EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Terve elämä, puhdas omatunto

Terve elämä, puhdas omatunto on hip hop -yhtye No Smoking Teamin 26. heinäkuuta 2012 julkaisema debyyttialbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Rumba: No Smoking Team teki levystään soonisen pontikkatynnyrin, josta ei promilleja puutu Viitattu 1.4.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2012 esikoisalbumit
Sabrina Mulrain

Irina Sabrina Mulrain (s. 10. kesäkuuta 1978 Moers, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen pikajuoksija, joka kilpaili yksilötasolla 200 metrillä. Mulrain saavutti vuonna 1997 alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ajalla 23,35 ja vuonna 1999 alle 23-vuotiaiden EM-pronssia ajalla 22,85. Hän kilpaili EM- kilpailuissa 1998 sijoittuen finaalissa kuudenneksi ja MM-kilpailuissa 1999 karsiutuen puolivälierissä. Mulrain edusti Saksaa Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, joissa hän karsiutui 200 metrillä puolivälierissä sekä pääsi 4 × 100 metrin viestissä finaaliin ja siellä kuudennelle sijalle. == Henkilökohtaiset ennätykset == Lähde: === Ulkoradat === Matka Aika Paikka Päivä 100 m 11,54 Berliini 1. syyskuuta 2000 200 m 22,73 Pariisi 19. kesäkuuta 1999 300 m 39,02 Pliezhausen 16. toukokuuta 2004 === Sisäradat === Matka Aika Paikka Päivä 50 m 6,50 Bad Segeberg 3. helmikuuta 2001 60 m 7,41 Sindelfingen 13. helmikuuta 2000 200 m 24,16 Dortmund 30. tammikuuta 1998 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suomineidot

Suomineidot on Ylen tuottama ja esittämä seurantadokumenttisarja, jossa seurataan kolmea suomalaista kansallismielistä naista. Heidän ajatuksiaan ei kommentoida, vaan ohjelma on tehty kohteiden ehdoilla. Sarjaa on arvosteltu kontekstoinnin puutteesta. Sarjassa esiintyvällä naisella on paita, jossa lukee "White lives matter", ja nainen kuvailee että se on vastapainoa yhdysvaltalaiselle hapatukselle, joka naisen mukaan koettaa "hävittää meitä valkoisia olemassaolosta". Toimittaja Pasi Kivioja huomauttaa, että "White lives matter" on valkoista ylivaltaa korostavan arjalaisen uusnatsijärjestön iskulause. Ylen Luovat sisällöt ja media -yksikön vastaava päätoimittaja Ville Vilén sanoo, että ohjelma tehtiin tietoisesti seurantadokumentiksi luottaen katsojan medialukutaitoon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Suomineidot Yle (katsottavissa) * Joel Karppanen, Jos kuvaat natseja, valitse tyylilajisi huolella – Suomineidot-sarjaa vaivaa kontekstin puute, keskustelua leimaa valkoisuus Kulttuuricocktail, Yle.fi 25.3.2022. Päivitetty 26.3.2022 * Tero Kartastenpää, Suomineidot-sarjassa ongelma ei ole ”kansallis­mieliset” vaan heille annettu kamera Helsingin Sanomat 27.3.2022 Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjelmat Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat
Ivanovon pohjoinen lentotukikohta

Ivanovon pohjoinen lentotukikohta () eli Ivanovo-Severnyi (; ICAO: UUDI), on Venäjän Ivanovon alueella, Ivanovon kaupungissa, noin kuusi kilometriä keskustan pohjoispuolella sijaitseva Venäjän ilmavoimien strategisten ilmavalvonta- ja kuljetuskoneiden käyttämä sotilastukikohta. Valtatie A113 (R600) tekee jyrkän mutkan kiertäessään tukikohta-alueen sen länsi- ja pohjoispuolelta. Ivanovon pohjoisessa lentotukikohdassa toimivat Venäjän ilmavoimien 144. kaukotutkalentoryhmentti ja 81. lentokuljetusrykmentti. Lentokalustoon kuuluu muassa Berijev A-50 ja A-50U -tiedustelu- ja ilmavalvontakoneita, Iljušin Il-76MD -kuljetuskoneita sekä useita muita kuljetuskonemalleja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Vojennyi aerodrom Ivanovo (Severnyi) (Ivanovon pohjoinen sotilaslentokenttä) (wikimapia.org) * Aerodrom Ivanovo (Severnyi) (kentän historiaa) (narod.ru) Luokka:Ivanovon alue Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎
Jana Sorgers

Jana Sorgers (myöh. Sorgers-Rau, s. 4. elokuuta 1967 Neubrandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen kilpasoutaja. Hän voitti pääasiassa pariaironelosessa kaksi olympiakultaa ja seitsemän maailmanmestaruutta. Sorgers voitti pariaironelosessa kahdesti olympiakultaa. Soulissa 1988 hän kuului Itä-Saksan venekuntaan, joka voitti loppukilpailussa hopealle sijoittuneen Neuvostoliiton joukkueen 2,41 sekunnilla. Atlantan olympialaisissa 1996 hän edusti yhdistynyttä Saksaa, ja tuolloin kultamitali tuli 2,92 sekunnin erolla Ukrainaan. Sorgers voitti juniorimenestystensä jatkoksi pariaironelosessa kuusi aikuisten maailmanmestaruutta: Nottinghamissa 1986, Kööpenhaminassa 1987, Tasmaniassa 1990, Wienissä 1991, Indianapolisissa 1994 ja Tampereella 1995. Bledin MM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa pariairokaksikossa. Sorgers avioitui soudussa arvokisamitaleja saavuttaneen Oliver Raun kanssa. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset soutajat Luokka:Saksalaiset soutajat Luokka:Itäsaksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Berylliumoksalaatti

Berylliumoksalaatti (C2O4Be) on beryllium- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden berylliumyhdisteiden valmistukseen. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa berylliumoksalaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Se esiintyy usein kidevedellisenä trihydraattina (C2O4Be·3H2O). Berylliumhydroksidi liukenee erittäin hyvin veteen ja esiintyy liuoksessa kompleksi-ionina. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa berylliumoksidiksi.Donald J. Kaczynski:Beryllium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2011. Berylliumoksalaattia valmistetaan oksaalihapon ja berylliumhydroksidin tai -karbonaatin reaktiolla. :(COOH)2 \+ Be(OH)2 → C2O4Be + 2 H2O Berylliumoksalaattia käytetään erittäin puhtaan berylliumoksidin valmistamiseen. ==Lähteet== Luokka:Berylliumyhdisteet Luokka:Oksalaatit
Ellinor Mend

Aline Ellinor Tollander, kirjailijanimi Ellinor Mend, (os. von Mend, 1896 Viipuri − 1952 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvataiteilija. Ellinor Mend piirsi 1910-1920-luvuilla neljä sarjakuvatarinaa, joista 1920 valmistunut En historie från Wiborg : våren 1918 julkaistiin suomennettuna vuonna 1982 nimellä Punikkityttö ja jääkäriupseeri. Se kertoo punakaartilaistytön ja aatelisen jääkäriupseerin rakkaustarinan sisällissodan aikaisessa Viipurissa. Ensimmäinen Mendin piirtämä tarina on De fyra systrarnas äventyr vuodelta 1912. Vuonna 1921 Mend avioitui ja muutti Helsinkiin lopettaen samalla sarjakuvien piirtämisen. Mendin vanhemmat olivat saksalaistaustainen parooni Nikolai Voldemar von Mend (1868–1928) ja Aline von Mend. Hänen puolisonsa oli insinööri Torolf Tollander (1895–1971). Pariskunnan tyttären Gunvorin puoliso oli kirjailija Lars Hamberg. == Teokset == * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Elien Meijer

Elien Meijer (s. 25. tammikuuta 1970 Den Helder) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut olympiahopeaa ja voittanut yhden maailmanmestaruuden. Meijer osallistui kaksiin olympialaisiin. Atlantassa 1996 hän sijoittui perämiehettömässä kaksikossa kahdeksanneksi. Sydneyssä 2000 hän saavutti kahdeksikossa hopeaa Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Indianapolisin maailmanmestaruuskilpailuissa 1994 hän voitti kultaa perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui neljänneksi kahdeksikossa. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kuudenneksi ja St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 kahdeksikossa neljänneksi. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Alankomaalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carin ter Beek

Carin Anuschka ter Beek (s. 29. joulukuuta 1970 Groningen) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut olympiahopeaa ja kaksi MM-pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 ter Beek saavutti kahdeksikossa hopeaa Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Perämiehettömässä nelosessa hän saavutti MM-pronssia Kölnissä 1998 ja Luzernissa 2001. Kahdeksikossa hän oli MM-kilpailuissa parhaimmillaan neljäs St. Catharinesissa 1999. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Alankomaalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Martijntje Quik

Martijntje Quik (s. 24. lokakuuta 1973 De Bilt) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut Alankomaiden kahdeksikon perämiehenä olympiahopeaa Sydneyssä 2000 Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksikossa neljänneksi St. Catharinesissa 1999. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Alankomaalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Cost of Greatness

__NOTOC__ The Cost of Greatness on Memoremainsin 16. lokakuuta 2020 julkaisema debyyttialbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelu == * Soundi: * Inferno: * Desibeli.net: Memoremains: The Cost of Greatness Viitattu 1.4.2022. * Imperiumi: 4/10Levyarvostelu: Memoremains - The Cost of Greatness Viitattu 1.4.2022. * Kaaoszine: 6½/10Memoremainsin ”The Cost Of Greatness” on rokin ja eurodiskon juhlaa Viitattu 1.4.2022. == Kokoonpano == * Johanna Ahonen – laulu * Mikko Kujanpää – kosketinsoittimet * Aleksi Mäkelä – kitara * Aapo Timonen – basso * Eemeli Timonen – rummut == Lähteet == Luokka:Suomalaiset metallialbumit Luokka:Vuoden 2020 esikoisalbumit
Lawrence Power

Lawrence Power (s. 1977) on brittiläinen alttoviulisti.Lawrence Power AllMusic Power aloitti alttoviulunsoiton 8-vuotiaana. Hän aloitti 11-vuotiaana osallistumisen tunneille Guildhall School of Music and Dramassa. Power lähti 18-vuotiaana vuodeksi New Yorkin Juilliard Schooliin ja aloitti kilpailuihin osallistumisen palattuaan sen jälkeen Englantiin. Vuonna 1999 hän voitti ensipalkinnon kansainvälisessä William Primrose -alttoviulukilpailussa. Vuonna 2001 hän sai BBC:n New Generation Artist -nimityksen kahdeksi vuodeksi. Power kieltäytyi ensimmäisen alttoviulistin paikasta Berliinin filharmonikoissa, sillä suosi soolouraa, jonka aloitti esiintymällä Philharmonia-orkesterin kanssa. Sittemmin Power on esiintynyt muiden muassa Chicagon sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Baijerin radion sinfoniaorkesterin, Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Bergenin filharmonisen orkesterin, Stavangerin sinfoniaorkesterin, BBC:n skotlantilaisen sinfoniaorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa.Lawrence Power Maestro Arts Vuonna 2006 Power esitti BBC:n Proms-festivaalilla Maksim Vengerovin kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin Sinfonia concertanten (K. 364). Sittemmin hän on palannut sinne useaan otteeseen. Vuonna 2012 Power esiintyi Proms-festivaalilla Olga Neuwirthin Remnants of Song -konserton Ison-Britannian-ensiesityksessä. Hänellä on ollut muutenkin laaja uusien teosten ohjelmisto. Hän on kantaesittänyt itseään varten laadittuja sävellyksiä muiden muassa Esa-Pekka Saloselta, Mark-Anthony Turnagelta, Julian Andersonilta, Alexander Goehrilta, James MacMillanilta ja Huw Watkinsilta.Biography Lawrence Power Power esitti Krzysztof Pendereckin alttoviulukonserton Pendereckin itsensä johtamassa Camerata Salzburgin konserttisarjassa. Powerille myönnettiin vuonna 2020 Royal Philharmonic Societyn instrumentalistipalkinto. Power perusti West Wycombe Chamber Music Festivalin ja on toiminut sen taiteellisena johtajana. Power aloitti soololevytysuransa Harmonia Mundi -levymerkillä, jolle pääsi tekemään György Ligetin, Tōru Takemitsun ja Sergei Prokofjevin teosten levytyksen Pariisin kansainvälisessä Maurice Vieux -alttoviulukilpailussa saamansa palkinnon ansiosta. Vuonna 2005 Power siirtyi Hyperion-levymerkille, jolle teki ensimmäisen levytyksen York Bowenin alttoviulukonsertosta. Hän on levyttänyt myös Ondine-levymerkille. Hän on tehnyt levytyksiä paitsi solistina, myös Nash Ensemblen ja Leopold-jousitrion kanssa. Hänen kanssaan ovat levytyksillä soittaneet muiden muassa pianisti Simon Crawford-Phillips ja nokkahuilisti Genevieve Lacey. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset alttoviulistit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Megan Dirkmaat

Megan Dirkmaat (s. 3. toukokuuta 1976 San José, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden. Dirkmaat saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Dirkmaat sijoittui kahdeksikossa neljänneksi Luzernissa 2001, perämiehettömässä kaksikossa 12:nneksi Sevillassa 2002 sekä kahdeksikossa viidenneksi Milanossa 2003 ja neljänneksi Gifussa 2005. Münchenin MM-kilpailuissa 2007 hän voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Portia McGeen, Erin Cafaron ja Rachel Jeffersin kanssa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Portia McGee

Portia McGee (s. 9. maaliskuuta 1979 Seattle) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän voitti perämiehettömässä nelosessa maailmanmestaruuden ja kilpaili myös olympialaisissa. McGee sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa perämiehettömässä kaksikossa 12:nneksi Sevillassa 2002 ja saavutti pronssia perämiehettömässä nelosessa Etonissa 2006. Münchenin MM-kilpailuissa 2007 hän voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Erin Cafaron, Rachel Jeffersin ja Megan Dirkmaatin kanssa sekä sijoittui perämiehettömässä kaksikossa Anna Cumminsin kanssa seitsemänneksi. Myös Pekingin olympialaisissa 2008 McGee ja Cummins sijoittuivat kaksikkokilpailussa seitsemänneksi. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jenni Tolonen

Jenni Tolonen (s. 19. huhtikuuta 1979) on suomalainen pesäpalloilija. Tolonen edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Tyrnävän Tempausta, Oulun Lippoa, Ylihärmän Pesis-Junkkareita ja Jyväskylän Kirittäriä. Hän saavutti urallaan neljä SM-kultaa kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010 ja kaksi SM-hopeaa kaudella 2003 ja kaudella 2011. Kaudella 2008 hän oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 37:llä tuodulla juoksulla. Kaudella 2001 hänet valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi Hän pelasi kahdeksan Itä-Länsi-ottelua vuosina 2001, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2018. Hän pelasi 213 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 31 tavallista juoksua, toi 386 juoksua ja keräsi 948 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi 83 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja yhdeksän tavallista juoksua, toi 126 juoksua ja keräsi 364 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi seitsemän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän toi 12 juoksua ja keräsi 38 kärkilyöntipistettä. https://www.pesis.fi/wp-content/uploads/2021/02/Tolonen- Jenni.xlsx == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alison Cox

Alison Cox (s. 5. kesäkuuta 1979 Turlock, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden. Cox saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Cox sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Luzernissa 2001 ja voitti kahdeksikossa kultaa Sevillassa 2002. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kahdeksikossa viidenneksi. Ateenan olympialaisten jälkeen hän palasi arvokilpailuihin vuonna 2010 ja saavutti Karapiron MM-kilpailuissa pronssia perämiehettömässä nelosessa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kate Johnson

Katherine "Kate" Johnson (s. 18. joulukuuta 1978) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden. Johnson saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Johnson sijoittui kahdeksikossa neljänneksi Luzernissa 2001 ja voitti samassa luokassa kultaa Sevillassa 2002. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kahdeksikossa viidenneksi. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laurel Korholz

Laurel Korholz (s. 10. kesäkuuta 1970 New York) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja ja soutuvalmentaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden. Korholz kilpaili kolmissa olympialaisissa. Atlantassa 1996 hän sijoittui kahdeksikossa neljänneksi ja Sydneyssä 2000 pariaironelosessa viidenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän saavutti kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Korholz saavutti kahdeksikossa hopeaa Indianapolisissa 1994 ja voitti samassa luokassa kultaa Tampereella 1995. Hän sijoittui neljänneksi pariairokaksikossa Kölnissä 1998 ja pariaironelosessa St. Catharinesissa 1999. Korholz kilpaili MM- kilpailuissa kaikkiaan seitsemän kertaa. Kilpauransa jälkeen Korholz on toiminut soutuvalmentajana, ja hänen valmennettavansa ovat yltäneet arvokisamitaleille. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lianne Nelson

Lianne Nelson (s. 15. kesäkuuta 1972 Houston) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden. Nelson kilpaili kaksissa olympialaisissa. Sydneyssä 2000 hän sijoittui kahdeksikossa kuudenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän saavutti samassa luokassa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Nelson voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Tampereella 1995. Hän saavutti kahdeksikossa MM-hopeaa Kölnissä 1998. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset soutajat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Philip Teir

thumb|right|Philip Teir vuonna 2013. Philip Nicolai Teir (s. 5. elokuuta 1980 Pietarsaari) on suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija, koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Teir on työskennellyt Hufvudstadsbladetin kulttuuritoimituksen esimiehenä 2006–2014 ja sittemmin vapaana kirjailijana sekä Dagens Nyheterin ja Expressenin kriitikkona. Hänen teoksiaan on käännettu suomeksi, englanniksi ja saksaksi. ==Suomennettuja teoksia== * 2011 – Donner- ryhmä ja muita novelleja * 2014 – Talvisota: Avioliittoromaani * 2018 – Tällä tavalla maailma loppuu * 2020 – Neitsytpolku * 2023 – J & B: Kohtauksia eräänlaisesta avioliitosta ==Lähteet== * * Philip Teir. S & S. Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Elävät henkilöt
Val della Torre

Val della Torre () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Val della Torre Sapere.it Val della Torre Enciclopedia Treccani Val della Torre Turismo Torino Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 008 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Ragni Karlsson

Ragnhild (Ragni) Emilia Karlsson (28. huhtikuuta 1894 Parainen – 25. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja toimittaja. Karlsson oli yksi suomenruotsalaisen työväenliikkeen keskeisimmistä naisvaikuttajista. Kirjoittaessaan hän käytti myös nimimerkkejä ”Skuggspel”, ”Inga R.” ja ”Kyrkstöten”. == Elämä == Ragni Karlsson syntyi Paraisilla opettaja Karl Julian Karlssonin ja Aina Emilia (Emmy) Schaumanin (1865–1936) ainoana lapsena. Hänen isänsä toimi myös kansanedustajana, ja äiti puolestaan oli naisten äänioikeusliikkeen aktiivi, joka perusti Ahvenanmaan ensimmäisen naisyhdistyksen. Isän kuoltua vuonna 1911 Emmy ja Ragni Karlsson muuttivat Hollolasta hankkimalleen pientilalle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lovisa gymnasiumista 1914 ja aloitti maa- ja metsätaloustieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Vähävaraisena Karlsson joutui työskentelemään opiskelujensa ohessa ja suoritti loppututkintonsa vasta 1925. Karlsson oli toiminut sosiaalidemokraattisen Arbetarbladetin avustajana jo vuodesta 1923, mutta lähti varsinaisesti työväenliikkeeseen vuonna 1929, jolloin hänet palkattiin Pienviljelijäin Liiton kiertäväksi neuvojaksi. Karlsson keskittyi maatalousneuvontaan Elli Kalliorannan vastatessa liiton kotitalousneuvonnasta. Pienviljelijäin Liiton naistoimikunnan ohella Karlsson vaikutti muun muassa Helsingfors Svenska Arbetarföreningissä ja Finlands Svenska Arbetarförbundin naiskomiteassa. 1930-luvun lopussa Karlsson keräsi varoja Espanjan sisällissodan tasavaltalaisille ja kuului jatkosodan aikana niin sanottuun rauhanoppositioon. Karlsson oli aktiivisesti mukana myös juutalaispakolaisten avustamiseksi perustetussa kansalaiskomiteassa. Karlsson jatkoi Pienviljelijäliitossa vuoteen 1947 ja toimi sen jälkeen Folkets bildningsförbundin sihteerinä 1947–1948. Sotavuosien jälkeen hän kuului SDP:n puolueoppositioon ja siirtyi 1947 SKDL:n sisällä vaikuttaneeseen Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen. Samana vuonna Karlsson ja Atos Wirtanen perustivat sanomalehti Ny Tidin, josta tuli SKDL:n ruotsinkielinen äänenkannattaja. Karlsson oli myös kansankäräjien jäsen 1944–1952. Karlsson kuoli 79-vuotiaana marraskuussa 1973. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset ihmisoikeusaktivistit Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Furutorp

Villa Furutorp on Raaseporin Bromarvissa sijaitseva huvila, joka on rakennettu vuosisadan vaihteessa 1899–1900. Nykyisin rakennuksessa toimii muun muassa kirjasto ja sen omistaa Bromarf biblioteks vänner r.f. -järjestö. == Historia == Villa Furutorpin rakennutti vuosina 1899–1900 senaattori Anders Mauritz Hornborg omaksi kesäasunnokseen. Tämän jälkeen rakennus toimi pensionaattina ja täysihoitolana. Suomen Matkailuliitto jakoi vuonna 1936 esitettä "Pensionat, vilohem och kurorter", jossa mainitaan, että Furutorpissa oli 14 huonetta ja 29 sänkyä, sekä muun muassa oma rantasauna. Sauna on myöhemmin romahtanut, mutta uimahuone on yhä jäljellä. Furutorp toimi myös väliaikaisena kirkkona, kun Bromarvin vanhaa kirkkoa remontoitiin 1950-luvulla. Entinen Bromarvin kunta osti Furutorpin vuonna 1955 ja kunnan kanslia muutti rakennukseen. Rakennuksessa on noin 400 neliötä kahdessa kerroksessa ja kellarissa. Nykyisin rakennuksessa toimii kirjasto, jota ylläpitää järjestö Bromarf biblioteks vänner. Järjestö osti Furutorpin Raaseporin kaupungilta vuonna 2014. == Lähteet == Luokka:Bromarv Luokka:Huvilat Luokka:Suomen kirjastot Luokka:Raaseporin rakennukset ja rakennelmat
Jonna Salminen

Jonna Salminen (o.s. Äijälä) (s. 17. joulukuuta 1976) on suomalainen pesäpalloilija. Salminen edusti Superpesiksessä Oulun Lippoa ja Porin Pesäkarhuja. Hän saavutti yhden SM-kullan kaudella 2002, neljä SM-hopeaa kaudella 1998, kaudella 1999, kaudella 2000 ja kaudella 2005 ja kaksi SM- pronssia kaudella 1997 ja kaudella 2004. Kaudella 2002 hänet valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi. Hän pelasi kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2005. Hän pelasi ulkokentällä kolmospolttajana. Hän pelasi 187 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi yhdeksän kunnaria ja 55 tavallista juoksua, toi 283 juoksua ja keräsi 984 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi 72 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 19 tavallista juoksua, toi 86 juoksua ja keräsi 375 kärkilyöntipistettä. https://www.pesis.fi/wp-content/uploads/2021/02/Salminen-Jonna.xlsx == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kepler 62

pienoiskuva|300x300px|Bjørn Sortland, Keplerin norjalainen kirjoittaja Kepler 62 on vuosina 2015–2021 ilmestynyt lastenkirjasarja, jota kirjoittivat Timo Parvela ja norjalainen Bjørn Sortland. Teokset kuvitti Pasi Pitkänen. Kirjat kustansi WSOY. Sarjaa ilmestyi kolme kautta, joihin kuuluu yhteensä 13 kirjaa. Kirjasarjaa on käännetty norjaksi, koreaksi, unkariksi, viroksi, turkiksi, ranskaksi ja fäärille. Kirjasarja kertoo lapsista, jotka lähetetään avaruuteen ihmiskunnan ainoana toivona. == Sarjan osat == === Kausi 1 === * Kepler 62 Kirja yksi: Kutsu (2015) * Kepler 62 Kirja kaksi: Lähtölaskenta (2015) * Kepler 62 Kirja kolme: Matka (2016) * Kepler 62 Kirja neljä: Pioneerit (2016) * Kepler 62 Kirja viisi: Virus (2017) * Kepler 62 Kirja kuusi: Salaisuus (2018) === Kausi 2: Uusi maailma === * Kepler 62 Uusi maailma: Kaksi heimoa (2019) * Kepler 62 Uusi maailma: Saari (2019) * Kepler 62 Uusi maailma: Kuiskaajien kaupunki (2019) * Kepler 62 Uusi maailma: Luola (2020) * Kepler 62 Uusi maailma: Gaia (2020) === Kausi 3: Terra === * Kepler 62 Terra: Kloonit (2021) * Kepler 62 Terra: Sydän (2021) === Muut kirjat sarjassa === * Kepler 62 - Galactic edition: Kirjat 1 Kutsu ja 2 Lähtölaskenta (2020) * Kepler62 - Ga­lac­tic edi­tion: Kir­jat 3 Mat­ka ja 4 Pio­nee­rit (2020) * Kepler62 - Ga­lac­tic edi­tion: Kir­jat 5 Vi­rus ja Kir­ja 6 Sa­lai­suus (2021) == Lähteet == *Timo Parvelan omat verkkosivut *WSOYn Keplerin verkkosivut === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kepler62-arvioita Kirjavinkit.fi- sivustolla * Kepler62 - Lasten kirjasarja Kirja.fi. 14.3.2022. Luokka:Suomenkieliset kirjat Luokka:Timo Parvelan teokset Luokka:Lastenkirjasarjat Luokka:Nuortenkirjasarjat Luokka:Suomalaiset kirjasarjat
Pokutian kolmikko

Pokutian kolmikko on kolmesta samoihin aikoihin vaikuttaneesta ukrainalaisesta kirjailijasta käytetty nimitys. He ovat Les Martovytš (1871–1916), Vasyl Stefanyk ja Marko Tšeremšyna. Nimitys juontuu siitä, että kaikkien kolmen kotiseutu oli Pokutia. Tšeremšynan teokset eroavat kuitenkin muista siten, että niistä puuttuu Stefanykin teosten jännite ja voima ja Martovytšin huumori ja satiiri. Hänen novelleilleen on leimallista kansanomaisuus, holosinnia- itkuvirren tyyli ja maalaiselämän kuvaus. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset kirjailijaryhmät
Lockheed Martin C-130J Super Hercules

Lockheed Martin C-130J Super Hercules on sotilaskuljetuskone, jossa on neljä potkuriturbiinimoottoria. C-130J on Lockheed C-130 Herculesin viimeisin versio uusilla moottoreilla, ohjaamolla ja muilla järjestelmillä. C-130J on C-130 Herculesin ainoa tuotannossa oleva malli. Luokka:Lockheed Martinin ilma- alukset Luokka:Yhdysvaltalaiset sotilasilma-alukset
Owen Wingrave

Owen Wingrave (op. 85) on Benjamin Brittenin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera vuodelta 1970. Sen Myfanwy Piperin laatima libretto perustuu Henry Jamesin novelliin. Teos tilattiin BBC:ltä televisioesitystä varten.Owen Wingrave, opera, Op. 85 AllMusic Televisio-oopperana Owen Wingrave kantaesitettiin 16. toukokuuta 1971.Owen Wingrave NaxosOwen Wingrave Faber Music Näyttämöllä teos nähtiin ensimmäisen kerran 10. toukokuuta 1973 Covent Gardenissa.Owen Wingrave Royal Opera House Collections Owen Wingrave -oopperan tarina heijastaa Benjamin Brittenin omia pasifistisia periaatteita. Tämä yhdistää Owen Wingraven toiseen Brittenin oopperaan, Billy Buddiin. Teoksessa on havaittavissa myös Brittenin silloinen kiinnostus kaksitoistasäveljärjestelmää kohtaan. Nimirooli on baritoniosa. Owen Wingrave on Brittenin toiseksi viimeiseksi jäänyt ooppera. Se on yksi hänen vähiten esitetyistä kypsän kauden oopperoistaan.Britten: Owen Wingrave Review by Stephen Eddins AllMusic Owen Wingrave levytettiin säveltäjän itsensä johdolla Decca Recordsille. Vuonna 2008 oopperasta julkaistiin Chandos Recordsille levytys, jolla City of London Sinfoniaa johti Richard Hickox. == Lähteet == Luokka:Benjamin Brittenin teokset Luokka:1970-luvun musiikkiteokset Luokka:Englanninkieliset oopperat
Pokutia

Pokutia on historiallis-maantieteellinen ylänköalue, jota rajaavat pohjoisesssa Dnestrjoki ja Poldian ylänkö, etelässä Prutjoki ja Alakarpatia, lännessä Stanyslavivin alanko ja idässä Kitsmanin alanko ja Sovytsiajoki. Pokutian alueen laajuus on idästä länteen enimmillään 100 kilometriä ja pohjoisesta etelään 25–40 kilometriä, ja sen pinta-ala on noin 3 000 neliökilometriä. Siellä on asukkaita noin 400 000\. Alueen murteen puhujia on myös Alakarpatiassa. Nimitystä Pokutia on käytetty toisinaan Galitsian kaakkoiskulmasta, joka jää lounaassa olevan historiallisen Unkarin ja kaakossa olevan Moldavian väliin. Siihen on saatettu liittää myös Bukovina. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainan maantiede Luokka:Moldovan maantiede
Karhulahden kotiseutumuseo

Karhulahden kotiseutumuseo on Joroisissa sijaitseva kotiseutumuseo. Museo on talonpoikaismuseo, joka on sisustettu 1920-luvun tyyliin. Museossa on myös vanhojen karttojen näyttely. Museo on maakunnallisesti arvokas ja suojeltu kaavalla. Karhulahden päärakennus on rakennettu vuonna 1829 ja siihen on lisätty ristipääty 1920-luvun alussa. Päärakennus edustaa Itä-Suomelle tyypillistä kartanomuotoa, jossa yksikerroksiseen rakennukseen liittyy kaksikerroksinen ristipääty. Kaikkiaan Karhulahteen kuuluu 14 hirsi- ja piirurunkoista rakennusta. Karhulahden tilan historiaa voidaan jäljittää 1500-luvulle saakka. Tila oli nimismiehen asuntona 1800-luvun alkupuolella, ja vuosina 1802-1806 Karhulahdessa toimi Joroisten ensimmäinen postikonttori. Päärakennuksen katto kunnostettiin vuosina 2015-2017. Navetan ja ajokaluvajan pärekatto uusittiin vuonna 2019. == Lähteet == Luokka:Joroisten rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kotiseutumuseot
A Symphony of Three Orchestras

A Symphony of Three Orchestras ("Kolmen orkesterin sinfonia") on Elliott Carterin orkesteriteos vuodelta 1976. Sen kantaesitys pidettiin New Yorkin Avery Fisher HallissaA Symphony of Three Orchestras Elliott Carter 17\. helmikuuta 1977 Pierre Boulez'n johtaessa New Yorkin filharmonikkoja.A Symphony of Three Orchestras (1976) IRCAM Carter myös omisti sävellyksensä New Yorkin filharmonikoille ja sen musiikillisena johtajana toimineelle Boulez'lle. Teoksen kesto on noin 17 minuuttia. Hart Cranen runous innoitti Carteria sävellystyössä. Teoksen esityksessä orkesteri on jaettu kolmeen pienempään ryhmään. A Symphony of Three Orchestras levytettiin Boulez'n johdolla vuosina 1980 ja 1995. Carterin kuoltua vuonna 2012 sellisti Fred Sherry nosti teoksen esiin yhtenä kolmesta suosittelemastaan Carterin sävellyksestä; muut näistä olivat Konsertto orkesterille ja Symphonia: sum fluxae pretium spei.Musicians Remember Elliott Carter NPR == Kokoonpano == * 3 huilua * 3 oboea * 3 klarinettia * 3 fagottia * 5 käyrätorvea * 2 trumpettia * 3 pasuunaa * tuuba * lyömäsoittimet (viisi soittajaa) * patarummut * vibrafoni * ksylofoni * metallikellot * marimba * harppu * piano * jousisoittimet == Lähteet == Luokka:Elliott Carterin teokset Luokka:1970-luvun musiikkiteokset
Laiturin rautatiesilta

Laiturin rautatiesilta on Kauhavan Alahärmässsä sijaitseva silta. Silta ylittää Lapuanjoen Alahärmän ja Ylihärmän välissä sijaitsevan Laiturinkylän kohdalla. Silta kuuluu 12,5 km pitkään Ylihärmän rataan. Laiturin rautatiesilta ei ole nykyään liikennekäytössä, mutta esimerkiksi jalankulkijat ja talvisin moottorikelkkailijat käyttävät siltaa. == Historia == Laiturin rautatiesilta on sijainnut ennen Kokemäellä ja se on toiminut Pahakosken rautatiesiltana. Silta oli silloin kaksikaarinen teräsristikkosilta. Sisällissodan aikana vetäytymässä olleet punaiset räjäyttivat sillan toisen puolen. Ehjäksi jäänyt puoli siirrettiin Alahärmään ja vuoden kuluttua Pahakosken rautatiesillan paikalle rakennettiin uusi silta. == Lähteet == Luokka:Suomen rautatiesillat Luokka:Kauhavan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kauhavan liikenne
Mikael Odenberg

Mikael Odenberg (s. 1953) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1991–2007 ja toimi Ruotsin puolustusministerinä vuosina 2006–07. Sotilasarvoltaan hän on majuri. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Mikael Odenberg Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla Luokka:Ruotsin puolustusministerit Luokka:Maltillisen kokoomuksen poliitikot Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rochefort-sur-Brévon

Rochefort-sur-Brévon on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne- Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Brévonjoen varrella, noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista koilliseen. Joen vesivoimaa käyttävä takomo on ollut kylässä jo 1500-luvulla. Sen toiminta kuitenkin loppui 1840-luvulla. Kylässä on kaksi linnaa. Vanhemman linnan juuret ulottuvat 1200-luvulle. Se kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1730, mutta linnasta on yhä paljon jäljellä. Uudempi linna valmistui vuonna 1896. Kunnan romaaninen kirkko on peräisin 1200-luvulta, mutta sitä on sen jälkeen uudistettu. Kirkossa on 1500-luvun seinämaalauksia. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
Nathan Gunn

Nathan Gunn (s. 26. marraskuuta 1970 South Bend, Indiana) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.Nathan Gunn AllMusic Gunn opiskeli Illinoisin yliopistossa William Millerin ja John Wustmanin johdolla. Hän sai 1990-luvulla useita palkintoja, kuten Marian Anderson -palkinnon (1996). Hän voitti myös Metropolitan-oopperan National Council Competitionin vuonna 1994. Ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan- oopperassa Gunn teki vuonna 1995 John Coriglianon The Ghosts of Versailles'n esityksessä.Nathan Gunn Metropolitan Opera Gunn on tulkinnut suuren määrän rooleja eri kielillä; näihin ovat kuuluneet Figaro (Sevillan parturi, Gioacchino Rossini), Marcello (La bohème, Giacomo Puccini) ja Riolobo (Florencia en el Amazonas, Daniel Catán). Gunn esiintyi vuonna 2000 Pariisin oopperassa Andrein roolissa Sergei Prokofjevin oopperassa Sota ja rauha. Tästä tehty Arthaus Musikin DVD-julkaisu saavutti laajan kriittisen tunnustuksen. Vuonna 2002 Gunn teki ensimmäisen esiintymisensä Covent Gardenissa Harlekiinin roolissa Richard Straussin oopperassa Ariadne Naxoksella. Hän on esiintynyt myös muun muassa San Franciscon oopperassa, Chicagon lyyrisessä oopperassa ja Baijerin osavaltionoopperassa. Gunn on tehnyt myös konserttiesiintymisiä lukuisten orkesterien kanssa ja pitänyt resitaaleja eri maissa.Nathan Gunn Groves Artists Hän esimerkiksi lauloi Johannes Brahmsin Saksalaisen requiemin ja Joseph Haydnin Luominen-oratorion esityksissä Carnegie Hallissa. Gunn lauloi nimiroolin Benjamin Brittenin Billy Buddin levytyksessä Virgin Classicsilla; levytys palkittiin vuonna 2010 Grammylla. Tämän ja muiden oopperalevytysten ohella Gunn on julkaissut myös sooloalbumeita. Hän on tehnyt esiintymisiä musikaaleissa, joita ovat olleet Camelot, Karuselli, Sweeney Todd ja Teatterilaiva. Vuonna 2008 Gunn esiintyi Glyndebournen oopperafestivaalilla Isä Deluran roolissa Péter Eötvösin teoksessa Love and Other Demons; esityksestä tehtiin myös vuonna 2013 julkaistu levytys. Gunn tulkitsi toukokuussa 2010 Paulin roolin Daron Hagenin Amelian kantaesityksessä. Hän esiintyi vuonna 2015 Santa Fen oopperassa Jennifer Higdonin Cold Mountain -oopperan kantaesityksessä. Gunn kantaesitti Hershey Felderin teoksen Flying Solo (2018), joka on Gunnin elämää ja sukuhistoriaa käsittelevä yhden miehen show. Vuonna 2020 häntä kuultiin Ricky Ian Gordonin kamarioopperan Ellen West levytyksellä. Vuonna 2007 Gunn pääsi lauluprofessoriksi Illinoisin yliopistoon (Urbana-Champaign)Nathan Gunn School of Music, University of Illinois at Urbana-Champaign. Vuonna 2013 hän aloitti Lyric Theatre @ Illinoisin johtamisen vaimonsa, pianisti Julie Gunnin kanssa. Aviopari perusti yhdessä Shot in the Dark -tuotantoyhtiön. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ave verum corpus (Mozart)

Ave verum corpus D-duurissa (K. 618) on Wolfgang Amadeus Mozartin viimeinen motetti. Hän sävelsi sen kesälläAve Verum Corpus, K 618 Britannica 1791 ja käytti sen sanoituksena katolista Ave verum corpus -ehtoollisvirttä. Teos oli Mozartin ensimmäinen hengellinen sävellys sitten 1780-luvun alussa kesken jääneen c-mollimessun.Ave verum corpus, motet for chorus, strings & organ, K. 618 AllMusic Ave verum corpus on sävelletty neliääniselle kuorolle, jousisoittimille ja uruille. Teos on 46 tahdin mittainen. Kyse on viimeiseksi Mozartin valmiiksi saamasta hengellisestä teoksesta, sillä hänen requieminsa jäi keskeneräiseksi. Ave verum corpus sävellettiin Badenissa kuoromestarina toiminutta Anton Stollia varten. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: äänitteitä ja nuotteja Luokka:Wolfgang Amadeus Mozartin teokset Luokka:1790-luvun musiikkiteokset
Sinfonia nro 4 (Aho)

Sinfonia nro 4 on Kalevi Ahon vuosina 1972–1973 säveltämä sinfonia, jonka kantaesitti Okko Kamun johtama Radion sinfoniaorkesteri Helsingissä 12. maaliskuuta 1974.Symphony No. 4 by Kalevi Aho Music Finland Suuria emotionaalisia kontrasteja sisältävä noin 45 minuuttia kestävä kolmiosainen teos edustaa Ahon ensimmäisen kauden (arviolta 1969–1974) kulminaatiota.Kalevi Aho Fennica Gehrman Teoksen kustansi Fennica Gehrman. Aho sävelsi suurimman osan neljännestä sinfoniastaan Berliinissä 1972, mutta hän saattoi sävellystyön loppuun Perniössä helmikuussa 1973. Säveltäjä kuvasi työtä vuonna 1976 erittäin vaivalloiseksi ja hitaaksi. Teoksessa on sekä Ahon muulle varhaiselle tuotannolle ominaisia että tulevia suuntia enteileviä piirteitä.Aho Fourth Symphony TEN C Classics Today Elokuussa 2000 BIS Records julkaisi Ahon neljännestä sinfoniasta levytyksen, jolla Sinfonia Lahtea johtaa Osmo Vänskä. Samalla levyllä on tulkinta Ahon sävellyksestä Kiinalaisia lauluja (1997).Aho - Chinese Songs and Symphony No.4 BIS Records == Osat == # Adagio # Allegro – Presto # Lento == Lähteet == Luokka:Kalevi Ahon sinfoniat Luokka:1970-luvun musiikkiteokset
Siitari

Siitari on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Pirkko Siitari (s. 1958), Nykytaiteen museon Kiasman johtaja 2010−2015 *Taimi Siitari (1925−1996), korkeushyppääjä
Niina Rinkinen

Niina Rinkinen (s. 19. joulukuuta 1978) on suomalainen pesäpalloilija. Rinkinen edusti Superpesiksessä Siilinjärven Pesistä ja Jyväskylän Kirittäriä. Hän saavutti seitsemän SM-kultaa kaudella 1999, kaudella 2005, kaudella 2006, kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010 ja yhden SM- hopean kaudella 2011. Kaudella 1998 Rinkinen valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2008 Rinkinen valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi, voitti Kultaisen mailan ja Kultaisen räpylän. Kaudella 2010 Rinkinen valittiin Superpesiksen pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän pelasi yhdeksän Itä-Länsi-ottelua. https://www.pesis.fi/wp-content/uploads/2021/02/Rinkinen- Niina.xlsx Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. https://www.mtvuutiset.fi/artikkeli/ita-lansi- ottelussa-13-ensikertalaista/3663172 Rinkinen pelasi 248 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 22 kunnaria ja 319 tavallista juoksua, toi 182 juoksua ja keräsi 1 119 kärkilyöntipistettä. Rinkinen pelasi 142 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhdeksän kunnaria ja 183 tavallista juoksua, toi 89 juoksua ja keräsi 620 kärkilyöntipistettä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Avain (ooppera)

Avain on Kalevi Ahon vuosina 1978–1979 säveltämä ooppera, yksinäytöksinen näyttämöllinen monologi laulusolistille (baritoni) ja pienelle"Oopperakirjallisuuden raskain rooli" Kalevi Ahon Avain-ooppera palaa Helsinkiin Helsingin Sanomat kamariorkesterille.Avain Music Finland Core Teos kestää esitettynä noin puolitoista tuntia. Se kantaesitettiin Helsingin juhlaviikoilla 4. syyskuuta 1979 Hannu Bisterin johtaessa Suomen Kansallisoopperan kokoonpanoa ja Matti Lehtisen tulkitessa solistiroolin. Aho sävelsi teoksen Kansallisoopperan tilauksesta. Sen kustantaja oli Fennica Gehrman. Avaimen suomenkielisen libreton laati Juha Mannerkorpi. Kantaesityksen jälkeen ooppera esitettiin myös kiertueella Puolassa ja televisiolle sovitettuna versiona TV1:n lähetyksessä vuonna 1981. Se otettiin ohjelmistoon myös Hampurin valtionoopperassa, jossa se kuultiin saksan kielellä esitettynä.Kalevi Ahon ooppera Saksaan MTV Uutiset Vuonna 1986 Avain esitettiin Retretissä Punkaharjulla. Avaimen aiheena on kääntäjä Johannes Ponton surkuhupaisa 50-vuotisjuhlapäivä. Aho itse kuvasi Ponton osaa "oopperakirjallisuuden raskaimmaksi rooliksi". Teoksen musiikki on kompleksista. Vuonna 1995 baritoni Heikki Keinonen esitti roolin oman 50-vuotisjuhlansa kunniaksi Kansallisoopperassa, jossa sen ohjauksen teki Janne Lehmusvuo. == Lähteet == Luokka:Kalevi Ahon teokset Luokka:Suomenkieliset oopperat Luokka:1970-luvun musiikkiteokset
Muumiooppera

Muumiooppera on Ilkka Kuusiston säveltämä lastenooppera, joka kantaesitettiin Suomen kansallisoopperassa 7. joulukuutaMuumi-ooppera 7.12.1974 Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta 1974.Muumiooppera teki Ilkka Kuusistosta säveltäjän – Musiikin syntymäpäiväkalenteri Yle Kuusisto oli nähnyt Troll i kulisserna -näytelmän, joka palasi hänen mieleensä hänen pohtiessaan lastenoopperaan soveltuvaa aihetta.Muumit teatterissa: Suomen Kansallisooppera 1974 – Muumi-ooppera Muumit Kuusisto konsultoi Kansallisoopperan pääjohtaja Leif Segerstamia aiheesta; tämän mukaan teosta ei tilattaisi, mutta hän kertoi oopperan olevan valmis esittämään sen, mikäli Kuusisto työn tekisi. Säveltäjä otti yhteyttä myös Tove Janssoniin, joka kieltäytyi laatimasta librettoa; sen sijaan hän suostui luonnostelemaan juonen, ja libreton teki Vaarallinen juhannus -kirjan pohjaltaMUUMIOOPPERA Aleksanterin teatteri Esko Elstelä. Jansson oli itse seuraamassa harjoituksia ennen teoksen kantaesittämistä. Muumioopperan ohjauksen ja koreografian teki Heikki Värtsi, lavastuksen Thomas Gripenberg. Puvustuksesta vastasivat Tove Jansson ja Hans Kling; puvustus tehtiin soveltuvuutta laulamiseen silmällä pitäen. Tarinassa Muumilaakso joutuu veden valtaan tulvan levitessä sinne; muumit asettuvat veden mukana ajelehtivaan oopperataloon, jossa he alkavat harjoitella oopperaa. Kotiapulaisena toimivasta Miisasta tulee oopperatähti; hänen roolissaan esiintyi Pirkkoliisa Tikka. Kriitikoilta teos sai varauksellisen vastaanoton, mutta pääasialliselta kohdeyleisöltä eli lapsilta innostuneen. Teoksessa on oopperan elementtien lisäksi hyödynnetty oratorio- ja operettiesitystä sekä elektronista tanssimusiikkia.Muumiooppera Visit Tampere Ilkka Kuusisto kertoi Sävelten siivilä -muistelmateoksessaan, että Muumiooppera vaikutti ratkaisevasti hänen ammatilliseen identiteettiinsä. Hän oli aiemmin tehnyt monenlaisia musiikki- ja televisiotöitä, mutta alkoi aiempaa enemmän identifioitua säveltäjäksi teoksen myötä. Kuusiston sisko Irmeli Niemi oli pitänyt Ruotsin toisin kuin Suomen olosuhteita otollisina oopperan kunnolliseen tekemiseen, mutta Kuusisto ei jakanut tätä näkemystä. Hänen työnsä myös kasvatti oopperayleisöä. == Lähteet == Luokka:Ilkka Kuusiston teokset Luokka:Suomenkieliset oopperat Luokka:1970-luvun musiikkiteokset Luokka:Muumit
Topp-Paraden (radio-ohjelma)

Topp-Paraden oli musiikkiohjelma, joka soi Yleisradion ruotsinkielisellä radiokanavalla 1970- ja 1980-luvuilla. Kerran viikossa esitetyssä, tunnin mittaisessa ohjelmassa soitettiin listamenestyjiä sekä uutuuksia ulkomaisilta singlelistoilta. Topp-Paraden oli tuohon aikaan Suomessa FM-radiossa parhaita lähteitä kuulla uusia menestyskappaleita mm. Saksan, Ison-Britannian, Yhdysvaltain ja etenkin Ruotsin singlelistoilta. Topp-Paraden oli Yleisradion ohjelmatarjonnassa sikäli uraauurtava ohjelma, että pelkästään ulkomaisten hittilistojen musiikkitarjontaan keskittyvää "TOP-30" etc. formaattia sivuavaa radio-ohjelmaa ei Yleisradion nuorisomusiikkitarjonnassa aiemmin ollut. Pop- ja rock-poimintoja Topp-Paradeniin tekivät mm. kulttuurin monitoimija Benny Törnroos sekä tunnettu radioääni Josper Knutas. Luokka:Radio-ohjelmat Luokka:Ylen historia
European Pop Jury

European Pop Jury oli 1960-luvulta 1980-luvulle lähetetty radio-ohjelma, jossa kilpailivat musiikkikappaleet Euroopan yleisradiounionin (EBU) eri jäsenvaltioista. Suomessa Yleisradio välitti kaksituntista ohjelmaa kanavallaan Rinnakkaisohjelma. European Pop Jury toteutettiin kerran viikossa. Ohjelmaformaatti lopetettiin vuonna 1983. European Pop Jury juonnettiin englanniksi. Nimensä mukaisesti European Pop Jury keskittyi nuorisolle suunnattuun pop- ja rock-musiikkiin. Ohjelmaan ja äänestykseen mukaan otetut kappaleet olivat esittäjiensä uutuuskappaleita. Äänestäjinä oli kulloinkin yli tuhat radiokuuntelijaa EBU:n osallistujavaltioista, ja äänestys tapahtui puhelimen numerokiekon tai -näppäimistön avulla. European Pop Jury radioitiin suorana kuhunkin osallistujamaahan, ja äänestäjät myös pääsivät ääneen lähetyksessä. Suomalaisehdokkaista Hurriganes voitti äänestyksen vuonna 1974 kappaleellaan ”Get On”. Luokka:Laulukilpailut Luokka:Radion musiikkiohjelmat Luokka:Eurooppalainen kulttuuri
Ahmed el-Kawisah

Ahmed Yousef el-Kawisah (, s. 24. maaliskuuta 1989) on libyalainen judoka. Hän voitti Afrikan-mestaruuden 2012 ja kilpaili myös kerran olympialaisissa 2012. ==Ura== El-Kawisah saavutti ensimmäisen sijoituksen Afrikan mestaruuskilpailuissa huhtikuussa 2010, oltuaan viides.African Championships Yaounde - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 Huhtikuussa 2011 El-Kawisah eteni Afrikan mestaruuskilpailuissa loppuotteluun saakka. Hän voitti aluksi Bruno Luzian ja toisella kierroksella Seydou Traoren. Välierissä el-Kawisah voitti Siyabulela Mabulun ja eteni loppuotteluun, jossa hän hävisi Ahmed Awadille.African Championships Dakar - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 Joulukuussa el-Kawisah oli mukana Arabian kisoissa, Qatarissa, jossa hän saavutti pronssia.Arab Games Doha - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 ===Afrikan mestaruus (2012)=== Huhtikuussa 2012 hän oli mukana Senegalissa järjestetyissä Afrikan mestaruuskilpailuissa. El-Kawisah eteni aina loppuotteluun saakka toista kertaa urallaan. Hän voitti avauskierroksella Yassine Moudatirin ja sen jälkeen Idriss Mahoundin. Välierissä el-Kawisah pudotti Lusanda Ngoman jatkosta. Loppuottelussa hän onnistui saavuttamaan mestaruuden voitettuaan Fraj Dhouibin. Heinäkuussa el-Kawisah oli ensimmäistä kertaa olympialaisissa, jossa hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella. Kesäkuussa 2014 el-Kawisah hävisi avauskamppailunsa Afrikan mestaruuskilpailuissa, jonka jälkeen hän kamppaili sijoituksista. El-Kawisah hävisi viimeisen ottelunsa Vaughan Du Preezille ja sijoittui seitsemänneksi.African Championships Port Louis - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 Huhtikuussa 2015 hän saavutti Afrikan mestaruuskilpailuissa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Siyabulela Mabulun.African Championships Libreville - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 Myöhemmin syyskuussa el-Kawisah kilpaili Afrikan kisoissa, jossa hän sijoittui viidenneksi hävittyään Houd Zourdanille, joka lopulta voitti kultaa.African Games Brazzaville - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 El-Kawisah kilpaili Afrikan kisojen jälkeen harvakseltaan ja saavutti muun muassa pronssia Espanjan cupissa ja Supercupissa.Spanish Super Cup Pamplona - Event judoinside.com Viitattu 2.4.2022 ==Lähteet== Luokka:Libyalaiset judokat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kristine Duvholt

Kristine Duvholt Havnås (s. 31. tammikuuta 1974 Tønsberg) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kaksi olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 208 maaottelua lokakuusta 1991 joulukuuhun 2001 ja tehnyt niissä 377 maalia. Duvholt pelasi kolmissa olympialaisissa. Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset käsipalloilijat Luokka:Norjalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Susann Goksør Bjerkrheim

Susann Goksør Bjerkrheim (s. 7. heinäkuuta 1970 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kolme olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 296 maaottelua kesäkuusta 1987 lokakuuhun 2000 ja tehnyt niissä 844 maalia. Bjerkrheim pelasi neljissä olympialaisissa. Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset käsipalloilijat Luokka:Norjalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt