EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Finland (elokuva)

Finland (tai Finnland) on vuonna 1911 valmistunut suomalainen lyhyt dokumenttielokuva. Se on ensimmäinen matkailuelokuva Suomesta. Suomen Matkailuyhdistys tilasi elokuvan Karl Emil Ståhlbergin valo- ja elokuvayhtiö Atelier Apollolta Berliinissä vuonna 1911 järjestettyä matkailunäyttelyä varten. Finland on mykkäelokuva ja käsittää sarjan Suomessa kuvattuja otoksia, jotka alkavat Turun linnasta. Nykyisessä muodossaan elokuva päättyy Tornionjoella kuvattuun maisemakuvaan keskiyön auringosta. Elokuvassa esitellään kulttuurikohteita, kuten kartanoita ja linnoja, sekä suomalaista luontoa, muun muassa Saimaata, Punkaharjua, Imatrankoskea sekä Oulujokea koskineen. Toisaalta kaupungit jäävät vähemmälle huomiolle, vaikka elokuvassa nähdäänkin kuvia Helsingistä ja Turun satamasta sekä lyhyt katkelma Tampereelta, jota välitekstissä kutsutaan teollisuuskaupungiksi. Lisäksi elokuvassa ovat esillä autot ja höyrylaivat. Finland valmistettiin vuosina 1909–1911. Koska kyseessä oli Berliinin matkailunäyttelyä varten tehty tilaustyö, elokuvassa on saksankieliset välitekstit. Myös nimenä oli alun perin tarkoitus käyttää saksankielistä muotoa ”Finnland”. Asiassa tapahtui kuitenkin sekaannus, koska teksteihin liittyvä kirjeenvaihto käytiin ruotsiksi. Niinpä nimeksi päätyi lopulta ruotsinkielinen muoto ”Finland”. Alkuperäisellä kuvataajuudella (16 kuvaa sekunnissa) elokuvan pituus oli noin 25 minuuttia, kun taas videonopeudella (25 kuvaa sekunnissa) nykyversion kesto on 18 minuuttia ja 47 sekuntia. Elokuva-lehdessä vuonna 1931 ilmestyneessä artikkelissa arveltiin, että Finlandin maisemakuvat olivat hävinneet kokonaan. Finland kuitenkin löytyi puolustusvoimien elokuva-arkistosta 2000-luvun alussa. Suomen elokuva-arkiston tutkijat Ilkka Kippola ja Jari Sedergren vertasivat vuonna 2003 kirjoittamassaan artikkelissa Finlandin varhaista saksankielisten välitekstien luetteloa löydettyyn elokuvaan ja totesivat ”elokuvan säilyneen lähes kokonaisena”. Alkuperäisellä välitekstilistalla mainitusta 30 kohteesta kuvista puuttui vain kaksi. Ne olivat kolmanneksi viimeinen ja kaikkein viimeinen kohde, joihin liittyivät tekstit ”Stadt Torneå” ja ”Berg Ounasvaara bei Rovaniemi. Endpunkt der Eisenbahn am Polarkreis”. Uudelleen löydetystä elokuvasta puuttuu myös ensimmäinen teksti, jossa nimetään Turun linna. Näin ollen Finland käsittää nykyisessä muodossaan 27 väliteksteissä nimettyä kohdetta sekä alkukuvan Turun linnasta ilman siihen liittyvää tekstiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * (elokuva on katsottavissa osion ”Kuvia ja videoita elokuvasta” kautta) Luokka:Vuoden 1911 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Suomalaiset mykkäelokuvat
Lucien Mettomo

Lucien Mettomo (s. 19. huhtikuuta 1977 Douala, Kamerun) on kamerunilainen uransa lopettanut jalkapalloilija, joka voitti Afrikan-mestaruuden kahdesti.Lucien Mettomo National Football Teams -sivustolla Mettomo siirtyi kamerunilaisesta Tonnerre Yaoundésta juniori-ikäisenä ranskalaiseen Saint- Étienneen. Hän pelasi ensimmäiset sarjaottelunsa seuran edustusjoukkueessa kaudella 1998–1999, kun se voitti Ligue 2:n. Ligue 1:ssä Mettomo pelasi seuraavien kahden kauden aikana 43 ottelua. Pääsarjaotteluita hän pelasi myös Englannin Valioliigassa Manchester Cityssä (neljä ottelua), Bundesliigassa 1. FC Kaiserslauternissa (41 ottelua), Turkin Superliigassa Kayseri Erciyessporissa (11 ottelua), Sveitsin Superliigassa FC Luzernissa (25 ottelua) ja Kreikan Superliigassa Veriassa (kuusi ottelua). Mettomo saavutti sarjanousun Saint-Étiennen lisäksi Manchester Cityssä, jossa hän oli voittamassa Englannin 1. divisioonaa kaudella 2001–2002. Kamerunin maajoukkueessa Mettomo pelasi 39 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 1997–2005. Hän oli mukana viidessä arvoturnauksessa: MM-kilpailuissa 2002, jossa hän ei saanut lainkaan peliaikaa, Afrikan-mestaruuskilpailuissa 1998, 2000 ja 2002 sekä Maanosaliittojen cupissa 2003. Näissä Mettomo saavutti Afrikan-mestaruuden 2000 ja 2002 sekä Maanosaliittojen cupin hopeaa 2003. == Saavutukset == Kamerunin maajoukkue * Afrikan-mestaruuskilpailut: 2000, 2002 * Maanosaliittojen cup: hopeaa 2003 == Lähteet == Luokka:Kamerunilaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Afrikan mestarit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matti J. Korhonen

Matti J. Korhonen ("Mattijii") (23. heinäkuuta 1934 Lohja – 26. elokuuta 2018 Tukholma, RuotsiMatti Jii Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa) oli ruotsinsuomalainen opettaja ja poliitikko (sosiaalidemokraatti). Korhonen opiskeli opettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulussa ja Oulun yliopistossa. Sitten hän oli opettaja Pohjois-Suomessa ennen kuin hän vuonna 1971 muutti Ruotsiin, missä työskenteli aluksi Bulten-nimisessä yrityksessä Hallstahammarissa ja myöhemmin kotikielenopettajana Gustavsbergissa. Hän liittyi siellä suomalaisyhdistykseen. Vuonna 1971 hänet valittiin Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton hallitukseen, missä työskenteli koulu- ja kulttuurikysymysten parissa. Välillä hän oli yhdistyksen varapuheenjohtaja. Hän korosti toiminnassaan kaksikielisyyttä ja äidinkielen asemaa lapsen kehittymisessä. Hän oli sihteeri komiteassa, joka sai aikaan Tukholman ensimmäisen suomenkielisen koulun. Korhonen toimi myös Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistyksen puheenjohtajana. Ruotsinsuomalaisten kulttuuriautonomia oli hänelle tärkeä ajatus. Korhonen työskenteli Gustafsbergin suomalaisessa kerhossa, Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton Tukholman-osastossa, Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoneuvostossa, Värmdön kunnan kulttuurihallinnon puheenjohtajana ja Suomen Tukholman- instituutin hallituksessa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset poliitikot Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Kohdun kaavinta

Kohdun kaavinnalla hoidetaan runsaita ja/tai epäsäännöllisiä kuukautisia tai ylimääräistä vuotoa. Kaavinta voidaan tehdä myös keskenmenon yhteydessä tai raskauden keskeyttämiseksi. Toimenpiteessä kohtuontelon limakalvo poistetaan tai raskaustilanteissa kohtuontelo tyhjennetään raskausmateriaalista. Toimenpide kestää 5-10 minuuttia ja se tehdään nukutuksessa. Kotiutuminen tapahtuu seurannan jälkeen toimenpidepäivänä. Luokka:Lääketieteelliset hoidot
Momi näkee unta sodasta

Momi näkee unta sodasta () on vuonna 1917 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Näytelmäelokuvaa ja nukkeanimaatiota yhdistelevän filmin on ohjannut erikoistehostemestari Segundo de Chomón. Ensimmäistä maailmansotaa moniselitteisesti kuvaava elokuva oli yksi italian ensimmäisistä nukkeanimaatioista. ==Juoni== Pikku Momi, äiti ja isoisä saavat kirjeen ensimmäisen maailmansodan rintamalla olevalta isältä. Isän kertomus sodasta jää painamaan lapsen mieltä, ja unessa Momin puiset lelusotilaat ryhtyvät taistelemaan keskenään. ==Näyttelijät== ==Tuotanto, teemat ja vastaanotto== Itala Filmin tuottama Momi näkee unta sodasta yhdistää näyteltyjä jaksoja erikoistehostemestari Segundo de Chomónin nukkeanimaatioon. Se esittää lapsen näkemyksen sodan kauhuista joukkotuhoaseineen, taistelukaasuineen ja ilmataisteluineen. Propagandistisiin aikalaisfilmeihin verrattuna elokuvan suhde sotaan on ambivalentti.Reich, s. 95–96. Sensuuri vaati sen viimeisen välitekstin ”Rauha” korvattavaksi sanoilla ”Voittoisa rauha”Reich, s. 105–106.. De Chomónin teos on yksi Italian ensimmäisistä taidokkaista nukkeanimaatioista. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, ja moniselitteisyytensä ansiosta sitä esitettiin myös Britanniassa ja YhdysvalloissaReich, s. 144, 325.. ==Restaurointi ja julkaisut== Elokuva on restauroitu Torinon kansallisessa elokuvamuseossa vuonna 1991. Restaurointi perustuu Milanon elokuva-arkistossa säilyneeseen puutteelliseen nitraattifilmiin ja myöhemmin tehtyihin kopioihin. Alkuperäisestä 833 metrin pituudesta on säilynyt 762 metriä. Elokuva on sävytetty ja väritetty. Momi näkee unta sodasta sisältyy Omaggio in musica a Segundo De Chomón -kirjan mukana julkaistuun DVD:hen, jolla on myös de Chomónin filmit Le Spectre rouge (1907) ja Lulù (1923). Stéphan Olivan, Jean-Marc Foltzin sekä I. Calvinon orkesterin ja kuoron musiikilla varustetuissa elokuvissa on englanninkielinen tekstitys. Äänetön versio on nähtävissä myös Torinon elokuvamuseon Vimeo- sivustolla. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset animaatioelokuvat Luokka:Italialaiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1917 italialaiset elokuvat
Someron Joulu

Someron Joulu on Somero-Seuran ja Somerniemi-seuran julkaisema, Somerolla kerran vuodessa ilmestyvä, Somerolle ja Somerniemelle leviävä kotiseutuaiheinen joululehti. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1964, minkä jälkeen lehti on vuoteen 2015 mennessä ilmestynyt joka vuosi lukuun ottamatta vuosia 1964, 1966 ja 1968. Vuonna 2015 ilmestyi lehden viideskymmenes numero. ==Avustajia== Lehden toimituskuntaan ja avustajiin eri aikoina kuuluneita henkilöitä ovat olleet muiden muassa opettaja ja somerolaisen kotiseututyön vaikuttaja, filosofian tohtori Tapio Horila, graafikko Heikki Paakkanen, opettaja ja tietokirjailija, filosofian tohtori Leeni Tiirakari, kotiseuduntutkija ja valokuvaaja Manu Kärki, toimittaja ja pakinoitsija Urpo Ahola, opettaja ja lasten- ja nuortenkirjailija Ester Ahokainen, historiantutkija, filosofian tohtori Timo Alanen sekä kirjailijat Kaari Utrio ja Kai Linnilä. Kaikkiaan kirjoittajia nimellä tai nimimerkillä on ollut yhteensä 550. ==Ahkerimmat kirjoittajat ja toimittajat== Kymmenen tuotteliainta kirjoittajaa lehdessä vuoteen 2015 mennessä olivat: Tapio Horila (55 artikkelia), Kaarina Pollari (38 artikkelia), Ester Ahokainen (40 artikkelia), Liisa de Gorog (29 artikkelia), Tuula Kämi (26 artikkelia), Pekka Salminen (22 artikkelia), Timo Alanen (18 artikkelia), Kaari Utrio (18 artikkelia), Kyllikki Kujanpää (17 artikkelia) ja Manu Kärki (17 artikkelia). Lehden toimikunnassa ovat pisimpään olleet mukana Pekka Salminen (27 vuotena), Kyllikki Kujanpää (24 vuotena), Aila Talonen (20 vuotena) ja Tapio Horila (18 vuotena). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Kotiseutujulkaisut Luokka:Somero Luokka:Suomalaiset joululehdet
Lounais-Hämeen Joulu

Lounais-Hämeen Joulu on Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen julkaisema, Forssassa ilmestyvä ja Lounais-Hämeen alueelle leviävä, vuodesta 1945 ilmestynyt kotiseutuaiheinen joululehti. Se kuuluu vanhimpiin yhtäjaksoisesti ilmestyneisiin joululehtiin Suomessa. Vuonna 2013 lehden päätoimittajana oli Ilppo Aaltonen ja lehden levikki Lounais-Hämeen kunnissa oli 1306 kappaletta. Lehden kirjoittajiin vuonna 2013 kuuluivat muiden muassa Ilppo Aaltonen, Risto Ahti, Timo Alanen, Ilkka Joenpalo, Kai Linnilä, Turkka Mali ja Lauri Pohjakallio. Kuvituksesta vastasi taiteilija Yrjö Hannula. ==Lähteet== Luokka:Kotiseutujulkaisut Luokka:Lounais-Häme Luokka:Suomalaiset joululehdet
Rusko (Tampere)

Rusko on Tampereen kaupunginosa noin kahdeksan kilometriä kaakkoon kaupungin keskustasta. Alue on enimmäkseen teollisuusaluetta. Ruskossa sijaitsee vuonna 1971 perustettu Tampereen Veden vedenpuhdistuslaitos. Rusko sijaitsee Kangasalan rajalla. Pohjoisessa se rajautuu Kaukajärveen, lännessä Hervantaan ja etelässä Hervantajärven kaupunginosaan. Ruskon halki virtaa Houkanjärvestä Kangasalan puolelta alkunsa saava Houkanoja, jonka nimi muuttuu alajuoksulla Vihiojaksi. Oja laskee Pyhäjärven Vihilahteen.Louhivaara 1999, s. 163–164. Vuoteen 1947 saakka Messukylän kuntaan kuulunut Kaukajärven eteläpuolinen alue tunnettiin aikoinaan Ruskonmaana, josta nykyinen kaupunginosan nimi on lyhennetty. Siellä sijaitsi Hatanpään kartanoon kuulunut Etu-Ruskon torppa ja sen kautta kulki kylätie Kaukajärveltä Kangasalan puolelle Luukkaalan kylään (nykyisin Saarenmaantie). Toisen maailmansodan jälkeen alueelle muodostettiin muutamia tiloja paikkakunnalle asutetulle siirtoväelle. Ruskon ensimmäinen osa-asemakaava vahvistettiin vuonna 1977, ja alue varattiin pääasiassa pienteollisuudelle. Katujen nimet viittaavat suurelta osin alueella olleiden peltojen ja niittyjen nimiin. Maija Louhivaara: Tampereen kadunnimet, s. 161. Tampereen museoiden julkaisuja 51. Tampere, 1999. ISBN 951-609-105-9. Ruskossa oli vuoden 2021 lopussa melkein 1 800 työpaikkaa. Niistä 1 100 oli teollisuudessa. Rusko onkin pääosin teollisuusaluetta, mutta kaupunginosassa on myös asutusta. Ruskon läpi kulkevalta Kauhakorvenkadulta erkanee sorapintainen Solkimäenkatu, jonka varrella asuu suurin osa alueen asukkaista. Yhteensä Ruskossa asui vuoden 2023 tietojen mukaan 65 ihmistä. ==Lähteet== Luokka:Tampereen tilastoalueet Luokka:Rusko (suunnittelualue) Luokka:Tampereen kaupunginosat
Fastjet Tanzania

fastjet Tanzania on fastjet-yhtiön omistama tansanialainen halpalentoyhtiö. Se syntyi, kun fastjet osti Itä-Afrikassa toimineen Fly540-lentoyhtiön. Lennot fastjetin nimellä aloitettiin 29. marraskuuta 2012. Sen kotikenttä on Julius Nyereren kansainvälinen lentoasema Dar es Salaamissa. == Kohteet == Joulukuussa 2015: * ** Johannesburg – O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema * ** Nairobi – Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasema (alkaa 11. tammikuuta 2016) * ** Lilongwe – Lilongwen kansainvälinen lentoasema * ** Lusaka – Kenneth Kaundan kansainvälinen lentoasema * ** Arusha/Moshi – Kilimanjaron kansainvälinen lentoasema ** Dar es Salaam – Julius Nyereren kansainvälinen lentoasema (solmukohta) ** Mbeya – Songwen lentoasema ** Mwanza – Mwanzan lentoasema ** Sansibar – Abeid Amani Karumen kansainvälinen lentoasema (alkaa 11. tammikuuta 2016) * ** Entebbe – Entebben kansainvälinen lentoasema * ** Harare – Hararen kansainvälinen lentoasema == Laivasto == Joulukuussa 2015: * 5 Airbus A319-100 == Lähteet == Luokka:Tansanialaiset lentoyhtiöt Luokka:Halpalentoyhtiöt
Phil Coles

Phillip Walter ”Phil” Coles (20. heinäkuuta 1931 Sydney – 28. tammikuuta 2023) oli australialainen kanoottiurheilija ja urheilujohtaja. Phil Coles kilpaili urheilu-urallaan kolmissa olympialaisissa eli Roomassa 1960, Tokiossa 1964 ja Mexico Cityssä 1968 lajinaan kajakkinelikkojen 1 000 metriä. Parhaan sijoituksensa hän saavutti Roomassa ja Tokiossa, joista molemmissa nelikko oli loppukilpailun yhdeksäs. Urheilu-uran jälkeen hän oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Vuonna 1972 Münchenin olympialaisissa hän johti Australian kanoottijoukkuetta ja vuonna 1980 Moskovassa Australian olympiajoukkuetta johtajana. Vuonna 1973 hänet valittiin Australian kansalliseen olympiakomiteaan, vuosina 1985–1993 Australian olympiakomitean pääsihteeriksi, ja hän oli perustamassa alueellista Oseanian alueen kansallisten olympiakomiteoiden yhteistyöjärjestöä. Lisäksi hän toimi muissakin urheilujärjestöissä, kuten Kansainvälisen Triathlonliiton pääsihteerinä 1994–1999. Hän toimi vuoden 2000 Sydneyn kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1993, mutta joutui eroamaan KOK:n lahjontaepäilysten selvittelyn yhteydessä alkuvuodesta 1999. Lisäksi hän erosi Australian kansallisen olympiakomitean jäsenyydestä. Vuonna 1982 Coles valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) vuonna 1981 edesmenneen David McKenzien seuraajana. Coles joutui toimiensa osalta KOK:ssa kriittisen arvioinnin kohteeksi vuosina 1998–1999 KOK:ta ravistelleissa lahjontaepäilyissä. Coles kiisti kaiken. Epäilyt liittyivät hänen toimiinsa vuoden 2002 Salt Laken talvikisojen valinnan yhteydessä. KOK-jäsenyys jatkui kuitenkin hänen kohdallaan aina vuoteen 2011. Sydney-taustainen Phill Coles toimi KOK:ssa samaan aikaan toisen australialaisen Melbourne-taustaisen Kevan Gosperin kanssa. Heidän välilleen muodostui KOK-uran aikana kilpailutilanteita koskien niin kansallisia kuin kansainvälisiä kysymyksiä. Phill Colesin ura KOK:ssa päättyi 2011 hänen täytettyään 80 vuotta. Tunnustuksena työstä KOK:ssa hänelle myönnettiin hopeinen Olympic Order. Australiassa hänelle myönnettiin Member of Order. == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Australialaiset melojat Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet Luokka:Urheilujohtajat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Fastjet Zimbabwe

fastjet Zimbabwe on fastjet-yhtiön omistama zimbabwelainen halpalentoyhtiö. Se on toinen fastjet-nimellä toimiva lentoyhtiö fastjet Tanzanian jälkeen. Sen kotikenttä on Hararen kansainvälinen lentoasema Hararessa. fastjet Zimbabwen ensimmäinen lento lennettiin lokakuun 2015 lopussa Hararesta Victoria Fallsiin. == Kohteet == Joulukuussa 2015: * ** Bulawayo – Joshua Mqabuko Nkomon kansainvälinen lentoasema (tuleva kohde) ** Harare – Robert Gabriel Mugaben kansainvälinen lentoasema (solmukohta) ** Victoria Falls – Victoria Fallsin lentoasema == Laivasto == Joulukuussa 2015: * 1 Airbus A319-100 == Lähteet == Luokka:Zimbabwelaiset lentoyhtiöt Luokka:Halpalentoyhtiöt Luokka:Harare
Fastjet

fastjet plc on brittiläinen holdingyhtiö. Se omistaa fastjet-nimellä toimivia afrikkalaisia halpalentoyhtiöitä. Sen tytäryhtiöitä ovat vuonna 2011 perustettu fastjet Tanzania ja lokakuussa 2015 toiminnan aloittanut fastjet Zimbabwe. fastjet-lentoyhtiöt lentävät joulukuussa 2015 kymmeneen kohteeseen kuudessa maassa, ja niiden laivastoihin kuuluu yhteensä kuusi Airbus A319-100 -lentokonetta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * fastjetin kotisivut Luokka:Brittiläiset holdingyhtiöt
Rengasjännitys

Rengasjännitys on rengasrakenteisissa molekyyleissä, erityisesti syklisissä hiilivedyissä, esiintyvä rakennetta destabiloiva efekti, joka johtuu tavanomaisista poikkeavista sidoskulmista. Tyydyttyneillä sp3-hydridisoituneilla hiiliatomeilla vähiten jännittynyt sidoskulma on 109,5°. Mikäli sidoskulma poikkeaa tästä, molekyyliorbitaalien väliset vuorovaikutukset aiheuttavat sidoksiin jännitystä, mikä tekee molekyyleistä epästabiilimpia. Rengasjännitykseen liittyvän energian arvo voidaan selvittää joko kokeellisesti tai laskennallisesti. ==Rengasjännitys sykloalkaaneissa== Sykloalkaaneissa rengasjännitys voidaan jakaa kolmeen luokkaan, jotka ovat sidoskulmista aiheutuva jännitys eli Baeyer-jännitys, konformationaalinen jännitys eli Pitzer-jännitys ja transannulaarinen jännitys eli Dunitz–Schomaker-jännitys. Pienillä sykloalkaaneilla eli syklopropaanilla, syklobutaanilla ja niiden homo- ja heterosyklisillä johdannaisilla on hyvin suuri jännitysenergia. Näiden rengasrakenteiden jännityneisyys johtuu niiden voimakkaasti optimaalisista poikkeavista sidoskulmista, jotka syklopropaanilla ovat 60° ja syklobutaanilla 90°. Koska näissä renkasirakenteissa rengasjännitys on hyvin suuri, tapahtuu syklopropaaneille ja syklobutaaneille usein rankaanavautumisreaktioita, joiden avajana voimana on jännityksen purkautumisessa vapautuva energia. Syklopentaanilla, sykloheksaanilla ja sykloheptaanilla on hyvin pieni rengasjännitys, koska niiden sidoskulmat ovat lähinnä optimaalisinta. Niillä ja niitä suuremmilla renkailla esiintyy eri konformaatioiden välisiä jännityksiä ja eri konformaatiot ovat stabiilimpia kuin toiset. Sykloheksaanin jälkeen rengasjännityksen arvon nouseminen aina syklododekaaniin asti johtuu konformationaalisesta jännityksestä ja transannulaarisesta jännityksestä eli jännityksestä joka johtuu eli puolilla renkasta olevista protoneista tai muista substituenteista, jotka eivät ole sitoutuneet vierekkäisiin rengasrakenteen hiiliatomeihin. Renkaan kasvaessa yli 12-atomiseksi rengasjännitys on hyvin pieni. Laskennallisesti rengasjännitys sykloalkaaneille voidaan määrittää kaavalla: :E_rs = \Delta H_f -n(20.6 \frac{kJ} {mol}), missä Hf on yhtä monta hiiliatomia sisältävän asyklisen alkaanin muodostumisentalpia ja n on renkaan hiiliatomien lukumäärä. Allaolevassa kuvassa on esitetty eräiden sykloalkaanien rengasjännityksen arvoja : ==Lähteet== Luokka:Kemiallinen sitoutuminen
Timo Alanen (historiantutkija)

Timo Alanen (26. maaliskuuta 1952 Somero – 13. marraskuuta 2014 Salo) oli suomalainen nimistöntutkimukseen erikoistunut historiantutkija. ==Ura== Alanen työskenteli tutkijana Kotimaisten kielten keskuksessa vuodesta 1981 ja oli perehtynyt erityisesti vanhaan asiakirjanimistöön, josta tuotti useita lähdejulkaisuja, ja osallistui myös paikannimien keruun kenttätyöhön erityisesti Lounais-Hämeessä. Toisena työnään Alanen toimi maanviljelijänä Someron Lahden kylässä. ==Tuotanto== Alasen vuonna 2004 julkaistu väitöskirja käsitteli Someron ja Tammelan vanhaa asutusnimistöä. Väitöskirjatutkimuksensa kohdealueena olleen Lounais-Hämeen ohella hän julkaisi tutkimuksia myös muun muassa Lapin Tl ja Sääksmäen paikannimistöstä, toimitti lähdejulkaisuiksi Pien-Savon, Säämingin ja Rantasalmen maantarkastusluetteloita Savosta ja julkaisi useita tutkimuksia paikallishistorian alalta etenkin Lounais- Hämeestä. Kaikkiaan Alanen kirjoitti yli 100 artikkelia eri julkaisuihin ja kuului muun muassa Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirjan pitkäaikaisiin kirjoittajiin. Yhdessä Saulo Kepsun kanssa hän oli toisena toimittajana Suomalaisen kirjallisuuden seuran kustantamana ensimmäistä kertaa vuonna 1989 ilmestyneessä Kuninkaan kartastossa. ==Julkaisuja== * Alanen, Timo: Gustav Adolph Bökmanin Someron pitäjän kuvaus. Teoksessa: * * * * Alanen, Timo: Sääksmäen vanhaa paikannimistöä nykyisellä Valkeakoskella. Teoksessa: * * * ===Toimittajana=== * * * ISBN 978-952-5446-30-2 * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Nimistöntutkijat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Kotimaisten kielten keskus Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Etelä-Afrikan ilmavoimat

Etelä-Afrikan ilmavoimat (, SAAF) on Etelä-Afrikan kansallisten puolustusvoimien asehaara. Sen käytössä oli 208 lentokonetta ja helikopteria vuodenvaihteessa 2015–2016. Ilmavoimat perustettiin 1. helmikuuta 1920. Se osallistui ensimmäisen kerran taisteluihin vuonna 1922, kun sitä tarvittiin kahden aseellisen kapinan pysäyttämisessä. Se osallistui toisen maailmansodan ilmataisteluihin Afrikassa ja Euroopassa, sekä Berliinin ilmasiltaan. Toisen maailmansodan jälkeen se on osallistunut Korean sotaan, Rhodesian pensassotaan ja Etelä-Afrikan rajasotaan. Vuodesta 1990 lähtien ilmavoimat on pienentänyt kokoaan Etelä-Afrikkaan kohdistuneen uhan pienentyessä, ja se keskittyy enemmän puolustus- ja valvontakyvyn kuin hyökkäysvoiman ylläpitoon. Aikaisempaa kalustoa ovat olleet Mirage III, Mirage F1, sekä Mirage-koneista edelleen kehitelty Denel/Atlas Cheetah. == Lentokalusto == Vuodenvaihteessa 2015–2016: * Elektroninen sodankäynti ** 1 Cessna 208 ** 1 Douglas C-47 Dakota * Helikopterit ** 28 AgustaWestland AW109 ** 46 Atlas Oryx ** 12 Denel Rooivalk ** 6 MBB/Kawasaki BK 117 * Hävittäjät ** 17 Saab JAS 39C Gripen * Koulukoneet ** 23 BAe Hawk Mk.120 ** 9 Saab JAS 39D Gripen ** 35 Pilatus PC-7 Mk II * Kuljetus ** 4 Beechcraft King Air ** 3 CASA C-212 ** 8 Cessna 208 ** 3 Douglas C-47 Dakota ** 6 Lockheed C-130B Hercules ** 1 Pilatus PC-12 * Merivalvonta ** 5 Douglas C-47 Dakota == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ilmavoimien kotisivut Ilmavoimat Luokka:Ilmavoimat
Allan Saint-Maximin

Allan Saint-Maximin (s. 12. maaliskuuta 1997 Châtenay-Malabry) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia, jonne hän siirtyi Newcastle Unitedista kesällä 2023. Hän aloitti uransa vuonna 2003 Verrières-le-Buissonissa. Vuonna 2004 hän siirtyi US Ris-Orangisiin ja vuosina 2007-2011 hän pelasi AC Boulogne-Billancourtissa. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi AS Saint-Étienneen. Kesäkuussa 2013 hän siirtyi ykkösjoukkueeseen. Hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa 1. syyskuuta 2013 Bordeaux'ta vastaan. Helmikuussa 2015 hän teki jatkosopimuksen vuoteen 2019 saakka. Heinäkuussa 2015 hän teki viiden vuoden sopimuksen AS Monacon kanssa, ja sieltä hänet laitettiin välittömästi lainalle Hannover 96:een. Heinäkuussa 2016 hän siirtyi lainalle SC Bastiaan. Elokuussa 2017 hän siirtyi OGC Niceen, jossa hän pelasi kaksi kautta. Ensimmäisellä valioliigakaudellaan Newcastle Unitedissa hän pelasi 26 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän teki kolme maalia 25 liigaottelussa, kaudella 2021–2022 viisi maalia 35 ottelussa ja kaudella 2022–2023 yhden maalin 25 liigaottelussa. Saint-Maximin pelasi Ranskan alle 16-, alle 17-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. == Lähteet == * Profiili Soccerway-sivustolla === Viitteet === Luokka:Ranskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaavinta

Kaavinta tarkoittaa jonkin poistamista kaapimalla tai raaputtamalla: * Kohdun kaavinta on lääketieteellinen toimenpide * Skrapaus eli maalin poistaminen kaapimalla ja raaputtamalla
Knut Robert Karl Walfrid Spåre

Knut Robert Karl Walfrid Spåre (4. maaliskuuta 1831 Helsinki – 4. heinäkuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen eversti, salaneuvos, kuvernööri, valtiopäivämies ja senaattori. Spåren vanhemmat olivat Raaseporin läntisen kihlakunnan kruununvouti Knut Otto Spåre (1802–1857) ja Maria Catharina Lagermarck (1806–1866). Spåre kävi 1844–1849 Haminan kadettikoulun. Hän palveli kornettina siperialaisessa ulaanirykmentissä 1849–1852 ja luutnanttina Tshugurevskin ulaanirykmentissä 1852–1858. Spåre osallistui Krimin sotaan 1854–1856 ja oli muun muassa Odessassa silloin kun kaupunkia pommitettiin. Hänet siirrettiin vuonna 1858 Henkivartioväen suomalaiseen tarkk'ampujapataljoonaan ja hän oli vuodesta 1862 esikuntakapteenina 8. suomalaisessa linjapataljoonassa sekä vanhempana adjutanttina Suomeen sijoitettujen joukkojen esikunnassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1862 ja majuriksi 1863. Viimeksi Spåre oli Suomen sotilasalueen esikunnassa vanhempana adjutanttina ja hän erosi sotapalveluksesta everstiluutnanttina vuonna 1867. Spåre toimi Helsingin poliisimestarina 1867–1869 ja hänet ylennettiin everstiksi 1869. Hän oli Suomen komissaarina Pietarissa 1870 järjestetyssä näyttelyssä sekä Wienin maailmannäyttelyssä 1873. Spåre toimi vuosina 1874–1891 Suomen lennätinlaitoksen päällikkönä. Hänestä tuli kollegineuvos 1876, valtioneuvos 1878 ja todellinen valtioneuvos 1888. Spåre oli sitten Mikkelin läänin kuvernöörinä 1891–1899 ja hän sai salaneuvoksen arvon 1896. Spåre oli viimeksi senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1899–1903 ja hän toimi senaatin maanviljelystoimituskunnan päällikkönä 1900–1903. Spåre oli naimisissa 1858–1868 Beata Fredrika Matilda Cronholmin (1835–1868) kanssa, 1870–1894 Emilia Adelaide af Brunérin (1841–1894) kanssa ja vuodesta 1895 ruhtinatar Natalia Eristoffin (s. 1865) kanssa. Hänen poikiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat kenraalimajuri, Kuopion läänin kuvernööri Arthur Robert Gustaf Spåre (1862–1937) ja kenraalimajuri, Hämeen läänin kuvernööri Rafael Knut Harald Spåre (1864–1943).Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten Spåre nr 160, tabell 32 Spåre oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1899 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Urtima Landtdagen 1899. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1899, ss. 207-215. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Mikkelin läänin maaherrat Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Gemma di Sant’Eremo

Gemma di Sant’Eremo on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Alfredo Robertin ohjaaman intohimodraaman pääosaa esittää elokuvadiiva Pina Menichelli. Sensuurin runtelemasta elokuvasta on säilynyt vain lyhyt katkelma. ==Juoni== Kreivitär Gemma di Sant’Eremon avioliitto särkyy hänen miehensä uskottomuuden takia. Sattuma johdattaa Gemman markiisi De Renzisin luo, mikä vaarantaa hänen maineensa. Välttääkseen skandaalin markiisi ottaa niskoilleen syytteen varkaudesta. Aviomies vangitsee Gemman linnaan, mutta tämä onnistuu pakenemaan. Miehen kuoltua Gemma vapautuu kahleistaan ja kohtaa rakastettunsa. ==Näyttelijät== ==Tuotanto, teemat ja vastaanotto== Elokuvan tuotanto alkoi vuonna 1915 nimellä La colpa (”Syyllisyys”). Se toimitettiin Italian elokuvasensuurin tarkastettavaksi elokuussa 1916, mutta sensuuri ei myöntänyt elokuvalle julkaisulupaa. Lehtitietojen mukaan La colpa esitettiin julkisesti keväällä 1917. Uusi hakemus toimitettiin sensuurille saman vuoden marraskuussa. Vuoden 1918 ensimmäisenä päivänä myönnetty julkaisulupa vaati osia elokuvasta poistettavaksi ja sen nimen muuttamista muotoon Gemma di Sant’Eremo. Alkuperäisessä versiossa aviomies tappaa Gemman ja sen jälkeen itsensä. Sensuurin liian väkivaltaisena pitämä loppu poistettiin ja sen tilalle tehtiin uusi, jossa vain aviomies saa surmansa. Alkuperäisestä 1 500 metrin pituudesta yli 300 metrillä lyhennetty Gemma di Sant’Eremo oli Italiassa täydellinen floppi, ja Itala Film veti sen pian pois levityksestä. Espanjassa, Ranskassa ja Latinalaisessa Amerikassa elokuvaa esitettiin menestyksekkäästi alkuperäisellä nimellä ja leikkaamattomana versiona. Elokuvasta on säilynyt vain pahasti vaurioitunut 35 metrin pituinen katkelma. Stillkuvien ja lehtikirjoitusten perusteella kyseessä oli yläluokkainen intohimodraama, jossa Menichelli esittää samankaltaista kohtalokasta vamppia kuin aikaisemmin valmistuneissa Il fuocossa (1915) ja Tigre realessa (1916). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Elokuvan säilynyt katkelma Torinon elokuvamuseon Vimeo-sivustolla * Luokka:Melodraamat Luokka:Italialaiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1918 italialaiset elokuvat
David McKenzie

David McKenzie (15. heinäkuuta 1936 Sydney, Uusi Etelä-Wales – 10. elokuuta 1981 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli australialainen miekkailija ja urheilujohtaja. David McKenzie kilpaili urheilu-urallaan kolmissa olympialaisissa eli 1956 Melbournessa, 1960 Roomassa ja 1964 Tokiossa lajinaan florettimiekkailu. Paras saavutus hänen urallaan oli vuoden 1962 Kansainyhteisön kisojen joukkuehopea floretissa.. Ammatiltaan McKenzie oli juristi. Urheilu-uran jälkeen hän oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Hänet valittiin vain 38-vuotiaana lokakuussa 1974 Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) korvaamaan Lewis Luxtonin jättämä KOK:n australialaispaikka. Hän oli myös Australian Uuden Etelä-Walesin osavaltion olympiakomitean puheenjohtaja, Australian miekkailuliiton puheenjohtaja ja Australian urheiluneuvoston jäsen. McKenzie toimi myös Australian olympiakomitean varapuheenjohtajana. McKenzie toimi KOK-jäsenenä aina kuolemaansa asti. Hänen kuolemansa tapahtui epätavallisissa oloissa. Osallistuessaan vuonna 1981 Milanossa ANOC:n eli Kansallisten olympiakomiteoiden liiton kokoukseen hän sai kiireellisen sähkeen, jossa häntä pyydettiin matkustamaan Yhdysvaltoihin tapaamaan vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisten järjestäjiä. Matkalla hän pysähtyi Havaijin Honolulussa. Hänet löydettiin kuristettuna paikallisessa kylpylässä. Surma jäi ratkaisematta.https://www.abc.net.au/news/2021-12-18/how-david-mckenzie- helped-dennis-tutty-shape-australian- sport/100706926https://olympics.com/en/athletes/david-henry-mckenzie ==Lähteet== Luokka:Australialaiset miekkailijat Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet Luokka:Juristit Luokka:Australialaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
The Enchanted Drawing

The Enchanted Drawing on lyhyt yhdysvaltalainen mykkäelokuva vuodelta 1900. Historioitsijat nimeävät sen usein ensimmäiseksi elokuvaksi, jossa on yhdistelty live action -kuvausta ja animaatiota. Lyhytelokuvassa J. Stuart Blackton piirtää suurelle valkoiselle paperille mieshahmon ja lisää sitten kuvaan pullon viiniä ja lasin. Sitten hän yllättäen poistaa esineet paperilta omaan käyttöönsä ja kaataa viiniä pullosta oikeaan lasiin. Vastaava temppu tehdään myös hatulla ja sikarilla. Paperille piirretyn hahmon kasvonilmeet muuttuvat, kun se saa omalla vuorollaan juoda viiniä ja poltella sikaria. Blackton sai vaikutelman aikaan pysäyttämällä kameran ja vaihtamalla piirroksia. Thomas A. Edisonin Edison Manufacturing Companyn julkaisema The Enchanted Drawing kestää yhden minuutin ja 26 sekuntia kuvataajuudella 18 kuvaa sekunnissa. Vaikka elokuvan tekijänoikeusmerkinnät ovat vuodelta 1900, se kuvattiin todennäköisesti muutama vuosi aiemmin. J. Stuart Blackton toimi kuvausaikaan New York Evening Worldin pilapiirtäjänä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The Enchanted Drawing Library of Congressin verkkosivuilla Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1900 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lyhytelokuvat
Otto Viktorinus Gadd

Otto Viktorinus Gadd (17. maaliskuuta 1831 Helsinki – 20. kesäkuuta 1898 Nauheim, Saksan keisarikunta) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja senaattori. Gaddin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Adrian Gadd (1794–1871) ja Sofia Juliana Veurlander (1800–1869). Vara-amiraali ja salaneuvos Georg Ludvig Gadd oli hänen veljensä, samoin kuin oikeuspormestari, valtiopäivämies Julius Fredrik GaddYrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Julius Fredrik Gadd. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 29.11.2020). Gadd kävi 1840–1841 Helsingfors lyceumia ja sen jälkeen Pietarin merikadettikoulua 1841–1849. Hän palveli midshipmanina 17. meriekipaasissa Itämerellä 1849–1855. Krimin sodan aikana Gadd oli puolustamassa Kronstadtia englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan. Sodan aikana hänet siirrettiin vuonna 1855 5. meriekipaasiin luutnantksi ylennettynä ja hän toimi tykkivene Sarnitsan päällikkönä. Sodan jälkeen Gadd siirrettiin 1858 21. meriekipaasiin, 1859 Henkivartioväen meriekipaasiin ja 1860 28. meriekipaasiin. Vuonna 1863 hänet siirrettiin 3. meriekipaasiin ja ylennettiin kapteeniluutnantiksi. Hän toimi fregatti Peresvetin vanhimpana upseerina ja hän osallistui 1863–1864 amiraali Lesovskin komentaman venäläisen laivastoeskaaderin edestakaiseen matkaan Kronstadtista New Yorkiin. Tämän jälkeen Gadd oli Venäjän Keski-Aasiassa Araljärven laivaston päällikkönä 1865–1871 sekä Syr-Darjan jokilaivaston komentajana Turkestanissa 1866–1871. Gadd ylennettiin 1871 2. luokan kapteeniksi ja hän oli Itämeren laivastossa Bajanin päällikkönä 1872–1874 sekä sen jälkeen 7. meriekipaasiin siirrettynä Kronstadtin sataman luotsipäällikkönä 1874–1885. Hänestä tuli 1. luokan kapteeni 1875. Gadd oli Suomen majakka- ja luotsilaitoksen johtajana 1885–1894. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi Venäjän laivastossa 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1893. Gadd oli viimeksi senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1894–1898 ja toimi senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkönä 1894–1896 sekä sota-asiaintoimituskunnan päällikkönä 1896–1898. Gadd oli naimisissa vuodesta 1866 Natalie Sjömanin (1835–1937) kanssa. Heidän poikiaan olivat kontra-amiraali Georg Ture Engelbert Gadd (1873–1952) ja kontra-amiraali Alexander Gideon Adalbert Gadd (1875–1960).SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Gadd, Otto Viktorinus == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Alfredo Robert

Alfredo Robert (oikealta nimeltään Giovanni Bertoncini, 5. huhtikuuta 1877 Fucecchio – 31. maaliskuuta 1964 Bologna) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Robertin näyttelijänura alkoi vuonna 1895. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Film d’Arte Italianalla tehty Il ballo in maschera vuonna 1911. Seuraavana vuonna Robert teki Milano Filmsille ensimmäisen ohjaustyönsä La locandiera. Samana vuonna hän perusti Firenzessä lyhytikäiseksi jääneen tuotantoyhtiön Robert Filmin. Myöhemmin Robert työskenteli jälleen Milano Filmsille sekä toisinaan myös torinolaisille Itala Filmille ja Alba Filmille. 1930- ja 1940-luvuilla hän näytteli sivuosia useissa äänielokuvissa. ==Elokuvia== * Gemma di Sant’Eremo, 1918 (ohjaaja) ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Alfredo Robert Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Kauhukeittiö (kausi 6)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 6 ohjelman voittaja pääsi johtamaan kanadalaista miljardin dollarin Araxi -ravintolaa Whistlerissa. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 21. heinäkuuta – 13. lokakuuta 2009. == Henkilökunta == * Gordon Ramsay, keittiömestari, keittiöpäällikkö ja ohjelman juontaja. * Scott Liebfried. apulaiskeittiöpäällikkö/sinisen ryhmän johtaja. * Heather West, apulaiskeittiöpäällikkö/punaisen ryhmän johtaja. (kauden 2 voittaja) * Jean- Philippe Susilovic, hovimestari. == Kilpailijat == Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti (poikkeuksena Robert Hesse, joka palasi kilpailemaan kesken kauden kärsittyään edellisellä kaudella rinta- ja sydänkivuista). === Sininen joukkue === * David "Louie" Cordio, 45, kuppilan omistaja. * Joseph Tinnelly, 27, apulaiskeittiöpäällikkö. * Tony D'Alessandro, 30, ravintola-alan liikkeen päällikkö. * James "Jim" McGloin, 34, apulaiskeittiöpäällikkö. * Andy Husbands, 39, apulaiskokki. * Van Hurd, 26, kalakokki. * Kevin Cottle, 35, apulaiskokki. * David "Dave" Levey, 32, apulaiskokki. (voittaja) === Punainen joukkue === * Melinda Meaney, 38, yksityiskokki. * Connie "Lovely" Jackson, 23, leirikokki. * Amanda "Tek" Moore, 27, linjastokokki. * Robert Hesse, 30, apulaiskokki. * Amanda Davenport, 27, apulaiskeittiöpäällikkö. * Sabrina Gresset, 34, ravintolapäällikkö. * Suzanne Schlicht, 24, apulaiskeittiöpäällikkö. * Tennille Middleton, 28, apulaiskokki. * Ariel Contreras-Fox, 27, apulaiskeittiöpäällikkö. === Musta joukkue (top 6) === * Van Hurd * Suzanne Schlicht * Tennille Middleton * Ariel Contreras-Fox * Kevin Cottle * Dave Levey === Finaalin joukkueet === Dave Leveyn joukkue * Ariel Contreras-Fox * Robert Hesse * Suzanne Schlicht Kevin Cottlen joukkue * Van Hurd * Amanda Davenport * Sabrina Gresset == Muuta == Kilpailun voittanut Dave Levey kokkasi kilpailun aikana murtuneella kädellä finaaliin asti. Levey työskenteli ravintolassa hetken aikaa, kunnes palasi New Jerseyhyn, jossa hänet pidätettiin epäiltynä huumausaineisiin sekaantuneena. == Katso myös == * Kauhukeittiö == Lähteet == Luokka:Tuotantokaudet
Gustaf Robert Alfred Charpentier

Gustaf Robert Alfred Charpentier (15. lokakuuta 1839 Hauho – 8. heinäkuuta 1914 Hauho) oli suomalainen everstiluutnantti, pankinjohtaja ja senaattori. Charpentierin vanhemmat olivat aliluutnantti Robert Emil Gustaf Carl Charpentier (1810–1882) ja Andreetta Fredrika Rotkirch. Charpentier kävi Haminan kadettikoulun 1851–1857. Hän palveli 2. reservin tykistöprikaatissa 1858–1863, 2. suomenmaalaisessa ratsastavassa kevyessä patteristossa 1863–1867, 22. tykistöprikaatissa 1867–1872 sekä oli komppaniaupseerina Haminan kadettikoulussa 1867–1872. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1860, luutnantiksi 1862, esikuntakapteeniksi 1868, kapteeniksi 1870 ja everstiluutnantiksi 1872. Charpentier erosi sotapalveluksesta 1872 siirtyen pankki- ja vakuutusalalle. Charpentier oli Suomen Yhdyspankin Haminan konttorin hoitajana 1867–1872, Suomen Yhdyspankin pääkonttorin kassanhoitajana Helsingissä 1872–1874, Henkivakuutusyhtiö Kalevan toimitusjohtajana 1874–1881 sekä Suomen Hypoteekkiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana 1881–1884 ja Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä 1884–1897. Hän oli myös Landtmannabankenin hallintoneuvoston puheenjohtajana 1910–1914, Henkivakuutusyhtiö Kalevan johtokunnan jäsenenä 1901–1911 ja johtokunnan puheenjohtajana 1908–1911 sekä Palovakuutusyhtiö Fennian johtokunnan jäsenenä 1882–1889. Charpentier oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1897–1900 ja toimi senaatin finanssitoimituskunnan päällikkönä. Hän oli sen jälkeen vielä Suomen Maanviljelyspankin johtajana 1900–1902 ja Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorin johtajana 1905–1906. Hän osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä 1877–1878, 1882, 1885, 1900 ja 1904–1905. Charpentier oli pankkilakikomitean puheenjohtajana 1896 ja pankkivaliokunnan puheenjohtajana 1904–1905. Hän omisti vuodesta 1882 isänsä jälkeen Hauhon Hahkialan sääntöperintötilan ja lisäksi Linnaisten kartanon Helsingin pitäjässä 1880–1897. Charpentier oli naimisissa 1863–1907 Adolfina Valeria Aschanin (1837–1907) kanssa. Heidän poikansa oli oikeuskansleri Axel Fredrik Charpentier (1865–1949).Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961Adelsvapen-Wiki: Adliga ätten Charpentier nr 765, tabell 7 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomen Pankin johtajat Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1839 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Jerzy Loth

Jerzy Loth (4. elokuuta 1880 Varsova, Venäjän keisarikunta – 30. syyskuuta 1967 Varsova) oli puolalainen tieteilijä ja urheilujohtaja. Loth toimi Varsovassa Kauppakorkeakoulun professorina ja rehtorina vuosina 1945-1946 sekä Varsovan yliopiston talousmaantieteen ja geologian professorina. Hän opiskeli Saksan Reininmaalla ja Belgiassa ja hankki siellä opiskelleen kolme eri tutkintoa. Myöhemmin tutkimusmatkoillaan hän kiersi eri puolilla maailmaa, erityisesti Etelä- ja Pohjois-Amerikassa tehden topograafista ja etnograafista tutkimusta. Tohtorin tutkinnon hän suoritti Krakovan yliopistossa. Urheilu oli Lothille keskeinen harrastus. Eri urheilulajeja olivat soutu, yleisurheilu, erityisesti juoksut ja hypyt, pyöräily, uinti, ratsastus ja jalkapallo. Urheilun järjestöpuolella hän oli myös aktiivi. Hänet valittiin Puolan olympiakomitean jäseneksi. Lisäksi hän oli perustamassa Puolaan ensimmäistä rotary klubia vuonna 1931. Toisen maailmansodan jälkeen Loth valittiin Puolan suurimmaan soutuseuran puheenjohtajaksi. Vuonna 1948 Loth valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan (KOK) maanpakoon siirtyneiden ja siellä vuonna 1946 kuolleiden Stanisław Rouppertin ja Ignacy Matuszewskin seuraajana. KOK-jäsen hän oli vuoteen 1961. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset professorit Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet Luokka:Puolalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Michael Leonard von Blom

Michael Leonard von Blom (21. syyskuuta 1856 Hamina – 19. elokuuta 1919 Pietari) oli suomalainen kenraalimajuri ja senaattori. Von Blomin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraaliluutnantti Otto Leonard von Blom ja Carolina Theresia Strauch. Von Blom kävi Pietarin keisarillisen paasikoulun 1874 ja Nikolain yleisesikunnan akatemian 1879–1882. Hän palveli henkikaartin Preobraženskin rykmentissä 1874–1882 osallistuen Turkin sotaan 1877–1878, yleisesikunnassa 1882–1907 ja oli Suomen sotilaspiirin esikunnassa vanhemman adjutantin apulaisena 1882–1884, Venäjän pääesikunnan sotatieteen komitean nuorempana sihteerinä 1884–1888, Venäjän sotilasasiamiehenä Ruotsissa ja Tanskassa 1885–1896 sekä Suomen sotilasasiain esittelijänä Venäjän sotaministeriössä 1896–1900. Hänet ylennettiin kamaripaasiksi ja vänrikiksi 1874, luutnantiksi 1877, kapteeniksi 1882, everstiluutnantiksi 1884, everstiksi 1889 ja kenraalimajuriksi 1899. Hän erosi sotapalveluksesta 1907. Von Blom oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1900–1905 ja toimi senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä 1900–1903. Von Blom joutui vuonna 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien vangitsemaksi ja hän kuoli vankeudessa. Von Blom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1904–1905 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1904–1905. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1905, ss. 795-804. Hän oli naimisissa vuodesta 1884 Katarina Basilovin (1862–1944) kanssa.Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961SKS Biografiakeskus Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : von Blom, Mikael Leonard == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Julien Gauthier

Julien Gauthier (s. 15. lokakuuta 1997 Pointe-aux-Trembles, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Islandersin organisaatiossa. Heinäkuussa 2021 Gauthier teki Rangersin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. https://www.tsn.ca/new-york-rangers-re-sign-julien- gauthier-1.1668490 Helmikuussa 2023 Rangers kauppasi Gauthierin ja ehdollisen seitsemännen kierroksen varausvuoron Ottawa Senatorsiin vaihdossa Tyler Motteen. https://www.tsn.ca/nhl/ottawa-senators-trade-tyler-motte-to-new-york- rangers-1.1921290 Heinäkuussa 2023 Gauthier teki vapaana agenttina New York Islandersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,575 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. https://www.sportsnet.ca/nhl/article/islanders-sign-forward- julien-gauthier-to-two-year-1-575m-deal/ == Lähteet == * Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:New York Islandersin pelaajat Luokka:Carolina Hurricanesin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jakob Chychrun

Jakob Chychrun (s. 31. maaliskuuta 1998 Boca Raton, Florida, Yhdysvallat) on Yhdysvalloissa syntynyt kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL- joukkue Washington Capitalsissa. == Ura == Sarnia Sting valitsi Chychrunin OHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella vuonna 2014. Chychrun pelasi hyvän tulokaskauden Stingin paidassa, jonka myötä hän voitti OHL:n myöntämät Emms Family Award, Max Kaminsky Trophy ja Red Tilson Trophy palkinnot. Vuoden 2016 NHL:n varaustilaisuudessa Chychrun arvioitiin parhaiten nuorten puolustajien joukkoon. Arizona Coyotes varasi hänet ensimmäisellä kierroksella (16. varaus). Heinäkuussa 2016 Chychrun solmi kolmevuotisen sopimuksen Arizona Coyotesin kanssa. Maaliskuussa 2023 Coyotes kauppasi Chychrunin Ottawa Senatorsiin vaihdossa ehdolliseen ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa, ehdolliseen toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. https://www.tsn.ca/nhl/ottawa- senators-acquire-jakob-chychrun-from-arizona-coyotes-1.1925427 Heinäkuussa 2024 Senators kauppasi Chychrunin Washington Capitalsiin vaihdossa Nick Jenseniin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. == Tilastot == 2014–2015 Sarnia Sting OHL 42 16 17 33 37 – – – – – 2015–2016 Sarnia Sting OHL 62 11 38 49 51 7 2 6 8 8 U18 7 1 3 4 8 2016–2017 Arizona Coyotes NHL 68 7 13 20 47 – – – – – 2017–2018 Arizona Coyotes NHL 50 4 10 14 16 – – – – – 2018–2019 Arizona Coyotes NHL 53 5 15 20 28 – – – – – 2019–2020 Arizona Coyotes NHL 63 12 14 26 38 9 1 0 1 8 2020–2021 Arizona Coyotes NHL 56 18 23 41 42 – – – – – 2021–2022 Arizona Coyotes NHL 47 7 14 21 47 – – – – – 2022–2023 Arizona Coyotes NHL 36 7 21 28 22 – – – – – Ottawa Senators NHL 12 2 3 5 8 – – – – – 2023–2024 Ottawa Senators NHL 82 14 27 41 60 – – – – – 8 kautta yhteensä NHL 467 76 140 216 308 9 1 0 1 8 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Washington Capitalsin pelaajat Luokka:Arizona Coyotesin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Buck Owens

Alvis Edgar ”Buck” Owens, Jr. (12. elokuuta 1929 Sherman, Texas – 25. maaliskuuta 2006 Bakersfield, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja laulunkirjoittaja, jolla oli johtamansa The Buckaroos -yhtyeensä kanssa 21 listaykköstä Billboardin country-listalla. Yhtye oli niin sanotun Bakersfield sound -tyylilajin pioneeri. Owens on nimetty countrymusiikin Hall of Fameen sekä Nashville Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 2011 albumi Carnegie Hall Concert with Buck Owens and His Buckaroos (1966) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitäComplete National Recording Registry Listing, Library of Congress. Viitattu 7.9.2020.. Albumi I’ve Got a Tiger by the Tail (1965) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. The Beatles teki albumilleen Help! (1965) version Buck Owensin kappaleesta ”Act Naturally”, jonka laulaa Ringo Starr. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset countrymuusikot Luokka:Country Music Hall of Fame Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet