EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Mieko Fukui

Mieko Fukui (, 3. joulukuuta 1956 Hino – 30. marraskuuta 1980) oli japanilainen koripalloilija. Fukui kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Fukui kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976, kuudenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Etelä-Korean MM-kilpailuissa 1979http://todor66.com/basketball/World/Women_1979.html ja Aasian kisoissa 1979 pronssia voittaneeseen kokoonpanoon. Fukui kuoli hieman ennen 24-vuotissyntymäpäiväänsä 30. marraskuuta 1980.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Toinen profiili FIBA Archive Luokka:Japanilaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Steve Martland

Steve Martland (10. lokakuuta 1954 Liverpool – 6. toukokuuta 2013) oli brittiläinen säveltäjä.Steve Martland obituary The Guardian, viitattu 30.7.2021 Martland opiskeli Liverpoolin yliopistossa vuosina 1978–1981 ja sitten Louis Andriessenin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Gunther Schullerilta Massachusettsin Berkshire Music Centressa. Hän yhdisteli tyylissään minimalismia populaarimusiikille tyypillisempiin piirteisiin. Martland tuli tunnetuksi teoksestaan Babi Yar (kolmeen ryhmään jaotellulle suurelle orkesterille, 1983), jonka kantaesittivät samana päivänä toisistaan erillään Nicholas Cleoburyn johtamat Liverpoolin kuninkaalliset filharmonikot ja Leonard Slatkinin johtama St. Louisin sinfoniaorkesteri. Myöhemmällä urallaan Martland sävelsi etenkin pienemmille, yleensä enintään kolmentoista soittajan kokoonpanoille, kuten jousikvartetille ja omalle vuonna 1992 perustamalleen, kansainvälisesti kiertäneelle Steve Martland Bandille. Martlandin tuotantoon kuuluu monia kuoroteoksia, kuten King's Singersille ja Evelyn Glennielle sävelletty Street Songs (1997). Martland sävelsi myös teoksia koreografioihin, ja hänen musiikkiaan käytettiin elokuvissa ja televisiossa. Hän itse ohjasi ja käsikirjoitti opettajaansa Louis Andriesseniä käsitelleen televisioelokuvan A Temporary Arrangement With the Sea (1992). Vuosina 2000–2002 Martland keskittyi toimintaansa Society for the Promotion of New Musicin taiteellisena johtajana. Vuonna 2003 hän aktivoitui jälleen säveltäjänä; hän loi jousikokoonpanoille teokset Plaint (2003), Tiger Dancing (2005), Eternity's Sunrise (2007) ja Reveille (2007). Vuodelta 2008 on jousikvartetille ja lyömäsoittimille sävelletty Starry Night. Vuonna 2009 Martland palasi kuorosävellykseen kantaatilla Darwin and Sea Songs, joka sävellettiin Paul Hillieriä varten ja jonka kantaesitti Ars Nova Copenhagen Tanskassa vuonna 2012. Martland oli Etnan musiikkifestivaalin residenssisäveltäjä vuosina 2006–2007. Hän teki myös opetustyötä ja osallistui koulujen musiikkihankkeisiin. Hän kuoli 58-vuotiaana sydäninfarktiin. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Alfred Henrik Balthasar Ehrenstolpe

Alfred Henrik Balthasar (Baltazar, Baltzar) Ehrenstolpe (14. maaliskuuta 1837 Tartto, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. tammikuuta 1896 Porvoo, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen sotilas ja virka- ja valtiopäivämies. Alfred Henrikin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl Johan Ehrenstolpe ja Emilia Elisabet von Karm (1813-1893), joka oli Jacob Magnus von Karmin ja Angelique Ehrenstolpen tytär ja Carl Henrik Ehrenstolpen tyttärentytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1861 oli Lucie Eleonore Schwindt (1839-1900), joka syntyi Goldingenissa (Kuldīga) Kuurinmaan kuvernementissa kollegiasessori Edvard Alexander Schwindtin ja Valeria Fleischerin tyttärenä. Avioliitto oli lapseton. Ehrenstolpe palveli vänrikkinä vuodesta 1856 ja oltuaan vuodesta 1858 palveluksessa Viipurissa hänet siirettiin lennätinjoukkoihin Venäjälle. Aliluutnatiksi vuonna 1865 ylennyt Ehrenstolpe toimi Porin lennätinaseman päällikkönä vuodesta 1866. Siirryttyään siviilitehtäviin hän sai kollegiasessorin arvon vuonna 1868. Helsingin lennätinaseman päällikkönä Ehrenstolpe toimi vuodesta 1873 lähtien. Hovineuvos hänestä tuli vuonna 1876, kollegineuvos vuonna 1878 ja valtioneuvos vuonna 1885, jolloin hän myös erosi virkatehtävistään.Geni: Alfred Henrik Baltzar Ehrenstolpe Viitattu 30.7.2021.Adelsvapen-wiki: Adliga ätten Ehrenstolpe nr 1225, Tab 6 Viitattu 30.7.2021. Ehrenstolpe oli aatelissäädyn edustaja säätyvaltiopäivillä vuonna 1885.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1896 kuolleet
Vesihoito

Vesihoidoksi sanottiin terveyslähteiden yhteyteen perustettujen terveyskylpylöiden hoitomenetelmiä, kuten eri lämpöisiä kosteita kääreitä, amme- ja istumakylpyjä sekä erilaisia kylmiä suihkuja. Myös terveyttä edistävän lähdeveden juonti useita kertoja päivässä kuului vesihoidon menetelmiin. Vesihoitoa on käytetty ainakin hermostollisten sairauksien ja reumasairauksien hoidossa sekä kivun lievityksessä. == Historia == Vesihoito levisi laajalti yli Euroopan 1800-luvun alkupuolella. Suomessa yksi ensimmäisistä vesihoitoa tarjoavista terveyskylpylöistä oli Kupittaan kylpylä Turussa. Sen lääkärinä toimi arkkiatri Gabriel von Bonsdorff, joka oli Saksassa perehtynyt paikallisiin terveyskylpylöihin. Hän perusti vesihoidon lääketieteellisiin havaintoihin ja käytti sen rinnalla myös suoneniskentää, kuppausta, espanjankärpäslaastaria, iilimatoja ja lääkehoitoa, jota puolestaan erään Ruotsissa vesihoitoa tarjonneen maineikkaan kylpylän lääkärit karttoivat. Ruotsissa vesihoitoa kutsuttiin luonnonlääketieteeksi ja se erotettiin normaalista lääketieteestä, joka käytti lääkkeitä sairaita hoitaessaan. Eräs innokkaimmista vesihoidon kannattajista Suomessa oli everstiluutnantti Aleksander af Forselles, joka toimi Evon metsäopiston johtajana vuodesta 1858 alkaen. Hänkin oli perehtynyt vesihoitoon Saksassa ja oli alkanut soveltaa itse sen hoitomenetelmiä. Hän ylisti vesihoidon suurenmoisia saavutuksia ja mainosti niitä laajasti lehdistössä. Forselles vastusti kiihkeästi lääkkeiden käyttöä vesihoidon yhteydessä, mikä sai aikaan lääkärikunnan vastustuksen Forsellesin vesihoitoa suosivaa asennetta kohtaan. Forselles kumppaneineen suunnitteli oman vesihoitolan perustamista ja laati sille piirustuksetkin. Kylpylä perustettiin Helsingin Kaisaniemeen ja se tunnettiin nimellä Wilhelmsin vesihoitola. Nimensä kylpylä sai saksalaisen johtajansa Friedrich Wilhelm Everthin mukaan. Yritys ei kuitenkaan kannattanut taloudellisesti, koska innostus vesihoitoihin oli laantunut, ja kylpylä jouduttiin pian sulkemaan. == Lähteet == == Kirjallisuutta == *Pesonen, Niilo: Piirilääkärinä Suomessa 1800-luvulla. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16283-3. *Tommila, Päiviö: Helsinki kylpyläkaupunkina 1830 - 1850-luvuilla. Helsinki- seura, 1982. == Aiheesta muualla == *Vesi, sauna ja kylpylähoidot - Nurmijärvi (nurmijarvi.fi) Luokka:Lääketieteen historia
Mate Pavić

Mate Pavić (s. 4. heinäkuuta 1993 Split) on kroatialainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Nelinpeliin keskittynyt Pavić saavutti nelinpelissä ATP- maailmanlistan ykkössijan toukokuussa 2018. Hän on voittanut urallaan 25 ATP- tason turnausta nelinpelissä. Pavić on saavuttanut kaksi grand slam -turnausvoittoa nelinpelissä: ensimmäinen tuli vuonna 2016 Yhdysvaltain avoimissa ja toinen vuonna 2018 Australian avoimissa. Lisäksi hän saavutti olympiakultaa Tokion olympialaisissa vuonna 2021 yhdessä Nikola Mektićin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Kroatialaiset tennispelaajat Luokka:Kroatialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bergman-kansio

Bergman-kansio on Jörn Donnerin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalais-ruotsalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 1978. Elokuva on henkilödokumentti ruotsalaisesta elokuvaohjaajasta Ingmar Bergmanista ja se on jatkoa Donnerin vuoden 1975 dokumentille Ingmar Bergmanin maailma.. Elokuva sisältää katkelmia Bergmanin elokuvista, jotka on tehty vuosien 1953-1975 välisenä aikana sekä katkelmia Bergmanin elokuvien kuvauksista. Donner teki myöhemmin urallaan vielä kaksi muuta Bergmanista kertovaa dokumenttielokuvaa: Ingmar Bergman - elämää ja työtä (1998) sekä Ingmar Bergmanin muisto (2018). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bergman-kansio YLE Areena -sivustolla Luokka:Jörn Donnerin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1978 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Peliosuuskunta Expa

Peliosuuskunta Expa on pelialaan erikoistunut osuuskunta, joka on perustanut kaikille avoimen yhteisön, jotka ovat kiinnostuneita peliteollisuudesta, peliliiketoiminnasta ja pelikehityksestä. Expan tavoitteena on edistää peliteollisuutta. Se tarjoaa verkoston aktiiviselle pelinkehittäjäkeskukselle, yhdistäen yksittäiset pelikehittäjät ja peliyritykset sekä pelialan työntekijät, osaajat, opiskelijat, tutkijat, yrittäjät ja muut pelialan toimijat. Peliosuuskunta Expa on yksi suomen suurimpia ja aktiivisimpia pelialaan erikoistuneita osuuskuntia. Peliosuuskunta Expan luoman yhteisön vuosia kestänyt työ pelialan eteen Keski-Suomessa on ollut merkittävässä roolissa niin tapahtumien, uusien koulutusmahdollisuuksien, tutkimusten ja pelialan yritysten, sekä työpaikkojen luonnissa. Vuonna 2021 osuuskunnan jäseniä oli 120 henkeä. Peliosuuskunta Expa on IGDA Finlandin virallinen paikallinen hub, kansainvälisen pelikehittäjien yhteisö. IGDA tarjoaa laajan kansallisen ja kansainvälisen peliteollisuuden verkoston ja näitä hubeja on 13 koko Suomessa 2021. ==Pelialaan liittyviä tapahtumia== Peliosuuskunta Expa järjestää vuosittain merkittävän #XmasJKL pelialan tapahtuman Jyväskylässä, Keski-Suomessa. Expa järjestää myös kuukausittaisia ja kaikille avoimia IGDA Jyväskylä Hub Monthly Meetup -tapahtumia. Peliosuuskunta Expa toimii Digi & Game Centerin yhteistyötilan operaattorina. Digi & Game Center on Peliosuuskunta Expan, Jyväskylän ammattikorkeakoulun, ja Jykia Oy:n perustama. Digi & Game Center idea ja visio on useamman hankkeen tulos, jonka toteuttajana on toiminut Peliosuuskunta Expa. Peliosuuskunta Expa on toiminut Digi & Game Centerin operaattorina ja pyörittänyt täysin toimintaa alusta lähtien. Keski-Suomen kauppakamarin Digitalisaatio ja uusi liiketoiminta -valiokunta valitsi Digi & Game Centerin vuoden 2020 digitalisaatioteoksi. Valiokunnan tavoitteena on lisätä Keski-Suomen osaamista ja vetovoimaisuutta ICT-alan toimintaympäristönä koulutuksessa, tutkimuksessa ja yritystoiminnassa niin paikallisesti kuin kansainvälisestikin. == Virallinen Unreal Authorized Training Center status 2024 == * Peliosuuskunta Expa ja Digi & Game Center nimetty Suomen ensimmäiseksi ja maailman pohjoisimmaksi Unreal Authorized Training Centeriksi 18.11.2024. == Rahoitetut hankkeet == * 2014 – 2015 Yrittäjyys- ja pelialan tapahtumien järjestäminen – Jyväskylän Entrepreneurship Society ry ja Peliosuuskunta Expa (Keski-Suomen liiton rahoitus) * 2017 AIKO – Pelialan skaalautuvat liiketoimintamahdollisuudet Keski-Suomessa (Keski-Suomen liiton rahoitus) * 2019 – 2020 Sustainable Digi & Game Ecosystem (Keski-Suomen liiton rahoitus) * 2019 – 2020 Game Business Booster (Business Finland) * 2020 – 2021 Digi and Game Center Jyväskylä – digitalisoitu uusi brändijakelun toimintamalli urheiluseuroille selvitys (Business Finland) == Historia == Puheenjohtajat: * 2013 - 2016 Jonne Harja * 2016 - 2021 Tuomas Roininen * 2021- Valtteri Lahti == Lähteet == Luokka:Suomalaiset osuuskunnat
Koreansalmen taistelu

Koreansalmen taistelu oli Venäjän–Japanin sodassa 14. elokuuta 1904 käyty meritaistelu kolmen venäläisen ja neljän japanilaisen risteilijän välillä. Yhteenotto päättyi venäläisen risteilijä Rurikin uppoamiseen ja kahden muun pakoon takaisin lähtöpaikkaansa Vladivostokissa. ==Tausta== Koreansalmen taistelu seurasi Keltaisenmeren taistelua, joka oli käyty hieman aikaisemmin Venäjän ja Japanin laivastojen välillä. Tuolloin Port Arthurin venäläisessä laivastotukikohdassa kontra-amiraali Vilgelm Vitgeft oli päättänyt purjehtia ulos Port Arthurista ja kohtasi japanilaiset myöhemmin merellä. Tieto Vitgeftin lähdöstä Port Arthurista saapui jonkin aikaa lähdön jäkeen toiseen venäläiseen laivastotukikohtaan Vladivostokissa. Vladivostok kontra-amiraali Karl Iessen komensi risteilijälaivuetta. Saatuaan uutisen Vitgeftin lähdöstä hän päätti yrittää tukea häntä purjehtimalla itse kohti etelää kolmen risteilijän kanssa. Risteilijät Rurik, Rossia ja Gromoboi lähtivät Vladivostokista 13. elokuuta tietämättä, että Vitgeft oli tällä välin jo saanut surmansa Keltaisenmeren taistelussa. Japanin 2. laivastoa komensi vara- amiraali Kamimura Hikonojō. Kamimura oli jo kuukausien ajan turhaan yrittänyt estää pientä venäläistä laivasto-osastoa upottamasta japanilaisia kuljetusaluksia. Kamimura oli saanut laajaa julkista kritiikkiä epäonnistumisistaan. 13. lokakuuta hän oli johtamassa uutta yritystä löytää huoltoyhteyksiä ahdistelevia venäläisiä neljän risteilijän Izumon, Azuman, Tokiwan ja Iwaten kanssa. ==Taistelu== Päinvastaisiin suuntiin purjehtineet venäläiset ja japanilaiset purjehtivat yöllä toisiaan huomaamatta toistensa ohi. Aamulla 14. elokuuta venäläiset olivat Korean niemimaan rannikolla Busanin kaupungin kohdalla ja he olivat kääntymässä kohti länttä. Pian kaksi laivasto-osastoa havaitsivat kuitenkin viimein toisensa. Tuli avattiin aamulla kello 05.20 yli 8 000 metrin päästä. Japanilaiset keskittivät kahden risteilijänsä tulen venäläisosaston hännillä kulkenutta risteilijä Rurikia vastaan. Rurik otti nopeasti osumia ja menetti suuren osan upseereistaan. Se jatkoi kuitenkin taistelua usean tunnin ajan. Lopulta osuma Rurikin ohjaamoon sai laivan kulkemaan ympyrää ja myöhemmin alus upposi. Iessen päätti jättää Rurikin oman onnensa nojaan ja komensi kaksi muuta risteilijäänsä palaamaan Vladivostokiin kello 08.30. Japanilaiset seurasivat venäläisiä jonkin aikaa molempien osapuolien tulittaessa toisiaan. Lopulta japanilaiset kuitenkin luopuivat niiden takaa-ajosta kello 11.15 ja kaksi venäläisalusta palasivat tukikohtaansa. ==Seuraukset== Japanilaisia komentanutta vara-amiraali Kamimuraa kritisoitiin venäläisten ajojahdin lopettamisesta. Kamimuran risteilijät olivat kärsineet vahinkoja taistelun aikana. Venäläiset risteilijät Vladivostokista eivät joka tapauksessa enää yrittäneet tunkeutua merelle. Japanilaisten huoltoreitit meren kautta olivat turvatut seuraavan yhdeksän kuukauden ajan, kunnes Venäjän Itämeren laivasto saapui viimein alueelle. ==Lähteet== Luokka:Venäjän–Japanin sodan taistelut Luokka:Meritaistelut Luokka:Vuoden 1904 sotahistoria
Digi & Game Center

Digi & Game Center, lyhyesti DGC, (perustettu 01.01.2020) on digi- ja pelialan yhteiskehittämisen ekosysteemi. Se sijaitsee Jyväskylässä. Se sisältää laajan joukon yrityksiä, oppilaitoksia, startup-yrityksiä, yrittäjiä, opiskelijoita sekä digitaalisia liiketoimia tai palvelu- ja peliteollisuuden projekteja. Ekosysteemi rakentuu useista verkostoon osallistuvista toimijoista, jotka vaikuttavat alaan. DGC on yhtenäinen tuotemerkki digi- ja peliteollisuudelle Keski-Suomessa. Digi & Game Center aloitettiin Peliosuuskunta Expan luomasta visiosta. Virallisesti avattu 1.1.2020. Peliosuuskunta Expa on DGC: n operaattori. Yhteisön työtila on kooltaan noin tuhat neliötä ja se sisältää Esport-tilan Gamepit by JAMK, Viherseinästudion, Coworking-työskentelytiloja ja neuvotteluhuoneita. Digi & Game Center käynnistettiin osana Sustainable Digi & Game Ecosystem -hanketta. Hankkeen rahoittivat Keski-Suomen liitto Euroopan aluekehitysrahastosta, BusinessJyväskylä ja Fingersoft. ==Palkinnot ja kunniamaininnat == * Keski-Suomen kauppakamarin valiokunta Digitalisaatio ja uusi liiketoiminta valitsi Digi & Game Centerin vuoden 2020 digitalisaatioteoksi. Valiokunnan tavoitteena on lisätä Keski-Suomen osaamista ja vetovoimaisuutta ICT-alan toimintaympäristönä koulutuksessa, tutkimuksessa ja yritystoiminnassa niin paikallisesti kuin kansainvälisestikin. * OP Keski-Suomi myönsi Digi & Game Centerille 10 000 euron lahjoituksen ja kunniamaininnan OP Keski-Suomen Teemme yhdessä hyvää kampanjassa 1.9.2021 Teemme yhdessä hyvää -lahjoituskampanja on osa OP Keski- Suomen vastuullisuustyötä, jota ohjaa pankin oma ja OP Ryhmän vastuullisuusohjelma. Lahjoitusten saajien valinnoissa on pyritty monimuotoisuuteen, eri kohderyhmiin ja ajankohtaisuuteen. Valintaperusteina olivat pankin arvoihin eli ihmisläheisyyteen, vastuullisuuteen ja yhdessä menestymiseen sopiva toiminta, alueellinen ja kohderyhmän kokoon liittyvä vaikuttavuus sekä eri kohde- ja ikäryhmien mahdollisimman laaja-alainen huomiointi. ==Rahoitetut hankkeet, joissa Digi & Game Center on ollut mukana: == * 2019–2020 Game Business Booster (Business Finland) * 2019–2021 Sustainable Digi & Game Ecosystem (Regional Council of Central Finland) * 2020–2021 Digi and Game Center Jyväskylä – digitalisoitu uusi brändijakelun toimintamalli urheiluseuroille, selvitys (Business Finland) * 2019–2021 elämää (Regional Council of Central Finland) ==Digi & Game Centerin partnerit:== * BusinessJyväskylä * FingerSoft * DeskMe * AWS (Amazon web services) * Jyväskylä University * JAMK University of Applied Sciences ==Digi & Game Centerin yritykset:== * Peliosuuskunta Expa * W1llou Agency * HexGen Interactive * 4H Luotsaamo Lab * Microdose * KelaLab * XRNation * Noveltive * Psyon Games * Family Creatives * CAP == Lähteet == Luokka:Pelitalot Luokka:Jyväskyläläiset yritykset
Kirjeitä Ruotsista

Kirjeitä Ruotsista on Jörn Donnerin ohjaama, käsikirjoittama, tuottama ja leikkaama suomalais-ruotsalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 1988. Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti Ruotsista. Se on tehty lapselle suunnetun kirjeen muotoon ja se on jatkoa Donnerin kirjalle Matka vieraaseen maahan (1973). Elokuva kuvattiin vuosien 1985-1986 välisenä aikana, jolloin Ruotsissa tapahtui koko yhteiskuntaa vavisuttanut Olof Palmen murha. Elokuvassa Donner kiertää ympäri Ruotsia ja haastattelee ihmisiä muun muassa Malmössä, Hagforsissa ja Södertäljessä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirjeitä Ruotsista YLE Areena -sivustolla Luokka:Jörn Donnerin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1988 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Ruotsalaiset dokumenttielokuvat
Profeetta (täsmennyssivu)

Profeetta tai profeetat voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita: * profeetta, jumalallisen ilmestyksen välittäjä * Profeetta, ranskalainen elokuva vuodelta 2009 * Profeetta, Mikko Kuustosen ja Jukka Perkon albumi vuodelta 2008 * Profeetat, suomalainen rap-yhtye
Laven

Laven tai Lavén voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin: * Lea Laven (s. 1948), suomalainen iskelmälaulaja * Abraham Wilhelm Lavén (1812–1858), Ruotsissa toiminut meriupseeri
Sella

Sella voi viitata johonkin seuraavista: * Elis Sella (1930–1992), suomenjuutalainen näyttelijä ja laulaja * Emanuele Sella (s. 1981), italialainen maantiepyöräilijä * Seela Sella (s. 1936), suomalainen näyttelijä * Sella, joki Espanjassa * Gruppo del Sella, vuoristoalue Italian Dolomiiteilla * Sella, Espanjan laivaston alus * Sella-luokka, Italian laivaston hävittäjäluokka * sella turcica, turkinsatula, kitaluun syvennys ihmisen kallossa * Sélli eli Sélla, saari Dodekanesian saariryhmässä Kreikassa
Donner – Privat

Donner – Privat on John Websterin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021. Elokuva on haastattelu- ja henkilödokumentti kirjailijana, elokuvaohjaajana ja poliitikkona tunnetusta suomalaisesta kulttuurivaikuttajasta Jörn Donnerista. Webster kertoo halunneensa tuoda elokuvaa varten esille Donnerin yksityisen puolen, joka ei ole ollut julkisuudessa. Elokuvassa haastatellaan monia Donnerille läheisiä ihmisiä, kuten Harriet Anderssonia, hänen entistä vaimoaan Bitte Westerlundia sekä hänen lapsiaan. Elokuvan teema sai lopullisen muotonsa Websterin saadessa tietoonsa Donnerin yksityisen valokuvakokoelman olemassaolon, joka sisältää kuvia Donnerin elämän varrelta ja josta edes Donnerin perhe tai ystävät eivät olleet tietoisia. Donner oli elokuvan haastatteluja tehtäessä parantumattomasti sairas ja hän kuoli kuusi viikkoa elokuvan kuvausten jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2021 suomalaiset elokuvat Luokka:John Websterin ohjaamat elokuvat
Kamimura Hikonojō

Kamimura Hikonojō (; 20. kesäkuuta 1849 – 8. elokuuta 1916) oli japanilainen amiraali. Hän otti osaa esimerkiksi ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan Jalujoen taisteluun, sekä Venäjän–Japanin sodan Koreansalmen ja Tsushiman meritaisteluihin. ==Elämäkerta== Kamimura Hikonojō syntyi Japanin nykyisessä Kagoshiman prefektuurissa silloisen Satsuman hanin alueella vuonna 1849. Meiji-restauraation aikaisen Boshin-sodan aikana Kamimura otti osaa taisteluihin shōgunin joukkoja vastaan. Vuonna 1871 Kamimura alkoi opiskella Japanin laivastoakatemiassa. Myöhemmin hän liittyi Japanin laivastoon yleten hitaasti urallaan. Vuonna 1891 Kamimurasta tuli tykkivene Mayan komentaja. Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana Kamimura komensi puolestaan risteilijä Akitsushimaa. Hän sai mainetta etenkin Jalujoen taistelussa vuonna 1894 ja tuli samana vuonna ylennetyksi kapteeniksi. Sodan jälkeen Kamimura toimi useissa eri tehtävissä Japanin ministeriöillä ja laivastossa. Vuonna 1903 hänet ylennettiin vara-amiraaliksi. Venäjän–Japanin sodan sytyttyä vuonna 1904 Kamimura johti Japanin 2. laivastoa. Hänen tehtävänään oli saartaa mereltä Venäjän laivastotukikohta Vladivostokissa. Tehtävässään Kamimura sai huomattavaa julkista kritiikkiä hänen epäonnistuttuaan estämään venäläisiä upottamasta japanilaisia kuljetuslaivoja huhtikuussa ja kesäkuussa 1904. Lehdistössä Kamimuraa kehotettiin vihjailleen itsemurhaan ja raivostunut väkijoukko iski hänen kotiasunnolleen Tokiossa. Kamimuran onnistui lopulta palauttaa kunniansa ottamalla voiton venäläisistä Koreansalmen taistelussa. Kamirakuran lippulaiva Izumo ja kolme muuta japanilaista risteilijää kohtasivat kolme venäläistä risteilijää upottaen niistä yhden ja vahingoittaen muita. Jonkin aikaa myöhemmin Kamimura johti 2. laivaston aluksia Tsushiman meritaistelussa. Sodan jälkeen vuonna 1905 Kamimurasta tuli Yokosukan laivastotukikohdan komentaja. Vuonna 1909 hänestä tuli 1. laivaston komentaja. Kamimura sai paronin aatelisarvon vuonna 1907 ja ylennyksen amiraaliksi vuonna 1910. Vuonna 1914 hän siirtyi reserviin ja kuoli vuonna 1916. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Akira Sone

Akira Sone (, s. 9. heinäkuuta 2000 Kurume) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Nuorten arvokilpailuissa Sone saavutti useita mitaleja: vuonna 2015 Sone voitti Japanin alle 18-vuotiaiden mestaruuden sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa sekä 70 kg sarjan että joukkuekilpailun maailmanmestaruuden. Vuonna 2016 Sone voitti alle 21-vuotiaiden Japanin mestaruuden. Tammikuussa 2017 hän voitti junioreiden sekajoukkueiden maailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti alle 21-vuotiaiden MM- kultaa 2017 yli 78 kg sarjassa. Joulukuussa 2016 Sone kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten turnauksessa. Vuonna 2017 hän voitti uransa ensimmäisten aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Japanin mestaruuden yli 78 kg sarjassa. Samana vuonna hän voitti joukkuekilpailun MM-kultaa. Vuonna 2018 Sone voitti Japanin mestaruuskilpailuissa yli 78 kg sarjan sekä naisten avoimen painoluokan mestaruuden. Lisäksi hän voitti Aasian-kisojen 2018 yli 78 kg sarjan mestaruuden. Sone voitti myös Hohhotin Grand Prix’n 2018. Vuonna 2019 Sone saavutti useita voittoja. Hän uusi Japanin mestaruuskilpailuissa yli 78 kg sarjan ja avoimen painoluokan mestaruuden. Lisäksi hän voitti Zagrebin Grand Prix’n ja Osakan Grand Slamin. Tokion MM-kilpailuissa Sone voitti yli 78 kg sarjan ja joukkuemaailmanmestaruuden. Sone voitti Taškentin Grand Slamin 2021. Tokion olympialaisissa 2020 Sone otteli yli 78 kg sarjassa. Hän aloitti turnauksen toiselta kierrokselta voittaen Israelin Raz Hershkon. Puolivälierissä Sone voitti turkkilaisen Kayra Sayitin. Välierävaiheessa Sone kohtasi azerbaidžanilaisen Iryna Kindzerskan. Sone voitti ottelun ipponilla, kun hän teki ensin O-uchi-garin ja sen perään Kesa-gatamen. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Idalys Ortízin, kun Ortíz otti kolme varoitusta. Sone oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa. Sone voitti Aasian-mestaruuden yli 78 kg:n painoluokassa Nur- Sultanissa 2022. Hän voitti samana vuonna Tokion Grand Slamin. Hän voitti yli 78-kiloisten maailmanmestaruuden Dohassa 2023 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Julia Tolofuaan. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja oli yli 78 kg:n sarjassa seitsemäs. ==Lähteet== Luokka:Japanilaiset judokat Luokka:Japanilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sakuho

Sakuho () on maaseutukaupunki Japanin Naganon prefektuurissa. Sakuhossa asuu 10 217 asukasta, sen pinta-ala on 188,2 neliökilometriä ja väestötiheys 54,3 asukasta neliökilometrillä. == Väestönkehitys == Lähde: Vuosi Väestö Muutos 1995 13 740 2000 13 622 -118 2005 12 980 -642 2010 12 069 -911 2015 11 186 -283 2020 10 217 -919 == Ilmasto == Sakuhon kuumin kuukausi on elokuu, jolloin keskilämpötila on 20,6 astetta. Keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 24,9 astetta. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on -4,4 astetta ja keskimääräinen päivän matalin lämpötila -8,1 astetta. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sadanta on 189 millimetriä ja ilmankosteus 82%. Heinäkuussa ja kesäkuussa on keskimäärin eniten sadepäiviä, 12. == Lähteet == Luokka:Naganon prefektuurin kunnat
Shimo-Inan piirikunta

Shimo-Inan piirikunta () on yksi Japanin Naganon prefektuurissa sijaitsevista piirikunnista. Piirikunnassa asuu 57 207 asukasta, sen väestötiheys on 45,04 asukasta neliökilometrillä ja pinta-ala 1 270 neliökilometriä. == Väestönkehitys == Lähde: Vuosi Väestö Muutos 1995 67 810 2000 67 803 -7 2005 66 899 -905 2010 64 169 -2 130 2015 60 619 -3 550 2020 57 207 -3 411 == Kunnat == * Achi * Anan (Nagano) * Hiraya * Matsukawa * Neba * Ōshika * Shimojō * Takagi * Takamori * Tenryū * Toyooka * Urugi * Yasuoka == Lähteet == Luokka:Naganon prefektuuri
Kang Chae-young

Kang Chae-young (; s. 8. kesäkuuta 1996) on eteläkorealainen jousiampuja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Kang on kilpaillut vuodesta 2015 alkaen. Ensimmäisen MM-mitalin hän saavutti Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 2015, jolloin hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Méxicon MM-kilpailuissa hän oli voittamassa joukkue- ja sekajoukkuemaailmanmestaruuksia. ’s-Hertogenboschin MM-kilpailuissa 2019 Kang saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin yksilökilpailussa, kun hän oli toinen. Lisäksi hän sai samoista kilpailuista kultaa sekajoukkuekilpailusta ja hopeaa joukkuekilpailusta. Tokion olympialaisissa 2020 Kang otteli yksilökilpailun lisäksi joukkuekilpailussa. Joukkuekilpailussa Etelä-Korean joukkue saavutti kultaa voittamalla loppuottelussa Venäjän olympiakomitean joukkueen. Yksilökilpailun karsinta-ammunnoissa Kang oli kolmas. Hän kuitenkin putosi jatkosta puolivälierissä. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset jousiampujat Luokka:Eteläkorealaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hikiliina

Hikiliina on palttinainen kangaspala, johon pyyhitään hikeä kasvoista ja käsistä. Raamatun mukaan juutalaiset peittivät hikiliinalla vainajan kasvot.Esimerkiksi Jeesuksen hikiliinasta kerrotaan useassa legendassa, sillä liinassa uskottiin säilyneen hänen kasvonpiirteensä. Erään legendan mukaan Jeesuksen kasvonpiirteet olisivat säilyneet Pyhän Veronican tälle tarjoamassa liinassa. Hikiliinalla peitettiin vain vainajan kasvot, kun taas muu ruumis kiedottiin kallisarvoisemmasta kankaasta tehtyyn kääreeseen. Hikiliina on nenäliinan edeltäjä. ==Katso myös== *Mandylion ==Lähteet== Luokka:Kannettavat asusteet
Lézardrieux

Lézardrieux () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Trieuxjoen varrella, noin 29 kilometriä Lannionin kaupungista itään. pienoiskuva|vasen|Pont de Lézardrieux Trieuxjoen yli rakennettiin nykyinen riippusilta Pont de Lézardrieux vuonna 1925. Sitä aiemmin paikalla oli vuonna 1840 valmistunut riippusilta. Ennen tätä joen yli oli ainoastaan lauttayhteys. ==Tunnettuja kuntalaisia== * Amélie Le Gall (s. 1896), ranskalainen kilpapyöräilijä asui kunnassa. * Georges Brassens (1921-1981), ranskalainen laulaja-lauluntekijä omisti huvilan kunnassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côtes-d’Armorin kunnat
McLaughlin

McLaughlin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Anneisha McLaughlin-Whilby (s. 1986), jamaikalainen pikajuoksija * Bernard Joseph McLaughlin (1912–2015), yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa * Brianne McLaughlin (s. 1987), yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti * Caleb McLaughlin (s. 2001), yhdysvaltalainen näyttelijä * Edward F. McLaughlin (s. 1926), yhdysvaltalainen yritysjohtaja * Elizabeth McLaughlin (s. 1993), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli * Jeffrey McLaughlin (s. 1965), yhdysvaltalainen soutaja * John McLaughlin (s. 1942), englantilainen jazzkitaristi * Marie McDonald McLaughlin Lawrie, Lulu (s. 1948), skotlantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, malli ja televisiopersoona * Sydney McLaughlin (s. 1999), yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija.
Matthew Wilson (uimari)

Matthew Wilson (s. 8. joulukuuta 1998) on australialainen uimari ja maailmanmestari, joka on menestynyt etenkin rintauinnissa. Wilson voitti Gwangjun pitkän radan MM-kilpailuissa 2019 4×100 metrin sekauinnin sekaviestissä kultaa ja 200 metrin rintauinnissa hopeaa. Hän oli mukana saavuttamassa hopeaa 4×100 metrin sekauinnin sekaviestistä Budapestissa jäjestetyissä MM-kilpailuissa 2017 ja 2022. Tokion kesäolympialaisissa 2020 Wilson karsiutui rintauinnissa 100 metrillä alkuerä- ja 200 metrillä välierävaiheessa.OlympediaKansainvälinen uimaliitto Wilson on saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa 4×100 metrin sekauinnissa ja pronssia 200 metrin rintauinnissa 2018. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuista hänellä on yksi pronssi. == Lähteet == * * Profiili Kansainvälinen uimaliitto === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Australialaiset uimarit Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ana Diamond

Ana Diamond AA. (s. 1994) on iranilaissyntyinen brittiläis-suomalainen poliittinen kommentaattori, kirjailija ja entinen panttivanki. Diamond on koulutukseltaan taidekriitikko ja ohjaaja. Hän opiskeli media ja elokuvantuotantoa Englannissa King's College London yliopistossa. Vuonna 2014 hän meni tapaamaan isovanhempiaan Iraniin, jolloin häntä vangittiin Iranissa vakoilusyytteiden nojalla. Hän oli pidetettynä Evin vankilan eristyssellissä yli 200 päivää. Hän kiisti syyllisyytensä täysinNazanin Zaghari-Ratcliffe transferred from prison to mental ward in Iran, husband says Independent, ja myös Britannian sekä Suomen hallinto piti häntä syyttömänä. Kahdeksan kuukauden jälkeen häntä siirettiin kotiarestiin ja vuonna 2017, sen jälkeen kun Britannian ulkoministeri Boris Johnson kävi Iranissa, hänet julistettiin syyttömäksi ja hän vapautui. Ana on kuvaillut kokemuksiaan vankeudessa ”psykologiseksi kidutukseksi”. Häntä ei pahoinpidelty fyysisesti, mutta olot olivat epäinhimilliset. Eristyksessä Ana oli myös suurimman osan ajasta vailla ihmiskontaktia, kirjoja, ikkunaa tai televisiota. Vartijat myös nöyryyttivät vankeja esimerkiksi turhilla ruumiintarkastuksilla. Vuonna 2021 Ana hyväksyttiin kandidaatintutkintoihin Oxfordin yliopistoon, missä hän tulee tutkimaan Lähi-idän geopolitiikkaa. ==Lähteet== Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Iranilaiset henkilöt Luokka:Aktivistit Luokka:Politiikan kommentaattorit
Matthew Wilson

Matthew Wilson -nimisiä henkilöitä ovat: * Matthew Wilson, australialainen uimari * Matthew Wilson, australialainen maantiepyöräilijä * Matthew Wilson, brittiläinen ralliautoilija
Nikolai Turbin

Nikolai Matvejevitš Turbin (; 16. kesäkuuta (J: 4. kesäkuuta) 1832Столѣтие военнаго министерства 1802–1902. Память о членахъ военнаго совѣта (1907), s. 776–778 Национальная электронная библиотека (Venäjän kansallinen sähköinen kirjasto). Viitattu 31.7.2021. Jelets – 20. marraskuuta 1913) oli venäläinen jalkaväenkenraali. Hän toimi kesä–elokuussa 1904 kaksi kuukautta virkaatekevänä Suomen kenraalikuvernöörinä Nikolai Bobrikovin murhan jälkeen. Turbin aloitti sotilaskoulutuksensa Paavalin kadettikoulussa, ja sai ensimmäisen upseerinarvonsa vuonna 1854. Turbin oli Moskovan sotilaspiirin esikuntapäällikön apulaisena vuosina 1877–1889, Viipurin linnoituksen komendanttina vuosina 1889–1891, 25. jalkaväkidivisioonan komentajana vuosina 1891–1896, Amurin sotilaspiirin joukkojen komentajan apulaisena vuosina 1896–1898, sotaministeriön tehtävissä vuosina 1898–1902 ja Suomenmaalaisen sotilaspiirin joukkojen komentajan apulaisena vuosina 1902–1905.Jalkaväenkenraali N. M. Turbin Päivälehti 1.6.1902, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 31.7.2021. Hän yleni vuonna 1865 everstiksi, 1878 kenraalimajuriksi, 1889 kenraaliluutnantiksi ja 1902 jalkaväenkenraaliksi. Turbin nimitettiin Suomen vt. kenraalikuvernööriksi esimiehensä Bobrikovin kuoleman jälkeen 17. kesäkuuta 1904, koska kenraalikuvernöörin apulainen Vladimir Deutrich oli tuolloin kesälomalla Venäjällä eikä siksi käytettävissä.Tuomo Polvinen: Valtakunta ja rajamaa: N. I. Bobrikov Suomen kenraalikuvernöörinä 1898–1904, s. 329. WSOY, Helsinki 1984. Bobrikovin vakinaiseksi seuraajaksi nimitetty ruhtinas Ivan Obolenski saapui Helsinkiin 18. elokuuta.Helsingissä Suomalainen Wirallinen Lehti 18.8.1904, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 31.7.2021. Viimeksi Turbin oli Venäjän sotaneuvoston jäsenenä heinäkuusta 1905 tammikuuhun 1906. Turbin harrasti arkeologiaa ja numismatiikkaa. Hän tutki hautakumpuja Mogiljovin ja Minskin kuvernementeissa ja perusti Moskovan numismaattisen seuran. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Турбин Николай Матвеевич Regiment.ru Luokka:Suomen kenraalikuvernöörit Luokka:Venäläiset kenraalit Luokka:Vuonna 1832 syntyneet Luokka:Vuonna 1913 kuolleet
Kaleva Sampila

Oiva Kaleva Sampila (aik. Sandgren, 6. tammikuuta 1913 Helsinki – 1. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä, nyrkkeilytuomari ja urheilujohtaja.Kuolleita. Helsingin Sanomat 3.6.1975, s. 15 (Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille)) Nyrkkeilyurallaan Sampila saavutti SM-kultaa 1934 ja 1938 ja SM-hopeaa vuosina 1932, 1936 ja 1937. A-maaotteluedustuksia hänellä oli viisi. Sampila toimi Suomen nyrkkeilyliiton varapuheenjohtajana vuodesta 1952 ja puheenjohtajana vuosina 1972–1974. Helsingin Voimailijoiden puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1948. Sampila toimi Rooman, Tokion ja Meksikon kesäolympialaisten nyrkkeilyn kehätuomarina. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset nyrkkeilijät Luokka:Suomalaiset nyrkkeilytuomarit Luokka:Suomalaiset urheilujohtajat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
ATalent

aTalent Recruiting on suomalainen korkeakoulutaustaisten henkilöiden rekrytointiin erikoistunut yritys. Yritys rekrytoi henkilöstöä liike-elämään pääasiassa kaupallisiin, teknisiin sekä IT-rooleihin. Yhtiön toimisto on Helsingin Kampin Autotalossa. Yrityksen liikevaihto yhdessä tytäryhtiönsä aTalent People Oy:n kanssa on noin 5 milj. € ja sillä on noin 40 omaa työntekijää. Yritys tekee vuosittain yli 500 rekrytointia. aTalent Recruitingin omistaa Aalto-yliopiston opiskelija- ja alumnijärjestöt Tuotantotalouden kilta Prodeko, Prodekon alumni sekä KY - Aalto-yliopiston kauppatieteen ylioppilaat. Luokka:Suomalaiset henkilöstöalan yritykset
Pehr Ivar Ekbom

Pehr Ivar Ekbom (19. heinäkuuta 1837 Turku – 21. helmikuuta 1890 Viipuri) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Ekbom Pehr Ivar Viitattu 31.7.2021. Ekbomin vanhemmat olivat hovioikeuden presidentti Selim Ekbom ja Fredrika Aminoff ja puoliso vuodesta 1882 Brita Maria Vendelin. Ekbom tuli ylioppilaaksi 1856 ja suoritti tuomarintutkinnon 1862, varatuomarin arvon hän sai 1865. Ekbom oli Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1887, hovioikeuden palveluksessa hän oli auskultoinut ja työskennellyt jo 1860-luvulta. Ekbom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Alexander von Etter

Alexander von Etter (17. elokuuta 1867 Helsinki – 21. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja ja virka- ja valtiopäivämies. Von Etterin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etter ja Emilia von Jacobson. Kenraalimajurit Paul von Etter ja Johan Emil von Etter sekä diplomaatti Nikolai von Etter olivat hänen veljiään. Alexander von Etter oli entinen hovitallimestari ja todellinen valtioneuvos, joka oli toiminut Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisena ja palvellut Venäjän keisarillisen hovin ministeriössä suuriruhtinatar Maria Pavlovnan seurueessa. Hän omisti veljensä kanssa Haikon kartanon.Von Etter, Sebastian Albrekt Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 -verkkojulkaisu. Studia Biographica 7. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006–. Viitattu 31.7.2021. Von Etter oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1885.Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, s. 1489-1493.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina

Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina on Arto Koskisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017. Elokuva on teollisuusdokumentti Nokia-matkapuhelinyrityksestä. Siinä kerrotaan yrityksen tarina sen tekemistä ensimmäisistä elektronisista tuotteista aina sen matkapuhelinyksikön myyntiin Microsoftille vuonna 2014 saakka ja sen aiheuttamiin vaikutuksiin Suomessa. Elokuvassa haastatellaan monia Nokian entisiä työntekijöitä. Haastattelut on yhdistetty toisiinsa erilaisten arkistokuvien sekä dramatisoitujen kohtauksien avulla. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2017 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Huippuilta Janne Grönroosin seurassa

Huippuilta Janne Grönroosin seurassa () oli kesällä 2021 esitetty suomalainen ruotsinkielinen keskusteluohjelma, jota juonsi Janne Grönroos. Jokaisessa jaksossa oli kolme vierasta ja jakson loppupuolella nähtävä musiikkiesitys. == Jaksot == Jakso Vieraat Esityspäivä 1 Mark Levengood Dennis Nylund Eva Kela Isac Elliot 14. kesäkuuta 2021 2 Christoffer Strandberg Baba Lybeck Pelle Heikkilä Ilon 21. kesäkuuta 2021 3 Mimosa Willamo Lotta Backlund Tobias Zilliacus KAJ 28. kesäkuuta 2021 4 Pirkko Mannola Mia Ehrnrooth Siri Fagerudd Robin Packalen 5. heinäkuuta 2021 5 Linda Zilliacus Jeanette Björkqvist Anders Helenius Lxandra 12. heinäkuuta 2021 6 Redrama Pandora Kjell Simosas 19. heinäkuuta 2021 7 Kaj Kunnas Märta Westerlund Benjamin Peltonen Averagekidluke 26. heinäkuuta 2021 8 Linda Lampenius Riko Eklundh Andreas af Enehielm Tomi Saario 2. elokuuta 2021 9 Mia Hafrén Sebastian Rejman Sannah Nedergård Kjell Westö 9. elokuuta 2021 10 Jessica Grabowsky Pekka Strang Sonja Kailassaari 16. elokuuta 2021 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ohjelman jaksot Yle Areenassa Luokka:2020-luvun suomalaiset keskusteluohjelmat Luokka:Yle Teema & Femin televisio-ohjelmat Luokka:Ruotsinkieliset televisio- ohjelmat
André Pieyre de Mandiargues

André Pieyre de Mandiargues (1909 Pariisi, Ranska – 1991 Pariisi, RanskaPieyre de Mandiargues, André, Bibliothèque nationale de France, päivitetty 12.11.2013, viitattu 31.7.2021 ) oli ranskalainen runoilija ja prosaisti. Pieyre de Mandiargues liikkui vuodesta 1947 maalaustaiteen ja surrealistien piireissä. Hänen oma surrealisminsa sisältää nykymyyttejä, väkivaltaa ja erotiikkaa. ==Suomennetut teokset== * Tyttö ja moottoripyörä (La motocyclette), suom. Jukka Mannerkorpi, Helsinki: WSOY 1970 Sarja: Aikamme kertojia. A-sarja ;Novelli * Kierre, teoksessa: Varjo tai kevyt valo, suom. Mirja Bolgár, WSOY 1980 ISBN 951-0-10165-6 ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Berndt Adolf Grönhagen

Berndt Adolf Grönhagen (20. kesäkuuta 1826 Hämeenkyrö – 10. marraskuuta 1888 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies. Grönhagenin vanhemmat olivat Berndt August Grönhagen ja Eva Sofia Granfelt ja puoliso vuodesta 1861 Lydia Krabbe. Karl Grönhagen oli heidän poikansa. Grönhagenin veli oli jalkaväenkenraali Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen. Berndt Adolf Grönhagen palveli aluksi vuodesta 1843 vapaaehtoisena suomalaisessa linjapataljoonassa, vänrikiksi hän yleni 1848 ja aliluutnantiksi 1850. Hän otti osaa Krimin sotaan 1854–1855, haavoittuen siellä taisteluissa. Luutnantiksi Grönhagen ylennettiin 1854, alikapteeniksi 1855 ja kapteeniksi 1861, jolloin hän palveli Suomessa. Majuriksi 1867 ylennetty Grönhagen oli linnamajuri Sveaborgissa vuodesta 1872. Everstiluutnantiksi hän yleni 1875. Grönhagen erosi sotapalveluksesta everstinä 1885.Geni: Berndt Adolf Grönhagen Viitattu 31.7.2021.Adelsvapen- wiki: Adliga ätten Grönhagen nr 929, Tab 24 Viitattu 31.7.2021. Grönhagen oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885.Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid landtdagen i Helsingfors år 1872. Protokoll fördt hos Högl. Ridderskapet och Adeln å Landtdagen I Helsingfors år 1872. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1874, s. 431-433.Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, s. 1903-1907.Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, s. 1489-1493.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1826 syntyneet Luokka:Vuonna 1888 kuolleet
Fredrik Järnefelt

Fredrik Järnefelt (1. syyskuuta 1857 Ulvila – 24. joulukuuta 1895 Köyliö) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. Järnefeltin vanhemmat olivat August Fredrik Järnefelt ja Emma Christina Björnberg ja puoliso Sofia Vilhelmina Wirtanen. Järnefelt oli maanviljelijä ja Kepolan kartanon omistaja Köyliössä.Geni: Fredrik Järnefelt Viitattu 31.7.2021. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1895 kuolleet
Grasspin

Grasspin on brittiläisen Ashby Computers and Graphics Ltd:n (A.C.G.) vuonna 1983 kehittämä ja Zilec Electronics - Jaleco -yhtiön julkaisema videopeli, joka muistuttaa vuoden 1981 videopeliä Lady Bug. A.C.G. kuuluisan Ultimate Play the Game -brändin takana, ja tämä on yksi heidän peleistään, jonka he tekivät ennen Ultimaten julkaisemista. == Pelin tarkoitus == Grasspin on periaatteessa sokkelopeli, jossa pelihahmo työntää seiniä vaihtaakseen sokkelon asettelua pysty- ja vaakakäytävien välillä. Pelin tavoitteena on kerätä kaikki kirjaimilla merkityt liput, ennen kuin takaa-ajavat viholliset saavat pelihahmon kiinni. Käytettävissä on myös pelastusrenkaita, jotka ovat oikeastaan ammuksia nopeaa pakenemista varten. Korkeampiin sokkeloihin alkaa ilmestyä myös punaisia seiniä, joita työntäessään pelihahmo menettää henkensä. Grasspinissä on näyttö, joka liikkuu hieman vasemmalle ja oikealle paljastaen joen sokkelon kummallakin puolella. Jos pelihahmolla on hallussaan pelastusliivit, voi se hypätä jokeen ja kellua alavirtaan paetakseen takaa- ajajia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Video Grasspin-pelistä gamespot.com Luokka:Vuoden 1983 videopelit
Alexander von Knorring

Alexander Vilhelm von Knorring (27. maaliskuuta 1853 Hämeenlinna – 16. toukokuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies. Von Knorringin vanhemmat olivat Karl Evert von Knorring ja Erika Gustava Boije af Gennäs ja puolisot vuodesta 1883 Anna Eleonora Ehrnrooth ja vuodesta 1898 Josefina Maria Theresia Klinckowström. Von Knorring kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vänrikkinä vuodesta 1867. Hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Aliluutnantiksi von Knorring yleni 1879, alikapteeniksi 1881 ja kapteeniksi 1891. Sotapalveluksesta hän erosi lopullisesti everstiluutnanttina 1908, mutta oli jo sitä ennen toiminut liike-elämässä Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan tultua lakkautetuksi.Geni: Alexander Vilhelm von Knorring Viitattu 31.7.2021.Adelsvapen-wiki: Adliga ätten von Knorring nr 1976, Tab 41 Viitattu 31.7.2021. Von Knorring oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1853 syntyneet Luokka:Vuonna 1924 kuolleet
Mangabit

Mangabit (Cercocebus) on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Nykyään tunnetaan seitsemän mangabilajia joista kolmella on suomenkielinen nimi. Samantyyppisen nimen omaavat valkoposkimangabit kuuluvat Lophocebus- sukuun. Mangabit ovat hoikkia, varsin pitkäraajaisia apinoita. Pään ja vartalon yhteispituus on 40–90 cm, paino ylimmillään koirailla 11 ja naarailla 6 kg. Mangabit ovat sosiaalisia eläimiä ja kommunikoiat keskenään huutelemalla kuuluvasti. Ne syövät siemeniä, hedelmiä ja lehtiä. Mangabeilla on lyhyt, harmaansävyinen turkki ja vaaleat, joskus aivan valkoiset silmäluomet. Ne viettävät paljon aikaansa maassa. Mangabit ja valkoposkimangabit eivät ole samantyyppisestä ulkonäöstään huolimatta nykytiedon valossa kovin läheistä sukua toisilleen. == Lajit == Mangabilajit: * harmaamangabi Cercocebus agilis * Cercocebus atys * Cercocebus chrysogaster * tanajoenmangabi Cercocebus galeritus * Cercocebus sanjei * kaulusmangabi Cercocebus torquatus == Lähteet == Luokka:Marakattiapinat