EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Johann Bernoulli

Johann Bernoulli (myös Jean ja John, 27. heinäkuuta 1667 – 1. tammikuuta 1748) oli sveitsiläinen matemaatikko, joka kuului tunnettuun matemaatikkojen sukuun. Hän kehitti differentiaalilaskentaa ja löysi ratkaisun katenoidikäyrälle. Bernoulli opiskeli Baselin yliopistossa lääketiedettä, lähti sitten Geneveen ja myöhemmin Pariisiin, jonka matemaatikkopiireissä hän tutustui Guillaume de l’Hôpitaliin. L’Hôpital ihaili Bernoullia, joka ymmärsi Leibnizin kehittämiä laskentamenetelmiä, ja palkkasi Bernoullin opettamaan itseään. Opetus jatkui myöhemmin kirjeenvaihdon muodossa. L'Hôpital julkaisi myöhemmin matematiikan oppikirjoja, ja häneen nimiinsä kirjattu L’Hôpitalin sääntö on itse asiassa Bernoullin kehittämä – asia, joka harmitti Bernoullia suuresti. Vuonna 1695 Bernoulli sai professorin viran Hollannissa Groningenin yliopistossa. Hänen poikansa, joista tuli myös matemaatikkoja, syntyivät siellä. Hollannin vuosinaan Johann Bernoulli joutui kiistoihin veljensä Jacob Bernoullin kanssa, sekaantui Leibnizin ja Newtonin väliseen erimielisyyteen, oli syytettynä uskonnollisesta harhaoppisuudesta ja menetti tyttärensä taudeille. Johann Bernoulli muutti perheineen takaisin Sveitsiin, missä hän sai tuberkuloosiin menehtyneen veljensä viran Baselin yliopistossa. Hän oli arvostettu tiedemies, monet yliopistot yrittivät houkutella häntä professorikseen, ja hänestä tuli Pariisin, Berliinin, Lontoon, Pietarin ja Bolognan tiedeakatemioiden jäsen. Hänen hautakivessään lukee "Oman aikansa Arkhimedes". Bernoulli oli kuuluisan sveitsiläisen matemaatikon Leonhard Eulerin opettaja Baselin yliopistossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Bernoulli, Johann (1667–1748), ScienceWorld.com Luokka:Sveitsiläiset matemaatikot Luokka:Ranskan tiedeakatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1667 syntyneet Luokka:Vuonna 1748 kuolleet
Keuruun soittajapojat

Keuruun Soittajapojat on keuruulainen puhallinorkesteri, jonka juuret johtavat vuoteen 1952. Orkesterin perusti opettaja Erkki Haapamäki (1918-1989), joka toimi sen johdossa 30 vuoden ajan vuoteen 1982 saakka. Perustamisen aikoihin alkupääomaksi saatiin Keuruun Pohjoislahden Maamiesseuran lahjoittamat soittimet, joiden varassa voitiin aloittaa kahdeksanhenkisellä soittokunnalla. Musiikin harrastus vahvistui entisestään, kun Keuruun työväenyhdistys lahjoitti omistamansa soittimet soittokunnalle. Soittajien määrä oli kasvanut jo kahdeksaantoista. Vuosien saatossa orkesteritoiminta on tarjonnut harrastuksen useille sadoille nuorille, joista moni on myöhemmin hakeutunut Erkki Haapamäen esimerkin mukaisesti musiikin tai opetusalan ammattilaisiksi. ==Toiminta== Toiminnan laajentuessa perustettiin kaksi orkesteritasoa: A-orkesteri kokeneemmille soittajille ja B-orkesteri, joka tarjoaa harjoittelu- ja esiintymismahdollisuuden aloitteleville muusikoille. Koulutusjärjestelmässä kokeneet soittajat antavat yksityisopetusta aloittelijoille. Soittajapoikien jäsenillä on ollut mahdollisuus opiskella musiikkia myös Partaharjun, Sulasolin ja Soittajapoikien omilla musiikkileireillä. Keuruun Soittajapojat on perinteisesti ollut vakioesiintyjä paikallisissa tapahtumissa, kuten kansallisten juhlapyhien juhlallisuuksissa, vappumatineoissa sekä varuskunnan ja paikallisten yhdistysten juhlatilaisuuksissa. ==Esiintymismatkat ulkomaille== * Ruotsi 1961 * Saksa 1973 * Puola 1974 * Ruotsi 1975 * Tanska 1979 * Ruotsi, Tanska, Saksa 1981 * Tšekkoslovakia 1983 * Sveitsi 1985 * Saksa 1987 * Ruotsi, Saksa, Alankomaat 1989 * Norja 1994 * Tanska 1996 ==Osallistumiset kilpailuihin ja tapahtumiin== * 1960 Pori, Koulun suurjuhlat * 1964 Oulu, Koulun suurjuhlat * 1968 Tampere, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma * 1972 Jyväskylä, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma * 1975 Kuopio, Kuopio tanssii ja soi valtakunnallinen puhallinorkesterikilpailu * 1980 Tampere, opetusministeriön järjestämä taidetapahtuma * 1984 Lahti, valtakunnallinen Nuorison taidetapahtuma ==Levytykset== * 1981 Puhallinmusiikkia Keuruulta Luokka:Keuruu Luokka:Suomalaiset puhallinorkesterit
Riisi (täsmennyssivu)

Riisi voi viitata seuraaviin asioihin: * riisi eli viljariisi (Oryza sativa), viljakasvi * riisit eli aitoriisit (Oryza), heinäkasvisuku * riisi, 500 arkkia paperia * riisitauti
Kalervo Loimu

Vilho Jalo Kalervo Loimu, vuoteen 1906 Lindberg (24. toukokuuta 1906 Asikkala – 26. toukokuuta 1975 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 158.Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 491-492 (Viitattu 12.11.2018) Kalervo Loimun vanhemmat olivat kauppamatkustaja Robert Emil Lindberg ja Matilda Kiikka ja puoliso vuodesta 1941 Evi Pahlman. Loimu tuli ylioppilaaksi 1926, oli varusmiehenä Kajaanin Sissipataljoonassa 1926–1927, suoritti Reserviupseerikoulun 1927 ja valmistui Kadettikoulusta 1929. Hän toimi Tampereen Rykmentin nuorempana upseerina 1929–1930 ja Reserviupseerikoulun opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 1930–1939. Talvisodassa Loimu oli Päämajan huolto-osastossa toimistoesiupseeri ja Osasto Pajarin esikuntapäällikkö. Jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 53:n komentajana toiminut Loimu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä everstiluutnantti. Loimu jatkoi sotilasuralla vielä sotien jälkeen, hän erosi vakinaisesta palveluksesta 2. divisioonan esikunnan osastopäällikkönä 11. toukokuuta 1953. Erottuaan palveluksesta hän työskenteli vakuutusyhtiön osastopäällikkönä.Hurmerinta–Viitanen 1994, s. 217. Loimu on haudattu Honkanummen hautausmaalle, (kortteli 21, linja 27, hauta 395). == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka: Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Toivo Ilomäki

Toivo Osmo Ilomäki (25. elokuuta 1917 Sääksmäki – 4. maaliskuuta 1965 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 155. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa (24. TykK) panssarintorjuntatykin ampujana toiminut Ilomäki nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali.Hurmerinta 2008 s. 87 Hän on ainoa sotilas, joka on saanut kaikki viisi panssarintuhoojan merkkiä eli leveän kuviollisen nauhan ja neljä kapeaa kuviotonta nauhaa yli viidentoista panssarivaunun tai rynnäkkötykin tuhoamisesta. Kokonaissaldo on 21 panssariajoneuvoa, joista 17 yhdessä taistelussa. Jo aiemmin hän osoitti tarkkuutensa yksittäisten pistemaalien tuhoajana, mutta varsinaisiin oikeuksiin hänen tarkkuutensa pääsi vasta kesällä 1944, kun hän sai aseekseen saksalaisen 75 K/40 -panssarintorjuntatykin siihen asti käyttämänsä venäläisen 45 mm sotasaalistykin tilalle.Karhunen 1972 s. 381–384 Kirjailija Mauri Sariola kertoo kirjassaan Näin tekivät ritarit, että Ilomäki oli aluksi vain ammusten kantaja, koska alkuperäinen tykin ampuja oli mustasukkainen tehtävästään. Laukaukset menivät kuitenkin mihin sattuivat, ja se suututti Ilomäkeä, koska kyseinen tykki oli venäläinen 45-millinen, jonka ammusten sytyttimet saattoi herkistää äärimmilleen - siis äärimmäisen tehokas kohdalleen osuessaan. Ammukset menivät aina vain roimasti ohi, kunnes lopulta joukkueenjohtaja, luutnantti ja myöhemmin myös Mannerheim-ristin ritari Esko Kausti hermostui ja vaihtoi miestä tykin takana. Ilomäki osui ensimmäisellä laukauksella siihen, mihin oli luvannut, jolloin Kausti totesi ehdottomaan sävyyn: Ja luottamus osoittautui oikeaksiMauri Sariola: Näin tekivät ritarit, luku Nähty on Ritari Ilomäen 75 K/40 -tykki putkeen maalattuine voitonmerkkeineen on nykyisin Parolan Panssarimuseossa. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Toivo Kirppu

Toivo Kirppu (2. huhtikuuta 1920 Säkkijärvi – 25. joulukuuta 1986 Vihti) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 154. Konekivääriryhmän johtajana Jalkaväkirykmentti 2:ssa (8./JR 2) toiminut Kirppu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä alikersantti.Hurmerinta 2008 s. 109 Sotien jälkeen Kirppu toimi maanviljelijänä kotitilallaan Ylämaalla sekä talonmiehenä Uudenmaan maamieskoulussa ja Vihdin kotiteollisuuskoulussa.Hurmerinta 2008 s. 110 ”Ylipäällikkö on pvm:llä 2.10.44 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Toivo Kirpun. Alikersantti Kirppu on koko sodan ajan toiminut konekiväärimiehenä osoittautuen häikäilemättömän rohkeaksi ja reipasotteiseksi taistelijaksi. Sodan alkuvaiheissa hän kunnostautui erikoisesti vapaaehtoisena partiomiehenä. Vihollisen kesäkuussa -44 aloittamaa suurhyökkäystä torjuttaessa ansioitui alikersantti Kirppu varsinkin Kinkijevan ja Nurmoilan taisteluissa pysäyttäen ryhmineen ylivoimaisen vihollisen monet hyökkäykset. Myöskin Viteleenjoen viivytystaisteluissa hän osoitti erikoista rohkeutta taistellen yksin konekivääreineen vihollisen jo saartaessa tukikohdan taakse. Joukkojemme murtautuessa ulos piti alikersantti Kirppu edestäpäin hyökkäävän vihollisen loitolla, kunnes toiset pääsivät irti ja murtautui sitten konepistoolin avulla vihollisketjun läpi palaten 1½ vuorokautta metsissä seikkailtuaan omien puolelle. Saatuaan ryhmänsä jälleen koolle hän jälleen kunnostautui Tulemajoen taisteluissa torjuen ryhmineen neljä joenylitysyritystä, jotka vihollinen teki useita veneitä ja polkusiltoja käyttäen.” == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Arvo Veikkanen

Arvo Emanuel Veikkanen (11. heinäkuuta 1919 Luumäki – 3. toukokuuta 1999 Luumäki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 153. Jalkaväkirykmentti 2:ssa panssarintorjuntatykkijoukkueen varajohtajana toiminut Veikkanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä ylikersantti.Hurmerinta 2008 s. 285 Nimitysperusteluihin on merkitty erityismainintana Veikkasen Sammatuksen taistelussa henkilökohtaisesti suorittama kolmen venäläisen panssarivaunun tuhoaminen. Hurmerinta 2008 s. 286 Sotien jälkeen Veikkanen jatkoi maanviljelijän ammatissaan vuoteen 1952 asti, jonka jälkeen hän toimi Elimäen kunnan rakennusmestarina sekä myöhemmin Kymen tie- ja vesirakennuspiirin työmaapäällikkönä. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Tauno Paronen

Tauno Ilmari Paronen (23. syyskuuta 1912 Viipuri – 3. helmikuuta 1998 Kotka) oli metsänhoitaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 151. Parosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Paronen ja Edla Katariina Jantunen ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Helvi Helena Saarilahti. Paronen tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1932, suoritti metsänhoitotutkinnon 1938 ja virkatutkinnon 1939. Paronen toimi Haapa Oy:n metsänhoitajana 1939-1944, Joensuun työvoimapiirin metsätyömaatarkastajana ja liikennepiirin kuljetuspäällikkönä vuoden 1945 alusta ja Pohjois-Karjalan hankintapiirin päällikkönä saman vuoden kesästä. Paronen suoritti asevelvollisuutensa 1932-1933 jalkaväessä, reservin vänrikiksi hänet ylennettiin 1934, luutnantiksi 1940 ja kapteeniksi 1941. Talviosodassa Paronen toimi konekiväärijoukkueen ja partio-osaston johtajana ja jatkosodassa konekivääri- ja kiväärikomppanian päällikkönä ja pataljoonan komentajana. Paronen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. elokuuta 1944.Hurmerinta 2008, s. 213 Metsäneuvoksen arvonimen Paronen sai vuonna 1974. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka: Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Martti Nurmi

Martti August Nurmi (10. helmikuuta 1912 Kalvola – 4. syyskuuta 1985 Kalvola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 150. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa panssarintorjuntatykkijoukkueen varajohtajana toiminut Nurmi nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 23. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä ylikersantti. Sotien jälkeen Nurmi työskenteli omistamassaan kiviveistämössä.Hurmerinta; Viitanen 1994 s. 293 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Toivo Honkaniemi

Toivo Nikolai Honkaniemi (7. kesäkuuta 1908 Alahärmä – 14. tammikuuta 1995 Lahti) oli Mannerheim-ristin ritari numero 149. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 20. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.Hurmerinta, Viitanen 2004: 92. Honkaniemi on haudattu Lahteen, Levon hautausmaalle http://www.mannerheim-ristinritarit.fi/ritarit?xmid=26. ==Lähteet== * Hurmerinta, Ilmari ja Viitanen, Jukka: Suomen puolesta, Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945, Gummerus: Jyväskylä 2004 ISBN 951-20-6224-0. ===Viitteet=== Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Ville Väisänen (sotilas)

Ville Väisänen (17. helmikuuta 1918 Sonkajärvi – 28. kesäkuuta 1944 Tali) oli Mannerheim-ristin ritari numero 145. Rajajääkäripataljoona 2:ssa panssarintorjuntakiväärimiehenä palvellut korpraali (ylennetty korpraaliksi 18.9.1941) Väisänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 12. heinäkuuta 1944.Hurmerinta 2008 s. 302 == Perhe== Ville Väisänen (MR 2, VM 2) syntyi Sonkajärvellä ja kävi neljä luokkaa kansakoulua. Hänen vanhempansa olivat maatyömies, teurastaja Juho Väisänen ja Anna Maria Martikainen. Isän kuoltua Väisänen kierteli huutolaispoikana Vänninmäen kylän taloissa, viimeksi Kotalehdossa. Vänninmäen kyläkirjassa kerrotaan Väisäsen käyneen kansakoulua hyvällä menestyksellä. Sodassa kuolivat myös hänen isoveljensä sotilassairaalassa ja pikkuveljensä tarkka-ampujan luotiin.Ville Väisänen, 26 Iltasanomat 28.6.2016 ==Taistelupaikat== Tyrjä, Elisenvaara, Kurkijoki, Salmenkaita, Muolaa, Kivennapa, Valkeasaari, Lempaala, Tali. ==Mannerheim- ristin ritari== Mannerheim-ristin nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Väisäsen tuhonneen jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana panssarintorjuntakiväärillä panssarivaunun ja edelleen asemasodan aikana useita vihollispesäkkeitä ja panssarintorjuntatykkejä. Lisäksi mainitaan erityisesti Väisäsen Talin–Ihantalan taistelussa tuhoamat kahdeksan vihollispanssarivaunua.Hurmerinta 2008 s. 302–303 Väisänen katosi Talin–Ihantalan taistelussa 28. kesäkuuta 1944, hän mahdollisesti räjähti kuoliaaksi panssarinyrkkikasaan osuneesta osumasta. Hänet on siunattu kentälle jääneenä Kemin sankarihautaan. ==Fiktiossa== Åke Lindmanin elokuvassa Tali- Ihantala 1944 näyttelijä Markku Hyvösen esittämä korpraali Väisänen tuhoaa kaksi neuvostoliittolaista T-34-panssaria saksalaisilla panssarinyrkeillä. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet Luokka:Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Veikko Toivio

Veikko Eerikki Toivio (12. tammikuuta 1914 Metsäpirtti – 8. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 143. Pataljoonankomentajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä toiminut Toivio nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Toivio toimi Edvin Laineen Tuntematon sotilas -filmatisoinnin sotilasasiantuntijana.Hurmerinta 2008 s. 270 Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim- ristin ritarit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Heikki Kärpänen

Heikki Kärpänen (13. marraskuuta 1914 Parikkala – 29. joulukuuta 1963 Parikkala) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 141. Nimityshetkellä Ryhmänjohtajana Erillispataljoona 12:ssa toiminut Kärpänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. 1941–1942 Kärpänen palveli Jalkaväkirykmentti 28:ssa konepistoolimiehenä ja 1942–1943 ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä. Kärpänen haavoittui jatkosodassa kahdesti heinäkuussa 1942 Lampijärvellä ja marraskuussa 1943 Ohdassa Sotilasarvoltaan hän oli alikersantti. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa suuri henkilökohtainen rohkeus sekä kunnostautuminen lukuisissa partiotaisteluissa.Hurmerinta 2008 s. 137http://www.mannerheim- ristinritarit.fi/ritarit?xmid=68 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Asser Puolamäki

Asser Ensio Puolamäki (9. kesäkuuta 1918 Kuhmoinen – 15. heinäkuuta 1944 Nietjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 148. Ritarin arvon hän sai 18. heinäkuuta 1944, kaaduttuaan kolme päivää aiemmin taistelussa. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä ja sotilasarvoltaan ylikersantti.Hurmerinta 2008 s. 225 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet Luokka:Suomalaiset toisessa maailmansodassa kaatuneet
Eino Kiiveri

Eino Kiiveri (3. maaliskuuta 1923 Parikkala – 15. heinäkuuta 1993 Punkaharju) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 140. Ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä toiminut Kiiveri nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali.Hurmerinta 2008 s. 107 Kiiveri osallistui ryhmänsä kaikkiin partioihin ja pataljoonansa iskujoukkoon. Hän muun muassa kulki puoli tuntia vihollisasemissa korsuja tuhoten ja kranaattiensa loputtua jatkoi etsimillään viholliskranaateilla. Kiiveri raivasi yksin tiensä vihollistukikohtaan, tuhosi vartiomiehen ja palasi viholliskonekivääri mukanaan omalle puolelle. Puolustusvaiheessa Kiiveri nouti vihollisen asemista patruunatäydennystä.Hurmerinta 2008 s. 108 Sodan jälkeen Kiiveri toimi yksityisyrittäjänä rakennusalalla. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Mannerheim-ristin ritarit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Sofia Boutella

Sofia Boutella (s. 3. huhtikuuta 1982 Bab El Oued) on Algeriassa syntynyt ranskalainen hip-hop-tanssija, malli ja näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Niken mainoksissa. Hänen isänsä on säveltäjä ja koreografi Safy Boutella. Boutella on näytellyt muun muassa elokuvissa Kingsman: Salainen palvelu (2015), Star Trek Beyond (2016), Atomic Blonde (2017), The Mummy (2017) ja Climax (2018). == Elämäkerta == Boutella syntyi Algeriassa, josta hän muutti 10 vuoden ikäisenä perheensä kanssa Ranskaan. Ennen muuttamista hän oli aloittanut tanssin opiskelun. Heti Ranskaan muutettuaan hän aloitti GRS- tanssin opiskelun. Myöhemmin hän vaihtoi tanssityylin hip-hopiin. Hänet "löysi" Blanca Li, tunnettu koreografi, joka työskenteli muun muassa Daft Punkin kanssa. Sittemmin hän teki erilaisia rooleja elokuviin ja televisiosarjoihin, kuten "Sous le soleil" ja "Les Cordier, juge et flic". Sofia tanssi myös Vagabond Crewn rinnalla, oli mukana luomuksessa nimeltä "Chienne de vie" ja Aphrodite-ryhmässä, jonka oli perustanut Vagabond Crewn Momo. Nike teki hänestä mainoskasvonsa tarkoituksenaan saada julkisuuskuvaansa lisää hip-hoppia ja naisellisuutta, mikä tarjosi hänelle tilaisuuden tehdä yhteisytyötä koreografi Jamie Kingin kanssa. Sittemmin hän on tehnyt töitä monien tähtien kanssa kuten Madonna, Jamiroquai ja Rihanna. Hän osallistui Madonnan The Confessions Tour -kiertueelle vuonna 2005 ja "Sweet and sticky" -kiertueelle vuosina 2008-2009. == Musiikkivideoita == *Axwell - Feel the vibe *Madonna - Hung up ja Sorry *Michael Jackson - Hollywood Tonight. == Lähteet == Luokka:Algerialaiset henkilöt Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Ranskalaiset tanssijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Internalismi ja eksternalismi (tietoteoria)

Internalismi ja eksternalismi ovat tietoteoriassa uskomusten oikeutusteorioihin liittyviä näkökantoja. Internalismin mukaan kaikki mitä tarvitaan uskomuksen oikeutukseen on suoraan tietoisuuden saatavilla. Internalismin mukaan siis uskomuksen oikeuttavat tekijät ovat joko toisia uskomuksia tai erilaisia kokemuksia. Eksternalismin mukaan uskomusten oikeutukseen vaikuttavat puolestaan vain tietoisuuden ulkopuoliset (external) seikat. Internalistisia oikeutusteorioita ovat ennen kaikkea fundamentalismi, jonka mukaan on olemassa perususkomuksia, joista muut uskomukset riippuvat ja jotka oikeuttavat muut uskomukset, sekä koherentismi, jonka mukaan uskomukset ovat oikeutettuja, jos ne sopivat yhteen muiden uskomusten kanssa. Eräs eksternalistinen oikeutusteoria on puolestaan reliabilismi, jonka mukaan uskomukset oikeuttaa tiedon tuottavan prosessin luotettavuus. Eräs suosituimmista internalismia puoltavista perusteluista perustuu havaintoon siitä, että jos kuvittelemme ihmissubjekteja, jotka olisi kokonaan irrotettu ympäristöstään (esimerkiksi pahan kartesiolaisen demonin kaltaisen olennon toiminnan seurauksena), emme kuitenkaan ajattele, että nämä ihmiset lakkaisivat olemasta rationaalisia sen suhteen, ottavatko he havaitsemansa asiat sellaisina kuin ne ilmenevät. Tämä uuden pahan demonin argumentti internalismin puolesta (ja eksternalismia vastaan), jonka on ensimmäisenä esittänyt Stewart Cohen, perustuu siihen, että meidän kaltaisemme ihmisyksilöt ovat yhtä oikeutettuja uskomuksissaan kuin mekin uskoessamme mitä uskomme. Koska ajatuskokeeseen kuuluu, että näiden ihmisten uskomukset eivät ole luotettavien mekanismien tuottamia tai havaintokokemuksen takaamia, väite siitä, että uskomustemme oikeutus perustuisi tällaisiin asioihin, vaikuttaa kokevan haasteen. Eksternalistit ovat tarjonneet ongelmaan useita vastauksia, mutta tietoteoreetikot eivät ole yksimielisiä siitä, ovatko vastaukset olleet onnistuneita.Cohen, 1984; Sosa, 1991 ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Cohen, Stewart (1984) "Justification and Truth", Philosophical Studies 46, pp. 279-296. * Sosa, Ernest (1991) "Reliabilism and Intellectual Virtue," in E. Sosa, Knowledge In Perspective, Cambridge Press, pp. 131-145. Luokka:Tietoteoria
Ettore Scola

Ettore Scola (10. toukokuuta 1931 Trevico – 19. tammikuuta 2016 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Scola debytoi käsikirjoittajana vuonna 1953 ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1964. Mehän rakastimme toisiamme niin paljon (C’eravamo tanto amati) oli vuonna 1974 huomattava kansainvälinen menestys. Elokuvan Tanssit (Le bal) ohjaus toi Scolalle vuonna 1984 sekä César-palkinnon että Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun. Muihin tunnettuihin Scolan elokuviin kuuluu Kohtaaminen Roomassa (Una giornata particolare, 1977). Scola voitti Golden Globen vuonna 1978. Lisäksi muutamat hänen elokuvistaan olivat ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Scola palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla, ja hän oli useaan otteeseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Scola jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka. Hän kuoli 84-vuotiaana roomalaisessa sairaalassa 19. tammikuuta 2016. == Elokuvia == * Veijarin viuhka (La congiuntura, 1965) * Mustasukkaisuutta italialaisittain (Dramma della gelosia [tutti i particolari in cronaca], 1970) * Tyttö kadulta (Permette? Rocco Papaleo, 1971) * Mehän rakastimme toisiamme niin paljon (C’eravamo tanto amati, 1974) * Rumat, likaiset ja ilkeät (Brutti, sporchi e cattivi, 1976) * Kohtaaminen Roomassa (Una giornata particolare, 1977) * Terassi (La terrazza, 1980) * Hyvää yötä, majesteetti (La Nuit de Varennes, 1982) * Tanssit (Le bal, 1983) * Macaroni (Maccheroni, 1985) * Perhe (La famiglia, 1986) * Splendor – unelmien talo (Splendor, 1988) * Mitä kello on? (Che ora è?, 1989) * Köyhän miehen tarina (Romanzo di un giovane povero, 1995) * Illallinen (La cena, 1998) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ettore Scolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa * Ohjaajan esittely Kavin sivustolla Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Vertigo (kappale)

Vertigo oli Maltan edustuskappale vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen esitti Olivia Lewis. Kappale kertoo Lewiksen suhteen vaikeuksista, jotka aiheutuvat hänen rakastajansa teoista. Hän tuntee tämän huimauksena, miettien jatkavansa yksin lopettaen suhteensa ennemmin kuin sopivan asiat. Musiikkityyliltään Vertigo muistuttaa itämaista musiikkia ja se sisältää keskiaasialaisia ja kaukoitäisiä aineksia, esimerkkinä gongi, jota lyödään muutamaan otteeseen kappaleen aikana. Lewis esiintyi kisoissa päällään silkistä tehty asu antaen vivahduksen Kiinasta. Malta ei yltänyt edellisessä kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon, joten kappale esitettiin karsinnassa kahdentenakymmenentenä. Karsinnan äänestyksessä se sai 15 pistettä ollen lopulta 25. sijalla 28 esiintyjästä ja pudoten loppukilpailusta. Tämä aiheutti maalle sen ensimmäisen putoamisen loppukilpailusta sitten ensiesiintymisen ja kaikkien aikojen huonoimman sijoituksen. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2007 euroviisuedustuskappaleet Luokka:Maltan euroviisuedustuskappaleet
Alppienajokoira

Alppienajokoira () eli alppienmäyräajokoira on itävaltalainen koirarotu. Se tunnetaan Ranskassa ja toisinaan myös Englannissa nimellä "alppienbassetti" (, ). Rotu muistuttaa pieniä sveitsinajokoiria, mutta on rakenteeltaan niitä hieman vankempi. == Ulkonäkö == Alppienajokoira on keskikokoinen, matalaraajainen, suorakaiteen muotoinen ja rakenteeltaan vankka metsästyskoira. Pää on hieman kiilamainen, kuono-osa hiukan kalloa pitempi. Kirsu on musta ja huulet kuivat. Korvat ovat suuret, pyöreäkärkiset ja leveät. Koiran turkki on kaksikerroksinen: runsasta pohjavillaa peittää vahva peitinkarva. Karvan pituus on rungossa 3–5 cm. Suositeltavin väri on tumma kauriinpunainen, jossa voi olla joukossa mustia karvoja. Valkoiset merkit eivät ole toivottuja. Myös musta punaruskein merkein hyväksytään, tällöin rinnassa voi olla valkoinen täplä. == Alkuperä == Alppienajokoiran kantamuoto kehittyi Erzgebirge-vuoristossa, mistä se kulkeutui Itävaltaan.Gondrexon, A. & Browne, I. Maailman koiraopas: s. 144. Weilin+Göös, Helsinki: 1974. ISBN951-35-1120-0. Sen nykyisessä kotimaassa jalostukseen käytettiin sekä itävaltalaisia ajavia koiria että mäyräkoiraa, joista jälkimmäiseltä se on perinyt nykyisen kokonsa. Tavoitteena oli luoda hitaasti ajava ja samalla sen verran korkearaajainen koira, että se pystyy helposti työskentelemään vaikeakulkuisessa alppimaastossa. Rodulla on hyvin kuuluva ja kantava haukku, ja sen tärkeimpiä saaliseläimiä ovat jänikset, kettu ja metsäkauris. Rotu on suosittu Steiermarkissa ja Kärntenissä, mutta hyvin harvinainen Itävallan ulkopuolella. == Lähteet == *Epävirallinen rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf) === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Itävaltalaiset koirarodut Luokka:FCI 6 Ajavat ja jäljestävät koirat Luokka:Ajokoirat
Tulitikkutehtaan tyttö

Tulitikkutehtaan tyttö on Aki Kaurismäen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1990. Se on Kaurismäen niin sanotun työläistrilogian kolmas ja viimeinen osaAP: Tulitikkutehtaan tyttö, Viikon tv- elokuvia, Tv-maailma, 27/2014 sivu 10–11. Kaurismäki sai elokuvasta parhaan ohjauksen Jussin, Kati Outinen naispääosa-Jussin, Elina Salo naissivuosa- Jussin ja Esko Nikkari miessivuosa-Jussin. Berliinin elokuvajuhlilla 1990 elokuva sai kansainvälisen evankelisen elokuvaraadin Interfilmin pääpalkinnon ja kansainvälisen katolisen filmiraadin OCIC:n kunniamaininnan. ==Arviot== Kriitikko kirjoittaa arviossaan, että elokuva on toteutettu hienovaraisesti niin että siitä on syntynyt merkkiteos, toisin kuin olisi voinut käydä osaamattomissa käsissä. Teoksen sentimentaalisuus kasvaa pakahduttaviin mittoihin. Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Tulitikkutehtaan tyttö ja Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Tulitikkutehtaan tytön vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. ==Näyttelijät== ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Tulitikkutehtaan tyttö - Yle Areena Luokka:Vuoden 1990 suomalaiset elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat Luokka:Yhteiskunnalliset elokuvat Luokka:Aki Kaurismäen ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset draamakomediaelokuvat Luokka:Ruotsalaiset draamakomediaelokuvat
San Paolo fuori le mura

thumb|San Paolo fuori le muran basilika on rakennettu apostoli Paavalin hautapaikalle Basilica di San Paolo fuori le mura on yksi Rooman neljästä suuresta varhaiskristillisestä basilikasta. Muut kolme ovat San Giovanni in Laterano, Santa Maria Maggiore ja Konstantinuksen basilika. Basilica di San Paolo fuori le mura rakennettiin kristinuskoa suosineen keisari Konstantinus Suuren hallituskaudella apostoli Paavalin haudalle. Se sijaitsi Aurelianuksen muurin ulkopuolella, mihin viittaa basilikan italiankielisen nimityksen ”fuori le mura” (). Kirkkoon kuuluu 1200-luvulla rakennettu benediktiiniläisluostari Abbazia di San Paolo fuori le Mura. San Paolo fuori le mura on Rooman kirkoista suurin Pietarinkirkon jälkeen, ja se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. == Historia == Konstantinus Suuri antoi pystyttää apostoli Paavalin hautapaikalle kristillisen basilikan 300-luvulla. Basilikaa laajennettiin Valentinianus II:n, Theodosiuksen ja Arcadiuksen aikana. Kirkko säilyi pitkään alkuperäisessä asussaan, kunnes tulipalo tuhosi sen 1823. Basilika rakennettiin uudelleen vanhan mallin mukaan, mutta menetys oli korvaamaton. Alkuperäisestä rakennuksesta on jäljellä enää apsis ja alttarin edustan riemukaari, joka on koristeltu 400-luvun mosaiikeilla. == Kirkkorakennus == Kirkko on viisilaivainen. Kirkon ovet ovat pronssiset ja kullatut. Niistä vanhin on oikeanpuolimmaisin, jota kutsutaan Bysanttilaiseksi oveksi. Se on koristeltu apostoleja kuvaavin paneelein. Keskimmäinen pääovi on 7,48 metriä korkea ja 3,35 metriä leveä.Vicchi 1999, s. 102–103. Kirkon laivojen pylväiköiden yläosia kiertää sarja paavien muotokuvia, joista varhaisimmat perustuvat taiteilijan mielikuvitukseen. Muotokuvat, jotka ovat kirkossa, eivät ole aidot, vaan aitoja säilytetään muualla.Vicchi 1999, s. 108. == Pyhän Paavalin hauta == Perimätiedon mukaan Konstantinus Suuri pystytti San Paolo fuori le muran apostoli Paavalin hautapaikalle. Vuosina 2002–2006 suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa kirkon kryptasta löytyi sarkofagi, joka on mahdollisesti apostolin viimeinen leposija. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * New Advent Catholic Encyclopedia: St. Paul-without-the-Walls Luokka:Katoliset pyhiinvaelluskohteet Luokka:Kivikirkot Luokka:Rooman kirkot
Gino Paoli

Gino Paoli (s. 23. syyskuuta 1934) on italialainen viihdemusiikin alalla vaikuttava laulaja-lauluntekijä sekä entinen poliitikko. Paoli syntyi Monfalconessa, mutta muutti jo varhain Genovaan. Hänen varhaisimmat menestyssinglensä olivat "La gatta" ja "Sapore di sale". Hän osallistui useasti San Remon musiikkijuhlille ja oli 1960–1970-lukujen suosituimpia italialaisia esiintyjiä. Paoli selvisi uransa varhaisessa vaiheessa itsemurhayrityksestä. Hän on jatkanut uraansa 2000-luvulle ja kilpaillut San Remossa viimeksi vuonna 2002. Hän sai vuonna 1964 silloisen puolisonsa, näyttelijä Stefania Sandrellin kanssa Amanda-tyttären, josta itsestäänkin tuli näyttelijä. Gino Paoli on lisäksi istunut Italian parlamentin alahuoneen, Camera dei Deputatin jäsenenä vuosina 1987–1992. Hän edusti Kommunistipuoluetta, mutta on sittemmin vetäytynyt politiikasta. == Levytyksiä == * Gino Paoli (1960) * Le cose dell'amore (1962) * Basta chiudere gli occhi (1964) * Gino Paoli allo Studio A (1965) * Le canzoni per "Emmeti" (1966) * Gino Paoli and The Casuals (1967) * Le due facce dell'amore (1971) * Rileggendo vecchie lettere d'amore (1971) * Amare per vivere (1972) * I semafori rossi non sono Dio (1974) * Ciao, salutime un po' Zena (1975) * Le canzoni di Gino Paoli (1976) * Il mio mestiere (1977) * La ragazza senza nome (1978) * Il gioco della vita (1979) * Ha tutte le carte in regola (1980) * Averti addosso (1984) * La luna e il Sig. Hyde (1984) * Insieme (1985) * Cosa farò da grande (1986) * Sempre (1988) * L'ufficio delle cose perdute (1988) * Gino Paoli '89 dal vivo (1989) * Matto come un gatto (1991) * Senza contorno solo... per un'ora (1992) * King Kong (1994) * Amori dispari (1995) * Appropriazione indebita (1996) * Pomodori (1998) * Per una storia (2000) * Se (2002) * Una lunga storia (2004) * Ti ricordi? no non mi ricordo (2004) * Vanoni Paoli Live (2005) * Milestones - Un incontro in jazz (2007) Luokka:Italialaiset laulajat Luokka:Italialaiset kommunistit Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rowan Williams

Rowan Douglas Williams (s. 14. kesäkuuta 1950) on entinen Canterburyn arkkipiispa ja Anglikaanisen kirkon hengellinen johtaja. Hän toimi Canterburyn arkkipiispana vuosina 2002–2012. Williams on kotoisin Walesista. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja toimi Oxfordissa professorina. Hänen tohtorinväitöskirjansa käsitteli Venäjän kirkkohistoriaa ja kristillisyyttä. Williams vihittiin Monmouthin piispaksi vuonna 1992 ja nimitettiin Walesin arkkipiispaksi helmikuussa 2000. Canterburyn arkkipiispaksi hänet nimitettiin heinäkuussa 2002. Williams oli virassaan 104. Canterburyn arkkipiispa, mutta ensimmäinen, joka on kotoisin Englannin ulkopuolelta. Williamsia on pidetty liberaalina, mutta hänen on myös katsottu olevan lähellä katolista liturgista perinnettä. Ennen piispuuttaan hänen näkemyksensä homoseksuaalisuudesta olivat hyvin vapaamielisiä, ja hän kannatti naispappeuden lisäksi myös homojen työskentelyä kirkon viroissa. 2000-luvulla hän on kuitenkin tiukentanut kantaansa, ja syytti vuonna 2007 Yhdysvaltain episkopaalista kirkkoa (joka vihki piispaksi homoseksuaalin miehen ja oli vihkimässä piispaksi myös lesbon) ”anglikaanisuuden rajojen venyttämisestä”. Poliittiselta kannaltaan Williams on vasemmistolainen, ja monien muiden kirkonjohtajien tapaan hän tuomitsi Irakin sodan. Hän ottaa mielellään kantaa poliittisiin kysymyksiin. Erityisen kärkevästi hän arvosteli Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa syksyllä 2007 Emel- lehdessä ja vertasi sitä brittien imperialismiin Intiassa. Helmikuussa 2008 Williams sanoi BBC Radio 4:n haastattelussa, että šaria-lain käyttööntulo Britanniassa näyttää ”väistämättömältä” ja argumentoi, että se voisi ylläpitää sosiaalista koheesiota. Williamsin lausunto tulkittiin šarian tukemiseksi ja siitä nousi Britanniassa suuri kohu. Kesäkuussa 2010 Williams arvosteli voimakkaasti koalitiohallituksen terveys- ja koulutuspolitiikkaa ”radikaaliksi”. Hänen mukaansa sitä ei ollut tuotu äänestäjien tietoon ennen vaaleja. Hän moitti myös sosiaaliturvajärjestelmässä kasvavaa jakoa ”ansaitseviin” ja ”arvottomiin” köyhiin.David Cameron rejects Archbishop of Canterbury's claims, BBC Williams ilmoitti maaliskuussa 2012 eroavansa Canterburyn arkkipiispan tehtävästä vuoden lopulla ja ottavansa vuoden 2013 alussa vastaan tehtävän Cambridgen yliopiston Magdalene Collegen johtajana. Williamsin seuraajaksi arkkipiispana nimitettiin Justin Welby.The Archbishop of Canterbury: Biography: Justin Welby == Lähteet == * LogosMedia: Rowan Williams (1950-) === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Canterburyn arkkipiispan sivut Luokka:Canterburyn arkkipiispat Luokka:Walesilaiset piispat Luokka:Brittiläiset teologit Luokka:Elinikäiset päärit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Trevico

Trevico on kunta Avellinon maakunnassa Campanian alueella Italiassa. Kunnassa on noin 1 000 asukasta. Kunnan pinta-ala on 11 neliökilometriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Avellinon maakunnan kunnat
Nilla Pizzi

Adionilla Negrini ”Nilla” Pizzi (16. huhtikuuta 1919 Sant’Agata Bolognese, Emilia-Romagna – 12. maaliskuuta 2011Addio a Nilla Pizzi, regina di Sanremo ) oli italialainen laulaja. Hän voitti kaksi ensimmäistä San Remon musiikkijuhlaa vuosina 1951 ja 1952 lauluilla ”Grazie dei fiori” ja ”Vola colomba”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Italialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Ella Pyhältö

Ella Pyhältö (o.s. Keranto, s. 1976) on suomalainen näyttelijä ja lausuntataiteilija, joka on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa, Suomen Komediateatterissa, Teatteri Avoimissa Ovissa, Koko-teatterissa, Teatteri Jurkassa, Valtimonteatterissa ja KOM-Teatterissa. Lisäksi Pyhältö ohjaa lasten ja nuorten teatteria sekä lausujia. Teatterin lisäksi Pyhältö on toiminut ääninäyttelijänä sadoissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa. Pyhällöllä on ollut rooleja mm. Salatut elämät ja Syke TV-sarjoissa. Pyhältö on toiminut aktiivisesti suomalaisten kulttuurijärjestöjen luottamustehtävissä mm. Suomen Lausujain Liiton puheenjohtajana, Suomen Ääniartistien liiton, Eeva-Liisa Manner seuran ja Forum Artisin hallituksen jäsenenä. Pyhältö opiskeli puhe- ja draamataiteilijaksi Snellman-korkeakoulussa vuosina 1996–2001. == Filmografia == ===Elokuvat=== Elokuvat Elokuvat Elokuvat Vuosi Nimi Rooli 2017 Rakkaus ja laki: Vanhempainrakkaus psykiatri 2018 Viulisti lääkäri === Televisiosarjat === Televisio Televisio Televisio Vuosi Sarja Rooli 2008–2009 Morsian morsiusliikkeen myyjä 2010, 2016 Salatut elämät Meri Vikstedt 2018 Putous 2020 Keihäsmatkat Lissu Lasten tasavalta Terttu Tiukkis === Dubbaukset === == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Suomalaiset ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luigi Tenco

Luigi Tenco (21. maaliskuuta 1938 – 27. tammikuuta 1967) oli italialainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä sekä näyttelijä. Hän ehti lyhyeksi jääneellä urallaan vakiinnuttaa asemansa sekä I cavalieri -yhtyeen keulahahmona pseudonyymillä Gigi Mai että sooloartistina, jona hänen ensimmäinen singlensä oikealla nimellä oli "Quando" (1962). Tuon ajan italialaiset viranomaiset sensuroivat joitakin Luigi Tencon lauluja, joihin kuuluivat "Cara maestra", "Io sì" ja "Una brava ragazza". Tenco osallistui vuonna 1967 San Remon musiikkijuhlille laululla "Ciao Amore Ciao". Hänen esitystään ei kuitenkaan kelpuutettu loppukilpailuun, ja hän riisti henkensä 28-vuotiaana. Hänen rakastettunsa, maailmankuulu laulajatar Dalida, yritti surunsa murtamana seurata Tencoa kuolemaan samana vuonna, mutta itsemurhayritys ei onnistunut. ==Diskografia== * Discografia integrale Luokka:Italialaiset laulajat Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Montes Claros

Montes Claros [- kla:-], on kaupunki Brasiliassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Asukkaita siellä oli 306 000 vuonna 2000. Montes Claros on kauppa- ja teollisuuskeskus. Sen lähistöllä on Serra do Espinhaçon alue jalokiviesiintymineen.CD_Facta 2005, Montes Claros == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Minas Geraisin kunnat
Mika Ala-Panula

Mika Ala-Panula on suomalainen imitaattori, spiikkeri, ääninäyttelijä ja media-alan yrittäjä.Mika Ala-Panula Hän aloitti imitoinnin harrastuksena ollessaan yläasteella vuonna 1984. Ensimmäinen imitoitava henkilö hänen repertuaarissaan oli yläasteen teknisen työn opettaja. Sittemmin vuosien saatossa ohjelmistoon karttui noin 50 tunnetun julkkiksen äänet. Vuonna 2014 Ala-Panula juhlisti 30-vuotista esiintymisuraansa ja lopetti samalla uransa esiintyjänä. Hän esiintyi 30 vuoden aikana tuhansilla keikoilla eri puolilla Suomea sekä myös Ruotsissa. Vuonna 2007 Esiintyvät Taiteilijat ry palkitsi hänet ansioistaan Vuoden viihdetaiteilija -tunnustuksellaVuoden viihdetaiteilija . Ala-Panula on toiminut televisiossa juontajana muun muassa MTV3:n Pöllölaakson aarre -ohjelmassa vuosina 1995–1996. Imitaatioistaan hänet muistetaan muun muassa TV1:n Itse valtiaat -satiirisarjasta, jota hän teki koko sarjan olemassaolon ajan vuodesta 2001 vuoteen 2008. Parhaimmillaan hän teki sarjaan 14 vakiohahmon äänet. Hän on ollut myös dubbaamassa lukuisissa lastenelokuvissa ja -sarjoissa. Ala-Panula toimii nykyään tuottajana omassa media-alan yrityksessään, jossa hän valmistaa äänituotantoa, radio- ja televisiomainoksia, yritys-, esittely- ja opetusvideoita sekä internet- sivustoja. Yritys on nimeltään Fixumedia ja sen toimipaikkana on Kauhajoki.Fixumedia Yhteystiedot == Dubbaukset == == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Mika Ala-Panulan yrityksen sivut * Voice Chasers Luokka:Suomalaiset imitaattorit Luokka:Suomalaiset ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Itse valtiaat
Pohjoinen alue (Brasilia)

Brasilian pohjoinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Sen muodostavat seitsemän osavaltiota: Acre, Amapá, Amazonas, Pará, Rondônia, Roraima ja Tocantins. Alueen pinta-ala on 3 869 637,9 neliökilometriä ja siellä asuu noin 16 miljoonaa ihmistä. Pohjoinen alue on pinta-alaltaan Brasilian suurin alue. == Lähteet == Luokka:Brasilian alueet
Hermanni (nimi)

Hermanni on suomalainen asu miehen nimestä Herman. Kutsumamuoto Hermannista on Herkko. Suomalaisessa almanakassa nämä viettävät nimipäivää 12.7. Herman tulee muinaissaksan sotajoukkomiestä, sotilasta tarkoittavasta nimestä Hariman. Samaa kantaa ovat mm. espanjan Armando ja venäjän German. Suomessa muunnoksia ovat Herkon lisäksi mm. Manne, Hemmo ja Hemppo. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla kaikkiaan 9 548 Hermanni-nimistä miestä ja muutama senniminen nainen. == Tunnettuja Hermanneja == * Hermanni Pihlajamäki, painija * Hermanni Pojanluoma, kansanedustaja ja kunnallisneuvos * Hermanni Rask, tanssija * Hermanni Vidman, jääkiekkoilija * Hermanni Vuorinen, jalkapalloilija == Kuvitteellisia Hermanneja == * Sirkuspelle Hermanni, Veijo Pasasen esittämä klovni samannimisessä lastenohjelmasarjassa * Erakko- Hermanni, hahmo Miina ja Manu -lastenkirjasarjassa * Herra Hermanni, sarjakuvahahmo * Hermanni-hai, Jim Toomeyn sarjakuvassa Hermannin laguuni * Hermanni Hiiri, samannimisessä animaatiosarjassa. ==Lähteet== * Joka kodin suuri nimikirja (osa Vilkuna Kustaa: Etunimet) ===Viitteet=== Luokka:Etunimet
Heikki Hilander

Heikki Hilander on suomalainen imitaattori, juontaja ja ääninäyttelijä. Hänen tunnetuimmat ääninäyttelijän roolinsa ovat olleet animaatiosarjassa Itse valtiaat ja elokuvassa Keisarin salaisuus. Hän on tehnyt lukuisia radio- ohjelmia sekä paikallisradioon että valtakunnalliseen radioon. Televisio- ja radiotöiden ohella Hilander tekee imitaatiokeikkoja. Hilander sai oman tv- ohjelman, kun syksyllä 2010 alkoi viihdesarja Hilander-TV, joka sisältää muun muassa imitaatioita, sketsejä, parodiaa ja musiikkia. == Ura == Heikki Hilanderin on kertonut Raumalainen-lehden haastattelussa tehneensä ensimmäisen keikkansa 1988 ja uransa alkaneen MTV3:n ohjelmasta Tule sellaisena kuin osaat. Vuonna 1989 Hilander aloitti Radio Auran Aaltojen toimittajana ja juontajana. Tunnetuimpia ohjelmia olivat yli 15 vuotta esitetty Portinvartijan unelmat ja imitaatio-ohjelma Hessus Sentään!. Vuonna 2014 Hilander aloitti yhdessä Markku Heikkilän kanssa Ylen Turun Radiossa tulevan maakunnallisen ajankohtaisia aiheita kommentoivan ohjelman Hilander ja Heikkilä. Televisiossa Hilander oli juontajana 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa esitetyssä Huvin vuoksi -viihdeohjelmassa. Hilander on toiminut ääninäyttelijänä useissa ohjelmissa, joista tunnetuin on vuonna 2001 alkanut animaatiosarja Itse valtiaat. Hän on toiminut myös usean kauden ajan Myyntimies Jethron kertojaäänenä ja parivaljakko on tehnyt myös juontokeikkoja yhdessä. Vuonna 2010 Heikki Hilander teki Yle TV2:lla esitetyn Hilander-TV-viihdesarjan, joka julkaistiin myöhemmin myös DVD:llä. Vuonna 2011 hän esitti itseään Neljän tähden illallinen -ruokaohjelmassa. Muita tunnettuja juontajatehtäviä ovat olleet Renny & Geena -gaalan juonto 1990-luvulla sekä Suomen ensimmäisen Eurovision laulukilpailun digi-TV-lähetyksen juontaminen vuonna 2005. Ohjelmassa digi-tv-katsojat pystyivät valitsemaan Hilanderin varjoviisustudion tai Jaana Pelkosen, Heikki Paasosen ja Asko Murtomäen selostuksen välillä. Analogisella kanavalla selostivat ainoastaan Pelkonen, Paasonen ja Murtomäki. Vuonna 2014 Hilander teki Finlanders-yhtyeen 30-vuotisjuhlakiertueen isännän tehtävät. Hilander julkaisi vuonna 1996 levyn Heikki Hilander ja oli mukana Itse valtiaiden 200 apinaa – Paavo kuninkaaksi -levyllä. ==Diskografia== * Heikki Hilander, (1996) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Voice Chasers * http://www.heikkihilander.fi Heikki Hilanderin kotisivut] Luokka:Suomalaiset imitaattorit Luokka:Suomalaiset ääninäyttelijät Luokka:Suomalaiset juontajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Itse valtiaat
Erja Manto

Erja Maaria Manto (s. 8. joulukuuta 1956 Kotka) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja imitaattori. Manto tuli laajemmin tunnetuksi 1987 näyteltyään Loviisaa Hella Wuolijoen klassikko­näytelmiin perustuvissa televisio­elokuvissa Niska­vuoren nuori emäntä ja Niska­vuoren Heta. Hän on näytellyt sivu­rooleissa elo­kuvissa sittemminkin. == Ura == Manto on toiminut vuosien ajan Yleis­radion radioteatterissa ohjaajana ja tuottajana. Hän on myös toiminut lukijana monissa radio­kuunnelmissa ja ääni­kirjoissa. Yle TV1:n poliittisissa satiirisarjoissa Iltalypsy (1993–2001) ja Itse valtiaat (2001–2008) Manto imitoi suomalaisia nais­poliitikkoja Anneli Jäätteen­mäestä Sirkka-Liisa Anttilaan. Hän on ääni­näytellyt myös muun muassa elo­kuvissa Viidakkovekara Juuso ja Keisarin salaisuus. Televisio­sarjassa Studio Julmahuvi Manto toimi dokumentti­parodioiden kertojana. == Yksityiselämä == Erja Mannon vanhemmat olivat näyttelijät Kapo Manto ja Ritva Juhanto. == Filmografia == ;Elokuvat * Niskavuoren nuori emäntä (1987) * Niskavuoren Heta (1987) * Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994) * Pieniä valheita (1994) * Syrjähyppyjä (1996) * Suuri performanssi (2008) == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset televisionäyttelijät Luokka:Suomalaiset imitaattorit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nova Iguaçu

Nova Iguaçu [-su´], aikaisemmalta nimeltään Maxambomba, on kaupunki Brasiliassa, Rio de Janeiron osavaltiossa. Kaupunki on Rio de Janeiron luoteinen esikaupunki. Asukkaita siellä oli 755 000 vuonna 2000. Siellä harjoitetaan elintarviketeollisuutta.CD-Facta 2005, Nova Iguaçu == Lähteet == Nova Iguacu
Philosophical Transactions of the Royal Society

Philosophical Transactions of the Royal Society tai Phil. Trans. on brittiläisen Royal Societyn kustantama tiedejulkaisu. Se on vanhin englanninkielinen tiedejulkaisu ja maailman toiseksi vanhin tiedejulkaisu. Vain ranskalainen Journal des sçavans on sitä vanhempi. Journal des sçavans ilmestyi ensimmäisen kerran maanantaina 5. tammikuuta 1665 ja Philosophical Transactions 6. toukokuuta 1965. Luokka:Tiedejulkaisut Luokka:Tieteenhistoria
Thorn

Thorn voi tarkoittaa seuraavia: ;henkilöitä: * Abigail Thorn (s. 1993), brittiläinen näyttelijä, käsikirjoittaja ja YouTube-videoiden tekijä * Gaston Thorn (1928–2007), Luxemburgin pääministeri 1974–1979, Euroopan komission puheenjohtaja 1981–1985 * Holger Thorn (s. 1980), suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija * Jessica Lagerblom, o.s. Thorn (s. 1981), suomalainen jalkapalloilija * Laura Thorn (s. 1999 tai 2000), luxemburgilainen laulaja, multi-instrumentalisti ja musiikinopettaja * Viktor Thorn (s. 1996), ruotsalainen maastohiihtäjä ;kuvitteellisia henkilöitä ja olentoja: * Thorn, lohikäärme Christopher Paolinin kirjasarjassa Perillinen * Thorn, Rose Canton, DC Comicsin sarjakuvahahmo * Damien Thorn, The Omen -elokuvasarjan keskushenkilö ;paikkoja; * Thorn, Toruń, kaupunki Puolassa ;musiikki * Thorn (yhtye), norjalainen black metal -yhtye * Thorns (Thornsin albumi), 2001 * Thorns (Beansin albumi), 2007 * Thorns (Icon & The Black Rosesin albumi) * The Thorns, yhdysvaltalainen akustinen rockyhtye * Thorn (EP), Enslavedin vinyyli- EP ;muita merkityksiä: * thorn, Þ, þ, islannissa sekä muinaisnorjassa ja -englannissa käytetty kirjain * HMS Thorn (1900), Britannian Kuninkaallisen laivaston alus.
Paul Westlake

Paul Westlake (s. 1951) on brittiläinen stand up -koomikko, kääntäjä, tietokirjailija ja ääninäyttelijä, joka asuu Helsingissä. Hän tekee englannin kielen oppikirjoja WSOY:lle ja Sanoma Prolle ja on kirjoittanut oppikirjat OK English, Spotlight, Yes, Wow, Passwords, Pat and Polly, Passport to English, Key English, Yippee ja Go for It. Westlaken vuonna 1988 perustama The Original Touch Oy tekee oppikirjoja ja käännöksiä ja tarjoaa koulutuspalveluja. Lisäksi hän on ollut ääninäyttelijänä mm. Itse valtiaat -sarjassa. Westlake on kotoisin Torquayn kaupungista Britanniasta ja on asunut Suomessa vuodesta 1978 lähtien. Hän on koulutukseltaan opettaja ja työskennellyt myös kouluttajana ja radiotoimittajana. Hän on tehnyt stand up -komiikkaa vuodesta 2000 lähtien. Suomen tietokirjailijat myönsi Westlakelle Oppikirjailijapalkinnon vuonna 2010 ja Warelius-palkinnon 2022. Hänellä on kaksi aikuista lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ylen Elävä arkisto: Englanninopettaja Paul Westlake alkoi tehdä stand uppia suomeksi Luokka:Suomen englantilaiset Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset stand up -koomikot Luokka:Brittiläiset kielenkääntäjät Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset yrittäjät