26. elokuuta 1939. Divisioona kuului etelän armeijaryhmän 14. armeijan XVII armeijakuntaan. Se ylitti armeijakunnan mukana Puolan rajan 1. syyskuuta. Taisteluiden päätyttyä divisioona siirrettiin lokakuussa länteen Reininlaaksoon.Mitcham, Samuel W., s. 44 Divisioona hyökkäsi Ranskaan 10. toukokuuta 1940. Se osallistui muun muassa taisteluihin Britannian siirtoarmeijaa vastaan Belgiassa ja Lillen piiritykseen. Divisioona siirrettiin Dunkerquen evakuoinnin päätyttyä reserviksi eikä osallistunut enää taisteluihin operaatio punaisessa. Divisioonan rykmentit luovuttivat joulukuussa kukin pataljoonan muodostettavaan 97. jalkaväkidivisioonaan. Divisioona oli miehitysjoukkona Pohjois-Ranskassa, kunnes se siirrettiin huhtikuussa 1941 Saksan kenraalikuvernementiksi muuttuneeseen Puolaan. Divisioonaan liitettiin eversti Roger Labonnen komentama jalkaväkirykmentti 638, joka koostui Ranskan muukalaislegioonan vapaaehtoisista. Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 keskustan armeijaryhmän mukana Neuvostoliiton rajan. Se osallistui Mogilewin piiritykseen Dneprin varrella, Bialystok-Minskin, Smolenskin ja Vjazman taisteluihin. Se osallistui operaatio Taifuunissa viimeiseen rynnistykseen kohti Moskovaa. Puna-armeijan talvihyökkäyksen alkaessa divisioona oli Schellkowka-Dorochowon alueella. Divisioona oli vuoden 1942 suhteellisen rauhallisella Gshatskin ja Spas-Demjanskin alueella ja se osallistui Kurskin taisteluun 9. armeijan mukana. Divisioona vältti tuhoutumisen kesän 1944 taisteluissa ja se vetäytyi keskustan armeijaryhmän mukana Bugin ja Narewin taakse syksyllä aina Puolaan asti. Divisioona joutui saarroksiin Helan niemimaalle, jossa se antautui puna-armeijalle lähellä Stutthofia 8. toukokuuta 1945. == Komentajat == Divisioonankomentajina olivatLexikon Der Wehrmacht 7. jalkaväkidivisioona *kenraaliluutnantti Franz Halder 1. lokakuuta 1934 - 12. marraskuuta 1936 *kenraaliluutnantti Otto Hartmann 12. marraskuuta 1936 - 31. heinäkuuta 1939 *kenraalimajuri Eugen Ott 1. elokuuta - 30. syyskuuta 1939 *kenraaliluutnantti Eccard Freiherr von Gablenz 1. joulukuuta 1939 - *kenraalimajuri Hans Jordan 13. joulukuuta 1941 - *kenraaliluutnantti Fritz-Georg von Rappard 1. marraskuuta 1942 - *eversti Carl Andre 2. lokakuuta 1943 - *kenraalimajuri Gustav Gihr 30. marraskuuta 1943 - *kenraaliluutnantti Fritz-Georg von Rappard 8. joulukuuta 1943 - *kenraalimajuri Alois Weber elokuu 1944 - == Lähteet == * === Viitteet === 07
Prefeenihappo

Prefeenihappo eli prefenaatti (C10H10O6) on tyydyttymättömän rengasrakenteen sisältävä dikarboksyylihappo. Yhdiste esiintyy tärkeänä välituotteena aromaattisten aminohappojen fenyylialaniinin ja tyrosiinin biosynteesissä. == Biologinen merkitys == Prefeenihappoa syntetisoivat eliöt muodostavat sitä korismiinihaposta. Reaktio on tyypiltään Claisen-toisiintuminen ja sitä katalysoi korismaattimutaasientsyymi. Prefeenihapon aineenvaihdunta edelleen riippuu eliöstä. Prefenaattidehydrataasi eliminoi prefeenihaposta vettä ja hiilidioksidia muodostaen fenyylipalorypälehappoa, jonka transaminaasit transaminoivat fenyylialaniiniksi. Tyrosiinin esiastetta 2-hydroksifenyylipalorypälehappoa muodostuu sen sijaan prefenaattidehydrogenaasin katalysoimana. Kolmas prefeenihapon aineenvaihduntaa katalysoiva entsyymi on prefenaattiaminotransferaasi, joka muodostaa prefeenihaposta arogeenihappoa, josta voi edelleen muodostua tyrosiinia tai fenyylialaniinia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *DrugBank: Prephenic acid *Human Metabolome Database: Prephenate *Food Component Database (FooDB): Prephenate *Yeast Metabolome Database (YMDB): Prephenate *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Prephenic acid Luokka:Dikarboksyylihapot
Saksan 8. jalkaväkidivisioona

Saksan 8. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioona muutettiin 8. jääkäridivisioonaksi. == Perustaminnen == Wehrkreis III perusti 1. lokakuuta 1934 Oppelnissa divisioonan peitenimellä Artillerieführer III, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 8. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 3. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Neisseen ja se oli Wehrkreis VIII alainen.Lexikon Der Wehrmacht 8. jalkaväkidivisioona Siihen kuuluivat perustettaessa jalkaväkirykmentit 28, 38 ja 84.Mitcham, Samuel W., s. 241 == Palvelus == Divisioona asetettiin liikekannelle elokuussa 1939. Se osallistui Puolan valtaukseen, missä se mursi puolalaisten vastarinnan Ylä- Sleesiassa. Divisioona eteni Krakovaan. Taisteluiden päätyttyä se siirrettiin länteen, missä se osallistui Belgian ja Ranskan valtaukseen. Taisteluiden päätyttyä divisioona jäi miehitystehtäviin Roueniin, kunnes se siirrettiin Itä-Preussiin. Operaatio Barbarossan alkaessa se hyökkäsi 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliittoon. Se kärsi pahoja tappioita etenkin Brjanskin, Vjazman ja Moskovan taisteluissa. Se siirrettiin vuoden 1941 lopulla Ranskaan, jossa siitä muodostettiin 1. joulukuuta 1941 8. kevyt jalkaväkidivisioona. Divisioona menetti jalkaväkirykmentti 28:n. Divisioona palasi itärintamalle alkuvuodesta 1942.Mitcham, Samuel W., s. 241-242 Divisioona muutettiin 30. kesäkuuta 1942 8. jääkäridivisioona. Se taisteli helmikuuhun 1943 saakka Demjanskissa vapautettaessa II armeijakuntaa motista. Se pysyi pohjoisen armeijaryhmän alueella osallistuen taisteluihin aina armeijaryhmän vetäytymiseen saakka. Maaliskuussa 1944 divisioona siirrettiin etelään, jossa se osallistui vetäytymistaisteluihin Ukrainassa, Karpaateilla ja Slovakiassa. Divisioonan jäänteet joutuivat saarroksiin Määrissä huhtikuussa ja ne antautuivat puna-armeijalle toukokuussa 1945.Mitcham, Samuel W., s. 242 == Komentajat == ;8. jalkaväkidivisioonan komentajina olivat *kenraalimajuri Heinrich Höring 1. lokakuuta 1934 - 30. huhtikuuta 1935 *kenraaliluutnantti Rudolf Koch-Erpach 1. toukokuuta 1935 - 25. lokakuuta 1940 *kenraalimajuri Gustav Höhne 25. lokakuuta 1940 - uudelleen nimeämiseen ;8. kevyen jalkaväkidivisioonan komentajina olivatLexikon Der Wehrmacht 8. kevyt jalkaväkidivisioona: *kenraalimajuri Gustav Höhne joulukuu 1941 - kesäkuu 1942 ;8. jääkäridivisioonan komentajina olivatLexikon Der Wehrmacht 8. jääkäridivisioona: *kenraalimajuri Gustav Höhne kesäkuu 1942 *eversti Gerhard Graf von Schwerin 23. heinäkuuta - 12. marraskuuta 1942 *kenraaliluutnantti Friedrick Volckamer von Kirchensittenbach 2. joulukuuta 1942 - *kenraaliluutnantti Christian Philipp 1. lokakuuta 1944 - *eversti Bergener huhtikuu 1945 - == Lähteet == * * === Viitteet === 08
Mikko Katila (professori)

Mikko Katila (12. joulukuuta 1932 Muhos – 31. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, kardiologian ja sisätautien erikoislääkäri. Hän oli sydäninfarktipotilaiden hoidon uranuurtajia Suomessa ja toimi Satakunnan keskussairaalan ylilääkärinä ja viimeksi Satakunnan sairaanhoitopiirin johtajaylilääkärinä.Hs.fi/muistot Katila sai Konrad ReijoWaaran palkinnon 1992 ja hän sai myös professorin arvonimen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kardiologit Luokka:Suomalaiset professorin arvonimen saaneet Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Saksan 9. jalkaväkidivisioona

Saksan 9. jalkaväkidivisioona () oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. == Perustaminnen == Wehrkreis V perusti 1. lokakuuta 1934 Gießenissä divisioonan peitenimellä Infanterieführer V, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 9. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 5. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Gießeniin ja se liitettiin Wehrkreis IX:n alaisuuteen. == Palvelus == Toisen maailmansodan alkaessa divisioona suojasi Saksan länsirajaa Saarin alueella. Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti Luxemburgin ja Belgian rajan 10. toukokuuta 1940 jatkaen etenemistä Ranskaan. 584\. divisioonasta ja 9. divisioonan jäänteistä muodostettiin 9. lokakuuta 1944 9. krenatööridivisioona. Se oli joulukuusta 1944 tammikuuhun 1945 länsirintamalla. Divisioona osallistui maaliskuussa Trierin alueen taisteluihin. Se antautui Yhdysvaltain joukoille toukokuussa. == Komentajat == ;6. jalkaväkidivisioonan komentajatLexikon Der Wehrmacht 9. jalkaväkidivisioona *kenraalimajuri Erich Lüdke 15. kesäkuuta 1935 - 7. maaliskuuta 1936 *kenraaliluutnantti Erwin Osswald 7. maaliskuuta 1936 - 1. joulukuuta 1938 *kenraaliluutnantti Georg von Apell 1. joulukuuta 1938 - 31. heinäkuuta 1940 *kenraaliluutnantti Erwin Vierow 1. elokuuta - 31. joulukuuta 1940 *kenraaliluutnantti Siegmund Freiherr von Schleinitz 1. tammikuuta 1941 - 19. elokuuta 1943 *kenraaliluutnantti Friedrich Hoffmann 20. elokuuta 1943 - toukokuu 1944 *eversti Otto-Hermann Brücker toukokuu 1944 *kenraaliluutnantti Friedrich Hoffmann toukokuu - 16. kesäkuuta 1944 *kenraalimajuri Werner Kolb 16. kesäkuuta - 1. marraskuuta 1944 ;9. kansankrenatööridivisioonan komentajatLexikon der Wehrmacht 9. kansankrenatööridivisioona: *kenraaliluutnantti Werner Kolb 1. marraskuuta 1944 - antautumiseen == Lähteet == * === Viitteet === 09
Lolita Jolie

Lolita Jolie, oikealta nimeltään Claudia Cislek (s. 1990 München) on saksalainen laulaja. Hän laulaa yksinomaan vain ranskan kielellä. ==Elämä== Lolita Jolien kiinnostus ranskan kieltä kohtaan tuli hänen isoisältään, joka on ranskalainen. Hänen perheensä ei ollut kaksikielinen, mutta hän oppi puhumaan ranskaa peruskoulussa ja lukiossa. Hänen ensimmäinen singlensä "Joli Garçon", toi mukanaan suuren menestyksen vuoden 2010 puolivälissä. Ensimmäinen single julkaistiin Lolita-nimen alaisena YouTubessa sekä Future Trance Vol. 53 -levyllä. Kappale julkaistiin myös kansainvälisesti digitaalisesti ladattavana 5. syyskuuta 2010. Vaikka kappaleen musiikkivideolla artistin sanat sisältävät joitakin kielivirheitä, käytetään sitä paljon Ranskassa. Kappaleesta tuli helmikuussa 2011 niin suosittu, että se pääsi Ranskan singlelistalla kahdenkymmenen parhaan joukkoon. Myöhemmin Lolita vaihtoi artistinimensä nimeen Lolita Jolie, koska alkuperäisen nimen epäiltiin aiheuttavan sekaannuksia itävaltalaislaulaja Lolitan kanssa. Kappaleen suuren suosion myötä se uudelleenjulkaistiin CD-versiona saksankielisissä valtioissa helmi–maaliskuussa 2012. 30\. tammikuuta 2012 Lolita julkaisi seuraavan singlen "La première fois", joka oli kaikkien aikojen ensimmäinen saksalaisen artistin musiikkivideo, mikä kuvattiin kokonaan 3D:nä. Lolita julkaisi 20. heinäkuuta 2012 singlen "Non Non Non". Kyseinen kappale julkaistiin Planet Punk Musicin ja EMI:n sopimuksen alaisena. ==Diskografia== Singlet # Joli Garçon (2010) # La première fois (2012) # Non Non Non (2012) # Moi Lolita, I wanna dance with you (2013) # Bonjour Madame (2015) Vierailevana artistina # Bacefook - Mon Chéri (2014) ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Who’s Afraid of Love?

Who’s Afraid of Love? on laulaja-lauluntekijä Jo Angelin esikoisalbumi. Texicalli julkaisi sen 19. toukokuuta 2010. Albumin on tuottanut Janne Oinas. Albumi ei sijoittunut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle. Albumin ensimmäinen single ”Still In Love” 16. huhtikuuta 2010. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin artistin YouTube-kanavalla 29. huhtikuuta 2010. Toinen single ”So-Called Love” 21. heinäkuuta 2010. == Kappaleet == == Arvostelut == * Soundi: * V2.fi: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2010 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset popalbumit
Sansone contro il Corsaro Nero

Sansone contro il Corsaro Nero (”Simson vastaan Musta Kaappari”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Peplum-, miekkamies- ja merirosvogenrejä yhdistävän elokuvan on ohjannut Luigi Capuano. Sen pääosaa esittää Sergio Ciani alias Alan Steel. ==Juoni== Lyötyään Mustan Kaapparin merirosvot Simson rakastuu Hermosan kuvernöörin Don Alonzon tyttäreen Rositaan. Kuvernööri ei suostu antamaan tytärtään kalastajan pojalle, ja niinpä Simson palaa kotikyläänsä. Don Rodrigo punoo juonia Don Alonzon pään menoksi ja liittoutuu Mustan Kaapparin kanssa. Simson pelastaa kuvernöörin, paljastaa Don Rodrigon juonet, voittaa merirosvot ja saa Rositansa. ==Näyttelijät== ==Tuotanto== Sansone contro il Corsaro Nero on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Ulkokuvissa erottuvat Tor Caldaran maisemat. Elokuva on Fortunato Misianon Romana Filmille tyypillinen tusinaseikkailu, jossa peplumia edustaa vain Simsoniksi kutsuttu lihaksikas sankari. Eräissä kieliversioissa sankarin nimenä on Herkules. == DVD-julkaisut == Yhdysvaltalainen Retromedia on julkaissut elokuvan laadultaan tyydyttävän tv-version Reg Parkin La sfida dei gigantin kylkiäisenä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset historialliset seikkailuelokuvat Luokka:Vuoden 1964 italialaiset elokuvat Luokka:Merirosvoelokuvat
Alfonso Brescia

Alfonso Brescia (6. tammikuuta 1930 Rooma – 5. kesäkuuta 2001 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Al Bradley. Brescia syntyi elokuvatuottajan perheeseen ja aloitti uransa apuohjaajana ja tuottajana. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli La rivolta dei pretoriani vuonna 1964. Kolmekymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Brescia ohjasi 51 eri lajityyppejä edustavaa viihde-elokuvaa. Taiteelliselta tasoltaan ne ovat hyvin vaatimattomia. Ohjaaja muistetaan erityisesti 1970-luvun lopulla tehdyistä Tähtien sota -jäljitelmistä. Hänen viimeinen elokuvansa oli Club Vacanze vuonna 1995. ==Elokuvia== * La rivolta dei pretoriani, 1964 * I due gladiatori, 1964 * Il conquistatore di Atlantide, 1965 * Poppea – Rooman huora, 1972 * Anno zero - Guerra nello spazio, 1977 * La guerra dei robot, 1978 * Battaglie negli spazi stellari, 1978 * Matka tuntemattomaan, 1979 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Electronic Earth

Electronic Earth on englantilaisen muusikon Labrinthin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 2. huhtikuuta 2012. Albumilta julkaistiin yhteensä kuusi singleä, joista parhaiten menestyi Emeli Sandén kanssa levytetty "Beneath Your Beautiful", sijoittuen Britannian singlelistalla ensimmäiselle sijalle. Albumilistalla Electronic Earth sijoittui toiseksi. == Kappaleet == == Arvostelut == * 4Music: 4Music * The Guardian: The Guardian * The Independent: The Independent ==Listasijoitukset== Lista (2012) Korkein sijoitus Australia 38 Irlanti 19 Iso-Britannia 2 Skotlanti 6 == Lähteet == Luokka:Brittiläiset elektronisen musiikin albumit Luokka:Brittiläiset hip hop -albumit Luokka:Brittiläiset R&B-albumit; Luokka:Vuoden 2012 esikoisalbumit
The Common Linnets (albumi)

The Common Linnets on alankomaalaisen The Common Linnets -duon esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2014. . Kappale ”Calm After the Storm” oli Alankomaiden edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2014. Albumi myi platinaa Alankomaissa. == Kappaleet == == Listasijoitukset == Lista (2014) Paras sijoitus Alankomaiden albumilista (MegaCharts) 1 Belgian albumilista (Ultratop Flanderi) 12 Belgian albumilista (Ultratop Vallonia) 52 Britannian albumilista (OCC) 40 Espanjan albumilista (PROMUSICAE) 42 Irlannin albumilista (IRMA) 45 Itävallan albumilista (Ö3 Austria) 8 Saksan albumilista (Media Control) 11 Sveitsin albumilista (Swiss Music Charts) 8 Tanskan albumilista (Tracklisten) 12 == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset popalbumit Luokka:Vuoden 2014 esikoisalbumit
Romana Film

Romana Film oli vuonna 1946 perustettu italialainen elokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiö. Yhtiön perusti Messinasta vuonna 1919 Roomaan muuttanut Fortunato Misiano, joka oli aikaisemmin työskennellyt elokuva-alalla avustajana, apuohjaajana ja tuotantopäällkkönä. Hän toimi myös SIDEN Film -jakeluyhtiön johtajana. Romana Film tuotti noin sata viihde-elokuvaa, joiden tyylilajit vaihtelivat sentimentaalisista napolilaisdraamoista miekkamieselokuviin, peplumiin ja vakoilujännäreihin. Viimeinen yhtiön tuottama elokuva oli vuonna 1969 valmistunut Zorro marchese di Navarra. Fortunato Misianon kuoltua jakelutoimintaa jatkoi hänen poikansa Franco Misiano. Luokka:Italialaiset elokuvayhtiöt