EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Eurynomos

Eurynomos (, ) voi viitata seuraaviin hahmoihin kreikkalaisessa mytologiassa: * Eurynomos, manalassa asuva daimon-henki * Eurynomos, Aigyptioksen poika, Antifoksen veli ja yksi Penelopen kilpakosijoistaHomeros: Odysseia 2.22. * Eurynomos, yksi kentaureista, jotka taistelivat lapiitteja vastaan Hippodameian ja Peirithooksen häissäOvidius: Muodonmuutoksia 12.311. * Kyathos, joissakin perinteissä Eurynomos, Oineuksen juomanlaskija == Lähteet ==
Xiaomi Redmi 7

Xiaomi Redmi 7 on Xiaomin matkapuhelin, jonka se julkaisi vuonna 2019. == Tiedot == Puhelimessa on flash-muistia eli tallennustilaa 16, 32 tai 64 gigatavua ja RAM-muistia 2, 3 tai 4 gigatavua. Tallennustila on kuitenkin laajennettavissa microSDXC-muistikortilla. Puhelimessa on kaksi takakameraa: 12 megapikselin pääkamera ja kahden megapikelin syvyyskamera. Edessä on yksi kahdeksan megapikselin kamera. Redmi 7:ssä on 4 000 milliampeeritunnin litiumpolymeeriakku, jota ei voi irrottaa. Puhelimessa on 6,26 tuuman näyttö, joka tukee 720 × 1 520 pikselin resoluutiota kuudellatoista miljoonalla värillä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 matkapuhelimet Luokka:Xiaomin matkapuhelimet Luokka:Android-pohjaiset laitteet
Xiaomi Redmi 8

Xiaomi Redmi 8 on Xiaomin valmistama matkapuhelin, joka julkaistiin vuonna 2019. Puhelimessa on tallennustilaa (tai flash-muistia) 32 tai 64 gigatavua, jota voi laajentaa microSDXC-kortilla. Keskusmuistia puhelimesta löytyy 3 tai 4 gigatavua. Puhelimessa on 6,22 tuuman Corning Gorilla Glass 5 -näyttö, jonka resoluutio on 720 × 1 520 pikseliä. Sen kuvasuhde on 19:9 ja se tukee kuuttatoista miljoonaa väriä. Puhelimessa on viidentuhannen milliampeeritunnin ei-irrotettava Li-Po-akku ja kaksi takakameraa: kahdentoista megapikselin pääkamera ja kahden megapikselin syvyyskamera. Etukamerassa on kahdeksan megapikseliä. Puhelimen paino on 188 grammaa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 matkapuhelimet Luokka:Xiaomin matkapuhelimet Luokka:Android-pohjaiset laitteet
Christopher Beeny

Christopher Winton Beeny (7. heinäkuuta 1941 Lontoo – 3. tammikuuta 2020 Kent) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esitti Morton Beemish -nimistä ulosottomiestä Vielä virtaa -televisiosarjassa vuosina 2001–2010, ja Edward Barnesiä Kahden kerroksen väkeä -sarjassa vuosina 1971–1975. ==Nuoruus== Beeny syntyi Lontoossa vuonna 1941. Hänen molemmat vanhempansa olivat opettajia. Beenyn ollessa neljävuotias hänen perheensä muutti ensin Bristoliin ja sen jälkeen Devoniin, jonne hänen vanhempansa perustivat koulun. Kuusivuotiaana Beeny hyväksyttiin Ballet Rambert -kouluun Lontooseen, mutta kaksi vuotta myöhemmin hän päättikin ryhtyä näyttelijäksi ja siirtyi Arts Educational Schooliin. ==Ura== Beeny aloitti uransa lapsinäyttelijänä sekä televisiossa että teatterissa. Kaksitoistavuotiaana hän teki televisiossa näytelmässä The Queen's Admiral, joka kertoi Kristoffer Kolumbuksesta. Vuonna 1954 Beeny teki läpimurtonsa saippusarjassa The Grove Family, jossa hän esitti Lennie-nimistä pikkupoikaa. Vuosina 1957–1959 Beeny opiskeli Royal Academy of Dramatic Artsissa. Opintojen päättymisen jälkeen Beenyllä oli vaikeuksia siirtyä aikuisten rooleihin, ja hän työskentelikin välillä leipomossa ja rakennusalalla, kunnes palasi televisioon 1970-luvulla. Vuonna 1971 Beeny aloitti tunnetuimmassa roolissaan Kahden kerroksen väkeä -sarjan miespalvelija Edward Barnesina. Sarjan aikana Beenyn roolihahmo yleni miespalvelijasta kuskiksi ja sen jälkeen apulaishovimestariksi. Beeny oli mukana sarjassa sen kaikilla viidellä kaudella. Kahden kerroksen väkeä -sarjan jälkeen Beeny siirtyi komediarooleihin. Vuosina 1979–1986 Beeny näytteli hautausurakoitsija Billy Henshawta sarjassa In Loving Memory. Beenyn mukaan hän oppi koomikontaitonsa Thora Hirdiltä, joka esitti sarjassa hänen roolihahmonsa Ivy- tätiä. 1970-luvulla Beeny esiintyi myös komediasarjoissa Miss Jones and Son ja The Rag Trade. Vuonna 2001 Beeny vieraili ulosottomies Morton Beemishin roolissa komediasarjassa Vielä virtaa, minkä jälkeen hän esiintyi sarjassa satunnaisesti sen päättymiseen 2010 asti. Sarjan päätyttyä Beeny jatkoi esiintymistä teatterissa ja musikaaleissa vuoteen 2015 asti. ==Yksityiselämä== Beeny oli kahdesti naimisissa, mutta kumpikin liitto päättyi eroon. Ensimmäisesti liitostaan Lynda Pricen kanssa Beeny sai tyttären ja pojan, ja toisesta liitostaan Diana Kirkwoodin kanssa pojan. Beeny kuoli 78-vuotiaana kotonaan Kentissä 3. tammikuuta 2020. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Frans Ludvig Tarmo

Frans Ludvig Tarmo, sukunimi vuoteen 1903 Kaiho (1. lokakuuta 1880 Rauma – 11. helmikuuta 1930 Sortavala) oli suomalainen pastori ja Sortavalan diakonissalaitoksen johtaja.Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27439F. L. Tarmo, Laatokka, 13.02.1930, nro 17, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Tarmon vanhemmat olivat työnjohtaja Isak Abelsson ja Johanna Nordman. Hän pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1901 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1906. Tarmo vihittiin papiksi 1906. Tarmo oli kirkkoherran apulaisena Ruskealassa 1906–1908 ja Kerimäellä 1908–1910. Hän tuli vuonna 1910 Suomen Kirkon Sisälähetysseuran palvelukseen ja oli Liikolan diakonilaitoksen johtajana 1912–1922 ja sen jälkeen Sortavalan diakonissalaitoksen johtajana 1922–1930. Hän oli samalla vuodesta 1920 alkaen Suomen Kirkon Sisälähetysseuran varatoimitusjohtajana. Hän oli toimittamassa sisälähetysseuran julkaisemaa Koti ja Kirkko-lehteä ja sen Perheen Kirjasto-liitettä 1910–1916 ja vuodesta 1922 hän toimitti Tervehdys Sortavalan Diakonissalaitoksesta-lehteä. Tarmo oli myös Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä ja valtuuston puheenjohtajana. Tarmo oli naimisissa vuodesta 1907 Lyydia Maria Karvosen kanssa. Hänet on haudattu Sortavalan kaupunkiseurakunnan uudelle hautausmaalle. Tarmon muistoksi perustettiin hänen nimeään kantanut rahasto, jonka koroilla avustettiin sisälähetysseuran diakonien ja diakonissojen lisäopintoja. manport : Kaupunkiseurakunnan uusi hautausmaa == Teoksia == * Lyhyt esitys kristillisestä sielunhoidosta ; J. T. Beckin, Carl Norrbyn ja Bernhard Riggenbachin mukaan. Suomen kirkon sisälähetysseura, Sortavala 1914 == Lähteet == Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuutetut Luokka: Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1930 kuolleet
Nokia 2.3

Nokia 2.3 on HMD Globalin 5. joulukuuta 2019 julkistama matkapuhelin. Puhelimessa on neliydinprosessori ja 6,2 tuuman näyttö, jossa on 19:9-kuvasuhde. Nokia 3.2:ssa ei ole sormenjälkitunnistinta, vaan pelkkä kasvojentunnistin. Puhelimessa on kaksi takakameraa: 13 megapikselin pääkamera ja kahden megapikselin syvyyskamera. Puhelimessa on 4 000 milliamperitunnin litiumpolymeeriakku ja FM-radio. Nokia 2.3:ssa on 32 gigatavua tallennustilaa ja kaksi gigatavua keskusmuistia. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSDXC-muistikortilla. Puhelimen käyttöjärjestelmänä on Android 9, joka on päivitettävissä Android 10 -versioon. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 matkapuhelimet 2.3 Luokka:Android-pohjaiset laitteet
Tiia Tenno

Tiia Tenno (s. 14. toukokuuta 1968 Tartto) on virolainen urkuri ja kuoronjohtaja.Tiia Tenno Estonian Music Information Centre Tenno ryhtyi aluksi lapsena opiskelemaan pianonsoittoa. Hän valmistui Tarton Heino Eller -musiikkikoulusta vuonna 1987 opiskeltuaan siellä Anu Antsonin johdolla. Vuosina 1992–1995 hän opiskeli Saksassa, jossa valmistui Herfordin kirkkomusiikkiyliopistosta. Vuonna 1996 hän valmistui urkujensoitossa Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta. Häntä olivat opettaneet Hugo Lepnurm ja Andres Uibo. Vuonna 2007 hän jatkoi siellä magister's geree studiesin suorittamista Uibon johdolla. Tenno on osallistunut Wolfgang Zererin, Jon Laukvikin, Ewald Kooimanin, Andrea Marconin, Pieter van Dijkin ja Bernhard Haasin pitämille mestarikursseille. Tenno toimi vuosina 1993–1995 urkuri- kuoronjohtajana Saksan Schnathorstissa ja vuosina 2004–2007 Viron evankelis- luterilaisen kirkon Teologian instituutin musiikin laitoksen johdossa. Vuonna 1996 Tenno aloitti työskentelyn Pyhän Johanneksen kirkon urkurina ja kuoronjohtajana Tallinnassa. Hän on esiintynyt solistina Virossa, Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Toomas Vavilov, Pille Lill, Oliver Kuusik, Suomalais-virolainen barokkiorkesteri ja Tallinnan kamariorkesteri. Tenno osallistui Klassikaraadion Orelitund-ohjelmaan. == Lähteet == Luokka:Virolaiset urkurit Luokka:Virolaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vavilov

Vavilov on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Gennadi Vavilov (s. 1932), venäläinen säveltäjä * Nikolai Vavilov (1885–1943), venäläinen kasvitieteilijä ja geneetikko * Sergei Vavilov (1891–1951), venäläinen fyysikko, optiikan tutkija * Toomas Vavilov (s. 1959), virolainen klarinetisti, kapellimestari ja kuoronjohtaja
Anni Jokimies

Anni Jokimies on suomalainen balettitanssija. Hän on tanssinut Suomen Kansallisbaletissa. Hän on kotoisin Lappeenrannasta. Jokimies muutti 15-vuotiaana Lappeenrannasta Helsinkiin päästyään Kansallisbaletin balettioppilaitokseen. Hän on menestyi berliiniläisessä Tanzolymp- tanssikilpailussa, ja pääsi Baselin teatterin balettikouluun kilpailusta voittamallaan stipendillä. Hän opiskeli Sveitsissä vuoden. Vuoden jälkeen hän valmistui sekä Baselin balettikoulusta että Kansallisbaletin balettioppilaitoksesta. Nykyään hänet on kiinnitetty Kansallisbaletin pääryhmään. Jokimies joutui lonkkaleikkaukseen kesällä 2016. == Rooleja Kansallisbaletissa == * Lumikuningatar (lumihiutale), 2012–2016 * Pähkinänsärkijä ja Hiirikuningas (arabialainen tanssi, lumihiutale), 2014 * Don Quijote (mustalaisnainen, katutanssijatar, dryadi), 2015 ja 2018 * Kaunotar ja hirviö (tuulen henki), 2015 * Oopperan kummitus (tanssija), 2015-16 * Pieni merenneito (joutsen), 2015 * Bajadeeri (varjo, valssi, kynttilätyttö), 2016 * Joutsenlampi (joutsen), 2017 * Muumipeikko ja pyrstötähti (useita rooleja), 2017 * Seitsemän veljestä (hautajaisvieras, kylän tyttö), 2017 * Kalevalanmaa (useita rooleja), 2017 * Giselle (wili), 2018 * Les Nuits – Yölliset tunnit (liekki, tanssija), 2018 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset balettitanssijat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Fidžin parlamenttivaalit 2018

Fidžin vuoden 2018 parlamenttivaalit pidettiin 14. marraskuuta ja niissä valittiin kaikki parlamentin 51 jäsentä seuraavalle nelivuotiskaudelle. Vaalit olivat vasta toiset Frank Bainimaraman johtaman vallankaappauksen jälkeen. Vaalien jälkeen parlamenttiin naispuolisten edustajien määrä nousi 20 %. == Taustaa == Vaaleihin osallistui yhteensä kuusi puoluetta. Parlamenttiin valittavien parlamentaarikkojen määrä nostettiin yhdellä (aiemmin 50). Perustuslaki mahdollistaa parlamentin koon muuttamisen Fidžin väkiluvun perusteella.. Kampanjansa aikana istuva pääministeri Frank Bainimarama totesi, että voittaisi mieluusti kaikki paikat parlamentissa, jotta hän voisi muodostaa hallituksen ilman oppositiota. Bainimaraman mukaan nykyiset oppositiopuolueet luovat epätasa-arvoa, koska SOLDELPA edustaa yksinomaan etnisten fidžiläisiä ja NFP taasen fidžinintialaisia.. SOLDELPA lupasi palauttaa vuoden 1997 perustuslain, mikäli voittaa vaalit. Lisäksi puolueen puheenjohtaja Rabuka lupasi palauttaa päälliköiden neuvosto 100 päivän kuluessa noustuaan valtaan. == Äänestäminen == Äänestäminen on mahdollista kaikille täysi-ikäisille Fidžin kansalaisille, jotka ovat rekisteröityneet äänestäjiksi. Äänestyspäivänä tulvat ja rankkasade johtivat 26 äänestyspaikan sulkemiseen. == Tulokset == Vaikka FijiFirst menettikin paikkoja oppositiolle, se säilytti silti suurimman puolueen asemansa ja muodosti yksin hallituksen. Vaalien tulokset Puolue Äänet Prosentuaalinen osuus Paikat FijiFirst 227 241 50,02% 27 SOLDELPA 181 072 39,85% 21 NFP 33 515 7,38% 3 Fiji Unity 6 896 1,52% 0 HOPE 2 811 0,62% 0 Työväenpuolue 2 800 0,62% 0 Rekisteröityneitä äänestäjiä 637 527 Hylätyt äänet 4 197 Annetut äänet 458 532 71,92% Bainimarama vannoi virkavalansa 20. marraskuuta 2018. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2018 vaalit parlamenttivaalit_2018
Paperboy

Paperboy on Atari Gamesin kehittämä ja julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja sen jälkeen useille muille alustoille. Pelin nimiruudussa vuosiluku on 1984, mutta pelin julkaisu oli huhtikuussa 1985. Peli julkaistiin Atari System 2 -kolikkopelialustalle. == Pelaaminen == Pelissä pelaaja on lehdenjakaja, joka liikkuu polkupyörällä. Peli on kuvattu isometrisestä kuvakulmasta. Pelaajan on väisteltävä esteitä ja toimitettava sanomalehtiä tilaajille. Lehtien tilaajien asunnot ovat kirkkailla väreillä kun taas ei-tilaajat ovat värittömiä ja synkkiä. Pisteitä annetaan lehden heiton osumatarkkuudesta: etuovelle tai postilaatikkon osuminen antaa korkeat pisteet kun taas ikkunoiden rikkomisesta menettää tilaajia. Lisälehtiä voi kerätä katoilta ja kenttien lopussa on esterata. == Vastaanotto == Pelin Commodore 64 -versio sai arvosanaksi 8/10 Commodore User -lehden arvostelussa. Mikrobitin Niko Nirvi antoi pelin kotitietokonekäännökselle (tarkkaa alustaa määrittelemättä) kolme tähteä viidestä.Mikrobitti 2/1987, sivu 74 == Vaikutus == Pelin on sanottu olevan varhaisia pelejä, joissa valinnanvapaus on osa pelikokemusta. Pelissä voi tehdä laittomia asioita kuten rikkoa ikkunoita, joista eräistä on negatiivisia seurauksia. Samoin pelissä voi tehdä sankarillisia asioita kuten pelastaa lapsen tai estää ryöstön. Pelin seuraaja on Paperboy 2, jossa voi pelata tyttönä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * * Lemon64-sivustolla * Classic Game Postmortem: Paperboy (YouTube) Luokka:Vuoden 1985 videopelit Luokka:Atarin kolikkopelit Luokka:Acorn Electron ja BBC Micro -pelit Luokka:Amiga-pelit Luokka:Amstrad CPC -pelit Luokka:Apple II -pelit Luokka:Atari Lynx -pelit Luokka:Atari ST -pelit Luokka:BBC Micro -pelit Luokka:Commodore 16 -pelit Luokka:DOS-pelit Luokka:Game Boy -pelit Luokka:Game Boy Color -pelit Luokka:Nintendo Entertainment System -pelit Luokka:Sega Game Gear -pelit Luokka:Sega Mega Drive -pelit Luokka:Sega Master System -pelit Luokka:ZX Spectrum -pelit
San Marinon kansanäänestys 2019

San Marinon vuoden 2019 kansanäänestys järjestettiin 2. kesäkuuta, ja siinä äänestettiin samaan aikaan kansalaisaloitteesta ja kapteenivaltiohoitajan tekemästä aloitteesta. Äänestys oli ensimmäistä kertaa maan historiassa neuvoa-antava. Kansalaisaloitteella pyrittiin muuttamaan vaalilakeja niin, että parlamenttivaaleissa tulisi järjestää toinen kierros 30 päivän sisällä, mikäli maahan ei saada muodostettua hallitusta. Toinen kierros käytäisiin vain kahden suurimman puolueen välillä. Kapteenivaltionhoitajan tekemässä aloitteessa vaadittiin, että seksuaalinen suuntautuminen lisättäisiin listaan tekijöistä, joiden perusteella ihmisiä ei saisi syrjiä. Muutos tulisi lisäyksenä maan perustuslakiin. == Kansanäänestyksen tulokset == Molemmat kansanäänestykset saivat enemmistön tuen. Aloite Puolesta Vastaan Hylätyt äänet Rekisteröityneitä äänestäjiä Annettuja ääniä Äänestyprosentti Äänet Kannatus Äänet Kannatus Vaalilakien muuttaminen 8 554 60,58% 5 566 39,42% 344 34 458 14 464 41,98% Perustuslain lisäys 9 996 71,46% 3 992 28,54% 452 14 440 41,91% Lähde: Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksissa on tehty suuria muutoksia San Marinossa: homoseksuaalisuus oli vankeustuomiolla rangaistava teko aina vuoteen 2004 asti ja samaa sukupuolta olevien parien suhteen rekisteröiminen mahdollistettiin 2018. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 politiikka 2019
Eva Bindere

Eva Bindere (s. 1974 Riika) on latvialainen viulisti.Eva Bindere Pärnu Music Festival Bindere opiskeli ensin Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa ja sitten Anete Zvaigznen, Uldis Sprūdžsin sekä Andris Baumaniksen johdolla Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa. Vuonna 1997 hän pääsi stipendillä opiskelemaan vuodeksi Dallasiin Eduard Schmiederin johdolla. Päätettyään opintonsa Riiassa hän jatkoi niitä Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa, Sveitsissä, jossa oli viulisti Raphaël Olegin oppilas ja opiskeli myös kamarimusiikkia Walter Levinin sekä Hatto Beyerlen johdolla. Näistä opinnoista Bindere valmistui vuonna 2003. Bindere on toiminut muun muassa Kremerata Baltican ensiviulistina vuosina 1997–2012, monesti myös sen solistina ja Gidon Kremerin duoparina. CD-levy After Mozart, jolla Bindere toimi solistina, sai Grammy-palkinnon. Bindere on esiintynyt myös lähes kaikkien muiden latvialaisorkestereiden sekä monien ulkomaalaisten orkestereiden solistina. Kaudella 2013/2014 hän toimi solistina Magnus Lindbergin ja Kurt Weillin viulukonserttojen Latvian-ensiesityksissä Riiassa. Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin kanssa hän myös piti Latvian-ensiesityksen John Tavenerin teoksesta The Ikon of Eros. Bindere oli vuonna 2004 mukana perustamassa Euphonia-jousikvartettia, joka sai Latvian suuren musiikkipalkinnon vuonna 2006. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Pierre Amoyal, Renaud Capuçon, Lukas Hagen, Boris Garlitski, Maksim Rysanov, Antoine Tamestit, Wolfram Christ, Veronika Hagen, Gérard Caussé, Vladimir Mendelssohn, Yo-Yo Ma, Clemens Hagen, Gautier Capuçon, Mario Brunello, Boris Pergamenštšikov, Katia Skanavi, Martin Stadtfeld, Martin Helmchen, Katrine Gislinge, Leif Ove Andsnes ja Aleksandr Melnikov. Vuonna 2008 Bindere liittyi Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemian henkilökuntaan. Hän on pitänyt mestarikursseja Latviassa, Virossa ja Saksassa. Vuonna 2016 hän toimi Kansainvälisen Andrea Postacchini -viulukilpailun tuomariston jäsenenä Italian Fermossa. Maaliskuussa 2017 hänelle myönnettiin Latvian suuri musiikkipalkinto. == Lähteet == Luokka:Latvialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Triin Ruubel

Triin Ruubel (s. 1988 Tallinna) on virolainen viulisti.Triin Ruubel Pärnu Music Festival Ruubel aloitti viulutunneilla käymisen 6-vuotiaana ja pääsi Tallinnan musiikkilukioon. Hän sai taiteilijadiplominsa Rostockin musiikki- ja teatteriyliopistosta, jossa opiskeli Petru Munteanun johdolla. Ruubel on tullut palkituksi useissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten Romanian Remember Enescu -kilpailussa Grand Prixillä (2007). Ruubel on soittanut Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja monien muiden orkestereiden solistina sellaisten kapellimestarien kuin Neeme Järven, Arvo Volmerin ja Justus Frantzin johdolla. Ruubelin solistisessa ohjelmistossa nykymusiikki on ollut keskeisellä sijalla. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneisiin säveltäjiin ovat kuuluneet Wolfgang Rihm, Peter Ruzicka ja Jörg Widmann. Ruubel on vieraillut säännöllisesti Pärnun musiikkifestivaalilla ja esiintynyt muillakin festivaaleilla, kuten Helsingin Bach-viikolla. Pärnun musiikkifestivaalilla hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Ivri Gitlis ja Paavo Järvi. Huhtikuussa 2015 Ruubel sai nimityksen Viron kansallisen sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Hän on myös vieraillut Deutsche Kammerphilharmonie Bremenin konserttimestarina. Hän liittyi Viron musiikki- ja teatteriakatemian henkilökuntaan syyskuussa 2015. Hänen instrumenttinsa on François Piquen viulu (Pariisi, 1820), jonka hänen käyttöönsä on lainannut Thomas J.C. & Angelika Matzen Stiftung. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Virolaiset viulistit Luokka:Konserttimestarit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sybil Danning

Sybil Danning (s. 24. toukokuuta 1952 Wels, Itävalta) on itävaltalais- yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja tuottaja. Hänet tunnetaan useiden 1970- ja 1980-lukujen B-elokuvien tähtenä. Danning syntyi Itävallassa mutta muutti nuorena Yhdysvaltoihin tehdäkseen uraa Hollywoodissa. Hänellä on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa Vaarojen planeetta (1980), Chained Heat (1983), Hercules (1983), Malibu Express (1985), Howling II: Your Sister Is a Werewolf (1985), Reform School Girls (1986), Warrior Queen (1987) ja vielä 2000-luvulla pitkän tauon jälkeen elokuvissa Grindhouse (2007) ja Halloween (2007). Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kirke Karja

Kirke Karja on virolainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän on esiintynyt useimmissa Euroopan maissa itsensä mukaan nimetyn kvartetin kanssa.Kirke Karja Pärnu Music Festival Kvartetissa ovat hänen lisäkseen toimineet Karl-Juhan Laanesaar (rummut), Kalle Pilli (kitara) ja Martin-Eero Kõressaar (kontrabasso).Kirke Karja Quartet 12 Points Festival Karja on esiintynyt myös Captain Kirke and the Klingons -nimisen kokoonpanon kanssa. Tämän kvintetin muina jäseninä ovat olleet Mikko Innanen (saksofoni), Liudas Mockūnas (saksofoni), Étienne Renard (kontrabasso) ja Hans Kurvits (rummut). Karja sai vuonna 2014 Noor Jazzitalent -palkinnon. Hän on säveltänyt musiikkia European Jazz Orchestralle ja johtanut sitä. Hän julkaisi keväällä 2015 kvartettinsa kanssa debyyttialbumin Turbulence.Kirke Karja Quartet Music Estonia Captain Kirke and the Klingons -kvintetin kanssa Karja levytti vuonna 2018 debyyttialbumin keväällä 2019 julkaistavaksi.CAPTAIN KIRKE AND THE KLINGONS QUINTET (EE/FI/LT/FR) Budapest Music Center == Lähteet == Luokka:Virolaiset jazzmuusikot Luokka:Virolaiset pianistit Luokka:Virolaiset säveltäjät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Pikkuliekomuurahainen

Pikkuliekomuurahainen (Temnothorax interruptus) on muurahaisiin kuuluva hyönteislaji, jonka kuvasi ensimmäisenä Schenck vuonna 1852. Pikkuliekomuurahainen on ehkä Suomen pienin muurahainen ollen kooltaan vain 2–3 millin mittainen. == Yhdyskunta == Muista suomalaisista muurahaisista eroavat pikkuliekomuurahaiset rakentavat pesänsä paahteiseen turpeeseen. Pikkuliekomuurahaisia on hankala huomata, sillä ne elävät pienissä 50-100 yksilön yhdyskunnissa. Yksi kuningattarellinen pesä synnyttää ehkä koko Suomen pienintä muurahaislajia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Pikkuliekomuurahainen (Temnothorax interruptus) * California Academy of Sciences, Antweb: Temnothorax interruptus Luokka:Muurahaiset
Ain Anger

Ain Anger (s. 17. kesäkuuta 1971 Kihelkonna, Saarenmaa) on virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan basso.Ain Anger Estonian Music Information Centre Hän on saavuttanut kansainvälistä suosiota saksan-, italian- ja venäjänkielisten oopperoiden roolien tulkitsijana.Ain Anger Pärnu Music Festival == Elämä ja ura == Anger opiskeli ensin Tallinnan pedagogisessa yliopistossa fysiikkaa vuosina 1990–1992, sitten vuosina 1992–1996 laulua Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa Ivo Kuuskin, Virgilijus Noreikan ja Matti Pelon johdolla. Anger osallistui myös mestarikursseille, joita pitivät André Orlowitz Tanskassa, Nicolas Christou Belgiassa, Matti Lehtinen Suomessa, Hans Georg Ahrens Saksassa ja Sena Jurinac Itävallassa. Vuosina 1993–2001 Anger työskenteli Viron kansallisoopperassa ensin kuorolaulajana, vuodesta 1996 solistina. Vuosina 2001–2004 hän toimi solistina Leipzigin oopperassa. Kaudella 2004/2005 hän liittyi Wienin valtionoopperaan, jossa debytoi Rigoletton esityksessä vuonna 2004. Wienin valtionoopperassa Angerin roolien joukossa ovat olleet Dosifei, Kuningas Henrik ja Filip II. Hän on esiintynyt myös muun muassa Baijerin valtionoopperassa, Deutsche Oper Berlinissä, Savonlinnan oopperajuhlilla, Luzernin festivaalilla, Saarenmaan oopperapäivillä, Pariisin oopperassa ja Teatro Realissa. Royal Opera House -debyyttinsä Anger teki vuonna 2016 Pimenin roolissa.Ain Anger Royal Opera House Bayreuthin juhlilla Anger debytoi Fafnerina Reininkullassa ja Siegfried Christian Thielemannin johdolla. La Scalassa hänet nähtiin ensi kertaa Dalandin roolissa Lentävässä hollantilaisessa Hartmut Haenchenin johdolla.Ain Anger Harrison Parrott Yhdysvalloissa Anger esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2002 Rodion Štšedrinin oopperan Otšarovannii strannik kantaesityksessä New Yorkin Avery Fisher Hallissa. Angerin konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet Antonín Dvořákin Stabat Mater, Gustav Mahlerin kahdeksas sinfonia, Ludwig van Beethovenin Missa solemnis ja Giuseppe Verdin Requiem. Hän on konserttilaulajana esiintynyt sellaisten kapellimestareiden kuin James Conlonin, Charles Dutoit'n, Mariss Jansonsin, Lorin Maazelin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Seiji Ozawan, Esa-Pekka Salosen ja Christian Thielemannin johdolla. Anger on esiintynyt myös virolaisissa oopperoissa. Näitä ovat olleet Eino Tambergin Cyrano de Bergerac ja Raimo Kangron Süda. Vuonna 2008 Anger kantaesitti Wienissä Ülo Krigulin teoksen Kolme laulua Indrek Hirvin runouteen. == Palkintoja ja tunnustuksia == * Kansainvälinen Tiit Kuusik -liedkilpailu: toinen palkinto, 1997 * Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu: stipendi, 1999 * Valkoisen Tähden ritarikunnan arvo, 2013 * Viron teatteriliiton vuosipalkinto, 2013 (Charles Gounod'n oopperan Faust Mefiston roolista) * Viron tasavallan kulttuuripalkinto ja Viron teatteriliiton Georg Ots -palkinto, 2014 == Lähteet == Luokka:Virolaiset oopperalaulajat Luokka:Bassot Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rajuilma (albumi)

Rajuilma on samannimisen yhtyeen albumi vuodelta 1990. Albumin on miksannut Mikko Karmila. Rajuilma LP:n kannet on kuvannut valokuvataiteilija Juha Metso. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Rauno ”Rane” Rautiainen: laulu * Aki Vilkamaa: kitara * Jukka ”Belle” Laurio: kitara * Hannu ”Hane” Jääskeläinen: basso * Petri ”Bona” Ekari: koskettimet * Heikki ”Hessu” Kalilainen: rummut == Lähteet == Luokka:Vuoden 1990 albumit
Edvin Titus Feodor Reuter

Edvin Titus Feodor Reuter (26. marraskuuta 1824 Oravainen – 2. marraskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja rehtori sekä ensimmäisen lastenlehden toimittaja. Reuterin vanhemmat olivat Kimon ruukin kirjanpitäjä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabet von Essen. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1845. Reuter opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853. Hän työskenteli Turun lukion saksan kielen opettajana vuodesta 1852 ja sai vakinaisen viran vuonna 1857. Reuter nimitettiin lukion uskonnon lehtoriksi vuonna 1872 ja Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon uskonnon, logiikan ja ruotsin kielen lehtoriksi vuonna 1875. Hän toimi lyseon rehtorina vuodesta 1876. Erottuaan palveluksesta vuonna 1886 Reuter asui maatiloillaan Ispoisissa ja Paraisten Lofsdalissa. Reuter toimi erilaisissa luottamustehtävissä sekä kasvatustieteellisissä ja uskonnollisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen talousseuran hallitukseen vuosina 1863–1870. Reuter toimitti Suomen ensimmäistä lastenlehteä Eosia vuodesta 1854. Hän osallistui yhteiskunnalliseen kerkusteluun sanomalehtien sivuilla (Åbo Underrättelserissä nimimerkillä -ut-) ja toimi Pedagogisk Tidskriftin ja Finsk Tidskriftin avustajana. Reuter oli naimisissa Turun hovioikeuden presidentin Karl Robert Procopén tyttären Aline Procopén kanssa. Heidän poikiaan ovat professorit Odo Morannal Reuter, Julio Nathaniel Reuter ja Enzio Rafael Reuter sekä agronomi Arno Reuter. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Vuonna 1824 syntyneet Luokka:Vuonna 1899 kuolleet
Johan Mauritz von Essen

Johan Mauritz von Essen (25. toukokuuta 1830 Oravainen – 1. elokuuta 1872 Turku) oli suomalainen virkamies ja toimittaja. Essenin vanhemmat olivat Pohjanmaan jalkaväkirykmentin luutnantti Otto Mauritz von Essen ja tämän toinen puoliso Lovisa Charlotta Asp. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1849. Essen opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853. Essen työskenteli Turun tuomiokapitulin amanuenssina ja sai vakinaisen viran vuonna 1863. Vuodesta 1865 aina kuolemaansa saakka hän oli tuomiokapitulin varanotaari. Essen toimi myös Suomen talousseuran notaarina vuosina 1854–1857, kirkolliskomiteoiden ja raamattuseuran sihteerinä vuodesta 1861, pappissäädyn notaarina vuoden 1863 valtiopäivillä ja sihteerinä vuoden 1864 pappeinkokouksessa. Essen työskenteli lastenlehti Eosin toimittajana. Hän liittyi Åbo Underrättelserin toimitukseen vuonna 1860, oli sen päätoimittaja vuosina 1867–1868 ja jatkoi uutistoimittajana kuolemaansa saakka. Essen oli vuodesta 1864 myös yksi lehden kustannusyhtiön omistajista. Essen kirjoitti humoristis-satiirisia runoja, mutta ei koskaan julkaissut niitä. Hän on toimittanut runovalikoiman Svenska skaldeprof för barn och ungdom. Professori Carl Gustaf von Essen oli Johan Mauritz von Essenin veli. ==Teoksia== * Svenska skaldeprof för barn och ungdom. Åbo: J.W. Lillja, 1859. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1872 kuolleet
No Time to Die (kappale)

No Time to Die on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billie Eilishin kappale, joka julkaistiin singlenä 13. helmikuuta 2020. Se on syksyllä 2021 ensi-iltansa saaneen 007 No Time to Die -elokuvan tunnuskappale. Eilish on toistaiseksi nuorin henkilö, joka on tehnyt tunnuskappaleen James Bond -elokuvasarjaan. Kappaleen kirjoittivat Eilish ja hänen veljensä Finneas O’Connell, joka myös tuotti kappaleen yhdessä Stephen Lipsonin kanssa. Sen orkesterisovituksesta vastasivat Hans Zimmer ja Matt Dunkley. ”No Time to Die” debytoi ensimmäisellä sijalla sekä Ison-Britannian että Irlannin singlelistoilla. Eilish esitti kappaleen ensimmäistä kertaa Brit Awards -gaalassa 18. helmikuuta 2020. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 1. lokakuuta 2020. Daniel Kleinmanin ohjaama video yhdistelee mustavalkokuvaa Eilishista laulamassa kappaletta sekä elokuvan katkelmia, joissa esiintyvät James Bond (Daniel Craig) ja Madeleine Swann (Léa Seydoux). == Listasijoitukset == Lista Sijoitus Viite Single Top 100 3. Ultratop 50 Singles (Flanderi) 3. Ultratop 50 Singles (Vallonia) 42. Britannian singlelista 1. Irlannin singlelista 1. Italian singlelista 25. VG-lista 3. Sverigetopplistan 3. Saksan singlelista 5. Suomen virallinen lista 3. Billboard Hot 100 16. == Kokoonpano == * Billie Eilish – laulu, lauluntekijä * Finneas O’Connell – tuotanto, lauluntekijä, bassokitara, perkussiot, piano, syntetisaattori * Stephen Lipson – tuotanto, miksaus * Hans Zimmer – orkesterisovitus * Matt Dunkley – orkesterisovitus * Johnny Marr – kitara * John Greenham – masterointi * Rob Kinelski – miksaus * Casey Cuayo – miksaus * Eli Heisler – miksaus == Lähteet == Luokka:James Bondin musiikki Luokka:Vuoden 2020 kappaleet Luokka:Billie Eilishin kappaleet Luokka:Balladit Luokka:Finneasin tuottamat kappaleet Luokka:Britannian singlelistan ykköset
Antti Rissanen

Antti Martin Rissanen (s. 1975) on suomalainen jazzpasunisti, -kapellimestari ja -säveltäjä.Antti Rissanen: Biografia Jazz FinlandAntti Martin Rissanen: Biography Seaside Music Productions Rissanen aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana ja sai kosketuksen improvisaatioon varhain opiskellessaan Suzuki-menetelmällä. Ala-asteaikoinaan Rissanen aloitti baritonitorven soittamisen, josta siirtyi pasuunansoittoon 13-vuotiaana kotikaupunkinsa Kotkan nuorten big bandissa. Rissanen jatkoi pasuunansoiton ohella klassista pianonsoittoa, jota opiskeli Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla vuosina 1991–1995. Vuonna 1994 Rissanen hyväksyttiin Sibelius-Akatemian jazzosastolle ylimääräisenä opiskelijana, ja vuonna 1995 hän pääsi sinne pääaineopiskelijaksi. Samana vuonna hän kuitenkin lähti Saksaan, jossa opiskeli pasuunansoittoa Jiggs Whighamin johdolla. Saksassa Rissanen sai toisen palkinnon Frankfurtin radion big band -sävellyskilpailussa vuonna 1996. Pari vuotta tämän jälkeen hän voitti jazzpasuunakilpailun, jonka International Trombone Association järjesti Yhdysvalloissa. Saksasta palattuaan Rissanen opiskeli päätoimisesti Sibelius- Akatemiassa, kunnes lähti syksyllä 1999 opiskelijavaihtoon New Yorkin The New Schoolin jazzkouluun. Siellä häntä opetti Conrad Herwig. Vuonna 2001 hänestä tuli ensimmäinen Sibelius-Akatemiasta jazzpasunistina valmistunut henkilö. Vuonna 2015 Rissanen sai Sibelius-AkatemiastaAntti Rissanen laati tohtorintutkinnossaan uuden tekniikkaoppikirjan pasunisteille Taideyliopisto tohtorinarvon. Tohtorintutkintonsa osana Rissanen kokosi "lip- break"-soittotekniikan uuden oppimateriaalin. Hän on tehnyt opetustyötä Metropoliassa ja Sibelius-Akatemiassa. 1990-luvun lopussa Rissanen aloitti esiintymisen saksofonisti Mikko Innasen kanssa perustamassaan Mr Fonebone -yhtyeessä, joka on esiintynyt Suomen ohella muun muassa Saksassa sekä Islannissa ja jonka solistina on vieraillut trumpetisti Ingrid Jensen. Rissanen on sittemmin toiminut monissa muissakin kokoonpanoissa. UMO Jazz Orchestrassa hän esiintyi ensimmäisen kerran 1990-luvun puolessavälissä. Sen kapellimestarina hän debytoi johtamalla oman sävellyskonserttinsa vuonna 1999. Tammikuussa 2007 hänestä tuli UMO Jazz Orchestran ensipasunisti. Kapellimestarina toimimista hän on jatkanut eri big bandeissa, joihin ovat kuuluneet Imatra Big Band ja Espoo Big Band. Rissanen sai Lieksan Vaskiviikon Vuoden vaskisoittajan tunnustuksen vuonna 2002. Hän järjesti kansainvälisen pasuunafestivaalin Helsingissä vuonna 2003, ja hänen mukaansa nimetty kansainvälinen pasuunakilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Kotkassa kesällä 2005. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pasunistit Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset jazzmuusikot Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christian Evert Barck

Christian Evert Barck (8. syyskuuta 1795 Örebro – 12. toukokuuta 1855 Oulu) oli ruotsalaissyntyinen kirjanpainaja, joka perusti Oulun ensimmäisen kirjapainonGardberg, s. 69.. Barck oli työskennellyt latojana ja painajana Lundströmin kirjapainossa Jönköpingissä ja saanut täysinoppineen kirjaltajan todistuksen vuonna 1817. Vuonna 1819 hänet palkattiin faktoriksi Suomen Pipliaseuran kirjapainoon Turkuun. Pipliaseuran kirjapainon siirryttyä Christian Ludvig Hjeltin haltuun Barck sai vuonna 1826 luvan kirjapainon perustamiseksi Ouluun. Se aloitti toimintansa kesällä 1827. Barckin kirjapaino toimi nykyisten Saariston- ja Isonkadun kulmauksessa sijainneessa rakennuksessa. Sen ensimmäiset julkaisut olivat syksyllä 1827 ilmestynyt suomenkielinen hartauskirjanen ja kolme arkkiveisua. Vuonna 1828 Barck sai luvan ryhtyä julkaisemaan Oulun Wiikko-Sanomia ja perusti seuraavana vuonna kirjakaupan. Valmisteilla olleet Jakob Bonsdorffin Vanhan testamentin selitysteos ja heprean sanakirja, joita varten oli hankittu kreikkalaiset, heprealaiset ja arabialaiset kirjakkeet, jäivät ilmestymättä tekijän kuoleman takia. Barck joutui luopumaan myös Carl Axel Gottlundin teoksen julkaisusta ja käräjöimään Johan Christopher Frenckellin kanssa suomalaisen aapisen ja hartauskirjojen jälkipainoksista.Gardberg, s. 69–72. Barckin kirjaliike menestyi huonosti ja Oulun Wiikko-Sanomia ilmestyi katkonaisesti tilaajien vähyyden takia. Vuosina 1836–1837 Barck painoi Elias Lönnrotin Mehiläistä, joka osoittautui sekin kannattamattomaksi. Kirjoja painettiin 1850-luvulle saakka vuosittain vain 5–7 nimikettä, mutta varsinkin uskonnollisten kirjasten painokset olivat suuria, jopa 5 000 kappaletta. Kirjapainon tuotteisiin kuuluivat myös arkkiveisut, lääninhallituksen kuulutukset ja kiertokirjeet, kaupungin ohjesäännöt, talousseuran tiedonannot ja erilaiset tilapäistyöt.Gardberg, s. 73–76. Barck työskenteli kirjapainossan itse parin oppipojan avustamana. Hän ei juurikaan viihtynyt Oulussa, eikä ruotsinkielisenä osallistunut paikkakunnan yleisiin rientoihin. Barckin kuoltua liike siirtyi hänen poikansa Christian Evert Barck nuoremman (1826–1898) käsiin, mutta sen toiminta pysyi edelleen vaatimattomana. Barck nuoremman kuoltua kirjapainon osti toimittaja Juho Raappana.Gardberg, s. 76–78. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kirjanpainajat Luokka:Vuonna 1795 syntyneet Luokka:Vuonna 1855 kuolleet
Alfons Eder

Alfons Eder (27. marraskuuta 1927 Uttendorf – 8. marraskuuta 2019 Wels) oli itävaltalainen graafikko, joka työskenteli pitkään Suomessa. Wienin taideakatemiassa opiskellut Eder saapui Suomeen työharjoitteluun vuonna 1952, jonka jälkeen hän työskenteli muun muassa Elannon mainostoimistossa sekä WSOY:n graafikkona. 1970-luvun alussa Eder muutti perheineen takaisin Itävaltaan, mutta vietti kesät edelleen Suomessa. Ederin tunnetuimpia töitä ovat Karjala-oluen alkuperäinen etiketti sekä Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian kirjojen kansikuvat. Eder suunnitteli kirjankansia kaikille suurimmille suomalaisille kustantajille, erityisesti WSOY:lle ja Otavalle. Hän teki kansikuvat muun muassa useisiin WSOY:n Kolibri-kirjaston ja Weilin+Göösin Weilin+Göösin kirjaston sekä joihinkin Tammen Keltaisen kirjaston kirjoihin.Ville Hänninen: Kirjan kasvot: sata vuotta suomalaisia kirjankansia, s. 143, 173–174. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2017. Hän voitti vuonna 1963 Edinburghissa järjestetyssä kansainvälisessä kilpailussa palkinnon suunnittelemastaan kansikuvasta Alphonse Daudet’n novelli­kokoelmaan Kirjeitä myllyltäni. Lisäksi Eder suunnitteli muun muassa teatterijulisteita Suomen Kansallisteatterille ja Tampereen Työväen Teatterille. Ederin puoliso on tanssitaiteilija ja -pedagogi Raija Eder (os. Tahvanainen). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset graafiset suunnittelijat Luokka:Itävaltalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
MacOS Catalina

MacOS Catalina (versio 10.15) on kuudestoista versio Applen macOS- käyttöjärjestelmästä Macintosh-tietokoneille. Sitä edelsi macOS Mojave. Uusi käyttöjärjestelmä esiteltiin WWDC:ssä 3. kesäkuuta 2019 ja julkaistiin 7. lokakuuta 2019. Catalina on ensimmäinen macOS-versio, joka tukee vain 64-bittisiä sovelluksia, ja ensimmäinen, joka sisältää aktivointilukon. Käyttöjärjestelmä on ottanut nimensä Santa Catalina Islandilta, joka sijaitsee eteläisen Kalifornian rannikolla, lähellä Los Angelesia. macOS Catalina toimii uusimmilla iMac- ja MacBook-tietokoneilla. Catalina tarvitsee toimiakseen vähintään 4GB muistia. * Tukee seuraavia tietokoneita **iMac: Late 2012 tai uudempi ** iMac Pro ** Mac Pro: Late 2013 tai uudempi **Mac Mini: Late 2012 tai uudempi ** MacBook: Early 2015 tai uudempi ** MacBook Air: Mid 2012 tai uudempi ** MacBook Pro: Mid 2012 tai uudempi == Lähteet == Luokka:MacOS Luokka:Vuoden 2019 ohjelmistot
DEC Rainbow 100

DEC Rainbow 100 oli Digital Equipment Corporationin vuonna 1982 julkaisema mikrotietokone. Tietokone tarkoitettiin yrityskäyttöön. Digital oli yksi johtavia minitietokoneiden valmistajia ja osallistui henkilökohtaisten tietokoneiden markkinoille 1980-luvun alussa. Tietokone sisälsi kaksi mikroprosessoria: Intel 8088 ja Zilog Z80. Tietokoneessa oli 64–256 kilotavua RAM-muistia. Tietokoneeseen oli saatavilla kolme käyttöjärjestelmää: MS-DOS, CP/M-86 (16-bittinen) ja CP/M-80 (8-bittinen). Käyttäjä valitsi käyttöjärjestelmän koneen käynnistysvaiheessa. Tietokoneen käyttämä versio MS- DOS:sta ei ollut täysin IBM PC -yhteensopiva ja ohjelmat eivät olleet täysin yhteensopivia. Tietokone toimi myös VT-100- tai VT-220-yhteensopivana päätteenä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Rainbow 100 Technical Manual (PDF) * Dokumentaatiota Bitsavers.org-palvelussa * Byte-lehden artikkeli Luokka:Mikrotietokoneet Luokka:Digital Equipment Corporationin laitteistot Luokka:Vuoden 1982 tietokoneet
Francisco Blanco García

Francisco Blanco García (1864−1903) oli espanjalainen kirjallisuushistorioitsija, munkki ja professori. Hän on kirjoittanut Espanjan kirjallisuushistorian La literatura espanola en el siglo XIX (1891−1894), joka kyllä on epäkriitillinen teos, mutta ainesvarastonsa vuoksi tärkeä lähdekirja.Blanco Garcia, Padre Francisco Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 3. palsta 649 Ernest Merimee, Revival: A History of Spanish Literature (1930) s. 358 (Google Books) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset professorit Luokka:Kirjallisuushistorioitsijat Luokka:Munkit Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Jules Breton

Jules Adolphe Aimé Louis Breton (1827 Courrières, Pas-de-Calais, Ranska − 1906) oli ranskalainen taidemaalari ja runoilija. Maalauksissaan hän kuvasi ihannoivaan sävyyn ranskalaista maalaiselämää erityisesti Bretagnen seuduilla. Hän julkaisi muun muassa runokokoelmat Les champs et la mer (1875) ja Jeanne (1880) sekä suorasanaisessa muodossa omaelämäkerralliset La vie d’un artiste (1890) ja Un peintre paysan (1896) sekä La peinture (1904).Breton, Jules, Tietosanakirja osa 1, palsta 1253, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909Breton, Jules, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 3. palsta 121−122 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1827 syntyneet Luokka:Vuonna 1906 kuolleet
Karelian Hills

Karelian Hills on jyväskyläläisen melodista metallia esittävän Psycheworkin toinen albumi. == Kappaleet == # # # # # # # # == Kokoonpano == * Anthony Parviainen – laulu * J-V Hintikka – Kitara * Juha Takanen – Kitara * Ville Koskinen – basso * Otto Närhi – koskettimet * Konsta Vehkala – rummut == Arvostelut == * Imperiumi: 9/10 * Inferno: Rakkautta, kaipuuta, vihaa ja epätoivoa – arviossa Psychework Viitattu 22.4.2020. * Kaaoszine: * Soundi: Arvio: Takaisin Karjalaan – Psycheworkin sinfoninen tunnelmametalli on yhdistelmä Hollywoodia ja havumetsän tuoksua Viitattu 22.4.2020. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2018 albumit Luokka:Suomalaiset metallialbumit
Manuel Bretón de los Herreros

Manuel Bretón de los Herreros (1796−1873) oli espanjalainen kirjailija, alkuaan sotilas, sittemmin virkamies, joka lopulta kohosi Madridissa kansalliskirjaston ylikirjastonhoitajaksi. Bretón oli 1800-luvun alkupuolella Espanjan merkittävin ja tuotteliain näyttämökirjailija. Hänen komedioissaan, joissa hän pilkkaa aikansa pikkuheikkouksia, on runsaasti koomisia tyyppejä, ja niiden dialogi on eloisaa. Niistä merkittävimpiä ovat Marcela ja Á Madrid me vuelvo. Bretón on kirjoittanut myös historiallisia näytelmiä sekä julkaissut lyyrikkonaBretón de los Herreros, Manuel, Tietosanakirja osa 1, palsta 1254, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1796 syntyneet Luokka:Vuonna 1873 kuolleet
The Dragon’s Year

The Dragon’s Year on jyväskyläläisen melodista metallia esittävän Psycheworkin debyyttialbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # == Kokoonpano == * Antony Parviainen – laulu * J-V Hintikka – kitara * Juuso Raatikainen – rummut * Otto Närhi – koskettimet * Juha Takanen – kitara * Ville Koskinen – basso == Arvostelut == * Desibeli.net: Psychework: The Dragon’s Year Viitattu 1.12.2022. * Imperiumi: 10/10 * Metalliluola: 10-/10https://metalliluola.fi/psychework-the-dragons-year-2016/ PSYCHEWORK – THE DRAGON´S YEAR (2016)] Viitattu 22.4.2020. * Soundi: Sairasvuoteelta metallihullutuksien aateliin – Psycheworkilta hurja debyytti Viitattu 22.4.2020. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2016 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset metallialbumit
Karson Kuhlman

Karson Kuhlman (s. 26. syyskuuta 1995 Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Rauman Lukkoa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Kuhlman on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hän laukoo oikealta. Kuhlman teki Boston Bruinsin kanssa sopimuksen varaamattomana pelaajana huhtikuussa 2018. Lokakuussa 2020 Kuhlman teki Boston Bruinsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,45 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. https://www.nhl.com/news/boston-karson-kuhlman-free-agent- deal/c-319481296?tid=281072352 Tammikuussa 2022 Bruins asetti Kuhlmanin siirtolistalle, josta Kraken poimi hänet joukkueeseensa. https://www.tsn.ca/seattle-kraken-montreal-canadiens-waivers-1.1746895 Kaudella 2018-2019 alkaneella NHL-urallaan Kuhlman on pelannut 147 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 12 maalia ja 18 syöttöä eli 30 tehopistettä. 17 NHL-pudotuspeliottelussa Kuhlman on tehnyt yhden maalin ja kolme syöttöä eli neljä tehopistettä. Heinäkuussa 2023 Kuhlman teki vapaana pelaajana New York Islandersin kanssa yksivuotisen sopimuksen. https://www.nhl.com/islanders/news/islanders-sign-gauthier-kuhlman-and- pinho/c-345229328 Kaudeksi 2024–2025 Kuhlman siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * https://www.nhl.com/player/karson-kuhlman-8480901?stats=career-r- nhl&season;=null * https://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=154550 Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Rauman Lukon pelaajat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rapapalli

Rapapalli (myös tuohipallo, meätshä tai meätshy) on tuohesta tehty pallo, jota on käytetty soittimena ja helistimenä, leikeissä pallona sekä kivillä täytettyinä kalaverkkojen painoina. == Lähteet == Luokka:Leikkikalut Luokka:Kalastusvälineet Luokka:Soittimet Luokka:Suomalainen kansanmusiikki
Lakutin

Lakutin on muinainen merkinantolaite ja soitin. Sillä on esimerkiksi hätistelty petoja asumusten läheltä. Lakutin muodostuu kädensijasta ja sen jatkeena olevasta ontosta soikiosta. Soitinta vasten olevan narun päässä oleva puupallo lyö lakutinta puolelta toiselle heilutettaessa, mikä aiheuttaa kovaa ääntä. == Lähteet == Luokka:Suomalainen kansanmusiikki Luokka:Soittimet
Parkland

Parkland on kaupunki Yhdysvaltain Floridan osavaltion Browardin piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 23 962. Parkland on osa Miamin metropolialuetta, jossa asui vuonna 2015 arviolta 6 012 331 ihmistä. Parkland tunnetaan kaavoituslaeistaan, joiden tarkoituksena on suojata kaupungin "puistomaista" luonnetta. Parklandissa ei ollut kauppoja tai liikennevaloja ennen 1990-luvun puoliväliä ja 2000-luvun alkua, jolloin rakennettiin suuria naapuruston rakennuksia (Heron Bay ja Parkland Island). Parklandin koordinaatit ovat 26 ° 18′55 ″ N 80 ° 14′26 ″ W. Yhdysvaltojen väestölaskentatoimiston mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 12,8 neliökilometriä (33,2 km2), josta 12,3 neliökilometriä (31,9 km2) on maata ja 0,50 neliökilometriä (1,3 km2) (3,97%) vettä. Parklandin pohjoinen raja on samanlainen kuin Browardin ja Palm Beachin kreivikuntien välinen raja. Länsi- Boca Raton, joka on jäsentämätön Palm Beach Countyn alue, joka ulottuu länteen Boca Ratonin kaupunginrajoista, sijaitsee pohjoisessa. Coconut Creek sijaitsee itään, Coral Springs sijaitsee etelään ja länteen rajoittavat Everglades. Vuodesta 2010 lähtien kaupungissa on ollut 8 292 kotitaloutta, joista 7,4% oli tyhjiä. Vuonna 2000 kaupungin väestö jakautui seuraavasti: 35,1 prosenttia alle 18-vuotiaita, 4,3 prosenttia 18–24-vuotiaita, 32,8 prosenttia 25–44-vuotiaita, 24,0 prosenttia 45–64-vuotiaita ja 3,8 prosenttia 65-vuotiaita tai vanhempia. Mediaani-ikä oli 36 vuotta. Jokaista 100 naista kohden oli 99,0 urosta. Jokaista yli 18-vuotiasta 100 naista kohden oli 93,7 miestä. Vuoden 2016 arvion mukaan kaupungin kotitalouden mediaanitulot olivat 131 340 dollaria ja arvioitu keskimääräinen talon arvo oli 596 212 dollaria. Miesten mediaanitulot olivat 103 942 dollaria, kun taas naisilla se oli 81 425 dollaria. Kaupungin tulot henkeä kohti olivat 56 793 dollaria. Noin 2,0% perheistä ja 0,4% väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella, mukaan lukien 3,2% alle 18-vuotiaista eikä kukaan yli 65-vuotiaista. Vuodesta 2000 alkaen valkoisten osuus kaupungin väestöstä oli 82,79 prosenttia. Espanjankielisten osuus oli 11,48, italialaisten 2,03 prosenttia, kun taas saksalaisten osuus oli vain 1,20 prosenttia. Broward County Public Schools ylläpitää Parklandin julkisia kouluja. Luokka:Floridan kaupungit