EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Venäjä-ryhmä

Venäjä-ryhmä () on Maanpuolustuskorkeakoulun ja Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutin yhteistyössä hoitama tutkimusryhmä, jonka tavoitteena on suorittaa tutkimusta ja tarjota neuvoja koskien venäläistä sotilaallista ja strategista ajattelua sekä muutoksia Venäjän sotilasvoimassa ja sotataidossa. ==Jäsenet== Venäjä-ryhmän ytimessä on korkeakoulut yhdistävä jaettu Mannerheim-professuuri, jonka rahoittajia olivat vuonna 2022 Mannerheim- säätiö, Maanpuolustuksen Kannatussäätiö ja Maanpuolustuskorkeakoulun tukisäätiö. Professuurin haltijana oli Aleksanteri-instituutin apulaisprofessori Katri Pynnöniemi (2017– ) ja ryhmää johti everstiluutnantti Simo Pesu. Ryhmässä oli viisi varsinaista jäsentä; kolme MPKK:sta ja kaksi HY:sta, sekä joukko muita jäseniä. ==Venäjä-seminaari== Ryhmän toimesta Maanpuolustuskorkeakoululla järjestetään vuosittain Venäjä-seminaari kotimaisten ja kansainvälisten venäjäntutkijoiden kohtaamisareenaksi. Vuoden 2022 helmikuussa järjestetyn, järjestyksessään neljännen seminaarin aihe oli: "Miten Venäjä käyttää voimaansa?". ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Venäjä- ryhmän englanninkieliset verkkosivut * Vuoden 2022 Venäjä-seminaarin ohjelma ja puhujat. Venäjä-ryhmä. Viitattu 22.3.2022 * Verkkotallenne vuoden 2022 Venäjä-seminaarista (englanninkielinen tekstitys). MPKK. Viitattu 22.3.2022 Luokka:Helsingin yliopisto Luokka:Maanpuolustuskorkeakoulu
Rune Pär Olofsson

Rune Pär August Olofsson (28. toukokuuta 1928 Vamlingbo, Gotlanti, Ruotsi – 15. heinäkuuta 2018 Falun, Taalainmaa) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja pappi. Olofsson opiskeli Uppsalassa ja suoritti filosofian kandidaatin sekä teologian kandidaatin tutkinnot. Hän toimi pappina muun muassa Tukholmassa ja Falunissa, sekä toimittajana Expressen-lehdessä ja on kirjoittanut useita runoteoksia ja historiallisia romaaneja lähes neljäkymmentä teosta. Olofsson osallistui vuonna 1958 julkaistulla kirjoituksellaan "Ny psalmbok?" keskusteluun Ruotsin kirkon virsikirjan uudistamisesta. Hänen kirjoituksensa vaikutti osaltaan kirkolliskokoukselle jätettyyn aloitteeseen virsikirjan uudistustyön alkamiseen. Olofson on kirjoittanut kirjan --- och ett oändligt hem" (om Anders Frostenson och hans väg till den nya psalmen) joka dokumentoi tarkasti Anders Frostensonin työtä virsirunoilijana. Frostensonin ehdotuksesta Olofson kirjoitti myös virren "Så två sig än en dag i nattens källa" Ruotsin radiossa lähetettyä iltahartautta varten. Virsi tuli vuoden 1986 virsikirjaan numerolla 511. Sen suomenkielinen teksti vuoden 2002 virsikirjassa on Anna- Mari Kaskisen 1997 kääntämä "Yön lähteeseen on mennyt päivä." == Lähteet == Luokka: Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1926 syntyneet Luokka: Vuonna 2018 kuolleet Luokka: Ruotsalaiset papit Luokka:Ruotsalaiset toimittajat Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat
Cinzia Petrucci

Cinzia Petrucci (s. 28. lokakuuta 1955 Rooma) on italialainen kuulantyöntäjä. Hänen ennätyksensä on 18,74 metriä kesäkuulta 1980. Petrucci edusti Italiaa Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja sijoittui 14:nneksi. EM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi Roomassa 1974. Sisäratojen EM-kilpailuissa Petrucci oli kymmenes Göteborgissa 1974, seitsemäs Milanossa 1978 sekä neljäs Sindelfingenissä 1980. Välimeren kilpailuissa hän saavutti pronssia Splitissä 1979. Petrucci voitti myös kahdeksan Italian mestaruutta. Petruccin puoliso Marco Montelatici on myös kuulantyönnön arvokisamitalisti. == Lähteet == Luokka:Italialaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Olivetti (täsmennyssivu)

Olivetti tarkoittaa muun muassa seuraavia: * Olivetti, italialainen toimistolaitteiden ja -tarvikkeiden valmistaja * Olivetti Lettera 22, Olivettin valmistama kirjoituskone * Olivetti Valentine, Olivettin valmistama kirjoituskone ==Sukunimi== * Adriano Olivetti (1901–1960), Olivettin perustaja * Albano Olivetti (s. 1991), ranskalainen tennispelaaja
Mannerheim-säätiö

Mannerheim-säätiö on Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin (1867–1951) perustama rahasto. Säätiön ensisijainen tarkoitus on stipendien myöntäminen lupaaville suomalaisille upseereille, mahdollistaen heidän koulutuksensa ulkomaisissa sotakorkeakouluissa. Säätiön myöntämät apurahat jaetaan Maanpuolustuskorkeakoulun tekemän esityksen perusteella. Lisäksi säätiö pitää yllä Kaivopuistossa sijaitsevaa Mannerheim-museota. Se ei kuulunut Suomen marsalkan säätiölle antamiin tehtäviin, vaan säätiön hallitus teki perustamispäätöksen Mannerheimin kuoltua. Mannerheim-säätiö myös omistaa osan hänen jäämistöään, muun muassa oikeudet lähes kaikkiin hänen kirjoituksiinsa. ==Historia== Säätiön alkuperä on kansalaiskeräyksen tuotolla (”Suuri kansallisadressi”) rahoitettu Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahasto, jonka kansalaiset antoivat Mannerheimille vuoden 1920 alussa läksiäislahjaksi tämän astuttua syrjään väliaikaisen valtionjohtajan tehtävästä. 25. heinäkuuta 1919 päivätty lahjakirja antoi Mannerheimille luvan käyttää rahaston korot omiin tarkoituksiinsa, mutta hänen tuli määrätä sen pääoman siirrosta jälkipolville. Summa oli huomattava: 7,6 miljoonaa silloista markkaa (3 miljoonaa euroa vuoden 2018 rahassa). Rahalahjan mukana Mannerheimille toimitettiin kaikki keräyslistat; yhteensä 300 000 nimeä ja 12 nidettä. Mannerheimille lahjoitettiin lisää rahaa hänen 70- ja 75-vuotispäivinään. Hän säätiöi kaikki lahjoituksina saamansa varat jo eläessään vuonna 1945 uudeksi Kenraali Mannerheimin Kansallisrahastoksi, joka kantoi alkuperäisen rahaston nimeä, ja asetti sille säännöt samana vuonna laatimassaan testamentissa. Mannerheim kuoli 1951. Myöhemmin säätiön nimi vaihtui nykyiseksi. ==Lähteet== *Mannerheim-säätiö. Mannerheim-museo. Viitattu 1.8.2022. ==Viitteet== Luokka:Suomalaiset säätiöt Luokka:Carl Gustaf Emil Mannerheim
Middle Temple

The Honourable Society of the Middle Temple on Lontoon Cityssä sijaitseva oikeudenkäyntiasianajajien ammatillinen yhteisö eli Inn of Court. Se on yksi neljästä Inn of Courtista, joiden tehtävänä on kouluttaa oikeudenkäyntiasianajajia. Kolme muuta ovat Inner Temple, Gray’s Inn ja Lincoln’s Inn. Asianajajana (barrister) toimiminen Englannissa ja Walesissa edellyttää Inn of Courtin hyväksyntää (call to the bar). Middle Temple on toiminut 1300-luvulta lähtien Fleet Streetin eteläpuolisella Templen alueella, jossa on Temppeliritareiden entinen Englannin-päämaja Temple Church. Jokainen Inn of Court on riippumaton Lontoon lordipormestarin ja piispan määräysvallasta, ja niillä on omat hallintoelimet, joita sanotaan parlamenteiksi. Tunnettuja Middle Templessä opiskelleita henkilöitä ovat muun muassa Walter Raleigh, Edmund Burke, John Dickinson ja William Makepeace Thackeray. Ensimmäinen Middle Templessä asianajajaksi valmistunut nainen oli Helena Normanton vuonna 1922. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset järjestöt Luokka:Oikeustiede Luokka:Lontoon koulutus
Analoginen kytkin

Analoginen kytkin on on/off-tyyppinen puolijohteita käyttävä komponentti, joka toimii samalla periaatteella kuin rele mutta siinä ei ole liikkuvia osia. Kun kytkin on päällä, sen läpi kulkee sähkövirta ja sen resistanssi voi olla tyypillisesti noin 5 ohmia tai siitä ylöspäin. Kun kytkin on pois päältä, sen resistanssi on erittäin korkea, mikä estää sähkövirran kulun sen läpi. ==Lähteet== Luokka:Elektroniikan komponentit
Sergio Gargelli

Sergio Gargelli (s. 28. maaliskuuta 1974) on italialainen futsalvalmentaja, joka valmentaa Futsal-liigassa pelaavaa Akaa Futsalin sekä Suomen futsalmaajoukkueta. Gargelli on työskennellyt valmentajana kotimaansa ulkopuolella vuodesta 2007 lähtien. Hän aikaisemmin valmentanut seurajoukkueita Italiassa, Qatarissa, Vietnamissa ja Kiinassa sekä toiminut Vietnamin, Norjan ja Kiinan futsalmaajoukkueiden päävalmentajana ja Japanin kakkosvalmentajana. Gargelli on valmentanut Akaa Futsalia keväästä 2021 lähtien. Maaliskuussa 2022 Gargelli valiittin Suomen futsalmaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi kesäkuun 2025 loppuun saakka ulottuvalla sopimuksella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Sergio Gargellin kotisivut Luokka:Futsalvalmentajat Luokka:Italialaiset jalkapallovalmentajat‎ Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Risto Särkilahti

Risto Allan Särkilahti, vuoteen 1935 Serlachius (20. joulukuuta 1907 Helsinki – 22. kesäkuuta 1991) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Särkilahden vanhemmat olivat oikeusneuvos Allan Särkilahti ja Jeanie Eva Salvesen ja puolisot 1931–1972 hammaslääkäri Eija Annikki Jäntti, Jalmari Jäntin tytär, ja vuodesta 1972 Gunvor Gertrud Lönnroth. Särkilahti kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista yhteiskoulua ja opiskeli sitten Edinburghissa ja Lontoossa kirjapainoalaa 1926–1930. Tultuaan WSOY:n palvelukseen hän yleni nopeasti yhtiön teknilliseksi johtajaksi ja sen Porvoon liiketoimintojen johtajaksi. Vuonna 1946 hänestä tuli myös WSOY:n hallituksen jäsen. Hänellä oli myös merkittäviä luottamustoimia alallaan, kuten hallitusjäsenyys Suomen Kirjansitomojen Omistajain Liitossa, Graafisessa Keskusliitossa ja Graafisen Teollisuuden Työnantajaliitossa. Särkilahti oli Porvoon kaupunginhallituksen ja useiden kaupungin lautakuntien jäsen. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1969. Eläkkeelle Särkilahti jäi vuonna 1971 ja oli tuolloin WSOY:n kolmanneksi suurin osakkeenomistaja.Kuka kukin on 1954, s. 858. Viitattu 22.3.2022. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Fiat Pulse

Fiat Pulse on Fiatin vuodesta 2021 lähtien Etelä-Amerikan markkinoille valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli. Se perustuu Fiat Argo- ja Cronos-malleissa käytetyn pohjalevyn edelleenkehitetylle versiolle. Moottorivaihtoehdot ovat turboahdettu kolmesylinterinen 1,0-litrainen (125 hv) ja nelisylinterinen 1,3-litrainen (107 hv). Pienemmän moottorin yhteydessä on aina portaaton CVT-automaattivaihteisto, ja sen saa lisävarusteena myös suuremman moottorin yhteyteen, jossa on vakiona viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Maaliskuussa 2022 esiteltiin urheilullinen Abarth Pulse. Se eroaa perusmalleista urheilullisemmalla korimuotoilulla ja kyljissä olevilla Abarth-teippauksilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Pulse Luokka:J-segmentin autot Luokka:2020-luvun autot
The Arrival (Dampfin albumi)

The Arrival on Dampfin albumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2022. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Martin Erikson – laulu * Jonas Thegel – kosketinsoitin * Christian Lundqvist – rummut * Björn Åkesson – murina * Olivia Thörn – laulu == Arvostelut == * Kaaoszine: Tämä levy todistaa, että pop ja metalli toimivat yhdessä todella hyvin – arviossa Dampfin debyyttialbumi ”The Arrival” Viitattu 1.6.2022. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset metallialbumit Luokka:Vuoden 2022 esikoisalbumit
Obolonsko-Teremkivska-linja

Obolonsko-Teremkivska-linja () on Kiovan metron toinen linja. Linja avattiin 17. joulukuuta 1976. Linjan pituus on 21 kilometriä ja siinä on 18 asemaa. == Asemat == * Herojiv Dnipra (Героїв Дніпра) * Minska (Мінська) * Obolon (Оболонь) * Potšaina (Почайна) * Tarasa Ševtšenka (Тараса Шевченка) * Kontraktova ploštša (Контрактова площа) * Poštova ploštša (Поштова площа) * Maidan Nezaležnosti (Майдан Незалежності) * Ploštša Ukrajinskyh’ Herojiv (Площа Українських Героїв) * Olimpijska (Олімпійська) * Palats Ukrajina (Палац "Україна") * Lybidska (Либідська) * Demijivska (Деміївська) * Holosijivska (Голосіївська) * Vasylkivska (Васильківська) * Vystavkovyi tsentr (Виставковий центр) * Ipodrom (Іподром) * Teremky (Теремки) == Galleria == Kuva:Heroiv Dnipra metro station Kiev 2011 01.jpg Kuva:Petrovka metro station Kiev 2010 01.jpg Kuva:Poshtova Ploscha Metro Station Kiev 2012 01.JPG == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kiovan metro
Iryna Kalynets

Iryna Kalynets (), s. Stasiv, (6. joulukuuta 1940 Lviv, Ukrainan SNT – 31. heinäkuuta 2012 Lviv, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja kommunistivallan aikana toisinajattelija. Hänen puolisonsa oli kirjailija Ihor Kalynets. Hän kirjoitti lastenkertomuksia ja -runoja. Kalynets opiskeli Lvivin yliopistossa ja opetti ukrainan kieltä ja kirjallisuutta Lvivin polyteknillisessä instituutissa. Järjestelmän vastaisen toiminnan vuoksi hänet pidätettiin 1972 ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen ja kolmeksi vuodeksi karkotukseen. Hän suoritti tuomion työleireillä Mordvassa. Hän pääsi karkotuksen jälkeen vapaaksi 1981 ja palasi Lviviin. Hänet valittiin 1990 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan korkeimpaan neuvostoon. Lvivin alueen opetushallinnon johtajana hän edisti Ukrainan koulujärjestelmää. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset toisinajattelijat Luokka:Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Azovstal

Azovstal (, ) oli Ukrainan Mariupolissa toimiva terästehdas, jonka omisti Metinvest. Donetskin kansantasavalta on takavarikoinut ukrainalaisten oligarkkien omaisuuden. Tehdas on Ukrainan suurimpia metallurgian alan yhtiöitä. Tehdas on perustettu 1933. Neuvostoliiton korkein taloudellinen neuvosto päätti helmikuussa 1930 perustaa uuden terästehtaan Mariupoliin, sillä kaupunki oli merellisesti lähinnä Kertšin niemimaan Kamyš-Burunskojen rautamalmivaroja. Kertšrudstroi alkoi valmistella malmivarojen hyödyntämistä ja Mariupolissa aloitettiin uuden sataman ja masuunien rakentaminen Kalmiusjoen vasemmalle rannalle. Tehtaan avasivat sen ensimmäinen johtaja Ja. S. Gugel ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja S. V. Kosior. Ensimmäinen valurauta valmistui 12. elokuuta 1933.Ждановский металлургический завод «Азовсталь» им. Серго Орджоникидзе // Большая Советская Энциклопедия. / под ред. А. М. Прохорова. 3-е изд. том 9. М., Советская энциклопедия, 1972. стр. 129 Tehdasalue käsitti 11 neliökilometriä ja sillä on oma satama Mustallemerelle. https://www.aljazeera.com/news/2022/6/22/will-the-war-with- russia-rein-in-ukraines-oligarchs Tehdas on kombinaatti, joka myös tuottaa kivihiilestä koksia teräksenvalmistukseen. Lisäksi se toimii läheisessä yhteistyössä Metinvestin Mariupolin Iljitšin metallurginen kombinaatin (Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, Мариупольский металлургический комбинат имени Ильича) kanssa, joka tuottaa rautamalmirikastetta. Se kykenee tuottamaan 6–200 mm:n paksuisia ja 1 500–3 200 mm:n levyisiä teräslevyjä laivanrakennuksen- ja muihin tarpeisiin, suuren halkaisijan putkia kaasun- ja öljynkuljetukseen ja off-shore-rakenteita. Tehdas on Ukrainan suurimpia rautatiekiskojen valmistajia. Tehtaan alueella käytiin laajoja taisteluja Mariupolin piiritystilanteessa keväällä 2022. DNR:n johto on ilmoittanut että Azovstalia ei kunnosteta, vaan miinanraivauksen jälkeen tehdasalue puretaan ja sen tilalle tulee teknologiapuisto.https://topwar.ru/232160-v-mariupole-zapustili-proizvodstvo- na-metallurgicheskom-kombinate-imeni-ilicha.html ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Azovstal Iron & Steel Works, Ukraine (metinvestholding.com) Luokka:Ensimmäinen viisivuotissuunnitelma Luokka:Teräsyhtiöt Luokka:Ukrainalaiset teollisuusyritykset Luokka:Mariupol
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta

Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta () oli Italian kuningaskunnan korkein ritarikunta. Ritarikunnan perusti Savoijin kreivi Amadeus IV vuonna 1362 ja se oli aluksi tarkoitettu vain aatelisille, jotka vannoivat uskollisuutta ritarikunnan suurmestarille. Ritarikunnan jäsenten oli tarkoitus olla keskenään tasavertaisia, mikä todennäköisesti oli syy sille, että ritarikunnassa on vain yksi luokka. Vuodesta 1946, jolloin Italian kuningaskunta lakkautettiin, ritarikunta on ollut täysin Savoijin perheen vastuulla eikä Italian tasavalta pidä sitä omanaan. Suurmestarina toimii Savoijin perheen pää. Nykyään kunnianosoitus myönnetään ani harvoin ja lähes yksinomaan kuninkaallisille ja valtionpäämiehille. Ritarikunnassa on vain yksi luokka: * ritari == Lähteet == Luokka:Italian kuningaskunta (1861–1946) Luokka:Italian kunniamerkit
Henrik Florus Ringius

Henrik Florus Ringius (26. marraskuuta 1847, Varberg, Hallanti – 31. toukokuuta 1925 Solberg, Bohuslän) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija. Ringius oli kotoisin pappissuvusta. Hän valmistui ylioppilaaksi Lundissa vuonna 1869 ja vihittiin papiksi Göteborgissa 1874. Hänet nimitettiin papiksi Sergloran seurakuntaan, jossa hän koki hengellisen muutoksen ja hän löysi hengellisen kodin schartaulaisuudessa. Hän toimi jonkin aikaa Kungsäterissa, Träslövssä, Backassa ja nimitettiin Solbergan seurakunnan kirkkoherraksi vuonna 1898. Hän oli myös kiinnostunut lähetystyön tukemisesta ja lähetysinnostus läpäisi hänen elämäntyötään. Vuonna 1924 hän sai rovastin arvonimen (prost över egen församling). Pappisvihkimyksensä jälkeen kokemansa hengellinen muutos johti hänet elämään papinvirkaan kuuluvan järjestyksen ja herätysliikkeen, schartaulaisuuden, hurskauden välillä. Hän ei hyväksynyt maallikkojen vapaaehtoistoimintaa. Hän uudisti schartaulaista saarnaperinnettä ja julkaisi saarnoja sekä sielunhoidollisia kirjeitä. Ringius oli tunnettu elävästä ja kuvarikkaasta julistuksesta, mutta hänen virtensä sisälsivät monia perinteisiä sanamuotoja, jotka olivat ominaisia 1800-luvun lopun vapaakirkollisille herätyslauluille. Samalla ne välittävät kuvaa 1900-luvun alun käsityksestä siitä, mitä "pakanalähetystyö" oli.{{Kirjaviite|Tekijä=Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld|Nimeke=Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken Band 2 Psalmerna 205-429}|Vuosi=2017|Sivu=527, 528|Julkaisija=Wessmans musikförlag AB Visby|Isbn=978-91-877-1052-0|Kieli= } Ringius on kirjoittanut kaksi lähetysvirttä, jotka julkaistiin vuoden 1937 Ruotsin kirkon virsikirjassa. Toinen niistä "För hednavärlden vida Vi bedja dig, o Gud" vuodelta 1905 ja se on julkaistu vuonna 1907 Ruotsin kirkon julkaisemassa Missionstidningen- lehdessä, Ringiuksen artikkelin ”Bedjen för missionen” päätteeksi. Se on vuoden 1986 virsikirjan virsi 416 "För hela världen vida vi beder dig, o Gud". Sen on uudistanut ja muokannut ajankohtaiseksi Jan Arvid Helleström. Vuonna 1972 ilmestyneessä ns. Luulajan virsikirjassa virren suomenkielinen teksti "Suo Herra, valos koittaa Myös maissa pakanain" oli Anna-Maija Raittilan muokkaamana. Vuoden 2002 virsikirjassa suomenkielinen teksti "Oi Herra, rukoilemme puolesta maailman," on Anna-Maija Raittilan käännös vuodelta 1998. == Lähteet == Luokka: Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1847 syntyneet Luokka: Vuonna 1925 kuolleet Luokka: Ruotsalaiset papit
Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö

Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiöSuomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö sr Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 7.10.2023 on vuonna 1973 perustettu säätiö, jonka tärkeimpänä tehtävänä on Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin muiston vaaliminen. Lisäksi säätiö tukee taloudellisesti Suomen sotia koskevan sotahistorian tutkimustyötä sekä suomalaisten upseerien koulutusta. Lisäksi se järjestää vuosittain kunnianosoituksen Mannerheimin kuolinpäivänä 28. tammikuuta Hietaniemessä ja tämän syntymäpäivänä 4. kesäkuuta Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Lisäksi säätiö järjestää muita Mannerheim-aiheisia tilaisuuksia, kuten joskus Mannerheim-konsertteja.Säätiö ==Historia== Kun Mannerheimin kuoltua 1951 hänen ratsastajapatsaansa nousi uudelleen esille, asian otti hoitaakseen niin sanottu Ratsastajapatsasvaltuuskunta. Järjestettiin valtakunnallisia keräyksiä ja patsas paljastettiin 1960. Perinnesäätiö katsookin jatkavansa valtuuskunnan työtä nykyajassa. Patsaan pystyttämisen jälkeen pääosa jäljelle jääneistä varoista käytettiin Mannerheimin syntymäkodin, Louhisaaren linnan, ostamiseen valtiolle, eli sen lahjoittamiseen silloiselle Muinaistieteelliselle toimikunnalle (nykyinen Museovirasto). Vielä tämänkin jälkeen Ratsastajapatsasvaltuuskunnan kansalaiskeräyksestä jäi yli noin 20 miljoonaa silloista markkaa. Valtuuskunta päätti liittää ne erillisenä rahastona Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahaston Säätiöön (nykyinen Mannerheim- säätiö). Vuonna 1973 Ratsastajapatsasvaltuuskunta lakkautettiin. Tilalle perustettiin säätiö nykyisellä nimellään ja kaikki varat siirrettiin sille. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi kenraaliluutnantti A. E. Martola, joka joutui pian työtehtäviensä takia jättämään puheenjohtajuuden kenraaliluutnantti Adolf Ehrnroothille, joka hoiti tehtävää aina vuoteen 1999.Säätiön historiaa ==Sotahistorian palkinto== Vuodesta 2006 lähtien Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö on joka toinen vuosi myöntänyt sotahistorian palkinnon. Palkinnon arvo on vuodesta 2018 alkaen ollut 6 000 euroa.Sotahistoria ==Johto== Vuonna 2020 säätiön hallituksen puheenjohtajana toimi kenraalimajuri Juha-Pekka Liikola. Säätiön toimitusjohtajana ja toiminnanjohtajana oli valtiotieteen tohtori Janne Kosonen. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka: Suomalaiset säätiöt Luokka:Carl Gustaf Emil Mannerheim
Kultahiekkaa

__NOTOC__ Kultahiekkaa on Jukka Orman debyyttialbumi, joka julkaistiin 2003. == Kappaleet == # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: JUKKA ORMA: Kultahiekkaa Viitattu 22.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2003 esikoisalbumit
Öisin olemme samanlaisia

__NOTOC__ Öisin olemme samanlaisia on Jukka Orman toinen studioalbumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2012. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Maarit Hurmerinta - laulu (05, 11) * Roni Martin - laulu (02, 06, 10) * Siiri Nordin - laulu (03, 09) * Anja Snellman - lausunta (01, 04, 08, 12) * Jukka Orma - sähkökitara, laulu (07) ja lausunta (04, 12) * Ulf Krokfors - kontrabasso * Mamba Assefa - rummut, lyömäsoittimet ja ohjelmoidut kompit * Kasperi Laine - levysoittimet == Arvostelut == * Soundi: JUKKA ORMA: Öisin olemme samanlaisia Viitattu 22.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2012 albumit
Argentiinan Pusta

__NOTOC__ Argentiinan Pusta on Jukka Orman neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. joulukuuta 2021. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Keskisuomalainen: Levyarvio: Ken voi liekin sammuttaa – Jukka Orma vie kuusikielisellä tangoa uusia uurille Viitattu 22.3.2022. * Noise.fi: Jukka Orma : Argentiinan Pusta – “Urbanisoitua sielunmaisemaa” Viitattu 22.3.2022. * Soundi: Levyarvio: Jukka Orman pitkään hauduteltu tanssiinkutsu – Tangot saavat Argentiinan Pusta -albumilla arvoisensa käsittelyn Viitattu 22.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2021 albumit
Koronaviruspandemia San Marinossa

Koronaviruspandemia San Marinossa on osa maailmanlaajuista COVID-19 -pandemiaa, joka alkoi vuonna 2020. Maassa oli 21. maaliskuuta 2022 mennessä raportoitu yhteensä 14 968 tapausta ja 112 koronaan liittyvää kuolemaa. San Marinossa ensimmäinen tapaus todettiin 27. helmikuuta 2020. Kyseessä oli 88-vuotias mies, jolla oli ennestään heikentynyt immuniteetti. Häntä hoidettiin Riminissä, Italiassa. Ensimmäinen vahvistettu kuolemantapaus raportoitiin 1. maaliskuuta ja kyseessä oli sama 88-vuotias. == Rajoituksia ja toimia == San Marino sulki rajansa 9. maaliskuuta 2020. Vuoden 2020 kuntavaaleja siirrettiin marraskuun 29. päivään pandemian takia elokuussa 2020. == Rokotukset == San Marinossa käyttöön hyväksytyt koronarokotteet ovat venäläiset Sputnik V ja Sputnik V Light. Toukokuussa 2021 San Marinon terveysministeri Roberto Ciavatta ilmoitti, että kaikki vähintään kolme yötä maassa majoittuvat ulkomaalaiset voivat saada Sputnik V -rokotteen maksamalla 50 euron maksun. Hintaan kuului kaksi annosta, joiden väli toisistaan on 3–4 viikkoa. Ulkoministeri Luca Beccarin mukaan tavoitteena oli houkutella maahan turisteja. 21\. maaliskuuta 2022 mennessä maan yli 5-vuotiaista 82 % oli täysin rokotettu. == Lähteet == Luokka:San Marinon historia San Marino
Ihor Kalynets

Ihor Kalynets (, s. 9. heinäkuuta 1939 Chodorów, Puola (nyk. H’odoriv, Lvivin alue, Ukraina)) on ukrainalainen kirjailija. Kalynets työskenteli Lvivin alueen valtionarkistossa, ennen kuin hänet yhdessä vaimonsa, kirjailija Iryna Kalynetsin kanssa pidätettiin poliittisten pidätysten yhteydessä toisinajattelijana. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi pakkotyöleirille ja kolmen vuoden karkotukseen, syynä runojen julkaisu ulkomailla, mikä tulkittiin neuvostovastaisuudeksi. Hän vapautui 1981, ja hän on asunut siitä lähtien Lvivissä eikä ole enää julkaissut uusia runoja. Hän osallistui 1987 Jevšan- zillja-nimisen kirjallisen kalenterin julkaisemiseen. Se oli ensimmäisiä perestroikan aikaisia sensuroimattomia aikakauskirjoja. Hän oli vaimonsa kanssa mukana Ukrainan republikaanisen puolueen toiminnassa. Kalynetsin esikuvana on ollut imagistirunoilija Bohdan Ihor Antonytš. Kalynetsin esikoiskokoelma Vohon Kupala ehti ilmestyä Kiovassa 1966, mutta koko painos takavarikoitiin. Hänen tuotantoaan julkaistiin samizdat-julkaisuina ja ulkomailla. Vihdoin 1991 ilmestyivät kootut runot kahtena niteenä, tosin ulkomailla. Sen jälkeen hänen tuotantoaan on julkaistu myös Ukrainassa. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset toisinajattelijat Luokka:Neuvostoliittolaiset toisinajattelijat Luokka:Ukrainalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Novokramatorskin konetehdas

Novokramatorskin konetehdas (NKMZ, НКМЗ, , ) on suuri Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskissa toimiva koneenrakennustehdas. Tehdas on perustettu 1934. Sen pääomistaja on Georgi Skudar. Euroopan suurin raskaan koneenrakennuksen tilaustuotantoa valmistava yritys työllistää yli 8 000 ihmistä. Yrityksellä on yhteensä 25 tuotantolaitosta. Yritys valmistaa esimerkiksi laitteita kaivostoimintaan, murskaimia, masuuneja, valukoneita, valssaimia, hydraulisia puristimia, prässejä ja nostureita. Tarve maan eteläosien metalliteollisuuden laajentamiseen syntyi jo 1920-luvulla, mutta saksalaisen liikemiehen Gamper Conradin vuonna 1896 perustamaa vanhaa Kramatorskin konetehdasta ei voitu laajentaa. Täten uudelle tehtaalle valittiin 1929 paikka Kazonnyi Torets -joen varrelta. ==Viitteet== ==Aiheesta muualla== * NKMZ - About company (nkmz.com) Luokka:Ensimmäinen viisivuotissuunnitelma Luokka:Ukrainalaiset yritykset Luokka:Donetskin alue
I Live Too Fast to Die Young

__NOTOC__ I Live Too Fast to Die Young on Michael Monroen studioalbumi, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Murder the Summer of Love”, ”Can’t Stop Falling Apart”, ja ”Everybody’s Nobody”. Slash soittaa albumin nimikkokappaleessa kitarasoolon. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Michael Monroe – laulu, huuliharppu * Steve Conte – kitara, taustalaulu * Rich Jones – kitara, taustalaulu * Karl Rockfist – rummut * Sami Yaffa – basso, taustalaulu === Vierailevat muusikot === * Slash – kitarasoolo & kitara I Live Too Fast to Die Young -kappaleella * Lenni-Kalle Taipale – piano kappaleilla Antisocialite & Can’t Stop Falling Apart * Suvi Aalto & Astrid Nicole – taustalaulut kappaleilla Can’t Stop Falling Apart & Murder the Summer of Love * Neil Leyton – taustalaulut kappaleilla Everybody’s Nobody, Murder the Summer of Love & All Fighter == Arvostelut == * Kaaoszine: Raakaa rokkausta satanen lasissa – arviossa Michael Monroen ”I Live Too Fast To Die Young!” Viitattu 6.6.2022. * Soundi: Arvio: Michael Monroen uutuus on mainio levy, jolla kokemus kuuluu mutta menneeseen ei takerruta Viitattu 10.6.2022. == Lähteet == Luokka:Michael Monroen albumit Luokka:Vuoden 2022 albumit
Isole Tremiti

Isole Tremiti on kunta Foggian maakunnassa Apulian alueella Italiassa. Kunta käsittää Tremitin saariryhmän Adrianmerellä. Saarelta on lauttayhteys Termolin kaupunkiin. Kesän sesonkiaikana lauttayhteys on myös muun muassa Viesteen. ==Maantiede== Kuntaan kuuluu viisi saarta: San Nicola, San Domino, Cretaccio, Capraia ja Pianosa. Saarista kaksi on asutettuja, San Nicola ja San Domino. San Nicolan saari on hallinnollinen keskus, vaikka suurin osa asuukin San Dominon saarella.Ferries to Tremiti Islands Pianosan saari sijaitsee n. 20 kilometrin päässä muista saarista. Saaret ovat osa Garganon kansallispuistoa. ==Talous== Saaren talous perustuu turismiin, kalastukseen ja maatalouteen.Isole Tremiti Turismi painottuu kesäkaudelle. ==Historia== Antiikin aikana saariryhmä tunnettiin nimellä Trimerus. Saari toimi karkotuspaikkana roomalaisten aikana. Keskiajalla San Nicolan saarella sijainnut Santa Maria a Maren luostari kukoisti ja hallitsi saariryhmää. 1200-luvulla luostari omisti maata Biferno-joelta Traniin. Vuonna 1334 merirosvot hyökkäsivät luostariin surmaten munkit. Sen jälkeen luostarin merkitys väheni ja saari joutui lopulta osaksi Napolin kuningaskuntaa. Luostari suljettiin vuonna 1783 ja saarille perustettiin rangaistusiirtola, jolloin saarista tuli jälleen karkotuspaikka. Luostarin rauniot ovat vieläkin nähtävillä. Saarella oli muun muassa vangittuna Sandro Pertini fasistihallinon aikana.Kunnan kotisivut ==Lähteet== Luokka:Foggian maakunnan kunnat Luokka:Italian saaret Luokka:Välimeren saaret
Klootin torppa

Klootin torppa sijaitsee Turussa Paattisilla Ikkalan seudulla. Paikka on ollut Paattisten Ullaisten kylän takamaata, jonne ”niittyvahti” on asettautunut. Paikan ensimmäinen nimi on ollut Korpi. Vanhoista rakennuksista ovat säilyneet päärakennus, luonnonkivikellari, savusauna-ratasvaja, syytinkipaikka (Kustaan tupa), luhti-liiteri, talli-lammaspihatto, makasiini-hirsinavetta-kanala ja ns. ”uusi sauna”. Vanhimmat rakennukset ovat 1790-luvulta. Rakennuksia ovat tutkineet jo 1958 Ilmar Talve ja Alfred Kolehmainen. Rakennuksia on entisöity.Paattisten taloja ja tarinoita. Paattisten kulttuurimaisema ja vanhat rakennukset. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri. 2009. Sivut 183–186.Talve, Ilmar. Huomioita kylien muuttumisesta Paattisten pitäjän pohjoisosassa, 1961. Varsinais-Suomen maakuntakirja 17. Kolehmainen, Alfred. Suomalainen talonpoikaistalo. 1979. Sivu 20.Paattisten seura tekee 1700-luvun torpasta kulttuuripolun menneeseen. Turun Sanomat 3.4.2009.TAO:n restaurointiopiskelijat harjaantuvat hirsitöihin Paattisilla. Turun Tienoo 14.10.2021.Oikarinen, Maiju. Klootin torppa. Kulttuuriraportti. Paattisten Seura ry. 2011. Paikan läheltä alkaa Paattistenjoki. Säkyläntieltä näkee rakennukset. Torpan osoite on Jokelantie 17. Klootin torppa on osa yhteistä kulttuuriperintöä. Klootissa on pidetty Euroopan kulttuuriympäristöpäiviä eli kulttuuriperintöpäiviä European Heritage Days (EHD). Klootin torppa avaa susiovensa vieraille – katso kuvat 1700-luvulta säilyneestä kokonaisuudesta. Turun Sanomat 6.9.2019. Torpan alue rakennuksineen kuuluu paikalliselle kotiseutuyhdistykselle, Paattisten Seura ry:lle. Päärakennus toimii Paattisten kotiseututalona. Torpan ylläpidosta vastaa Paattisten seura. Klootin torppaa voi vuokrata erilaisten tapahtumien järjestämistä varten. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Perälä, Väinö. Paattinen 1359-1959. Paattisten kunta. 1959. * Paattisten taloja ja tarinoita. Paattisten kulttuurimaisema ja vanhat rakennukset. Varsinais-Suomen rakennuskulttuuri. 2009 * Talve, Ilmar. Huomioita kylien muuttumisesta Paattisten pitäjän pohjoisosassa. Varsinais- Suomen maakuntakirja 17. 1961 * Oikarinen, Maiju. Klootin torppa. Kulttuuriraportti. Paattisten Seura ry. 2011. Luokka:Turun rakennukset ja rakennelmat Luokka:Seurantalot Luokka:Paattinen
Hagbard Isberg

Karl Hagbard Vilhelm Isberg (14. heinäkuuta 1880 Malmö, Skåne, Ruotsi –16. tammikuuta 1960 Malmö) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija. Isberg kävi koulua Malmössä, opiskeli teologiaa Lundin yliopistossa ja vihittiin papiksi vuonna 1903. Hänet nimitettiin sairaalapapiksi Lundiin vuonna 1904, apulaispapin virkaan Malmössä, komministeriksi Lundissa vuonna 1912, Malmön Carolin seurakunnan kirkkoherraksi 1907 sekä vuonna 1949 Kirsebergin seurakunnan kirkkoherraksi, mistä hän jäi eläkkeelle 1952. Isberg oli kiinnostunut "köyhäinhoitoon" ja sosiaalityöhön liittyvistä asioista ja hän oli asiantuntijana valtiollisissa sosiaalialan komiteoissa. Kirkollisessa työssä hän oli kiinnostunut pyhäkoulutoiminnan kehittämisestä ja kirjoitti useita lapsille tarkoitettuja virsiä. Niitä julkaistiin vuonna 1940 ilmestyneessä Psalmer och sånger för barn -kirjassa, joka oli aikanaan merkittävä julkaisu, jolla pyrittiin ottamaan huomioon lasten parissa tehtävä kirkollinen työ. Hän on julkaissut useita kirjoja ja kirjoituksia, jotka käsittelevät pyhäkoulutyötä ja lasten parissa tehtävää kirkollista työtä. Yksi Isbergin virsi, joka ilmestyi mainitussa kokoelmassa, on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 451 "När över Kidrons bäck du går", kiirastorstain illan virsi, joka kuvaa Jeesuksen rukoustaistelua Getsemanen puutarhassa. Virren kaikki kuusi säkeistöä päättyvät sanaan "Getsemane", tilanteen mukaan taivutettuna. Virren suomenkielinen käännös "Kun kuljet yli Kidronin" vuoden 2002 virsikirjassa on Pekka Turusen vuonna 1992 suomentama ja Niilo Rauhalan 1995 uudistama teksti. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet Luokka:Ruotsalaiset papit
Abel Burckhardt

Abel Burckhardt (31. maaliskuuta 1805 Basel, Sveitsi – 25. heinäkuuta 1882 Basel) oli sveitsiläinen pappi ja runoilija. Burckhardtista on säilynyt vähän tietoja. Hän on julkaissut useita kirjoituksia kuten Bilder aus der Geschichte von Basel ja Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimat, joka sisälsi Baselin murteella kirjoitettuja lastenlauluja. Hänet tunnetaan joululaulun "Kun jouluaamu koittaa" /"Kun joulu valkeneepi" kirjoittajana. Se on alkuaan kirjoitettu Baselin murteella "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt" ja se on käännetty useille kielille. == Lähteet == Luokka: Virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1803 syntyneet Luokka: Vuonna 1883 kuolleet
Jimmy Makulis

Jimmy Makulis (, oik. Dimítrios Makoúlis, , 12. huhtikuuta 1935 – 28. lokakuuta 2007) oli kreikkalainen laulaja, joka teki merkittävän uran saksankielisessä Euroopassa 1950- ja 1960-luvuilla. Makulis muutti Saksaan 1950-luvun puolivälissä ja julkaisi Saksan ensimmäisen hittinsä ”Auf Cuba sind die Mädchen braun” vuonna 1956. Menestynein kappale oli Saksan singlelistalla neljänneksi noussut ”Gitarren klingen leise durch die Nacht” (1959).https://web.archive.org/web/20120401103957/http://musicline.de/de/chartverfolgung_summary/artist/MAKULIS,JIMMY/single?sort=entry Makulis edusti Itävaltaa vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Sehnsucht” ja jäi kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle. Makulis muutti Yhdysvaltoihin ja asui Las Vegasissa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Makulis muutti takaisin Kreikkaan 1985 ja jatkoi Kreikassa uraansa. Makulis osallistui Kreikan euroviisukarsintaan 1990 kappaleella ”Mia nýchta san ki apópse” (”Μια νύχτα σαν κι απόψε”) ja sijoittui karsinnassa viidenneksi. Makulis kuoli sydänleikkauksen jälkeen 72-vuotiaana ateenalaisessa sairaalassa 28. lokakuuta 2007. ==Lähteet== Luokka:Itävallan euroviisuedustajat Luokka:Kreikkalaiset laulajat Luokka:Vuoden 1961 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Italialainen viittomakieli

Italialainen viittomakieli () on pääsääntöisesti Italiassa kuurojen yhteisössä käytettävä viittomakieli. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat sveitsinitalialainen ja tunisialainen viittomakieli. Kielellä on arviolta 40 000 käyttäjää. Italian lisäksi kieltä käytetään myös San Marinossa. Toukokuussa 2021 Italian hallitus tunnusti italialaisen viittomakielen omaksi kielekseen. San Marinossa vastaavanlainen päätös tehtiin jo maaliskuussa 2019. == Lähteet == Luokka:Viittomakielet Luokka:Italian kielet Luokka:San Marinon kielet
Palazzo Chigi

Palazzo Chigi on Rooman keskustassa Colonnan kaupunginosassa sijaitseva historiallinen rakennus, jossa Italian valtioneuvosto on toiminut vuodesta 1961. Se sijaitsee Piazza Colonna -aukion pohjoislaidalla ja Via del Corso -kadun varrella. Viereisessä korttelissa on Italian edustajainhuoneen talo Palazzo Montecitorio. Palazzo Chigi on nykyisin myös Italian pääministerin virka-asunto. Palatsin rakennuttamisen aloitti vuonna 1578 Aldobrandinin suku. Sen suunnitteli alkuaan arkkitehti Matteo Bartolini. Joidenkin lähteiden mukaan myös kuuluisammat arkkitehdit Giacomo della Porta ja Carlo Maderno olisivat olleet mukana hankkeessa, mutta heidän mahdollinen osuutensa on epäselvä. Vuonna 1659 edelleen keskeneräisen palatsin ostivat Chigin ruhtinassukuun kuuluneet Mario ja Agostino Chigi, jotka olivat paavi Aleksanteri VII:n veli ja veljenpoika. Rakennus viimeisteltiin tämän jälkeen arkkitehti Felice della Grecan suunnitelmien mukaan. Ullakkokerros ja katon loggia lisättiin 1600-luvun lopulla, Piazza Colonnan puoleinen portaali, sisäpihan suihkukaivo ja sisätilojen koristelu puolestaan 1700-luvulla.Chigi Palace Roma – sito turistico ufficiale (Rooman kaupungin viralliset turismisivut). Viitattu 11.12.2022. Palatsi toimi pitkään pääosin ylhäisten perheiden kotina, mutta myös Espanjan Kirkkovaltion-suurlähetystö toimi siellä 1700-luvun lopulla. Vuodesta 1878 palatsissa oli Itävalta-Unkarin Italian- suurlähetystö, joskin sen omisti edelleen Chigin suku. Vuonna 1916 Italian valtio osti palatsin siirtomaaministeriön käyttöön. Pääministeriksi vuonna 1922 tullut Benito Mussolini teki siitä ulkoministeriön toimipaikan. Ulkoministeriö luopui palatsista vuonna 1961 saatuaan itselleen uuden talon Palazzo della Farnesinan. Pääministerin virka-asunto siirrettiin tuolloin Palazzo del Viminalesta Palazzo Chigiin. == Lähteet == Chigi Luokka:Italian virka-asunnot
Gianni Ghidini

Gianni Ghidini (21. toukokuuta 1930 Golese – 20. kesäkuuta 1995 Baganzola) oli italialainen maantiepyöräilijä ja olympiamitalisti. Ghidini saavutti maantieajon joukkuekilpailun olympiahopeaa Helsingissä 1952. Yksilökilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 1951 hän voitti amatöörien maantieajon yksilökilpailun maailmanmestaruuden.Olympediacyclingarchives.com == Lähteet == * * Gianni Ghidini cyclingarchives.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset maantiepyöräilijät Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Michael Hewlett

Michael Edward Hewlett (25. elokuuta 1916, Hackney, Lontoo, Englanti - 23. helmikuuta 2000) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija. Hewlett opiskeli Merton Collegessa, Oxfordissa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1948 ja papiksi 1949. Hän on työskennellyt useissa seurakunnissa erilaisissa tehtävissä erityisesti Exeterin hiippakunnassa. Hewlett on kirjoittanut noin 70 virttä ja hänen kirjoittamiaan virsiä on useissa Englannissa ja Yhdysvalloissa ilmestyneissä virsi- ja laulukirjoissa tai niiden lisäyksissä, joita on ilmestynyt 1970- ja 1980-luvuilla. Hän voitti vuonna 1968 television järjestämän kilpailun "A Hymn for Britain" virrellä "Once on a mountaintop". Hänen virsiään on julkaistu vuonna 1979 ilmestyneessä laulukokoelmassa "Faith, Folk and Festivity". Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 528 on Hewlettin kirjoittama virsi "Hör oss, Gud, du själv har bett oss" Anders Frostensonin vuonna 1968 tekemänä käännöksenä. Kuitenkaan ei ole tietoa siitä, mikä Hewlettin kirjoittama virsi on käännöksen pohjana. Virren suomenkielinen käännös vuoden 2002 virsikirjassa "Herra, kutsuit meitä itse" on Anna-Mari Kaskisen tekemä vuonna 1999. == Lähteet == Luokka: Englantilaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1916 syntyneet Luokka: Vuonna 2000 kuolleet Luokka:Brittiläiset papit
San Marinon kielet

San Marino on kielellisesti erittäin yhtenäinen ja italian kielellä on vahva asema. Ethnologuen mukaan maassa tavataan kahta elävää kieltä. Suurin osa maan väestöstä osaa myös englantia. San Marinon ainoa virallinen kieli on italia. Paikallisista noin 83 % puhuu romagnolia ja siitä vielä erillistä San Marinon murretta. Italialaisella viittomakielellä on tunnustettu asema San Marinossa. == Lähteet == *
Gallian kukko

Gallian kukko on yksi Ranskan tärkeimmistä kansallissymboleista. Kukon historia kansallissymbolina ulottuu aina Rooman valtakunnan aikaan. Latinankielinen sana gallus tarkoittaa sekä "Galliaa" että "kukkoa". Siksi kukko on esiintynyt jo gallialaisissa kolikoissa. Nykyään kukko on tunnuksena muun muassa Ranskan maajoukkueurheilijoilla. Tiedosto:Logo XV de france.JPG|Ranskan rugby union -maajoukkueen edustuspaita Tiedosto:Liomer, Somme, France.JPG|Gallian kukko ensimmäisen maailmansodan muistomerkin päällä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskan kansallissymbolit
Drée

Drée on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 32 kilometriä Dijonin kaupungista länteen. Kunnan keskustassa on 1100-luvulta peräisin oleva Saint-Denisin kirkko. Kirkkoa uusittiin erityisesti 1600-luvulla ja kirkon kellotorni on 1800-luvulta. Kunnassa on myös 1100-luvulla rakennettu linna. Linna rakennettiin uudelleen 1500-luvulla, mutta Ranskan kuningas Henrik IV käski purkaa sen tornit. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
Giuliano Carmignola

Giuliano Carmignola (s. 1951 Treviso) on italialainen viulisti.Giuliano Carmignola – Biography Deutsche GrammophonGiuliano Carmignola – Biography AllMusic Hän on ollut yksi Euroopan keskeisistä barokkiviuluun erikoistuneista solisteista. Hän on urallaan osoittanut voimakasta kiinnostusta muun muassa Antonio Vivaldin ohjelmistoa kohtaan. Carmignola aloitti 5-vuotiaana viulunsoiton; opettajana oli tuolloin hänen isänsä, viulisti Antonio Carmignola. Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa häntä opettivat Luigi Enrico Ferro ja Sergio Lorenzi. Carmignola osallistui myös mestarikursseille, joita pitivät Nathan Milstein ja Franco Gulli Sienan Accademia Musicale Chigianassa sekä Henryk Szeryng Geneven musiikkikonservatoriossa. Carmignola esiintyi vuosina 1970–1978 solistina I Virtuosi di Roman kanssa. Hänen uransa käynnistymistä 1970-luvun alkupuolella vauhdittivat hänen saavuttamansa menestykset kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Vuosina 1978–1985 hän toimi Teatro La Fenicen orkesterin konserttimestarina. Carmignola on uransa aikana esiintynyt muiden muassa Claudio Abbadon, Eliahu Inbalin, Peter Maagin ja Giuseppe Sinopolin johdolla. Hän piti Henri Dutilleux'n viulukonserton (L'arbre des songes) Italian- ensiesityksen. Carmignola on tehnyt yhteistyötä myös italialaisten periodisoitinyhtyeiden, kuten Sonatori de la Gioiosa Marcan ja Andrea Marconin johtaman Venetsian barokkiorkesterin kanssa. Hän on osallistunut johtaviin eurooppalaisiin barokkimusiikkifestivaaleihin muun muassa Bruggessa, Wienissä, Brysselissä, Barcelonassa, Salzburgissa ja Luzernissa. Debyyttinsä Yhdysvalloissa Carmignola teki vuonna 2001 esiintymällä Mostly Mozart -festivaalilla Lincoln Centerissä. BBC Proms -debyyttinsä hän teki elokuussa 2002 esiintymällä Lontoon Royal Albert Hallissa. Carmignola on opettanut Luzernin musiikkikorkeakouussa ja Accademia Musicale Chigianassa. Hän opetti myös kymmenen vuoden ajan Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa, jossa häntä edelsi opetustehtävissä häntä itseään aiemmin opettanut Luigi Enrico Ferro. Carmignola on saanut akateemikon tittelit Accademia Filarmonica di Bolognasta ja Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliasta. == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Franco Gulli

Franco Gulli (1. syyskuuta 1926 – 20. marraskuuta 2001) oli italialainen viulisti.Italian Violinist Franco Gulli Born On This Day in 1926 The Violin ChannelItalian Violinist Franco Gulli Died On This Day in 2001 The Violin Channel Gulli aloitti opintonsa isänsä johdolla, minkä jälkeen lähti opiskelemaan Arrigo Seraton johdolla Sienaan ja Joseph Szigetin johdolla Sveitsiin. Hän toimi muun muassa konserttimestarina Orchestra i Pomeriggi Musicalissa ja I Virtuosi di Romassa. Gulli loi myös pedagogisen uran, jonka aikana hän muun muassa piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja istui kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa esimerkiksi Brysselissä, Lontoossa, Genovassa, Münchenissä, New Yorkissa ja Indianapolisissa. Gulli oli Accademia Nazionale di Santa Cecilian jäsen Roomassa, Accademia Cherubinin jäsen Firenzessä ja Accademia Filarmonica di Bolognan jäsen.Franco Gulli Naxos Hän oli myös pitkäaikainen Indianan yliopiston Jacobs School of Musicin professori. Gulli oli naimisissa pianisti Enrica Cavallon kanssa. Aviopuolisoiden välillä oli pitkäaikainen duokumppanuus; Gulli harvoin levytti muiden pianistien kanssa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Centerpartiets ungdomsförbund

Centerpartiets ungdomsförbund (lyh. CUF; suom. Keskustapuolueen nuorisoliitto; vuosina 1919–1962 nimeltään Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund, SLU) on ruotsalainen vuonna 1919 perustettu poliittinen nuorisojärjestö. Se tekee nuorisotyötä Ruotsin keskustapuolueelle. ==Historia== Järjestö perustettiin nimellä Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund (SLU) kesällä 1919, jolloin 24 eri puolilla maata syntynyttä yhdistystä järjesti kokouksen Nässjössä ja hyväksyi yhteisen poliittisen ohjelman. Järjestö oli suurimmillaan vuonna 1948, jolloin sillä oli yli 115 000 jäsentä. Vuonna 1962 otettiin käyttöön nykyinen nimi. Sluminnessten.jpeg|Muistokivi paikalla, jossa perustettiin ensimmäinen SLU:n muodostaneista yhdistyksistä vuonna 1917. ==Politiikka== Järjestö on profiloitunut ennen kaikkea desentralisaation kannattajana. Ympäristökysymys on ollut tärkeä teema 1960-luvulta lähtien. Parin viime vuosikymmenen aikana talousliberalismin kannatus on vahvistunut järjestössä. Vuodesta 2011 CUF on luonnehtinut itseään vihreäksi ja liberaaliksi järjestöksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Järjestön kotisivut Luokka:Ruotsalaiset poliittiset nuorisojärjestöt
CUF

CUF voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: * Civic United Front, tansanialainen liberaali puolue. * Centerpartiets ungdomsförbund, ruotsalainen poliittinen nuorisojärjestö.
Arrigo Serato

Arrigo Serato (7. marraskuuta 1877 Bologna – 27. joulukuuta 1948 Rooma) oli italialainen viulisti.Carteggio Arrigo Serato – Ferruccio Busoni Rodoni Serato opiskeli 6-vuotiaasta saakka Francesco Sartin johdolla. Diplominsa hän suoritti vuonna 1894. Hän teki julkisen debyyttinsä 17-vuotiaana. Kiertueillaan hän eteni muun muassa Berliiniin (1895), jossa loi yhteytensä Joseph Joachimiin sekä Ferruccio Busoniin, sekä Wieniin ja sitten Yhdysvaltoihin (1914). Vuonna 1915 Serato palasi Italiaan, jossa hän pääsi viulunsoiton professoriksi Rooman Conservatorio Santa Ceciliaan; vuodesta 1926 hän oli erikoistuneiden opintojen professori. Serato soitti myös pianotrioissa, joissa hänen kanssaan yhteistyötä tekivät Ildebrando Pizzetti, Enrico Mainardi, Renzo Lorenzoni ja Arturo Bonucci. Serato päätti konserttiuransa vuonna 1932. Tämän jälkeen hän piti erikoistumisopintojen kesäkursseja Sienan Accademia Musicale Chigianassa. Seraton isä oli sellisti Francesco Serato. == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Franco Leoni

Franco Leoni (24. lokakuuta 1864 Milano – 8. helmikuutaFranco Leoni OperaGlass 1949 Hampstead) oli italialainen säveltäjä.Franco Leoni Oxford Reference Leoni opiskeli Milanon konservatoriossa opettajinaan Amilcare Ponchielli ja Cesare Dominiceti. Hän asui Lontoossa vuosina 1891–1914 ja myöhempinä vuosinaan. Hän oli jo ennen Englantiin lähtemistään saavuttanut suosiota ensimmäisellä oopperallaan (Raggio di Luna), joka oli kantaesitetty Milanossa 5. kesäkuuta 1890. Teoksen libreton oli laatinut Camillo Zanoni. Leonin lukuisista oopperoista tunnetuimmaksi nousi kuitenkin L'Oracolo, joka kantaesitettiin Covent Gardenissa 28. kesäkuuta 1905. Teos on yksinäytöksinen ja edustaa tyylisuuntaukseltaan verismiä. Ooppera perustuu Chester Bailey Fernaldin näytelmään The Cat and the Cherub.Travels and Translations: Anglo-Italian Cultural Transactions Alison Yarrington, Stefano Villani, Julia Kelly L'Oracolon kantaesityksessä Cim-Fenin roolissa esiintyi Antonio Scotti, joka teki roolista omansa ja vei sen myös Yhdysvaltoihin. Leonin L'Oracoloa esitettiin Metropolitan-oopperassa vuodesta 1915, ja Scotti esiintyi Cim-Fenin roolissa myös jäähyväisesiintymisessään Metropolitan-oopperassa vuonna 1933. Sittemmin teos on ollut harvoin esitetty. Leonin tuotantoon kuuluu myös muun muassa kolme oratoriota, joista jokainen esitettiin Lontoossa. Joidenkin lähteiden mukaan Leoni olisi kuollut jo 11. marraskuuta 1938 Doverissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet