EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Wunstorf

Wunstorf on kaupunki Hannoverin alueella Ala-Saksin osavaltiossa Pohjois- Saksassa. == Maantiede == Wunstorf sijaitsee Lüneburgin nummen ja Keski-Saksan vuorimaan vaihettumisvyöhykkeellä noin 20 kilometriä Hannoverista länteen ja noin 130 kilometriä Hampurista etelään. Kaupungin luoteisosassa on Steinhuder- järvi, järven kaakkoisrannalla levittäytyy Steinhuden kaupunginosa. == Historia == Wunstorfin nimen takana on Wonherestorpe-niminen kylä noin vuodelta 700. Myöhemmin alueella oli Vuonherestorpin luostari, jonka Ludvig Saksalainen asetti kuninkaan suojeluun 14. lokakuuta 871. Ensimmäinen maininta Wunstorfista on vuodelta 1181 asiakirjassa, jossa paikkakuntaa kutsutaan termillä civitas. Keskiaikana kaupunkia hallitsi muun muassa von Rodenin aatelissuku. Vuonna 1570 Ortjes Dove apureineen yritti polttaa koko kaupungin: vain 208 taloa 700:sta säästyi. Muutamia vuosikymmeniä myöhemmin Wunstorfia koetteli kolmikymmenvuotinen sota. Napoleonin sotien aikana Wunstorfin yli marssivat Preussin, Englannin, Ranskan ja jopa Ruotsin joukot. Kaupunki sai rautatieyhteyden 1847. Vuodesta 1885 Wunstorfiin alkoi kohota useita parantoloita ja vastaavia rakennuksia, jotka edelleen hallitsevat kaupunkikuvaa. Myös teollisuutta kehitettiin. Toisen maailmansodan jälkeen Berliinin ilmasiltaa hoidettiin muun muassa Fliegerhorstin lentotukikohdasta käsin, kenttä sijaitsee aivan kantakaupungin pohjoispuolella. Maaliskuussa 1974 Wunstorfiin liitettiin useita ympäröiviä maalaiskuntia. Wunstorfin vanhoja rakennuksia on muun muassa St. Cosmas und Damian -kirkko, jonka historia alkaa vuodesta 871. Nykyisin kirkko on evankelinen. Kosmas ja Damianos olivat kaksosveljekset, jotka kuolivat kristittyinä marttyyreina noin vuonna 300. == Talous ja liikenne == Wunstorfin suuria työnantajia on psykiatrinen sairaala KRH Psychiatrie Wunstorf. Teollisuutta ja logistiikkayrityksiä on runsaasti. Wunstorfin rautatieasema, Bahnhof Wunstorf, sijaitsee rataosuudella Hannover–Minden 21,4 kilometrin päässä Hannoverin päärautatieasemalta. Wunstorfista erkanee 101-kilometrinen rataosuus joka vie Bremeniin. Tieliikenteen tärkeimmät yhteydet ovat Bundesstraße 441, Bundesstraße 442 ja Bundesautobahn 2, joka on reititetty keskustan kaakkoispuolitse. Wunstorfilla on kaksi liittymää: Wunstorf-Kolenfeld ja Wunstorf-Luthe. == Lähteet ja viitteet == == Aiheesta muualla == *Wunstorf, Ala-Saksi, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Ala-Saksin kunnat
Moriguchi

Moriguchi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Yodojoen vasemmalla rannalla. Lännessä se rajautuu Osakan kaupunkiin. Pääosa kaupungin alueesta on hyvin alavaa alluviaalitasankoa, Yodojoen tulvavalleja lukuun ottamatta. Moriguchissa on 143 810 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta- ala on 12,71 neliökilometriä. Moriguchi kehittyi Edo-kaudella Kiotoon johtaneen Kyōkaidō-tien varren postiasemana (shukuba). Kyōkaidō kulki Toyotomi Hideyoshin aiemmin rakennuttamaa Yodojoen tulvapengertä pitkin. Alueelle alkoi sijoittua Osakasta teollisuutta sen jälkeen, kun sen läpi kulkeva rautatielinja valmistui vuonna 1910: aluksi metalli- ja tekstiiliteollisuutta, myöhemmin 1930-luvulla Matsushita eli nykyinen Panasonic ja sittemmin toisen maailmansodan jälkeen myös Sanyo. Kaupunkioikeudet Moriguchille myönnettiin vuonna 1946, kun Moriguchin ja Sangōn maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Sen jälkeen Moriguchi on kaupungistunut nopeasti Osakan lähiönä. Aiemmin se tunnettiin etenkin lootuksenjuuren ja daikon-retiisien viljelystä. Moriguchin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Kōmyō-jin, Nanshū-jin ja Raigō-jin buddhalaiset temppelit. Sen eteläosassa Osakan rajalla sijaitsee Tsurumi-ryokuchin puisto. Kaupungissa toimii Kansain lääketieteellinen yliopisto. Moriguchia palvelevat Keihan-rautateiden Keihan-päälinja, Osakan metron Tanimachi-linja ja Osakan monorail. == Kuvia == Tiedosto:Sunset View of Osaka from the hotel near Moriguchi city station (6059809830).jpg|Näkymä Moriguchista Osakan suuntaan Tiedosto:AEON MALL Dainichi.JPG|Dainichin Aeon- kauppakeskus Tiedosto:Doi-ekimae-shotengai.jpg|Doin kaupunginosaa Tiedosto:京阪本線 守口市駅 Moriguchi-shi station 2014.3.24 - panoramio.jpg|Moriguchi- shin rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Osakan prefektuurin kaupungit
Giacomo Manzoni

Giacomo Manzoni (s. 1932) on italialainen säveltäjä.Giacomo Manzoni Associazione Piero Farulli == Elämä == Manzoni aloitti sävellysopintonsa Messinassa vuonna 1948 Gino Contillin johdolla. Hän jatkoi opintojaan vuosina 1950–1956 Milanon konservatoriossa ja sai lisäksi vuonna 1955 oppiarvon nykyaikaisissa kielissä Milanon Bocconin yliopistosta.Manzoni, Giacomo Universal Music Publishing Classical Manzoni opetti vuodesta 1962 harmoniaa ja kontrapunktia Milanon konservatoriossa. Vuosina 1969–1974 hän työskenteli sävellysopettajana Bolognan Giovanni Battista Martini -konservatoriossa, josta palasi opettamaan Milanon konservatorioon vuoteen 1991 saakka. Vuosina 1988–2003 hän opetti lisäksi Fiesolen musiikkikoulussa. Vuonna 1982 Manzonila oli residenssi Berliinissä Deutscher Akademischer Austauschdienstin vieraana. Manzoni on käynyt pitämässä seminaareja sekä kursseja muiden muassa Pescarassa, San Marinossa, Parman yliopistossa, Granadassa, Buenos Airesissa, Berliinissä, Vancouverissa, Córdobassa, Santiagossa ja Osakassa. Manzoni on kirjoittanut eri aikakausien säveltäjistä ja muista musiikkiaiheista erinäisiin lehtiin; esimerkiksi vuosina 1958–1966 hän toimi musiikkikriitikkona L'Unità-lehdessä. Hän on ollut mukana toimittamassa ensyklopedisia teoksia. Hän myös käänsi italian kielelle Theodor Adornon ja Arnold Schönbergin kirjoituksia. Daniele Lombardin kirja Pensare attraverso il suono (2016) käsittelee Manzonia. == Teokset == Manzonin keskeisten teosten joukossa ovat näyttämöteokset La sentenza (kantaesitetty Bergamossa 1960) ja Atomtod (kantaesitetty Milanossa 1965). Hänen tuotantoonsa kuuluvat myös muiden muassa sävellykset kuorolle ja orkesterille, Modulor neljälle orkesterille (kantaesitetty Venetsian biennaalissa 1979) ja Masse: omaggio a Edgard Varèse pianolle ja orkesterille (1977). Manzonin ensimmäinen jousikvartetto on vuodelta 1971, ja sitä seurasi vuonna 1995 lisänimen Musica per Pontormo saanut jousikvartetto. Vuonna 1986 Manzonin teos Dedica sai kriitikkojen Abbiati-palkinnon parhaana uutena italialaisena teoksena. Vuonna 1991 Manzoni sai Omaggio a M. Mila -palkinnon opetustyöstään ja vuonna 2007 Kultaisen leijonan Venetsian musiikkibiennaalissa elämäntyöstään. Vuonna 2013 hänet palkittiin Principe Gesualdo -palkinnolla. Useita kansainvälisiä palkintoja Manzonille toi piano- ja orkesteriteos Masse: omaggio a Edgard Varèse (1977). Manzonin teosten esittäjien joukossa ovat olleet Bruno Maderna, Andrzej Markowski, Maurizio Pollini, Claudio Abbado, Riccardo Muti, Ernest Bour, Gary Bertini, ja Robert Wilson. == Lähteet == Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Meppen

Meppen on kaupunki Emslandin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Luoteis- Saksassa. == Maantiede == Meppen sijaitsee Hase- ja Emsjokien risteyksessä Emslandin keskiosassa noin 110 kilometriä Bremenistä lounaaseen ja noin 170 kilometriä Hannoverista luoteeseen. Luonnonmaantieteellisesti kaupunki sijaitsee Pohjois-Saksan alangolla. Etäisyys Alankomaiden rajalle on noin 18 kilometriä. == Historia == Kaarle Suuri rakennutti nykyisen Meppenin alueelle kastekirkon vuonna 780. Ensimmäinen kirjallinen maininta Meppenistä on vuodelta 834 Ludvig Hurskaan asiakirjassa, jossa tämä lahjoitti lähetystyön keskukseksi kasvaneen Meppenin Corveyn luostarille. Otto I Suuri myönsi Meppenille markkinaoikeudet 940-luvulla; kaupunkioikeudet Meppen sai 1360. Kaupunki oli tuolloin Münsterin valtapiiriä. Münsterin ruhtinaspiispa Franz von Waldeck toteutti alueella uskonpuhdistuksen 1532–1553. Jesuiitat panivat toimeen vastauskonpuhdistuksen 1614, minkä jälkeen valta Meppenissä vaihteli katolisten ja protestanttien välillä ja vihdoin 1628 kaupunki päätyi katolisten haltuun. Vuonna 1660 ruhtinaspiispa Christoph Bernhard von Galen alkoi rakennuttaa linnoituslaitteita - ne tuhottiin lähes täysin runsaat sata vuotta myöhemmin seitsenvuotisen sodan loppukahinoissa. Vuosina 1803–1810 Meppen oli Arenbergin herttuakunnan pääkaupunki. Vuodesta 1815 alkaen Meppenin seutu kuului Hannoverin kuningaskuntaan, josta tehtiin osa Preussia vuonna 1866. Meppenin talouselämä kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla uusien liikenneyhteyksien myötä. Kaupunki liitettiin rautatieverkkoon 1856. Dortmund- Ems-kanava rakennettiin 1890-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen Meppenistä tuli osa uutta Ala-Saksin osavaltiota. Tuhoisaa sotaa seurasi voimakkaan talouskasvun kausi, kuten muuallakin Länsi-Euroopassa. 1970-luvulla Meppeniin liitettiin lukuisia maalaiskuntia ja 1977 kaupungista tuli Emslandin piirikunnan hallinnollinen keskus. Infrastruktuurin kehittäminen jatkui vuosisadan lopulla ja edelleen 2000-luvulla. Vuonna 2007 avattiin sisävesisatama Eurohafen. Meppenin kävelykeskustaa saneerattiin 2010-luvulla. Meppenin päätyminen katolisten alueeksi 1600-luvulla heijastuu 2000-luvulle siten, että alue on säilynyt katolisena vyöhykkeenä muutoin protestanttisessa Pohjois-Saksassa. Meppenin arkkitehtuuria edustavat muun muassa myöhäisgoottilainen hallikirkko Propsteikirche St. Vitus ja koristeellinen raatihuone 1400-luvun alusta. Pohjoissaksalaista tiiliekspressionismia edustaa Fritz Högerin suunnittelema Högerhaus vuodelta 1937. == Talous ja liikenne == Meppenin elinkeinot ovat palveluvaltaisia: vähittäiskauppaa, hallintoa ja terveydenhoitoa. Kaupungissa harjoitetaan myös koneenrakennusta ja kemianteollisuutta. Meppenin rautatieasema, Bahnhof Meppen, sijaitsee rataosuudella Rheine–Norddeich Mole. Maantieliikenteen tärkein yhteys on Bundesautobahn 31, joka kulkee luoteisen Saksan halki Emdenistä Bottropiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Meppen, Ala-Saksi, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Ala-Saksin kunnat
Lennie Niehaus

Leonard ”Lennie” Niehaus (1. kesäkuuta 1929 Saint Louis – 28. toukokuuta 2020 Redlands, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen saksofonisti ja West Coast -jazzin säveltäjä. Hän soitti muun muassa Clint Eastwoodin elokuvissa. Niehaus ja Eastwood tapasivat alun perin armeija-aikanaan 1950-luvulla.Heckman, Don: Lennie Niehaus: Composing for Clint, Jazz Magazine 25.4.2019 Niehausin sisko oli konserttipianisti ja isä viulunsoittaja. Hän valmistui 1946 Roosevelt High Schoolista. Niehaus voitti vuonna 1994 Emmy-palkinnon musiikistaan Showtime- elokuvaan Lush Life.https://www.kendormusic.com/cc6/composers/composers-n/lennie- niehaus.html?page=all Roberts 1999, s. 153 == Lähteet == * Roberts, Jerry: Encyclopedia of Television Film Directors, 2009 === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset saksofonistit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Air Medal

Air Medal (suom. Ilmailumitali, lyh. AM) on eräs Yhdysvalloissa myönnettävä sotilasansiomitali. Kunniamaininta perustettiin 11. toukokuuta 1942 ja sen perusti Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt. Tunnustuspalkinto myönnetään yleensä ansioituneille Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjille. Myös muidenkin aselajien edustajat voivat sen saada. Kunniamerkkiä jaetaan yhdessä luokassa: * mitalin nauha ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain sotilasansiomitalit
Jabal Kasiyun

Jabal Kasiyun on vuori Syyriassa Damaskoksen kaupungin vieressä. Vuorella on korkeutta 1151 metriä ja se tunnetaan useista pyhinä pidetyistä kohteistaan. Vuorella sijaitsee myös Syyrian tasavaltalaiskaartin sotilastukikohta. ==Maantiede== Jabal Kasiyun kuuluu Anti-Libanonin vuoristoon ja se sijaitsee Damaskoksen kaupungin luoteispuolella. Vuoren huipun korkeus merenpinnasta on noin 1151 metriä. Iris damascena on vain Jabal Kasiyunin rinteillä tavattava äärimmäisen uhanalainen kurjenmiekka. ==Historia== Jabal Kasiyun on kansanperinteessä yhdistetty useisiin pyhiin paikkoihin. Se on yhdistetty esimerkiksi paikkaan, jolla Kain surmasi veljensä Abelin (arabiaksi Habil). Johannes Kastajan (ar. Yahya ibn Zakariyya) on väitetty perinteessä viettäneen vuorella 40 vuotta vuorella äidinsä kanssa. Vuorella sijaitsee myös seitsemälle unikeolle (Ashab al-Kahf) omistettu pyhättö, jolle on tehty pyhiinvaelluksia nykyajalle saakka. Aikanaan vuorella sijaitsi kaksi tunnettua kristittyä luostaria nimeltä Dayr Murran ja Dayr Sam'an. Sittemmin alueelle alkoi levitä kaupunkiasutusta. 1100-luvulla ristiretkeläisten valtaamasta Jerusalemista saapuneet pakolaiset perustivat al-Saliliyyan kaupunginosan ja 1200-luvulla paikalle muuttaneet kurdit perustivat al-Akradin kaupunginosan. Vuonna 1898 paikalle saapuneet Kreetan turkkilaiset perustivat al-Muhadjirin kaupunginosan. Damaskoksen kasvaessa kaupunginosat ovat kasvaneet yhteen pääkaupungin kanssa. Vuoren huipulle on sittemmin pystytetty radio- ja televisiotorneja. Vuorella sijaitsee myös Syyrian tasavaltalaiskaartin sotilastukikohta ja sen 4. divisioonan esikunta. Syyrian sisällissodan kuluessa Israel on tehnyt ilmaiskuja vuorelle. ==Lähteet== Luokka:Damaskos Luokka:Syyrian vuoret
Ancient Order of Hibernians

Ancient Order of Hibernians (AOH) on irlantilaisten katolisten miesten yhteenliittymä eli veljeskunta, joka on perustettu New Yorkissa Yhdysvalloissa vuonna 1836. Irlannissa toimii samanniminen mutta erillinen järjestö, jonka tarkkaa syntyajankohtaa ei tunneta. Veljeskunnan alkuperäinen tarkoitus Yhdysvalloissa oli suojata katolisia kirkkoja katolilaisvastaisten hyökkäyksiltä ja avustaa irlantilaisia maahanmuuttajia. Jotkut AOH:n jäsenistä olivat Pinkertonin etsivätoimiston antaman raportin mukaan jäseniä myös toisessa salaseurassa, Molly Maguiresissa. AOH on 1920-luvulta lähtien vastustanut Ku Klux Klania. AOH:lla on jäseniä Yhdysvaltojen ulkopuolella muun muassa Kanadassa. Eräälle Quebecin kaupungin lähellä sijaitsevalle saarelle pystytettiin 14 metriä korkea kelttiläinen risti vuonna 1909. Risti on muistomerkki niille irlantilaisille, jotka pakenivat nälänhätää Irlannista Kanadaan vuonna 1847 ja kuolivat perille päästyään. Ancient Order of Hiberniansin tunnetuin jäsen on ollut Yhdysvaltain 35. presidentti John Fitzgerald Kennedy. Hän liittyi järjestöön vuonna 1947 ja oli sen jäsen kuolemaansa saakka. Ancient Order of Hibernians lahjoitti Amerikan katoliselle yliopistolle kelttiläisten kielten ja kirjallisuuden professuurin vuonna 1896. Sitä ennen vastaava oppituoli oli ollut Yhdysvalloissa vain Harvardin yliopistolla. AOH:n rinnalla toimii naisille tarkoitettu avustusjärjestö Ladies Auxiliary, alkuperäiseltä nimeltään Daughters of Erin. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset kristilliset järjestöt Luokka:Salaseurat Luokka:Katoliset järjestöt Luokka:Irlantilainen kulttuuri Luokka:Kristinusko New Yorkin osavaltiossa
Jäkkisara

Jäkkisara (Carex nardina) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva saralaji. Jäkkisarasta voidaan erottaa eri alalajeja, kuten kaartojäkkisara (Carex nardina ssp. nardina) sekä oikojäkkisara (Carex nardina ssp. hepburnii), jotka on toisinaan tulkittu omiksi lajeikseen. Jäkkisara on hyvin matalakasvuinen ja tiiviisti mätästävä laji. Sen lehdet ovat rihmamaisia, kaartuneita sekä tyypillisesti varsia pidempiä. Jäkkisaran kukintona on varren päässä sijaitseva yksittäinen tähkä, jonka yläosassa on hedekukkia ja alaosassa emikukkia. Kokonaisuudessaan tähkä on lyhyt ja munanmuotoinen. Tähkäsuomut ovat tummanruskeita ja niissä on vaaleampi kalvomainen reunus. Pullakot ovat puolestaan vaaleanruskeita, ja emikukat kaksiluottisia. Jäkkisaraa ei kasva Suomessa. Ruotsissa jäkkisaraa kasvaa harvinaisena tunturialueiden kalkkipitoisilla tuulenpieksämillä. Jäkkisaran tieteellisen nimen lajinimi (nardina) tulee jäkkien suvun tieteellisestä nimestä (Nardus) ja tarkoittaa jäkkejä muistuttavaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Carex nardina * JSTOR Global Plants: Carex nardina * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex nardina * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex nardina * Flora of North America: Carex nardina Luokka:Sarat
Gianna D'Angelo

Gianna D'Angelo, alkuperäiseltä nimeltään Jane Angelovich (18. marraskuuta 1929 Hartford, Connecticut – 27. joulukuuta 2013 Mint Hill, NC) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänityypiltään koloratuurisopraano.Gianna d'Angelo, 84, American Coloratura Who Found Success in Italy and Later U.S., Has Died Opera News D'Angelo opiskeli Juilliard Schoolissa ja sitten Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla. Opettajansa neuvosta hän italialaisti nimensä. Ammattimaisen debyyttinsä D'Angelo teki vuonna 1954 Gildan roolissa Rigolettossa Caracallan kylpylöiden luona Roomassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Glyndebournen festivaalilla Rosinan roolissa Sevillan parturissa. D'Angelo oli suosittu esiintyjä Italian teattereissa 1960-luvun ajan. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Lucia di Lammermoorin nimiroolissa San Franciscossa vuonna 1959. Vuonna 1961 hän debytoi Metropolitan-oopperassa Gildana Jan Peercen ja Robert Merrillin vastaesiintyjänä. Kaikkiaan hän esiintyi kahdeksan kauden aikana Metropolitan- oopperassa 45 kertaa. Vuonna 1962 hän tulkitsi Zerbinettan roolin Metropolitan-oopperan ensimmäisessä Ariadne auf Naxos -oopperan esityksessä. Kapellimestarina toimi Karl Böhm. D'Angelon roolien joukossa Metropolitan- oopperassa olivat myös Rosina, Norina, Lucia di Lammermoor, Amina ja Yön kuningatar. D'Angelo esiintyi usein muidenkin yhdysvaltalaisyhtiöiden kanssa esimerkiksi New Orleansissa, Philadelphiassa ja Houstonissa. Hän teki useita levytyksiä, kuten Musettana La bohèmessa (Decca, 1958) ja Olympiana Hoffmannin kertomuksissa (EMI, 1964). Uransa laulajana päätettyään D'Angelo työskenteli Jacobs School of Musicin henkilökunnan jäsenen Indianan yliopistossa (1970–1997). == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Valtasarannoki

Valtasarannoki (Anthracoidea heterospora) on pullakkonokien (Anthracoidea) sukuun kuuluva nokisienilaji, joka voi loisia monella eri saralajilla. Lajin tunnetaankin loisineen yli 20 eri saralajilla. Valtasarannoen on todettu loisineen muun muassa viiltosaralla (Carex acuta), piukkasaralla (Carex elata), jokapaikansaralla (Carex nigra) ja dyynisaralla (Carex trinervis). Valtasarannoen itiöiden muoto vaihtelee epäsäännöllisestä leveänsoikeaan ja itiöiden läpimitat vaihtelevat noin 10–20 µm välillä. Väriltään itiöt ovat vaalean tai melko vaalean punaruskeita. Itiöiden soluseinä on osittain epäyhtenäinen ja 1–2,2 µm paksu, mutta kulmissa soluseinä on paksumpi. Valtasarannokea tavataan laajalti eri puolilla maailmaa lähes kaikilta mantereilta. Valtasarannoen yleinen levinneisyysalue kattaa Euroopan, Aasiasta Kiinan ja Mongolian sekä koko Venäjän, Pohjois-Amerikan, Etelä-Amerikan sekä Australian ja Uuden-Seelannin. == Lähteet == * Denchev, T. T., Denchev, C. M., Michikawa, M. & Kakishima, M., 2013: The genus Anthracoidea (Anthracoideaceae) in Japan and some adjacent regions — Mycobiota 2:1–125 (http://www.mycobiota.com/free/MycobiotaVol2.pdf) == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Valtasarannoki (Anthracoidea heterospora) * Luopioisten kasvisto: Valtasarannoki (Anthracoidea heterospora) * iNaturalist: Valtasarannoki (Anthracoidea heterospora) Luokka:Pullakkonoet
Sambian kansanterveyslaitos

Sambian kansanterveyslaitos (, lyhennys ZNPHI) on helmikuussa 2015 perustettu valtiollinen kansanterveyden tutkimuslaitos Sambian pääkaupungissa Lusakassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Zambia National Public Health Institute (homepage) (znphi.co.zm) *Zambia National Public Health Institute (facebook.com) *Africa CDC Dashboard (Africa CDC:n covid-19-yleiskatsaussivu, sisältäen maakohtaiset, esille klikattavat arvot) (africacdc.org) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Tutkimuslaitokset Luokka:Sambian tiede ja tekniikka
Suomen Nuorisovaltuustojen Liiton Lounais-Suomen piiri

Suomen Nuorisovaltuustojen Liiton Lounais-Suomen piiri (ruots. Finlands Ungdomsfullmäktiges Förbunds Sydvästra Finlands distriktsorganisation) on Suomen Nuorisovaltuustojen Liiton yksi kymmenestä piirijärjestöstä. Piiri toimii Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueella. Piiri voitti viimeksi vuoden piirin palkinnon vuonna 2018. Piiri on nuorisovaltuustojen ja muiden paikallisten nuorisovaltuustoihin rinnastettavien nuorten vaikuttajaryhmien alueellinen edunvalvonta-​, tiedotus-​, koulutus-​ ja yhteistyöjärjestö. Piiri pyrkii osaltaan vaikuttamaan nuorten osallistumismahdollisuuksien lisäämiseksi sekä nuorten elinolojen ja tasa-​arvon parantamiseen. Lisäksi piiri pyrkii toiminnallaan lisäämään nuorten demokratiakasvatusta. == Hallitus == Hallitus valitaan yhden vuoden kaudelle joka vuosi järjestettävässä vuosikokouksessa, joka järjestetään loppuvuodesta. Piirihallituksen koko päätetään yleensä vuosikokouksen yhteydessä, jolloin otetaan usein huomioon myös ehdokkaiden määrä. Hallituksen vähimmäiskoko on 3 henkilöä ja enimmäiskoko noin 10 henkilöä, kummassakin puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja mukaan laskettuna. ==== Piirihallitus 2023 ==== ;Puheenjohtaja * Aisha Abudu ; Varapuheenjohtaja * Roger Penter ;Piirihallituksen jäsenet * Aapo Tuominen * Amanda Vierjoki * Kaarlo Kairisto * Maisa Kari * Markus Mäkelä * Masi Pietikäinen * Matias Toivola * Veeti Kantola ==== Piirihallitus 2022 ==== ;Puheenjohtaja * Verna Myllymaa ; Varapuheenjohtaja * Eino Koskinen ;Piirihallituksen jäsenet * Ronja Laakso * Vilja Haapaniemi * Amanda Vierjoki * Vera Kunnari * Veeti Kantola * Matti Sjöholm * Laura Töykkälä * Cristina Badoi ==== Piirihallitus 2021 ==== ; Puheenjohtaja * Verna Myllymaa ; Varapuheenjohtaja * Eemeli Tuominen ;Piirihallituksen jäsenet * Cristina Badoi * Veeti Kantola * Aada Hakula * Viivi Laiho * Annina Lindh * Helmi Rantanen * Matti Sjöholm ==== Piirihallitus 2024 ==== ; Puheenjohtaja * Joanna Slama ; Varapuheenjohtaja * Maisa Kari ;Piirihallituksen jäsenet * Pinja Tranberg * Veeti Kantola * Eetu suneli * Erica Savila * Lauri Korkeakangas * Sanni Peltoluhta * Matias Toivola *Atiy Saaresranta == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lounais-Suomen piiri Luokka:Nuorisovaltuustot Luokka:Suomalaiset nuorisojärjestöt
Proseduraalinen generointi

Proseduraalinen generointi tarkoittaa tietotekniikassa datan tuottamista algoritmilla vastakohtana käsin ihmisen tekemänä. Tietokonegrafiikassa sitä käytetään tavallisesti tekstuurien ja 3D-mallien tuottamiseen. Myös ääntä tuotetaan algoritmisesti ja sillä on sovelluskohteita puhesynteesissä. Proseduraalista generointia pidetään tyypillisesti digitaalisten pelien ominaisuutena. == Katso myös == * Fraktaali == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Luokka:Grafiikka-algoritmit
Mihály Fazekas

Mihály Fazekas (1766–1828) oli unkarilainen runoilija ja kasvintutkija. Hänen huomattavin runollinen tuotteensa on heksametrimittainen hauska kertomus Ludas Matyi ('Hanhi-Matti', 1815), joka varsinkin kansan keskuudessa saavutti suurta suosiota. Myöhemmin näyttelijä I. Balogh sovitti sen näyttämöä varten. Fazekasin kasvitieteellisiä julkaisuja on muun muassa Magyar füvészkönyv ('Unkarin kasvikirja', 1807).Fazekas, Mihály, Tietosanakirja osa 2, palsta 1008, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Unkarilaiset kasvitieteilijät Luokka:Vuonna 1766 syntyneet Luokka:Vuonna 1828 kuolleet
Culex reidi

Culex reidi on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Donald Henry Colless vuonna 1965. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Hyttyset
Sinistäjäsieni

Sinistäjäsienet kuuluvat kotelosieniin. Ne eivät varsinaisesti lahota puuta, mutta aiheuttavat osittaista sinistymistä ja mustumista puutavaralle ja puunrungoille ja tuhoavat näin puun nilaa ja eläviä soluja. Ne kasvavat puussa pääosin sen elävissä soluissa rihmastona pinnalta sydäntä kohti ja tuottavat sinistä tai mustaa väriä niiden omaksi suojaksi. Tunnetuimpia sinistäjäsieniä ovat Ophiostoma-suvun lajit. Sinistymistä aiheuttavia muita sieniä ovat muun muassa Ceratocystis-, Graphium-, Alternaria-, Diplodia- ja Sclerophoma- sienet.Metsäntutkimuslaitos (Metla): Sinistäjäsienet == Lähteet == Luokka:Kotelosienet
Culex rajah

Culex rajah on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Tsukamoto vuonna 1989. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Hyttyset
Philipp Emanuel von Fellenberg

Philipp Emanuel von Fellenberg (1771–1844) oli sveitsiläinen kasvattaja ja opetuslaitoksen kehittäjä. Erottuaan valtiolliselta uraltaan Fellenberg ryhtyi Pestalozzin tavoin toimimaan kansan elämän kohottamiseksi opetuslaitosten uudistamisen avulla. Kasvatuksen tehtävä on hänen mukaansa yleisihmisyyden kehittäminen, luonteen lujittaminen, ja maanviljelystyö taas on erinomainen kasvatusapu. Sen vuoksi Fellenberg perusti useita kasvatuslaitoksia maatilalleen Münchenbuchseen Hofwyliin (nykyisin Hofwil) Bernin pohjoispuolelle. Yhteistoiminta Pestalozzin kanssa ei jäänyt pysyväksi, sillä he olivat mielipiteiltään liian erilaisia. Hallituksen vastustuksen takia Fellenbergin suuret suunnitelmat raukesivat, mutta hänen laitoksensa jäivät kuitenkin toimintaan.Fellenberg, Philipp Emanuel von, Tietosanakirja osa 2, palsta 1916–1917, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Sveitsiläiset kasvatustieteilijät Luokka:Vuonna 1771 syntyneet Luokka:Vuonna 1844 kuolleet
Itusienet

Itusienet (Blastocladiomycota) on yksi sienten (Fungi) kaarista. Sen ainoa luokka on Blastocladiomycetes, jonka ainoa lahko puolestaan on Blastocladiales. Kaikkiaan itusieniin kuuluu 14 sukua ja noin 180 lajia. Muista sienten kaarista itusienet eroavat elinkiertonsa, solurakenteidensa ja DNA-tuntomerkkiensä verran. Ne joko loisivat muissa sienissä, levissä, kasveissa, ja selkärangattomissa tai ovat saprotrofisia. == Lähteet == *
Ventosara

Ventosara (Carex straminea) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji. Ventosara muistuttaa korkeakasvuista jänönsaraa (Carex leporina), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan varsien ja kukintotähkien ulkonäön perusteella. Ventosara on melko korkeakasvuinen ja sen varret voivat kasvaa reilut puoli metriä korkeiksi. Varret kasvavat mättäinä ja ovat velttoja sekä yleensä kaarelle taipuneita. Lehdet ovat pari millimetriä leveitä, tasapintaisia ja vaaleanvihreitä. Ventosara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen kukinto koostuu 3–8 keskenään samannäköisestä tähkästä. Tähkät ovat pyöreitä sekä keltaisenvihertäviä ja alimmat tähkät ovat hieman erillään muista tähkistä. Tähkäsuomut ovat vaaleanruskeita ja kalvolaitaisia. Pullakot ovat vihertäviä, kapeansoikeita sekä monisuonisia ja niissä on lyhyt sekä leveä suuota. Emikukat ovat kaksiluottisia. Ventosara on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta sitä tavataan nykyään myös Euroopasta. Ruotsissa ventosaraa tavataan paikoitellen teiden varsilta Pohjois-Ruotsissa. Ruotsiin lajin uskotaan levinneen ulkomailta tuotujen heinänsiementen mukana. == Lähteet == Luokka:Sarat
Kansainvälinen suurten patojen patotoimikunta

"Kansainvälinen Suurpatojärjestö" ( eli ICOLD, eli CIGB) on kansainvälinen valtioiden hallituksista riippumaton järjestö, joka jakaa tietämystä ja osaamista suurten patojen suunnittelemisesta, rakentamisesta, käyttämisestä ja niiden vaikutuksesta ympäristöönsä. Se perustettiin vuonna 1928 ja sillä on keskustoimisto Ranskan Pariisissa. Siihen kuuluu noin 100 kansallista jäsenyhdistystä, joissa vaikuttaa yli 10 000 jäsentä. Järjestön viralliset kielet ovat englanti ja ranska. Suomi on merkitty mukaan järjestöön vuonna 1947. Suomea ICOLD:ssä edustaa vuonna 1960 perustettu Suurpadot - Suomen osasto ry (FINCOLD). == Suurpadon määritelmä == Järjestön määritelmän mukaan suurpatoja ovat yli 15 metriä korkeat padot sekä ne 5–15 metriä korkeat padot, joiden patoaltaan tilavuus on yli kolme miljoonaa kuutiometriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * ICOLD:n verkkosivut: www.icold-cigb.net * FINCOLD:n verkkosivut: www.fincold.org Luokka:Kansainväliset järjestöt Luokka:Padot
Pensasrikkaseppä

Pensasrikkaseppä (Trixagus dermestoides) on rikkaseppien (Throscidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Pensasrikkasepän tieteellinen lajinimi dermestoides tulee kreikan kielestä ja merkitsee Dermestes-suvun lajien kaltaista. Pensasrikkaseppä on 2,3–3,2 millimetrin mittainen. Sen kuori on tumma. Lajin levinneisyysalue kattaa alueita Irlannista ja Portugalista aina itään Kyprokseen ja Siperiaan asti. Suomessa se on yleinen, esiintyy pääosin maan etelä- ja keskiosassa ja on luokiteltu siellä alueellisesti elinvoimaiseksi lajiksi. Lajn toukat elävät maanpinnalla ja hankkivat ravintonsa puiden, kuten koivujen ja leppien, sienijuurista. Puolassa niiden kehitys aikuiseksi kestää kaksi vuotta. Pensasrikkasepät ovat kiinnostuneita valosta, ja niitä voikin yön pimeydessä kerääntyä valaistuun asuntoon suurin joukoin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Pensasrikkaseppä (Trixagus dermestoides) Luokka:Rikkasepät
Arne H. Lindgren

Arne Harald Lindgren (30. huhtikuuta 1922 Herrljunga, Älsvborgin lääni, Ruotsi – 12. lokakuuta 1991 Lund) oli ruotsalainen kirjailija ja virsirunoilija. == Elämänvaiheet ja työ == Lindgen oli Ruotsin kirkon lähetysliiton (Svenska Missionsförnundet) pastorin poika. Hän opiskelu alkuaan lääketiedettä 1941-1946, mutta jatkoi opintojaan Göteborgin Suuren teatterin operettikoulussa ja valmistui lopulta kansakoulunopettajaksi. 1960-luvun puolivälistä alkaen hän toimi kirjailijana, luennoitsijana ja saarnaajana. Tunnetuimpia hänen kirjojaan on Svart dagbok (1972), Kullestensgatan (1973) sekä Vägen till Kamien-Pomorski (1974) sekä runoteokset Då slutade talgoxen sjunga, Det blå rummet ja Bilder från bönhuset. Teoksissaan hän on kuvannut myös omaa kokemustaan, mitä pimeys ja ahdistuneisuus voivat merkitä, mutta myös sitä, kristillinen usko voi siinä tilanteessa merkitä. Hän itsekin on kokenut elämässään pimeitä kausia. Hän on kirjoittanut kirkkonäytelmiä yhteistyössä Lundin hiippakunnan kirkkonäytelmäryhmän kanssa. Hän sai varmuutta kirjoittaa virsiä osallistuttuaan Båstadissa 1978 järjestettyyn virsiseminaariin. Siellä hän tutustui säveltäjä Roland Forsbergiin, joka sävelsi Lindgrenin virsiä. Neljä virttään on Ruotsin kirkon virsikirjassa vuodelta 1986. Lindgrenin virret Ruotsin kirkon virsikirjassa * 96 Öppna mig för din kärlek / Tahtoisin avoin olla 1978 (Suom. Anna-Mari Kaskinen 1996, säv. Roland Forsberg 1978) * 208 Det tändes ett ljus / i sorgens mörka gömma Nyt nähdä voin: on valo yllä pääni 1978 (Suom. Anna-Mari Kaskinen 1998,. säv. Roland Forsberg 1978) * 358 Han gick in i din säv kamp / Hän on kanssasi taistelussa 1978 (Suom. Pekka Turunen, Niilo Rauhala 1994, säv. Per Harling 1979) * 523 Kom nära. Gud. Kom vila / Jää lähelleni, Herra 1978 (Suom. Anna- Maija Raittila 1997, säv. Åke Kullnes 1988) Ruotsinsuomalainen näyttelijä Tomas Laustiola on Lindgrenin poika. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
François Fénelon

François de Salignac de La Mothe-Fénelon (6. elokuuta 1651 – 7. tammikuuta 1715) oli ranskalainen piispa ja kirjailija. Fénelon vaikutti ensin johtajana laitoksessa, jossa kasvatettiin katoliseen uskoon kääntyneitä nuoria naisia ja toimi sittemmin hugenottien käännytystyössä. Tunnettuna taitavana saarnaajana Fénelon määrättiin 1689 Ludvig XIV:n pojanpoikien kasvattajaksi. Hän menestyi tehtävässä hyvin ja vaikutti etenkin Bourgognen herttuaan.Fénelon, François de Salignac de la Mothe Tietosanakirja osa 2, palsta 1019–1020 Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Fénelonista tuli 1695 Cambrayn arkkipiispa. Sen jälkeen kun hän eräässä teoksessaan oli puolustanut kvietistien lahkoon kuuluvaa haaveksivaa rouva Guyonia, hänen kilpailijansa Bossuet karkotti hänet hovista hiippakuntaansa. Lisäksi Fénelon joutui oppilastaan varten kirjoittamansa kuuluisan romaanin Les aventures de Telemaquen ('Telemakhoksen seikkailut', 1699) vuoksi kuninkaan epäsuosioon, koska syystäkin epäiltiin hänen siinä peitellysti moittineen Ludvigin itsevaltaista hallitustapaa. Paavi Innocentius XII julkaisi 1699 kirjeen, jossa useita Fénelonin uskonnollisia väitteitä tuomittiin vääriksi. Fénelon alistui silloin ja perui lausuntonsa. Kun Bourgognen herttua tuli dauphiniksi, Fénelonin vaikutus kasvoi jälleen. Hän kirjoitti teoksen, jossa hän ehdotti vapaamielisiä uudistuksia Ranskan valtiomuotoon, muun muassa neuvottelevan kansaneduskunnan perustamista (Esquisse d’un plan dressé pour le gouvernement d’un royaume). Bourgognen herttuan kuolema 1712 teki lopun suunnitelmista. Fénelon oli valistunut mies, joka oli monissa asioissa aikaansa edellä, esimerkiksi kasvatusopillisissa mielipiteissään. Hugenotteja kohtaan hän kuitenkin oli suvaitsematon. Kirjailijana Fénelon oli Ludvig XIV:n aikakauden etevimpiä. Hänen teoksensa ovat ilmestyneet koottuina useita kertoja. ==Suomennetut julkaisut== * Ristin alla: mietelmiä: luku joka päivälle kuukaudessa, suomeksi toimitti Lauri Ingman, Helsinki: Suomen ev. luth. pyhäkouluyhdistys 1919 – 5. p. 1935. * Fénelonin kirjeet: ohjeita hengellisen elämän syventämiseksi, suom. Annamari Kortelainen, Hämeenlinna: Päivä 2007 ISBN 978-952-475-224-4 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset piispat Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1651 syntyneet Luokka:Vuonna 1715 kuolleet
Naked (Talking Headsin albumi)

Naked on Talking Headsin viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 1988. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # === Kasetti/CD Versio === # # # # # # # # # # # === 2005 DualDisc bonuskappale === # * # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1988 albumit Luokka:Talking Headsin albumit
Isovyölaiskuri

Isovyölaiskuri (Notharchus macrorhynchos) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta. Aikaisemmin sen katsottiin kuuluvan samaan lajiin valko-otsalaiskurin (Notharchus hyperrhynchus) kanssa. ==Koko ja ulkonäkö== Isovyölaiskuri voi kasvaa 24-25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväritykseltään laji on mustan ja valkoisen kirjava. Linnun päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat mustat. Isovyölaiskurin kurkku, posket ja vatsa ovat valkoiset. Rinnan poikki kulkee musta juova ja myös kyljet ovat mustat. Lajin nokka on kookas ja väriltään musta. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Isovyölaiskurin levinneisyysalue ulottuu Venezuelan itäosasta Brasilian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat metsien reuna-alueet ja se liikkuu usein yksittäin puiden latvuksissa. Linnun ravintoa ovat hyönteiset. Laji pesii puihin tai termiittiyhdyskuntiin kaivamissaan koloissa. ==Lähteet== Luokka:Laiskurit
Kanadansara

Kanadansara (Carex tribuloides) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji. Kanadansara muistuttaa isokokoista jänönsaraa (Carex leporina), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan kukintotähkien ulkonäössä olevien pienten eroavuuksien perusteella. Kanadansara on kasvutavaltaan mätästävä ja sillä on lyhyt juurakko. Varret ovat jäykkiä sekä terävän kolmisärmäisiä ja voivat kasvaa lähes metrinkorkuisiksi. Lehdet ovat noin 5 mm leveitä ja lehtien tyvitupet ovat harmaanmustia. Kukinnon alin tukilehti on yleensä kukintoa pidempi. Kanadansaran kukintona on 6–15 keskenään samannäköisestä tähkästä koostuva tähkistö. Tähkät sijaitsevat tiiviisti varren kärjessä ja ovat väriltään vihertäviä tai ruskehtavia. Hedekukat sijaitsevat tähkien tyvillä. Tähkäsuomut ovat kellanruskeita ja pullakoita lyhyempiä. Pullakoissa on näkyvissä suonia molemmin puolin ja niissä on myös leveä suuota. Emikukat ovat kaksiluottisia. Kanadansara kasvaa kosteilla ja avoimilla kasvupaikoilla. Laji on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, mutta on levinnyt myös Eurooppaan. Ruotsiin laji on levinnyt ulkomailta tuotujen heinänsiementen mukana, ja sitä kasvaa Ruotsissa teiden varsilla sekä erilaisilla joutomailla. Kanadansaraa ei kasva Suomessa. Kanadansaran tieteellisen nimen lajinimi (tribuloides) tulee okarennokkien suvun tieteellisestä nimestä (Tribulus) ja tarkoittaa okarennokkienkaltaista. == Lähteet == Luokka:Sarat
Manuel Fernández y González

Manuel Fernández y González (1830–1888) oli espanjalainen runoilija, romaanin- ja näytelmänkirjoittaja. Fernández y Gonzálezin kirjoittamat näytelmät ovat osaksi farssityylisiä, osaksi murhenäytelmiä, aiheiltaan enimmäkseen kansallisia. Tunnetuimmat niistä ovat Luchar contra el sino (1848), El Cid (1858), Un duelo a tiempo (1859), Padre y rey (1860), Don Luis Osorio (1863), Aventuras imperiales (1864). Historiallisista romaaneista puuttuu usein tarkemmin luonteenerittely, mutta sisällöllisesti ne ovat kohauttavia ja siksi aikanaan suosittuja. Merkittävimpiä niistä ovat Don Juán Tenorio (1851), Los siete infantes de Lara (1862), La virgen de la Palma (1867), El montero de Espinosa (1869), Taros y Cañas (1885). Lyyrikkona hän julkaisi runokokoelmat Poesias ja Poesias varias (1858).Fernandez y Gonzalez, Manuel Tietosanakirja osa 2, palsta 1035–1036, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Manuel de la Revillan mukaan hänestä olisi voinut tulla Espanjan Walter Scott, mutta hänestä tuli sen sijaan Pierre Alexis Ponson du TerrailFernandez y Gonzalez, Manuel Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 8. palsta 78. Nordisk familjeboks förlags 1908 . Toisen lähteen mukaan Revilla olisi sanonut, että Fernández y González olisi voinut olla Alexandre Dumas'n kilpailija mutta hänestä tuli tuskin muuta kuin Espanjan Ponson du Terrail.James Fitzmaurice-Kelly, Litérature espagnole s. 408 Armand Colin, 1904 (Archive.org) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1888 kuolleet
Zororo Makamba

Zororo Makamba (17. tammikuuta 1990 – 23. maaliskuuta 2020) oli zimbabwelainen radio- ja televisiojuontaja. Makamba oli mediamoguli James Makamban toiseksi vanhin poika. Hänen äitinsä oli Irene Makamba. Makamba aloitti uransa Zimbabwen ensimmäisellä yksityisellä radioasemalla, ZiFM Stereossa, jossa juonsi ajankohtaisasioita käsitelleitä ohjelmia. Hän tuli suosituksi tänä aikana muiden muassa Impact- ja Telecel Chit Chat -ohjelmien juontajana. Myöhemmin hän työskenteli televisiossa puheohjelma Tonight with Zororon juontajana ja johtavana tuottajana Zambezi Magic -kanavalla. Makamba toimi myös yhdessä Phillip Chiyangwan kanssa juontajana Zimbabwen televisiossa paikallisten yrittäjien alustaksi tarkoitetussa My Own Boss -ohjelmassa. == Sairaus ja kuolema == Makamba kärsi myasthenia graviksesta ja oli vuonna 2019 leikkauksessa kasvaimen poistamiseksi rinnastaan. Makamba lähti New Yorkiin alkuvuodesta 2020. Hän palasi Zimbabween 9. maaliskuuta 2020 ja oli tämän jälkeen kontaktissa monien ihmisten kanssa ennen kuin hakeutui 16. maaliskuuta lääkärin vastaanotolle yskä- ja kuumeoirein. Makambasta tuli Zimbabwen toinen vahvistetusti koronaviruspandemiassa 2019–2020 sairastunut henkilö. 23\. maaliskuuta julkistettiin tieto Makamban kuolemisesta Hararen ainoassa pandemiassa sairastuneille varatussa hoitopaikassa Wilkinsin tartuntatautisairaalassa. Hän oli ensimmäinen vahvistetusti koronaviruspandemiassa Zimbabwessa kuollut henkilö. Maan hallituksesta oli joitain tunteja ennen Makamban kuolemaa kiistetty huhut tämän sairaudesta. == Lähteet == Luokka:Zimbabwelaiset henkilöt Luokka:Televisiojuontajat Luokka:Radiotoimittajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Jenni Mustajärvi

Jenni Mustajärvi (s. 1986 Tampere) on suomalainen laulaja. Hänen isänsä on Popeda-yhtyeen entinen laulusolisti ja soolouraakin tehnyt Pate Mustajärvi. ==Ura== Mustajärvi esiintyi ensimmäistä kertaa rockfestivaaleilla Nummirockissa vuonna 1992, tuolloin vasta 6-vuotiaana, esittämällä "Pingviinilaulun" isänsä Popeda-keikan yhteydessä. Hän on opiskellut sosiaalialaa ja työskennellyt esimerkiksi päiväkodeissa ja kouluissa muun muassa koulunkäynninohjaajana erityislasten kanssa. Mustajärvi on kirjoittanut tekstejä lauluihin vuodesta 2014 lähtien. Hän on opiskellut Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa lauluntekijöiden valmennuksessa. Mustajärvi on sanoittanut myös isälleen Pate Mustajärvelle ”Rasvatyyni” ja "Veikko" -kappaleet ja toiminut hänen taustalaulajanaan Tyylillä-soolokiertueella. Mustajärvi tekee myös duokeikkoja Markus Salon kanssa. Mustajärvi on julkaissut vuodesta 2018 alkaen seitsemän singleä ja maaliskuussa 2020 ensimmäisen albuminsa 22:50. Albumin nimi tulee hänen syntymähetkensä kellonajasta. Mustajärven yhtyeessä soittavat kitaristi ja 22:50-albumin tuottaja Olli Anttila, kosketinsoittaja Janne Kokkonen, basisti Milla Heinonen ja rumpali Jony Oittinen. Mustajärven oli tarkoitus lähteä Suomen kiertueelle keväällä 2020, mutta koronaviruksen takia kiertue peruttiin ja yhtye teki vain yhden live-striimatun konsertin ilman yleisöä. Mustajärvi myös maalaa ja keväällä 2023 piti ensimmäisen taidenäyttelynsä. Ilta-Sanomien järjestämässä äänestyksessä Popedan uudeksi laulusolistiksi Jenni Mustajärvi sai ylivoimaisesti eniten ääniä (21,3 %). == Diskografia == ===== Studioalbumit ===== * ===== Singlet ===== *Hyvästit (2018) *7 syntiä (2018) *Kaikki paikallaan (2019) *Terkut rivien välistä (2019) *Mitä et nää, sitä ei oo (2019) *Joo joo joo! (2020) *Ei saa koskee (...ilman lupaa) (2022) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Koulukadun päiväkoti

Koulukadun päiväkoti on tamperelainen lasten päiväkoti, joka on toiminut vanhassa puutalossa Koulukatu 8:ssa vuodesta 1963 lähtien. Rakennuksen on suunnitellut Heikki Tiitola, ja se on valmistunut vuonna 1904. Talossa sijaitsi Fanny Carlssonin johtama yksityinen sairaala (”Lääkäreiden sairaala”) vuosina 1904–1918. Päiväkodin rakennusta ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti ja maisemallisesti merkittävä kohde. Katujulkisivuihin on tehty 1920- ja 1930-luvuilla muutoksia, joiden jäljiltä talo ei ole enää alkuperäisessä asussa.Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998, s. 13, 103. ==Lähteet== Luokka:Tampereen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kaakinmaa
Paolo Ferrari

Paolo Ferrari (1822–1889) oli italialainen huvinäytelmäkirjailija. Ferrarilta onnistuivat etenkin historialliset huvinäytelmät ja kansanomaiset näytelmät, mutta aivan yhtä hyvin eivät niin sanotut teesinäytelmät, joissa on huomattavissa ranskalaisten Alexandre Dumas’n, Émile Augierin ja Victorien Sardoun vaikutus. Hänen historiallisista huvinäytelmistään ovat merkittävimmät Goldoni e le sue sedici commedie nove (1852), La satira e il Parini (1857), ja La poltrona storica (1862). Parhaat hänen kansanelämää kuvaavista huvinäytelmistään ovat La medicina d’una ragazza ammalata (1862), Codicillo dello zio Venanzio ja Nessuno va al campo (1871), joilla on pysyvä arvonsa. Huomattavimmat Ferrarin teesinäytelmistä ovat Il duello, Cause ed effetti (1872), Il ridicolo, Il suicidio (1875), Due dame ja Alberto Pregalli. Ferrarin näytelmät ilmestyivät koottuina nimellä Opere drammatiche Milanossa 1877–1880.Ferrari, Paolo, Tietosanakirja osa 2, palsta 1037–1038, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:italialaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1822 syntyneet Luokka:Vuonna 1889 kuolleet
Albert Scott Crossfield

Albert Scott Crossfield (2. lokakuuta 1921 – 19. huhtikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän lensi niin kutsuttuja koelentokoneita, myös X-15:tta ja hän rikkoi kahden Machin rajan ensimmäisenä. Scott Crossfield oli Yhdysvaltain laivaston upseeri ja lentäjä sekä myös toisen maailmansodan veteraani. Sodan jälkeen Scottfield työskenteli North American Aviationin ja Hawkerin sekä Eastern Air Linesin palveluksessa. Scott Crossfield osallistui useiden lentokonemallien kehittelyyn, sekä siviili- että sotilasilmailun puitteissa. 20\. marraskuuta 1953 tapahtunut ennätyslento tapahtui Kaliforniassa Douglas D-558-2 Skyrocket -koekoneella, jossa sekä suihkumoottori että rakettimoottori. Lentokorkeus oli 18 000 metriä ja koneen nopeus 2 135 km/h.MMM 1955: s. 202. Skyrocket -ennätyskoneen työntövoima oli 40 kN. Edellisen ennätyksen teki 2 000 km/h nopeuden rikkonut William "Bill" Bridgeman. Myöhemmin Crossfield lensi X-15:tta, muttei onnistunut tekemään sillä uusia lentämisien ennätyksiä, vaikka rikkoikin kolmen Machin rajan. A. Scott Crossfield kuoli lento-onnettomuudessa Cessna 210 -pienkoneella, jota hän ohjasi itse, 84 vuoden iässä vuonna 2006. Hän oli tieteelliseltä koulutustaustaltaan luonnontieteiden maisteri (B.Sc. 1950) ja hänellä oli vaimon ohella neljä lasta sekä kolme lastenlasta. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Yhdysvaltalaiset koelentäjät Luokka:Lento-onnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Talking Headsin diskografia

Talking Heads oli yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye, joka toimi vuosina 1974–1991. Yhtye levytti uransa aikana monipuolisesti erityyppistä musiikkia taidefunkista ja polyrytmillisestä maailmanmusiikista melodiseen kitarapoppiin. Yhtyeen kunnianhimoinen musiikki nosti sen kriitikkojen suosioon, mutta se sai myös joitain pophittejä. Yhtyeen kokoonpanoon kuuluivat David Byrne (laulu ja kitara), Chris Frantz (rummut), Tina Weymouth (basso) ja Jerry Harrison (koskettimet ja kitara). == Studioalbumit == * * * * * * * * == Livealbumit == * * == Kokoelmat == * * * * * * * * == Remixalbumit == * 12 x 12 Original Remixes (1999) == Videoalbumit == * Storytelling Giant (1988) == Konserttielokuvat == * Stop Making Sense (1984) == Singlet == * Love → Building on Fire (1977) * Uh-Oh, Love Comes to Town (1977) * Psycho Killer (1977) * Pulled Up (1978) * Take Me to the River (1978) * Life During Wartime (1979) * I Zimbra (1980) * Cities (1980) * Crosseyed and Painless (1980) * Once in a Lifetime (1981) * House in Motion (1981) * Life During Wartime (live) (1982) * Burning Down the House (1983) * This Must Be the Place (Naive Melody) (1983) * Slippery People (live) (1984) * Girlfriend Is Better (live) (1984) * The Lady Don't Mind (1985) * Road to Nowhere (1985) * And She Was (1985) * Stay Up Late (1985) * Once in a Lifetime (live) (1985) * This Must Be the Place (Naive Melody) (live) (1986) * Wild Wild Life (1986) * Love for Sale (1986) * Hey Now (1986) * Puzzlin' Evidence (1986) * Radio Head (1987) * Blind (1988) * (Nothing But) Flowers (1988) * Sax and Violins (1991) * Lifetime Piling Up (1992) == Musiikkivideot == Vuosi Kappale Ohjaaja(t) 1981 "Once in a Lifetime" Toni Basil, David Byrne "Crosseyed and Painless" Toni Basil 1983 "Burning Down the House" David Byrne "This Must Be the Place (Naive Melody)" 1984 "Slippery People" 1985 "Road to Nowhere" David Byrne, Stephen R. Johnson "The Lady Don't Mind" Jim Blashfield "And She Was" 1986 "Stay Up Late" Ted Bafaloukos "Wild Wild Life" David Byrne "Love for Sale" David Byrne, Melvin Sokolsky 1988 "(Nothing But) Flowers" David Byrne "Blind" Annabel Jankel, Rocky Morton 1991 "Sax and Violins" Wim Wenders 1992 "Lifetime Piling Up" == Lähteet == Luokka:Diskografiat
Ahoeitu

Ahoeitu tai ʻAhoʻeitu ("päivä on valjennut") on polynesialaisessa mytologiassa Tongan legendaarinen kuningas ja kulttuuriheeros. Hän oli taivaan jumala Eitumatupuan ja käärme Ilahevan poika. Kun Ahoeitu kiipesi puuta myöten taivaaseen tapaamaan isäänsä, tämä otti hänet riemuiten vastaan. Mutta Ahoeitun taivaalliset veljet tulivat mustasukkaisiksi, repivät Ahoeitun kappaleiksi, keittivät palat ja söivät ne. Eitumatupua pakotti heidät oksentamaan Ahoeitun ruumiin palaset ulos, ja taikayrttien avulla hän herätti Ahoeitun henkiin.Cotterell 1996, s. 182 ==Lähteet== *Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6 === Viitteet === Luokka:Jumalat, henget ja taruolennot Luokka:Mytologia