EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kijevskajan metroasema (Koltsevaja)

Kijevskaja (, kiovalainen) on Moskovan metron Koltsevaja-linjan asema. Asema on avattu 15. maaliskuuta 1954. Se sijaitsee asemien Park kultury ja Krasnopresnenskaja välillä. Asemalta on vaihtoyhteys Arbatsko-Pokrovskaja-linjan Kijevskaja-asemalle ja Filjovskaja-linjan Kijevskaja-asemalle. Asema on nimetty läheisen Kiovan aseman mukaan. Aseman suunnitelma valittiin Ukrainassa pidetyn avoimen kilpailun pohjalta. Voittajaksi valittiin E. I. Katoninin, V. K. Skugarevin ja G. E. Golubevin suunnitelma 73 kilpailuun saapuneesta ehdotuksesta. Kijevskaja-aseman piirteisiin kuuluvat matalat, neliönmuotoiset pylonit, jotka on päällystetty valkoisella marmorilla ja koristeltu venäläis-ukrainalaista yhtenäisyyttä kuvaavilla mosaiikeilla (suunnitellut A. V. Myzin). Sekä mosaiikit että pylonien kaaret on koristeltu kullanvärisillä leikkauksilla. Laiturin päässä on Leninin muotokuva. ==Aseman mosaiikit== Perejaslavin sopimus 8./18. tammikuuta 1654 Aleksandr Puškin Ukrainassa Leninin Iskra Lenin julistaa Neuvostovaltion Smolnassa lokakuussa 1917 Mihail Kalinin ja Grigori Ordžonikidze avaavat DniproHES:in Kansanjuhla Kiovassa Puna-armeija vapauttaa Kiovan vuonna 1943 Uralin ja Donbassin metallurgien sosialistinen työkilpailu Kukoistakoon Ukraina, työläisten ja maalaisten tasavalta Pultavan taistelu Nikolai Tšernyševski, Nikolai Dobroljubov, Nikolai Nekrasov ja Taras Ševtšenko Pietarissa Vuosi 1905 Donbassin alueella Taistelu neuvostovallasta Ukrainassa Traktoriaseman ensimmäinen traktoriprikaati Ukrainan Kansan yhdistyminen yhdeksi Ukrainan neuvostotasavallaksi Voiton tervehdys Moskovassa 9. toukokuuta 1945 Venäläisten ja ukrainalaisten kolhoosityöntekijöiden ystävyys Kansojen yhteisö — sosialistisen kotimaan vaurauden lähde ==Galleria== Tiedosto:Kievsk kol 24.jpg| | Tiedosto:Kievsk kol 02.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 03.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 15.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 04.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 28.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 30.jpg| Tiedosto:Kievsk kol 29.jpg| | Tiedosto:Kievskaya-entry.jpg| == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Regent’s Canal

Regent's Canal on Lontoon keskustan pohjoispuolisella alueella kulkeva kanava Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se yhdistää Grand Union Canalin Limehouse Basiniin, josta puolestaan on yhteys Thamesjokeen. Kanavan rakennuttamiseksi perustettiin yhtiö vuonna 1812 ja kanava valmistui vuonna 1820. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehti John Nash ja hänen assistenttinsa insinööri James Morgan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Englannin kanavat Luokka:Lontoon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Lontoon liikenne
Paphiopedilum hangianum

Paphiopedilum hangianum on Pohjois-Vietnamissa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji. ==Historia== P. hangianum kuvattiin ensi kerran vuonna 1999 julkaisun Die Orchidee numerossa 50. Laji nimettiin sitä ensi kerran ulkomaille vieneen Tong Ngoc Hangin mukaan. ==Kuvaus== P. hangianum on pienehkö venuksenkenkä. 12-30 cm pitkiä ja 3-5 cm leveitä lehtiä on neljästä seitsemään kappaletta. Väritys on päältä kiiltävän vihreä, alta vaaleanvihreä. Kukkavana on 30-65 cm pitkä, lyhyen karvan peittämä, ja väriltään vihreä violetinruskein pilkuin. 6-12 cm pitkän, kirkkaan vihreän, valkonukkaisen kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, harvoin kaksi. Kukka on 9-12 cm leveä ja 6-8 cm korkea. Laji kukkii huhtikuusta toukokuuhun. ==Elinympäristö ja hoito== P. hangianum kasvaa kohtalaisen varjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien jyrkillä rinteillä tai kielekkeillä ohuessa maaperässä 450-750 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Kiinan provinssin Yunnanin eteläosien ja pohjoisimman Vietnamin alueelle, joskin lajin esiintyminen Kiinan puolella on kiistanalaista. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 26 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea. == Lähteet == hangianum Luokka:Uhanalaiset kasvit
Kijevskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja)

Kijevskaja () on Moskovan metron Arbatsko-Pokrovskaja-linjan asema. Asema avattiin 5. huhtikuuta 1953. Asemalta on vaihtomahdollisuus Koltsevaja-linjan Kijevskaja-asemalle ja Filjovskaja-linjan Kijevskaja-asemalle. Asema sijaitsee asemien Park Pobedy ja Smolenskaja välissä. Aseman neliönmuotoiset pylonit on päällystetty valkoisella Uralin marmorilla ja rapattu katto on koristeltu 24 eri taiteilijan ukrainalaista elämää kuvaavilla freskoilla. Suuri mosaiikki laiturin päässä kuvaa Ukrainan ja Venäjän 300-vuotista yhteiseloa. Asemalle ei ole sisäänkäyntiä, vaan sinne mennään Koltsevaja-linjan Kijevskaja-asemalta. Asema oli puoli vuosisataa linjansa pääteasema, kunnes vuonna 2003 linjaa jatkettiin. Aseman ovat suunnitelleet L. V. Lilje, V. A. Litvinov, M. F. Markovski ja V. M. Dobrokovski. ==Aseman freskot== * Musikantit * Opiskelijat * Kutojat * Käsityöläiset * Arkkitehdit * Kalastajat * Puuvillantuottajat * Metallurgit * Puutarhassa * Maanviljelijät * Kasvinviljelijät * Kaivostyöläiset * Rakentajat * Lastentarhassa * Rautatieläiset * Tanssi * Sato * Agronomit * Energia * Karja * Työn vaihto * Kemistit * Laitevalmistajat * Urheilijat ==Galleria== Tiedosto:Kievsk APL 31.jpg|Pylväitä Tiedosto:Kievsk APL 29.jpg|Asemalaituri Tiedosto:Kievsk APL 25.jpg|Valaisin == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Sabrina Fanchini

thumb|Sabrina Fanchini (2013) Sabrina Fanchini (s. 17. elokuuta 1988 Artogne) on italialainen alppihiihtäjä. Alppihiihdon maailmancupissa Fanchini kilpaili ensimmäisen kerran 21. joulukuuta 2010 Courchevelin pujottelussa sijoittuen 28:nneksi. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kahdeksas sija Lienzin suurpujottelusta 28. joulukuuta 2011. Myös Sabrina Fanchinin sisaret Elena ja Nadia ovat alppihiihtäjiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Fanchinien virallinen sivusto Luokka:Italialaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paphiopedilum vietnamense

Paphiopedilum vietnamense on Pohjois-Vietnamissa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji. ==Historia== P. vietnamense kuvattiin ensi kerran vuonna 1999 julkaisun Die Orchidee numerossa 50. Laji nimettiin kotimaansa Vietnamin mukaan. ==Kuvaus== P. vietnamense on pienehkö venuksenkenkä. 8–20 cm pitkiä ja 2,5–7 cm leveitä lehtiä on kolmesta viiteen kappaletta. Väritys on päältä kiiltävä, harmaanvihreän ja tummanvihreän kirjava, joskus reunoilta valkoinen, alta violetinkirjava, nukaton tai juuresta lyhyen valkoisen nukan peittämä. Kukkavana on 15–25 cm pitkä, lyhyen tiheän valkoisen karvan peittämä, ja väriltään violetinruskea. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, harvoin kaksi. Kukka on 10–12 cm leveä ja 8–9 cm korkea. Laji kukkii maaliskuussa. ==Elinympäristö ja hoito== P. vietnamense kasvaa kohtalaisen varjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien ikivihreissä kosteissa metsissä litofyyttinä 350–550 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu pohjoisimman Vietnamin alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 14 ja 26 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea. == Lähteet == vietnamense Luokka:Uhanalaiset kasvit
Mathis Babylette

Mathis Babylette oli straßburgilaisen E.E.C. Mathisin vuosina 1912–1914 valmistama kevytautomalli. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kevytautona. == Teknisiä tietoja == === Moottori === Alun perin Babylettessa oli iskutilavuudeltaan alle litrainen nelisylinterinen moottori, jonka teho oli hädin tuskin kymmenen hevosvoimaa. Kampiakseli oli laakeroitu kolmesta kohdasta. Suurin kierrosnopeus oli 1 800 1/min. Myöhemmin iskutilavuutta kasvatettiin noin sadalla kuutioilla, jolloin tehoksi tuli 14 hevosvoimaa. Auton huippunopeus ylsi yli 60 km/h ja polttoaineenkulutus oli 6–7 litraa sadalla kilometrillä. Moottorissa oli magneettosytytys ja sen voitelu tapahtui erityisen patentoidun järjestelmän avulla; vauhtipyörässä olleet kourut roiskivat öljyä kanaviin, jotka johtivat sen laakereille. Jäähdytys oli vapaakiertoinen. === Voimansiirto ja alusta === Moottorilta veto välittyi nahkapintaisen kartiokytkimen välityksellä kolmivaihteiseen vaihteistoon. Taka-akselilla ei ollut tasauspyörästöä. Jarrut vaikuttivat takapyöriin. === Kori === Autoa sai lukuisina eri korivaihtoehtoina, joiden henkilöluvut vaihtelivat kahden ja neljän välillä. Värivaihtoehdot olivat harmaa, keltainen, punainen, vihreä ja tumman vihreä. == Valmistus ja myynti == Autonvalmistusta aloitellut Emile Mathis halusi panostaa massatuotantoon ja rakennutti tätä varten uuden tehtaan Straßburgin Meinau'hun. Tehdas rakennettiin maaliskuun ja syyskuun välillä 1911. Babyletten ohella tehtaassa valmistettiin hiukan suurempaa Babya, Populairea sekä eräitä suurempia malleja. Vuodesta 1913 lähtien Babylettea oli mahdollista alkaa valmistaa suurina sarjoina. Yksistään Britanniaan toimitettiin tuona vuonna 200 alustaa. Lontoolainen tavaratalo Harrods myi Babylettea omalla nimellään varustettuna. Autoissa oli alkuperäisestä poikkeava jäähdytin, jossa oli Harrod-teksti. == Kilpailumenestys == 1 057-kuutioinen Mathis Babylette kilpaili vuoden 1913 Ranskan Grand Prix -kisoissa pikkuautoluokassa. Autoa kuljetti itse Emile Mathis ja mekaanikon paikalla istui hänen vaimonsa. Tuloksena oli luokkavoitto keskinopeudella 72 km/h. ==Lähteet== Babylette
Luettelo Billboard Hot 100 -listan ykkösistä vuonna 2012

Tämä on luettelo Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa hallussaan vuonna 2012 pitäneistä artisteista ja singleistä. Päivämäärä Artisti(t) Kappale Lähteet 7\. tammikuuta LMFAO Sexy and I Know It 14\. tammikuuta 21\. tammikuuta Rihanna (ja Calvin Harris) We Found Love 28\. tammikuuta 4\. helmikuuta Adele Set Fire to the Rain 11\. helmikuuta 18\. helmikuuta Kelly Clarkson Stronger (What Doesn’t Kill You) 25\. helmikuuta 3\. maaliskuuta Katy Perry Part of Me 10\. maaliskuuta Kelly Clarkson Stronger (What Doesn’t Kill You) 17\. maaliskuuta Fun (ja Janelle Monáe) We Are Young 24\. maaliskuuta 31\. maaliskuuta 7\. huhtikuuta 14\. huhtikuuta 21\. huhtikuuta 28\. huhtikuuta Gotye (ja Kimbra) Somebody That I Used to Know 5\. toukokuuta 12\. toukokuuta 19\. toukokuuta 26\. toukokuuta 2\. kesäkuuta 9\. kesäkuuta 16\. kesäkuuta 23\. kesäkuuta Carly Rae Jepsen Call Me Maybe 30\. kesäkuuta 7\. heinäkuuta 14\. heinäkuuta 21\. heinäkuuta 28\. heinäkuuta 4\. elokuuta 11\. elokuuta 18\. elokuuta 25\. elokuuta Flo Rida Whistle 1\. syyskuuta Taylor Swift We Are Never Ever Getting Back Together 8\. syyskuuta 15\. syyskuuta Flo Rida Whistle 22\. syyskuuta Taylor Swift We Are Never Ever Getting Back Together 29\. syyskuuta Maroon 5 One More Night 6\. lokakuuta 13\. lokakuuta 20\. lokakuuta 27\. lokakuuta 3\. marraskuuta 10\. marraskuuta 17\. marraskuuta 24\. marraskuuta 1\. joulukuuta Rihanna Diamonds 8\. joulukuuta 15\. joulukuuta 22\. joulukuuta Bruno Mars Locked Out of Heaven 29\. joulukuuta == Katso myös == * Luettelo Billboard 200 -listan ykkösistä vuonna 2012 == Lähteet == Billboard Hot 100 2012 Billboard Hot 100 2012
Kotilokukka

Kotilokukka eli kellokotilokukka (Moluccella laevis) on yksivuotinen ruohokasvi huulikukkaiskasvien heimossa. Kasvi tunnetaan myös nimellä irlanninkello. Se esiintyy alkuperäisenä Lähi-idässä, Kaukasiassa, Ukrainassa ja Keski-Aasiassa.United States Department of Agriculture (USDA), National Plant Germplasm System: Moluccella laevis L. Viitattu 22.1.2017. Kotilokukka kasvaa 60–70 senttimetriä korkeaksi. Sen kukinto koostuu isokokoisista, vihreistä, kellomaisista verhiöistä. Kukkien teriöt ovat pienet ja valkoiset, ja kasvavat verhiön sisällä. Kotilokukkaa kasvatetaan koristekasvina, esimerkiksi kuivakukaksi. Suomessa se kukkii heinä–syyskuussa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Kellokotilokukka – Moluccella laevis * Kasviatlas: Kellokotilokukka (Moluccella laevis) Suomessa. * ITIS: Moluccella laevis * United States Department of Agriculture (USDA): Moluccella laevis Luokka:Huulikukkaiskasvit
Prospekt Miran metroasema (Koltsevaja)

Prospekt Mira () on Moskovan metron Koltsevaja-linjan asema. Se sijaitsee asemien Komsomolskaja ja Novoslobodskaja välissä. Asemalta on vaihtomahdollisuus Kalužsko-Rižskaja-linjan asemalle Prospekt Mira. Asema avattiin 30. tammikuuta 1952. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Puškinskajan metroasema (Pietarin metro)

Puškinskaja () on Pietarin metron Kirovin–Viipurin linjan asema. Asema sijaitsee asemien Vladimirskaja ja Tehnologitšeski institut välissä, aivan Vitebskin rautatieaseman pohjoispuolella. Asemalta on vaihtomahdollisuus myös Frunzen–Primorjen linjan metroasemalle Zvenigorodskaja. Asema avattiin 30. huhtikuuta 1956. Asema on nimettu venäläisen runoilija Aleksandr Puškinin mukaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvia asemasta Luokka:Pietarin metroasemat
Turun Seudun Energiantuotanto

Turun Seudun Energiantuotanto Oy (TSE) on Turun alueella toimiva useiden tahojen omistama energiantuottaja, joka perustettiin nimellä Turun Seudun Maakaasu ja Energiantuotanto Oy. Nimi vaihdettiin vuoden 2013 huhtikuussa. Turun kaupungin omistama Turku Energia Oy omistaa yrityksestä 39,5 prosenttia, Fortum Oyj 49,5 prosenttia, Raisio 5 %, Kaarina 3 % ja Naantali 3 %. Osakkaiden 28. joulukuuta 2011 allekirjoittamalla sopimuksella Turun, Kaarinan, Raision ja Naantalin energiantuotannosta vastaa TSE vuoden 2012 alusta lähtien. TSE:n hallintaan siirtyvät myös Fortumin Naantalin voimalaitos, Turku Energian Orikedon biolämpölaitos ja Turun jätteenpolttolaitos sekä Kakolan lämpöpumppulaitos. Alueen kaukolämpöverkot vuokrataan Turku Energialle. TSE myy sähkön osakkailleen, kaukolämmön Turku Energialle ja höyryn Fortumille. Sopimuksen myötä Turun seutu toteuttaa valtion toivomaa lämmön ja sähkön yhteistuotantoa. TSE:n hallituksen puheenjohtaja Ilkka Kanervan mukaan "Kyse on ratkaisusta, jonka mittasuhteet ja vaikutukset Turun seudulla olevat poikkeuksellisen mittavat. Satojen miljoonien arvoinen sopimus on raskaan sarjan asia". Naantalissa Ladvo-Venkan alueella Isosuolla on TSE:n tuhkankaatopaikka eli Härkäsuon kaatopaikka, joka oli aikaisemmin Fortumin omistuksessa. Keväällä 2019 TSE kertoi suunnittelevansa paikalle biopolttoaineterminaalia ja aikaisempaa laajempaa tuhkanläjitysaluetta. Näiden yhteenlaskettu pinta-ala olisi yli 20 hehtaaria. Rakennuksia ei paikalle ole tulossa, mutta mittavat maanrakennustyöt maksavat noin 2 miljoonaa euroa. Terminaalissa murskattaisiin puuta ja se toimisi varmuusvarastona. Hanketta perustellaan TSE:n Naantalin monipolttoainevoimalaitoksen toimintavarmuuden parantamisella. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Turun Seudun Energiantuotannon kotisivut Luokka:Suomalaiset energiayhtiöt Luokka:Turkulaiset yritykset Luokka:Naantali Luokka:Raisio Luokka:Kaarina Luokka:Fortum
Salegy

Salegy on musiikin tyylilaji, joka on saanut alkunsa Madagaskarin luoteisrannikon alueella. Madagaskarilaisesta musiikista juuri salegy on saanut laajinta kansainvälistä tunnustusta ja eniten myyntiä kansainvälisillä markkinoilla. Merkittävä hahmo sen historiassa on ollut sakalavoihin kuuluva laulaja Eusèbe Jaojoby, jota on nimitetty "Salegyn kuninkaaksi". Muihin esittäjiin ovat lukeutuneet esimerkiksi Anziza Salema, Ninie Doniah ja Vaiavy Chila. Musiikki on funktyyppistä ja energistä. Siinä käytetään sähkökitaroita, harmonikkaa, call and response -tyyppisiä (kysyviä ja vastaavia) polyfonisia lauluääniä, sähköbassoa ja lyömäsoittimia (tavallisesti rumpusetti, djembe, shakerit). BPM on korkea, ja rytmi on kirjoitettu 6/8- tai 12/4-tahtilajiin. Isku on kolmosella tai seiskalla. Salegy on sähkösoittimia hyödyntävä muunnos perinteisestä antsa-musiikista. Yhteisiä piirteitä ovat esimerkiksi tempo, laulutyyli, mollisävellajien yleisyys ja kappaleiden instrumentaaliset välijaksot, joista käytetään nimitystä folaka (hajonnut). Ääntä käytetään folakassa vain energisemmän tanssin vaatimiseen. Folakan aikana laulajien ja yleisön on tarkoitus taputtaa käsiään polyrytmisesti musiikin mukaan. Luokka:Madagaskarin musiikki Luokka:Musiikkityylit
Poncho Sanchez

Poncho Sanchez (s. 30. lokakuuta 1951) on yhdysvaltainmeksikolainen congarumpujen soittaja, yhtyeenjohtaja ja laulaja. Hän on soittanut jazzia ja latinomusiikkia. Vuonna 2000 hän voitti yhtyeineen parhaan latinojazzalbumin Grammy-palkinnon albumilla Latin Soul (Concord Picante). Sanchez on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Cal Tjaderin, Mongo Santamarían, Hugh Masekelan, Clare Fischerin ja Tower of Powerin kanssa. Sanchez syntyi Laredossa, Texasissa, yhdestätoista lapsesta nuorimpana, ja kasvoi Norwalkissa, Kaliforniassa. Kouluaikana hän soitti kitaraa rhytm & bluesyhtyeissä. Hän opetteli congansoittoa itsekseen ottaen mallia Cal Tjaderin, Machiton ja Tito Puenten levyiltä. Sanches sai parhaan latinolevyn Grammy-palkinnon vuonna 1999. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzrumpalit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Grammy-palkinnon saajat
Charles Thompson (muusikko)

”Sir” Charles Thompson (12. maaliskuuta 1918 Springfield, Ohio – 16. kesäkuuta 2016 Japani) oli jazzmusiikkia soittanut yhdysvaltalainen pianisti ja urkuri, jonka alkuperäinen soitin oli kuitenkin viulu. Thompson soitti swingiä ennen onnistunutta siirtymistään bopiin. Bopklassikko ”Robbins’ Nest” on hänen kirjoittamansa; siitä tuli hitti Illinois Jacquetille, ja Gil Evans teki siitä sovituksen Claude Thornhillille vuonna 1947.AllMusic: Sir Charles Thompson Thompson alkoi työskennellä yhtyeissä 1930-luvun loppupuolella Keskilännessä. Vuonna 1940 hän aloitti lyhyen yhteistyön Lionel Hamptonin kanssa; tämän jälkeen hän työskenteli pienten yhtyeiden kanssa ja teki sovituksia muiden muassa Count Basielle, Lionel Hamptonille, Fletcher Hendersonille ja Jimmy Dorseylle. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli klubeilla 52. kadulla New Yorkissa, ja tänä aikana myös alkoi hänen bopuransa. Vuosina 1944–1945 Thompson soitti ja levytti Coleman Hawkinsin ja Howard McGheen kanssa; hän julkaisi myös ”Ladies’ Lullaby” -sävelmänsä. Thompson levytti 1950-luvulla Vanguard Recordsille ja julkaisi myös kaksi albumia Columbialle vuosina 1959 ja 1960. Hän esiintyi sidemanina Buck Claytonin ja Jimmy Rushingin kanssa, mutta suuren osan 1950-luvusta hän työskenteli freelanceurkurina. Hän kiersi 1960-luvulla Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Puerto Ricolla johtaen pieniä yhtyeitä sekä lisäksi Claytonin kanssa Euroopassa. Hänelle kehittyi terveysongelmia, mutta hän jatkoi uraansa vuonna 1975. Thompson asui pitkään Los Angelesin alueella, mutta muutti Japaniin vuonna 2002. Hän kuoli paksusuolen syövän aiheuttamiin komplikaatioihin sairaalassa Tokion lähellä 16. kesäkuuta 2016. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Yhdysvaltalaiset urkurit Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Lasse Ollinkari

Lasse Arvi Ollinkari (9. joulukuuta 1921Opettajamatrikkeli 1973-2003 , Taideteollinen korkeakoulu. Viitattu 7.4.2014. Valkeakoski – 26. lokakuuta 1993 Helsinki)Leena Maunula: Kuolleita: Sisustusarkkitehti Lasse Ollinkari (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.11.1993. Viitattu 26.5.2018. oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän suoritti ammatilliset opintonsa Taideteollisessa oppilaitoksessa. Ollinkari aloitti uransa Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa, ilmeisesti ensimmäisenä suomalaisena arkkitehtitoimistoon kiinnitettynä sisustusarkkitehtina. Oman toimistonsa hän perusti Helsinkiin vuonna 1954. Vaikka Ollinkarin tuotantoon kuului myös eri tiloihin suunniteltuja kalusteita, hän loi mainetta nimenomaan sisustussuunnittelijana. Ollinkarin suunnittelukohteina olivat muun muassa pankkien konttorit ja suuret sairaalat. Aarne Ervin suunnitteleman Helsingin yliopiston instituuttirakennus Porthanian (1957) sisustus ja kalustus kuuluvat Ollinkarin tunnettuihin töihin, yhdessä Seppo Paateron, Esko Pajamiehen ja Aivi Gallen-Kallelan kanssa. Hän osallistui myös Ervin toimiston suunnitteleman, vuonna 1968 valmistuneen Tapiolan Heikintorin kauppakeskuksen tilojen suunnitteluun. Ollinkarin työssä näkyi myös sisustuksiin yleensä ajan myötä syntyvä kerroksellisuus ja suunnittelun jatkuvuus, sillä hän uudisti joidenkin kohteidensa sisustusta useaan otteeseen vuosikymmenten kuluessa. Ollinkari suunnitteli myös joitakin tavallisille kuluttajille suunnattuja yksinkertaisia huonekalumalleja, ja teki sitä kautta itseään suurelle yleisölle tunnetuksi. Ollinkari kuului Sisustusarkkitehdit SIO -yhdistyksen perustamissopimuksen vuonna 1956 allekirjoittaneeseen keskeisten suomalaisten sisustusarkkitehtien joukkoon, johon kuuluivat hänen lisäkseen Olli Borg, Lilli Kolmijoki-Halonen, Maija Heikinheimo, Olavi Hänninen, Erkki Kataja, Olli Mannermaa, Lisa Johansson-Pape ja Ilmari Tapiovaara. Ollinkarin puoliso oli keraamikko Irma Ollinkari, joka myös avusti puolisoaan suunnittelutyössä ja huolehti muun muassa toimiston hallinnollisista tehtävistä. ==Palkinnot ja tunnustukset== * 1974 Pro Finlandia -mitali * 1987 Vuoden sisustusarkkitehti (Suomen Pankin juhlahuoneisto, Helsinki)Vuoden kalustesuunnittelija (SIO), SIO ry. Internet Archive 21.10.2017. Viitattu 23.11.2021. * 1988 Taideteollisuuden valtionpalkinto ==Lähteet== *Leena Svinhufvud: Sisustaminen ammattina – valokeilassa sukupuolijärjestelmän, ammattikunnan ja työyhteisön hierarkiat. Tahiti 2/2011 *Mirva Sjöroos: Naisten ja miesten tiloja. Arkkitehtiuutiset 4/2010 *SIOn lyhyt historia – Sisustusarkkitehdin ammattikuvan rakentuminen ===Viitteet=== ==Kirjallisuutta== * Aaltonen, Susanna 2010. Sisustaminen on kuin käsialaa: Carin Bryggman ja Lasse Ollinkari sisustusarkkitehdin ammatissa 1940- ja 1950-luvulla. University of Helsinki, Faculty of Arts, Department of Philosophy, History, Culture and Art Studies (väitöskirja) Luokka:Suomalaiset sisustusarkkitehdit Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Kirovski zavodin metroasema

Kirovski zavod () on Pietarin metron Kirovin–Viipurin linjan asema. Se sijaitsee asemien Avtovo (pohjoisessa) ja Narvskaja (etelässä) välillä. Asema avattiin 15. marraskuuta 1955. Nimensä mukaisesti se sijaitsee Kirovin tehtaan lähellä Pietarin keskustasta lounaaseen. thumb|right|300px|Aseman sisäänkäynti Asema on 50 metrin syvyydessä ja siinä on pylväiden reunustama laituri. Maanpäällinen sisäänkäynti on Ulitsa Vasi Aleksejevan ja Prospekt Statšekin nurkassa. Neliön mutoinen rakennus on rakennettu uusklassiseen tyyliin ja siinä on 44 doorilaista pylvästä. Asemahalli on päällystetty harmaalla marmorilla. Asemahallin pylväiden päällä on neljänlaisia alumiinisia reliefejä, jotka kuvaavat neljää teollisuutta: sähköntuotantoa, petrokemiaa, kaivosteollisuutta ja metallurgiaa. Asemahallin päässä on Vladimir Leninin rintakuva. Tiedosto:Kirovsky Zavod metro station cartouche - 1.jpg|Sähköntuotannon reliefi Tiedosto:Kirovsky Zavod metro station cartouche - 2.jpg|Petrokemian reliefi Tiedosto:Kirovsky Zavod metrostation Cartouche - 3.jpg|Kaivosteollisuuden reliefi Tiedosto:Kirovsky Zavod metrostation Cartouche - 4.jpg|Metallurgian reliefi ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvia asemasta Luokka:Pietarin metroasemat Luokka:Uusklassinen arkkitehtuuri
Heiner

Heiner voi tarkoittaa muun muassa seuraavia: * Heiner Brand, saksalainen käsipalloilija ja käsipallovalmentaja * Heiner Müller, saksalainen näytelmäkirjailija, runoilija, prosaisti, esseisti ja teatteriohjaaja * Heiner Will, saksalainen yleisurheilija Luokka:Etunimet
Paphiopedilum helenae

Paphiopedilum helenae on Pohjois-Vietnamissa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji ja pienin tunnettu suvun laji. ==Historia== P. helenaen löysivät L. Averyanov, N. T. Hiep ja D. D. Hyoen vuonna 1995. Laji kuvattiin ensi kerran venäläisessä kasvitieteen alan lehdessä vuonna 1996. Se nimettiin Leonid Averyanovin vaimon, tutkimusryhmää johtaneen Helen Averyanovin mukaan. ==Kuvaus== P. helenae on hyvin pieni, ryppäittäin kasvava venuksenkenkä. 3–12 cm pitkiä ja 0,5–2 cm leveitä lehtiä on kolmesta viiteen kappaletta. Väritys on päältä vihreä valkoisin tai vaaleankeltaisin reunoin, alta vaaleanvihreä ja tyvestä violetihtava. Kukkavana on 4–7 cm pitkä, lyhyen ja tiheän mustanvioletin karvan peittämä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 3–6 cm leveä. Kukka on väritykseltään keltainen, purje valkoreunainen. Laji kukkii syyskuusta marraskuuhun. ==Elinympäristö ja hoito== P. helenae kasvaa litofyyttinä puolivarjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien huippujen tasanteilla ja kielekkeillä hajoavissa lehti- ja ruohokerroksissa 500–1000 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu pohjoisimman Vietnamin alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 10 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea. == Lähteet == helenae Luokka:Uhanalaiset kasvit
Olof Rudbeck (nuorempi)

Olaus Rudbeck nuorempi (15. maaliskuuta 1660 – 23. maaliskuuta 1740) oli ruotsalainen lääkäri, kasvi-, lintu- ja kielitieteilijä, Olof Rudbeck vanhemman poika, joka seurasi isäänsä Uppsalan yliopiston lääke­tieteen professorina. Hän väitteli tohtoriksi Utrechtissa vuonna 1690. Vuonna 1695 hän matkusti Lappiin kuninkaan asettaman tutkimus­ryhmän jäsenenä, jonka tehtävänä oli tutkia luontoa ja varsinkin vuoristoja. Palatessaan hänellä oli mukanaan kauniisti väritetty kokoelma lintujen, kukkien ja maiseman kuvia, joista hänet parhaiten muistetaankin. 1700-luvun alussa Rudbeck lopetti luonnon­tutkimuksen ja ryhtyi sen sijaan tutkimaan kieliä. Hän yritti selvittää, ovatko saamelaiskielet sukua heprealle. Hänen sekä postuumisti että myös hänen isänsä saavutusten kunnioittamiseksi kuningatar Ulrika Eleonora aateloi hänet vuonna 1719, ja hänestä polveutuu ruotsalainen Rudbeck-aatelissuku (nro 1637). Viitattu 29.12.2011. Rudbeckin oppilas, kasvi­tieteilijä Carl von Linné, antoi hänen ja hänen isänsä kunniaksi päivän­hattujen kasvi­suvulle tieteellisen nimen Rudbeckia. ==Julkaisuja== *Laponia illustrata I, 1701 *Fasciculus vocum lapo-hebraicum, 1703 *Lexicon harmonicum, 1716 (näyte) *Specimen usus linguae gothiacae, 1717 == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset lääkärit Luokka:Ruotsalaiset kasvitieteilijät Luokka:Ruotsalaiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1660 syntyneet Luokka:Vuonna 1740 kuolleet
Nekalan historia

== Nekalan talo == Nekalan päärakennus oli Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Se oli pystyssä vielä 1980-luvulla rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajasta. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla. Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli 10 hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän kaislan vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.Pula-aikaa ja puutaloja == Alueen muita taloja == Nekalasta johti toinenkin tie kohti nykyistä Muotialantietä. Sen varrella olivat muonamiesten asunnot: Koivula, Uotila, Vinni (Finni), Heikkilä ja toinen Uotila sekä riihi konehuoneineen. Uotilan päärakennus on edelleen olemassa ja palvelee nykyisin Nekalan siirtolapuutarhan yhteistilana, mutta toinen asuinrakennus on purettu sen jälkeen kun kaupunki osti Hatanpään maat. Uotilan torpalta Vihiojaan päin oli kuuluisa Rautalähde. ===Kolme Jokipohjaa === Uotilan ja Finnin talojen kohdalta lähti toinen tienhaara, jota sanottiin Tohkantieksi. Tie kulki samaa reittiä kuin nykyinen Muotialantie, joka tosin loppuu nyt Jokipohjantiehen. Aiemmin tie jatkui aina vanhalle Lempäälän tielle saakka. Sen varrella tai lähituntumassa olivat Saviniemen, Jokipohjan ja Tohkan torpat. Saviniemi oli Muotialantien pohjoispuolella pienen mäen päällä. Sen pihalla oli muutamia puita ja suosilmäinen lammikko, josta vesi kulki pientä ojaa myöten Vihiojaan. Vanhasta Tohkantiestä Vihiojaan päin, nykyisen Jokipohjantien paikalla oli Severi Jokipohjan talo. Samannimisiä torppia oli lähiympäristössä ollut kaksi muutakin, joten nykyisen tien nimellä on vankat perinteet. Torpat olivat saaneet nimensä siitä, että kaikkien kolmen talon välissä oli notko, jossa on joskus ollut oja, jota pitkin vesi on kulkenut soilta Nirvan kallion ympäri Vihiojaan. Notko oli siis joen pohjaa, mistä nimi Jokipohja. Sekä Jokipohjan että Saviniemen torpat on hävitetty joskus vuosisadan vaihteessa. == Lähteet == * H Luokka:Tampereen historia
Venäjän vapain mies

Venäjän vapain mies () on Ari Matikaisen ohjaama pitkä suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012. Elokuva kertoo venäläisen toisinajattelija Viktor Jerofejevin kautta Venäjän nykytilasta. Elokuvan on tuottanut Ari Matikaisen tuotantoyhtiö Kinocompanylle Liisa Juntunen. == Palkinnot ja ehdokkuudet == * Elokuva oli Parhaan dokumentin Jussi -palkintoehdokkaana vuonna 2013. ==Aiheesta muualla== *Elokuvan kotisivut * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2012 dokumenttielokuvat
Kinocompany

Kinocompany Oy on vuonna 2006 perustettu elokuva- ja TV-tuotantoyhtiö, joka toimii Helsingissä. Kinocompanyn on perustanut ohjaaja ja tuottaja Ari Matikainen. Kinocompany tuottaa pääasiassa dokumenttielokuvia ja dokumentaarisia televisiosarjoja. Kinocompanyn tuottamia pitkiä dokumenttielokuvia ovat Anteeksiantamaton (2017), Sota ja mielenrauha (2016), Venäjän vapain mies (2012) sekä Jussi-palkinnon voittanut Yhden tähden hotelli (2007). Kinocompanyn osatuottama virolais-suomalainen dokumenttielokuva Rodeo - Viron villit vuodet (2018), jonka ovat käsikirjoittajaneet Kiur Aarma, Raimo Jõerand ja Ari Matikainen, palkittiin työstään EFTA-palkinnolla. Elokuva parhaasta dokumenttielokuvasta, musiikista ja suomalaisen Matti Näräsen leikkauksesta. Kinocompanyn osatuottama romanialais-saksalais-suomalainen dokumenttielokuva Acasa - kadotettujen paratiisi (2020) palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla tammikuussa 2020 World Cinema Documentary Special Jury Award -palkinnolla.World Cinema Documentary Special Jury Award for Cinematography — Acasa, My Home == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Kinocompanyn kotisivut Luokka:Suomalaiset tuotantoyhtiöt
Ari Matikainen

Ari Matikainen (s. 1970 Eno) on suomalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Matikainen on ohjannut, tuottanut ja käsikirjoittanut useita dokumenttielokuvia ja TV-sarjoja. Matikainen on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta elokuva- ja lavastustaiteen osastolta, jossa hän on toiminut myös dokumenttielokuvan lehtorina vuosina 2016–2018. Hänen lopputyönsä, dokumenttielokuva Yhden tähden hotelli, pääsi laajaan teatterilevitykseen Suomessa ja voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon vuonna 2008. Matikaisen ohjaama dokumenttielokuva Venäjän vapain mies valmistui vuonna 2012. Matikaisen elokuva Sota ja mielenrauha avasi DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin vuonna 2016. Matikaisen dokumenttielokuvan Hannu Karposta, Karpo, sai laajan elokuvateatterilevityksen 2020. Matikainen on Kinocompany-tuotantoyhtiön perustaja ja vastaava tuottaja. Matikainen on suorittanut kansainvälisen EAVE-tuottajakoulutuksen 2017. == Teoksia == * Yhden tähden hotelli (2007) * Venäjän vapain mies (2012) * Sota ja mielenrauha (2016) * Karpo (2020) * Tiedustelijat (2024) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Stranius, Pentti: ”Ari Matikainen ja dokumenttielokuva Pohjois- Karjalassa”. Filmihullu 2/2008. Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjaajat Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Suomalaiset käsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Liisa Karpo

Liisa Karpo (o.s. Juntunen) on suomalainen Helsingissä toimiva elokuvatuottaja. Hän on kotoisin Hauholta ja käynyt lukion Hämeenlinnassa. Karpo valmistui ammattikorkeakoulu Stadiasta medianomiksi vuonna 2005. Hän on perustanut oman tuotantoyhtiönsä napafilms oy:n vuonna 2009 ja toimii sen toimitusjohtajana. Karpo on keskittynyt urallansa kansainvälisiin yhteistuotantoihin, kuten Boys Who Like Girls (Miehen malli), Cheer Up, Golden Dawn Girls. Hän on EAVE-alumni vuodelta 2016 ja EURODOC-alumni 2010. Karpolla on vahva fiktioelokuvahistoria ja hän on työskennellyt useissa fiktioelokuvatuotannoissa tuotantopäällikkönä, -koordinaattorina ja markkinointipäällikkönä muun muassa elokuvissa Postia pappi Jaakobille, Kielletty Hedelmä ja Tali-Ihantala 1944. Karpo on tuottanut Jussi-ehdokkuudet saaneet Ari Matikaisen ohjaamat pitkät dokumenttielokuvat Venäjän vapain mies sekä Sota ja mielenrauha. == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset elokuvatuottajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stéphane Risacher

Stéphane Rémy Daniel Risacher (s. 26. elokuuta 1972 Moulins) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. == Ura == === Seurajoukkueet === Risacher pelasi juniorikoripalloa Stade Clermontois'n joukkueissa. Lisäksi hän pelasi INSEP:n juniorijoukkueissa. Risacher aloitti pääsarjauransa kaudella 1989–1990, jolloin hän pelasi Tours Joué Basketissa. Joukkue putosi kauden päätteeksi toiselle sarjatasolle, mutta Risacher jatkoi vuoteen 1991 asti seurassa. Kausiksi 1991–1994 hän siirtyi takaisin pääsarjatasolle CRO Lyon Basketin joukkueeseen. Vuodet 1994–1999 Risacher edusti Paris Basket Racingia, jonka paidassa hän voitti Ranskan-mestaruuden kaudella 1996–1997. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Pau-Ortheziin. Risacher siirtyi ulkomaille vuonna 2000 ja hän jatkoi pelaamista kreikkalaisessa Olympiakosissa. Hän voitti seuran kanssa Kreikan cup-mestaruuden kaudella 2001–2002. Vuodet 2002–2006 Risacher pelasi espanjalaisessa Unicaja Málagassa. Hän voitti Espanjan-mestaruuden kaudella 2005–2006. Mestaruuden päätteeksi Risacher siirtyi CB Murciaan, jota hän edusti kaksi kautta. Tämän jälkeen hän palasi Ranskaan ja pelasi Élan Chalonin joukkueessa kahden kauden ajan. Toukokuussa 2010 Risacher ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripallon. === Maajoukkue === Maajoukkuetasolla Risacher edusti menestyksekkäästi maansa juniorimaajoukkueita. Hän oli mukana vuonna 1993, jolloin Ranska voitti pronssia alle 22-vuotiaiden EM- kilpailuista. Ensimmäiset aikuisten arvokisat Risacher pelasi vuonna 1993, jolloin Ranska oli mukana EM-kilpailuissa. Hän oli mukana myös vuosien 1997, 1999 ja 2001 EM-kilpailuissa. Ainoan arvokisamitalinsa Risacher voitti vuoden 2000 olympialaisista, joista Ranska saavutti hopeamitalin. Kaiken kaikkiaan hän edusti maataan 123 ottelussa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Euroliigan pelaajaprofiili *ACB:n pelaajaprofiili Luokka:Ranskalaiset koripalloilijat Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nurse Betty

Nurse Betty on Neil LaButen ohjaama musta rikoskomediaelokuva vuodelta 2000. Renée Zellweger voitti parhaan naispääosan Golden Globe -palkinnon roolistaan Bettynä. == Juoni == Elokuvan päähenkilö on Betty Sizemore (Renée Zellweger) joka on tarjoilija, kotirouva ja intohimoinen sairaalasaippuan ystävä. Hän on ihastunut katsomansa sarjan lääkäriin tohtori David Ravellin, jota esittää kuvitteellinen George McCord (Greg Kinnear). Bettyn aviomies on Del (Aaron Eckhart) rikollinen ja renttu joka yrittää tehdä oharit huumekaupassa Charlielle (Morgan Freeman). Charlie ja Wesley (Chris Rock) tulevat Delin ja Bettyn kotiin, tapahtumat kärjistyvät niin että he skalpeeraavat Delin ja tappavat hänet. Bettyn näkee miehensä murhan ja hänen mielensä järkkyy niin että hän pyyhkii murhan tietoisuudestaan. Hän lähtee sen jälkeen Los Angelesiin tapaamaan saippuaoopperan lääkäriä. Charlie ja Wesley lähtevät kuitenkin jäljittämään häntä. == Rooleissa == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Elokuvat terveydenhoidosta
Juho Niemi (kirjailija)

Juho Jaakko Niemi (13. toukokuuta 1880 Kauhajoki – 24. kesäkuuta 1974 Kauhajoki) oli suomalainen kirjailija. == Teoksia == * Rakkauden narrit : huvinäytelmäharjoitelma. Tekijä, Kauhajoki 1907 * Kaksi laulua Kirvun luonnonparantolasta ; kirjoitti ja kustansi J. N. Tekijä, Viipuri 1924 == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Giuditta Grisi

Giuditta Grisi (28. heinäkuuta 1805 Milano – 1. toukokuuta 1840 Lodi) oli italialainen mezzosopraano. Hän oli sopraano Giulia Grisin sisko ja ballerina Carlotta Grisin serkku. Grisi opiskeli Milanossa ja teki debyyttinsä vuonna 1826 Wienissä Fallieron roolissa oopperassa Bianca e Falliero. Hän erikoistui nopeasti Rossinin rooleihin, ja lisäksi hän loi useita rooleja esimerkiksi Giuseppe Persianin, Carlo Coccian ja Giovanni Pacinin oopperoissa. Bellini kirjoitti häntä varten Romeon roolin oopperassa I Capuleti e i Montecchi (1830). Grisi esiintyi eri puolilla Italiaa, mutta myös Lontoossa ja Pariisissa. Hän kuoli 34 vuoden iässä. Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Vuonna 1805 syntyneet Luokka:Vuonna 1840 kuolleet
Seija Huhtanen

Senia Sesilia (Seija) Huhtanen, kirjailijanimi Seija Hiilihuhta (1. toukokuuta 1903 Huittinen – 19. toukokuuta 1980 Huittinen) oli suomalainen kirjailija. == Teoksia == Nimellä Seija Hiilihuhta: * Et ole mikään kallio : romaani. Karisto 1945 == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Hanna Järvi

Hanna Lydia Järvi, o.s. Vihijärvi (26. syyskuuta 1882 KorpilahtiAikalaiskirja 1934, s. 275-276 (Viitattu 25.11.2018) – 18. heinäkuuta 1964 LappeenrantaKuolleita. Helsingin Sanomat, 19.7.1964, s. 2.) oli suomalainen kirjailija ja opettaja. ==Henkilöhistoria== Hanna Järven vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Vihijärvi ja Eva Hautala ja puoliso vuodesta 1908 kansakoulunopettaja Kalle Järvi. Hanna Järvi kävi karjanhoito- ja meijerikoulun 1900, valmistui kansakoulunopettajaksi 1905 ja suoritti yliopistollisia opintoja dogmatiikassa 1911 ja kasvatusopissa 1912. Hän toimi kansakoulunopettajana Viitasaarella 1905–1907, Petäjävedellä 1907–1908, Heinjoella 1908–1916 ja Lappeella vuodesta 1916. Lappeen kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1918–1921 ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1932. == Teoksia == * Partaniekan seikkailut. Karisto 1915 * Töyhtöpään tarina. Otava 1915 * Seppolan lasten kasvitarha. Otava 1916 * Mäkelän Olavi mehiläishoitajana. Otava 1917 * Rannankartanon toivo. Karisto 1917 * Tarhuri Antti. Otava 1919 * Parahin paikka. Valistus 1921 * Piku ja Vuohikki. Otava 1921 * Martan kotipuuhia. Valistus 1922 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut Luokka:Lappeen kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Ketjureaktio (vuoden 1996 elokuva)

Ketjureaktio (engl. Chain Reaction) on vuonna 1996 kuvattu toimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Keanu Reeves, Morgan Freeman, Rachel Weisz, Fred Ward, Brian Cox, Kevin Dunn, Joanna Cassidy, Nicholas Rudall ja Tzi Ma. Elokuvan on ohjannut Andrew Davis. ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat Luokka:Vuoden 1996 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Andrew Davisin ohjaamat elokuvat
Earl Bostic

Eugene Earl Bostic (25. huhtikuuta 1913 Tulsa, Oklahoma – 28. lokakuuta 1965 Rochester, New York) oli yhdysvaltalainen alttosaksofonisti, joka soitti R&B;:ia, jazzia ja bluesia. Hän opiskeli Xavier-yliopistossa ja muutti New Yorkiin vuonna 1938. Siellä hän soitti Don Redmanin, Edgar Hayesin ja Lionel Hamptonin kanssa tehden ensilevytyksensä vuonna 1939. 1940-luvun alussa Bostic toimi sovittajana ja sessiomuusikkona. Vuonna 1945 hän alkoi johtaa omaa suurta yhtyettään, josta vuonna 1946 tuli septetti. Bosticin ensimmäinen suuri hitti oli "Temptation" (1948). Hän levytti useimmat jukebox-hittinsä King Recordsille.AllMusic: Earl Bostic Bosticin R&B-hitti; "Flamingo" oli vuonna 1951 listaykkönen. Lisäksi "Sleep" pääsi kymmenen kärkeen. Myöhempiin hittiin lukeutuivat "You Go to My Head" ja "Cherokee". Bosticin suosionsa huipulla 1950-luvulla levyttämät R&B-;/jump blues -hitit ovat tehneet hänestä jokseenkin aliarvostetun jazzfanien keskuudessa. Monet nousevat tähdet, kuten John Coltrane, Blue Mitchell, Stanley Turrentine, Benny Golson ja Jaki Byard toimivat Bosticin yhtyeissä. Bostic kärsi sydänkohtauksen 1950-luvun lopussa ja joutui pitämään kahden vuoden tauon ennen kuin jatkoi esiintymistä vuonna 1959. Hän ei enää levyttänyt yhtä laajasti kuin ennen; kun hän levytti, sessiot koostuivat tyylillisesti lähinnä soul jazzista. Lokakuussa 1965 Bostic sai kuolemaan johtaneen sydänkohtauksen soittaessaan hotellissa Rochesterissa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit Luokka:Yhdysvaltalaiset bluesmuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset rhythm and blues -muusikot Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Denis Zanko

Denis Zanko (s. 13. huhtikuuta 1964) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. ==Ura== Zanko aloitti pelaajauransa Stade Lavallois'ssa vuonna 1984. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan, kunnes siirtyi RC Paris'n paitaan. Keskikentällä viihtyneen Zankon ura ei lähtenyt suureen nousuun missään vaiheessa, mutta kesti kuitenkin aina vuoteen 1996 saakka. Pisimpään Zanko edusti ASOA Valencea vuosina 1991–1996. Zanko siirtyi valmennustehtäviin jo pelaajauransa loppupuolella, kun hänestä tuli 1992 ASOA Valencen U17-joukkueen valmentaja. Vuonna 1998 hän nousi ASOA:n edustusjoukkueen apulaisvalmentajaksi ja seuraavana vuonna päävalmentajaksi. Hän toimi apuvalmentajana FC Montélimarissa 2001–2002, kunnes palasi kasvattajaseuraansa Stade Lavallois'n organisaatioon. Hän työskenteli kuusi vuotta Lavallois'n valmennuskeskuksessa, kunnes siirtyi samoihin tehtäviin Le Mans UC:n organisaatioon. Joulukuun lopussa 2011 Zankosta tuli Ligue 2:ssa putoamiskamppailuun vajonneen Le Mansin päävalmentaja. Henri Legarda nomme Denis Zanko nouvel entraîneur du groupe professionel Zanko ei onnistunut pelastamaan Le Mansia putoamiselta, mutta sai silti jatkaa tehtävässään. Kausi 2012–13 sujui entistä kehnommin ja joukkue vajosi myös Ligue 2:ssa putoamistaisteluun. Huhtikuussa 2013 Zanko sai potkut tehtävästään. Régis Beunardeau remplace finalement Denis Zanko Helmikuussa 2014 Zankosta tuli Stade Lavallois'n päävalmentaja. Zanko remplace Hinschberger Zankon johdolla Lavallois teki riittävän ryhtiliikkeen ja nousi kahden pisteen turvin putoamisviivan yläpuolelle. Sarjapaikan säilyttyä Zanko sai jatkaa tehtävässään ja kaudella 2014/15 pelasi loistavan kauden ja sijoittui sarjassa kahdeksanneksi. Kaudella 2015/16 Laval ei yltänyt samanlaiseen vireeseen, vain jäi Zankon johdolla Ligue 2:ssa sijalle 13. Kauden 2016/17 syyspuolella Laval juuttui sarjan alempaan keskikastiin turhan kauas nousuun oikeuttavista sijoista. Seurajohto erotti Zankon marraskuun alussa 2016, kun Laval majaili Ligue 2:ssa sijalla 14.Le Stade Lavallois MFC dispense Denis Zanko de sa fonction d'entraîneur. Kesällä 2017 Zanko liittyi Toulousen organisaatioon reservijoukkueen päävalmentajaksi.TFC : le centre de formation en ordre de marche Tammikuussa 2020 hän nousi liigassa viimeisellä sijalla olleen Toulousen edustusmiehistön päävalmentajaksi.TFC : Olivier Sadran confirme Denis Zanko comme entraîneur et annonce des recrues Zanko ehti toimia Toulousen päävalmentajana vain yhdeksässä liigaottelussa, kunnes liigakausi päättyi ennen aikojaan koronaviruksen vuoksi. Noista otteluista Toulouse keräsi vain yhden pisteen. Seura putosi kauden jälkeen liigasta ja Zankon sopimusta ei jatkettu.Amiens and Toulouse relegation confirmed after clubs vote for 20-team Ligue 1Patrice Garande nouvel entraîneur du TFC ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Ranskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Valma Kivitie

Valma Maria Kivitie, o.s. Turtianen (29. huhtikuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1967) oli suomalainen toimittaja, radioselostaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hän toimi myös sanoittajana käyttäen salanimiä Eemeli ja Valki. Kivitien vanhemmat olivat värjärimestari Karl Wilhelm Turtiainen ja Maria Wilhelmiina Engström. Hän pääsi ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1915.Kuka kukin on 1954Lotta-Svärd verkkomuseo : Valma Kivitie Kivitie oli Loviisan Sanomain aputoimittajana 1917–1923, Savonmaa-lehdessä 2. toimittajana 1923–1926 ja päätoimittajana 1926–1932 sekä Kansalaisvastuun virkailijana 1932–1940. Vuodesta 1935 alkaen Kivitie teki selostuksia, haastatteluja ja kuulokuvia Yleisradiolle. Hän oli Lotta-Svärdin toimitussihteerinä 1940–1944 järjestön lakkauttamiseen saakka ja toimitti vuodesta 1936 alkaen myös Joulu- Lotta ja Jul-Lottan-lehtiä sekä osallistui Kenttälotta-lehden toimittamiseen. Viimeksi hän oli Taiteen Maailman päätoimittajana 1945–1950 ja Elokuva-Aitta- lehden päätoimittajana vuodesta 1950 alkaen sekä toimi myös Nuori Voima-lehden avustajana. Kivitie esiintyi sivuosanäyttelijänä elokuvissa Miss Eurooppaa metsästämässä (ohjaus Erik Blomberg 1955) ja Se alkoi sateessa (ohjaus Eddie Stenberg ja Thure Bahne, 1953). Hän oli myös mukana perustamassa 1936 Suomen Radio- ja TV-selostajat ry:tä. Valma Kivitie oli naimisissa vuodesta 1918 toimittaja Onni Johannes Wilhelm Kivitien (k. 1926) kanssa. Heillä oli kaksi lasta. == Teokset == * Lotta-Svärd yhdistys 1921-1941: lyhyt katsaus kahden vuosikymmenen toimintaan ; koonn. Valma Kivitie. Lotta-Svärd yhdistys, Helsinki 1941 * Lotta-Svärd 1939-40: kuvia ja kuvauksia Suomen sodasta; päätoimittaja Fanni Luukkonen, toimitussihteeri Valma Kivitie, kuvitus Eino Mäkinen, julkaisija Lotta-Svärd järjestö. Suomen kirja, Helsinki 1941, (näköispainos) Kansallisteos, Helsinki 2002 * Vasaman satuttamat: parantolaromaani. Suomen kirja, Helsinki 1946 * Suomen lapset kiittävät / Finlands barn tacka / De Finske Børn takker; toimituskunta Valma Kivitie, Toivo Heino, Lasse Marttinen. Mantere, Helsinki 1949 == Lähteet == * * EloNet : Valma Kivitien tiedot * Suomen Radio- ja TV-selostajat ry:n sivut === Viitteet === Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Lotta Svärd -järjestössä vaikuttaneet henkilöt Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet