Arnold J. Toynbee

Arnold Joseph Toynbee (14. huhtikuuta 1889 – 22. lokakuuta 1975) oli englantilainen historiantutkija ja historianfilosofi. Toynbee tunnetaan parhaiten 12-osaisesta teoksestaan A Study of History (1934–1961), jossa hän tavoittelee synteesiä maailmanhistoriasta sivilisaatioiden synnyn, kukoistuksen, luhistumisen ja hajoamisen kautta tarkasteltuna. D. C. Sommervell on laatinut teoksesta lyhennetyn version, joka on ilmestynyt myös suomeksi nimellä Historia uudessa valossa. Toynbee toimi Lontoon yliopiston professorina vuosina 1925–1955. Hänen poikansa oli kirjailija Philip Toynbee ja setänsä taloushistorioitsija Arnold Toynbee. == Ajattelu ja historianfilosofia == Toynbeen työtä verrataan usein Oswald Spenglerin teoksen Länsimaiden perikato tuloksiin. Hän itse kuitenkin torjui Spenglerin deterministisen käsityksen historiallisesta kehityksestä luontaisena ja vastustamattomana kiertokulkuna.Toynbee 1950, s. 294–295 Toynbeen mukaan maailmassa on nykyisin kuusi suurta kulttuuria, joista länsimainen kulttuuri on vain yksi, joskin sen vaikutusvalta on tullut maailmanlaajuiseksi. Muut ovat ortodoksinen, islamilainen ja intialainen kulttuuri sekä Kaukoidän kulttuurin kiinalainen ja japanilainen haara.Toynbee, s. 10 Nykyinen länsimainen kulttuuri syntyi hänen mukaansa Rooman valtakunnan hajoamista seuraavien vuosisatojen aikana, ja sitä edelsi eri kulttuuriksi katsottava antiikin kreikkalainen eli helleeninen kulttuuri.Toynbee, s. 13–14 Kadonneet ja nykyiset kulttuurit yhteenlaskettuina hän tunnisti maailmanhistoriasta 21 kulttuuria, joista varhaisimpia olivat egyptiläinen, sumerilainen ja minolainen kulttuuri. Lisäksi hän mainitsee kirjassaan muutamia ”surkastuneita” ja ”kivettyneitä” kulttuureja. Surkastuneisiin kulttureihin hän luokitteli esimerkiksi viikinkiajan skandinaavisen kulttuurin, joka syrjäytyi jo varhaisessa vaiheessa länsimaisen kulttuuripiirin laajetessa. Toynbee arvosteli ankarasti aikansa useimpien historioitsijoiden tapaa samaistaa länsimaisen kulttuurin historia maailmanhistoriaan.Toynbee 1950, s. 44–49 === Kulttuurien kehitysvaiheet Toynbeen mukaan === Toynbeen mukaan eri kulttuurien vaiheet niiden kasvun ja kukoistuksen aikana ovat olleet hyvinkin erilaiset ja eri pituiset.Toynbee, s. 432 Toisin kuin Spengler, hän ei siis katsonut niiden eliniän olevan mitenkään ennalta määrätty. Useimmat kulttuurit ovat kuitenkin ennemmin tai myöhemmin tehneet jonkin ratkaisevan virheen, jonka vuoksi ne ovat ”luhistuneet” ja kääntyneet tuhon tielle. Tämän kohtalokkaan käänteen jälkeen eri kulttuurien vaiheet ovat hänen mukaansa kuitenkin olleet silmiinpistävän samankaltaisia. Ensin on tullut levottomuuksien kausi, jonka aikana kulttuuriin kuuluvat valtiot käyvät toistuvasti verisiä sotia keskenään.Toynbee, s. 15–16, 291–292 Yleensä tämä kausi on kestänyt noin 400 vuotta ja päättynyt siihen, että jokin valtio (joko samaan tai muutamissa tapauksissa toiseenkin kulttuuriin kuuluva) on valloittanut koko kulttuuripiirin ja tullut yleisvaltioksi.Toynbee, s. 15, 209, 291, 314 Täten on vihdoin seurannut muutamia vuosisatoja kestänyt rauhan kausi, joka kuitenkin on tullut niin myöhään, ettei se kyennyt enää estämään kulttuurin syvenevää rappiota ja lopullista tuhoa.Toynbee, s. 310 Tämä vaihe on tavallisesti päättynyt joko vieraasta kulttuurista tulleiden valloittajien maahantuloon tai yleisvaltion hajoamiseen, minkä jälkeen sen raunioille on saattanut syntyä uusi kulttuuri. Vanhan kulttuurin loppuvaiheessa vallalle on yleensä päässyt myös jokin uusi uskonto, joka sitten "jälkeläiskulttuureissa" on ollut vallitsevana alusta lähtien.Toynbee 1950, s. 15–19 Tyypillisimpänä esimerkkinä edellä mainitusta Toynbee piti antiikin kreikkalaisen kulttuurin kehitystä. Se itse oli aikoinaan syntynyt noin 1100 eaa. minolaisen kulttuurin hajottua. Sen suurinta kasvun aikaa oli Ateenan suuruuden aika 400-luvulla eaa. Kohtalokas käänne tapahtui kuitenkin jo peloponnesolaissodan alkaessa vuonna 431 eaa. Tällöin alkanut levottomuuksien kausi päättyi vasta, kun Augustus tasan 400 vuotta myöhemmin, vuonna 31 eaa., sai vihdoin aikaan pitkäaikaisen rauhan, pax Romanan. Rooman valtakunnan loppuvaiheissa kristinusko tuli valtauskonnoksi, ja sen perivät myös ne molemmat jälkeläiskulttuurit, länsimainen ja ortodoksinen, jotka valtakunnan lopullisen hajoamisen jälkeen syntyivät sen entisten alueiden eri osissa. Kaikkien historiallisten kulttuurien osalta nämä vaiheet eivät kuitenkaan ole yhtä helposti tunnistettavissa. Esimerkiksi minolaisen ja maya-kulttuurin historia tunnetaan niin huonosti, ettei päätelmiä juuri voida tehdä.Toynbee, s. 322 Toisinaan taas eri kulttuurien väliset kosketukset vaikeuttavat vaiheiden tunnistamista. Näin on laita varsinkin Toynbeen ”syyrialaiseksi” nimittämän kulttuurin, jonka ajalliset ja paikalliset rajat hän määritteli varsin omintakeisesti, mutta sai tällöin siinäkin tunnistetuksi samat vaiheet.Toynbee, s. 19–24Wright, s. 346–348 Toynbeen mukaan syyrialainen kulttuuri sai alkunsa Välimeren itärannikolla toisen vuosituhannen lopulla eaa., ja alkuvaiheessa siihen kuuluivat ennen kaikkea juutalaiset ja foinikialaiset naapurikansoineen, myöhemmin useat muutkin Lähi-idän kansat. Tämän kulttuurin varsinainen kasvun kausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä sen levottomuuksien kausi alkoi jo 900-luvulla eaa, kun muinainen Israel kuningas Salomonin kuoleman jälkeen jakautui kahtia.Toynbee, s. 313 Levottomuuksien kausi päättyi, kun Kyyros Suuri nelisensataa vuotta myöhemmin perusti Persian suurvallan, jota Toynbee pitää tämän kulttuurin yleisvaltiona. Persialaiset kuitenkin valloittivat myös Egyptin ja Babylonian, minkä jälkeen myös nämä vanhat, mutta kauan aikaisemmin rappeutuneet kulttuurit sulautuivat vähitellen syyrialaiseen.Toynbee, s. 316 Kun sitten ensin Aleksanteri Suuri ja myöhemmin roomalaiset valloittivat lähes koko Lähi-idän, syyrialainen kulttuuri välttyi vain juuri ja juuri sulautumasta kreikkalaiseen. Se onnistui kuitenkin säilyttämään identiteettinsä ja nousi tuon tuostakin kapinaan valloittajia vastaan.Toynbee, s. 173–175 Lopulta Muhammedin ajan jälkeen ensimmäiset kalifit perustivat arabien valtakunnan, jonka alueelliset rajat olivat yllättävän tarkoin samat kuin muinaisen Persian. Toynbee tulkitsikin tämän valtakunnan eräänlaiseksi muinaisen Persian myöhäiseksi uudelleensyntymäksi. Syyrialainen kulttuuri hajosi hänen mukaansa lopullisesti vasta arabien kalifikunnan hajotessa 900-luvulla. Tämän jälkeen sen alueelle syntyi nykyinen islamilainen kulttuuri, joka peri edeltäjältään tämän loppuvaiheessaan omaksuman islamin uskon. Alkuvaiheessaan se oli Toynbeen mukaan jakautuneena kahdeksi erilliseksi kulttuuriksi, iranilaiseksi ja arabialaiseksi, jotka kuitenkin sulautuivat yhteen sen jälkeen, kun Osmanien valtakunta vuonna 1517 valloitti Egyptin.Toynbee, s. 20–21 Kysymykseen, onko myös länsimainen kulttuuri jo kääntynyt tuhon tielle, Toynbee ei katsonut voivansa antaa varmaa vastausta. Teoksesta on kuitenkin pääteltävissä, että hän ajatteli länsimaiden ”levottomuuksien kauden” alkaneen jo 1500-luvun uskonsodistaToynbee, s. 643Wright, s. 358–359 ja jatkuneen ainakin toiseen maailmansotaan saakka, minkä vuoksi enteet ovat huonot. Kuitenkin hän piti vielä mahdollisena, että länsimainen kulttuuri saattaisi vielä oppia edeltäjiensä virheistä ja täten välttää lopullisen tuhon.Toynbee, s. 301–302, 644 == Luettelo kulttuureista Toynbeen mukaan == Kulttuuri Syntyaika ja -paikka Edeltäjä Levottomuuksien kausi Yleisvaltio Seuraajat Huomautus Nykyisin elävät kulttuurit Länsimainen Länsi-Eurooppa ennen vuotta 700 Helleeninen alkoi 1500-luvulla (?) – – – Ortodoksinen, päähaara Anatolia ennen vuotta 700 Helleeninen 977–1372 Osmanien valtakunta 1372–1768 – – Ortodoksinen, venäläinen haara Venäjä 900-luvulla Helleeninen 1075–1478 Venäjän keisarikunta 1478–1917 – – Iranilainen Anatolia, Iran, Keski-Aasia ennen vuotta 1300 Syyrialainen – – – Sulautuneet yhteen nykyiseksi islamilaiseksi kulttuuriksi vuoden 1517 jälkeen Arabialainen Arabia, Irak, Syyria, Pohjois-Afrikka ennen vuotta 1300 Syyrialainen Hindulainen Pohjois-Intia, ennen vuotta 800 Intialainen 1175–1572 Suurmogulien valtakunta 1572–1707, Brittiläinen Intia 1818–1947 – Kaukoidän, kiinalainen haara Kiina, ennen vuotta 500 Muinaiskiinalainen 878–1280 Mongolikeisarikunta 1280–1351, mantšukeisarikunta 1644–1853 – Kaukoidän, japanilainen haara Japani, ennen vuotta 500 Muinaiskiinalainen 1185–1597 Tokugawa-shōgunaatti 1597–1863 – Kuolleet kulttuurit Egyptiläinen Egypti, ennen 4000 eaa. – n. 2424–2060 eaa. Keskivaltakunta 2070–1660 eaa, Uusi valtakunta 1580–1175 eaa. – Sumerilainen Mesopotamia, ennen 3500 eaa. – n. 2677–2298 eaa. Sumerin ja Akkadin valtakunta 2298–1905 eaa. Heettiläinen, babylonialainen Toynbee ei pitänyt Indus-kulttuuria itsenäisenä kulttuurina vaan sumerilaisen kulttuurin sivuhaarana Babylonialainen Mesopotamia, ennen 1500 eaa. Sumerilainen ? – 610 eaa. Uus-Babylonia 610–539 eaa. – Toynbeen mukaankin on kyseenalaista, voidaanko tätä pitää eri kulttuurina vai ainoastaan sumerilaisen kulttuurin loppuvaiheena Heettiläinen Anatolia, ennen 1500 eaa. Sumerilainen Nämä vaiheet eivät tunnistettavissa – hävinnyt noin 1200 eaa. Minolainen Aigeianmeren saaristo, ennen 3000 eaa. – ? – 1750 eaa. ”Minoksen merivalta” 1750–1400 eaa. Helleeninen, syyrialainen Helleeninen Aigeianmeren rannikot ja saaristo, ennen 1100 eaa. Minolainen 431–31 eaa. Rooman keisarikunta 31 eaa–378 jaa. Länsimainen, ortodoksinen (päähaara ja venäläinen haara) Syyrialainen Välimeren itärannikko, ennen 1100 eaa. Minolainen 937–525 eaa. Akhemenidien Persia 525–332 eaa, Abbasidien kalifaatti 640–969 jaa. Iranilainen, arabialainen Intialainen Induksen ja Gangeksen laaksot, n. 1500 eaa. Sumerilainen (Indus-kulttuuri) ? – 322 eaa. Maurya- valtakunta 322–185 eaa, Gupta-valtakunta 390–475 jaa. Hindulainen Muinaiskiinalainen Keltaisenjoen laakso, n. 1500 eaa. – 634–221 eaa. Qin- ja Han-dynastiat 221 eaa–172 jaa. Kaukoidän, kiinalainen ja japanilainen haara Mayakulttuuri Keski-Amerikka, n. 500 eaa. – ? – 300 jaa. Mayojen ”ensimmäinen keisarikunta” 300–690 Jukatanilainen, meksikolainen Jukatanilainen Jukatanin niemimaa, n. 630 Mayakulttuuri ? – 1521 Espanjan siirtomaavalta 1521–1821 – Sulautuivat varhaisessa vaiheessa yhteen; atsteekit olivat perustamaisillaan yleisvaltion espanjalaisten saapuessa Meksikolainen Meksiko, n. 630 Mayakulttuuri Andilainen Andit, ajanlaskumme alun vaiheilla – ? – 1430 Inkavaltakunta 1430–1533 – Surkastuneet kulttuurit "Äärimmäisen lännen kristillinen kulttuuri" Irlanti 400-luvulla Helleeninen – – – Sulautui viimeistään 1100-luvulla länsimaiseen kulttuuriin Skandinaavinen kulttuuri Skandinavia 500-luvulla Helleeninen – – – Sulautui viimeistään 1000-luvulla länsimaiseen kulttuuriin Itäinen kristikunta Amudarjan ja Syrdarjan laakso 500-luvulla Syyrialainen – – – Tuhoutui arabialaisen kalifikunnan laajentuessa alueelle == Suomennetut teokset == * * * == Lähteet == * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla== * Petri Kuokkasen väitöskirja (Tampereen yliopisto) *Toynbee bibliography *Large bibliography of secondary literature, German language *Site analysing passages in Toynbee's work Luokka:Brittiläiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet