Kreikan ortodoksinen kirkko

Kreikan kirkko () eli Kreikan ortodoksinen kirkko on Kreikassa toimiva osa maailmanlaajuista ortodoksista kirkkoa. Sen jäsenmäärä on noin 10 miljoonaa. Kirkko sai Konstantinopolin ekumeeniselta patriarkaatilta autokefalian eli hallinnollisen itsenäisyyden vuonna 1850. Kirkkoa johtaa Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa yhdessä metropoliittojen ja apulaispiispojen kanssa. Kreikan kirkkoon kuuluu 82 hiippakuntaa. Niistä 46 on kokonaan Kreikan autokefalisen kirkon alaisuudessa, ja 36 Pohjois-Kreikassa ja saaristossa sijaitsevaa hiippakuntaa nimellisesti ja hengellisesti ekumeenisen patriarkaatin alaisuudessa mutta hallinnollisesti Kreikan kirkon alaisuudessa. Kreetalla (Kreetan kirkko, 9 hiippakuntaa) ja Dodekanesiassa (5 hiippakuntaa) sijaitsevat hiippakunnat kuuluvat sen sijaan kokonaan ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen, eivätkä näin ole osa Kreikan kirkkoa (katso: luettelo Kreikan ortodoksisista hiippakunnista). Athos-vuoren luostariyhteisö on samoin patriarkaatin alaisuudessa mutta itsehallinnollinen. Kreikkalaisessa kulttuurissa kreikkalaisuuden ja ortodoksisuuden välillä on kiinteä yhteys, mikä on seurausta maan historiasta ja pitkistä perinteistä. Ortodoksisuus oli Kreikan virallinen valtionuskonto vuoteen 1975, jolloin lakia muutettiin niin, että ortodoksisuus määriteltiin maan "vakiintuneeksi uskonnoksi". == Historia == === Kirkon synty === Kreikka oli kristinuskon varhaisia keskuksia. Ensimmäiset seurakunnat nykyisen Kreikan alueelle syntyivät viimeistään apostoli Paavalin lähetystyön tuloksena 60-luvulla jaa. Apostolien tekojen mukaan Paavali perusti seurakunnat Filippoihin, Thessalonikiin ja Korinttiin sekä saarnasi Ateenassa.Kärkkäinen 2008, s. 12, 82. === Bysantin kirkko === Kreikan kirkko on Bysantin kirkon suoria perillisiä. Bysantin valtakunnan aikana eli keskiajan Kreikassa kirkon ja valtion suhde oli tiivis eikä niiden välille tehty aina selvää eroa. Keisarilla oli kirkossa merkittävä asema. Hän muun muassa kutsui koolle kirkolliskokoukset ja pani toimeen niiden päätökset. Keisarin tehtävänä oli suojella oikeaoppista, ortodoksista uskoa, ja taistella harhaoppeja vastaan. Bysantin valtakunnan katsottiin suorastaan heijastelevan taivaallista järjestystä maan päällä.Kärkkäinen 2008, s. 56–61. Bysantin kirkon johdossa oli Konstantinopolin piispa eli patriarkka, jota alettiin 500-luvulla kutsua Konstantinopolin ekumeeniseksi patriarkaksi. Patriarkkojen keskinäisessä arvoasteikossa Konstantinopolin patriarkka oli Rooman piispan eli paavin veroinen ja ensimmäinen vertaistensa joukossa (primus inter pares). === Osmanivallan aika === Osmanien vallan aikana Kreikan kristityt pysyivät Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan alaisuudessa, sillä patriarkaatti jatkoi toimintaansa vallatussa kaupungissa. Osmanit käyttivät kirkollista hallintoa oman hallintokoneistonsa apuna kristityn kansanosan hallitsemiseksi. Mehmed II Valloittaja valitsi vuonna 1454 ensimmäiseksi osmanivallan aikaiseksi patriarkaksi Gennadios Skholarioksen, koska halusi virkaan lännen vaikutusta vastustavan henkilön, johon voisi paremmin luottaa. Myöhemminkin patriarkan virka täytettiin poliittisin perustein, tai se päätyi sille, joka yksinkertaisesti tarjosi siitä eniten. Osmanivallan aikana kirkolla oli merkittävä rooli kreikkalaisen kulttuurin ja identiteetin sekä kreikan kielen ylläpitäjänä ja kreikankielisen koulutuksen tarjoajana. Tämä vahvisti ortodoksisuuden ja kreikkalaisuuden samastamista toisiinsa. Valtaapitävien turkkilaisten uskonto islam ei juurikaan saanut Kreikan alueella jalansijaa.Kärkkäinen 2008, s. 82–83. Ranskan vallankumouksen jälkeen nousi ajatus itsenäisestä Kreikasta. Tuolloin patriarkat halusivat edelleen ylläpitää hyviä suhteita osmanihallintoon ja varoittivat kapinoinnista ja esivallan vastustamisesta. Itsenäisyysliikkeen johdossa oli kuitenkin mukana paljon tavallista papistoa. Kostoksi kirkon roolista kapinassa turkkilaiset hirttivät patriarkka Gregorios V:n patriarkaatin porttiin vuonna 1829. Silti osa humanistiset ihanteet omaksuneista itsenäisyystaistelijoista näki kirkon lähinnä uuden kehityksen esteenä. Osmanivallan peruja Konstantinopolin ekumeenisen patriarkan tulee edelleen olla etninen kreikkalainen mutta Turkin kansalainen. === Itsenäisen Kreikan aika === Kreikan vapaussodan (1821–1832) jälkeen itsenäisen Kreikan ensimmäinen valtionpäämies Ioánnis Kapodístrias käynnisti neuvottelut ekumeenisen patriarkaatin kanssa koskien Kreikan kirkon itsenäisyyttä. Vuonna 1833 Kreikan kirkko julistautui autokefaliseksi poliittisella päätöksellä, sillä turkkilaisten pelättiin voivan vaikuttaa Kreikkaan osmanivallan alle jääneen patriarkaatin kautta. Patriarkaatti myönsi autokefalian vuonna 1850. Itsenäinen Kreikka on jatkanut Bysantin perinteitä siinä, että kirkon ja valtion suhde on ollut tiivis. Valtio on esiintynyt kirkon ja ortodoksisen perinteen suojelijana ja kirkko puolestaan on myötäillyt politiikkaa. Kirkon käytännössä virallinen asema näkyy monin tavoin. Esimerkiksi Kreikan presidentin tulee kuulua kirkkoon ja hän vannoo virkavalansa kirkollisten menojen mukaan. Myös monet johtoasemat puolustusvoimissa, oikeuslaitoksessa sekä koululaitoksessa on de facto rajattu kirkon jäsenille. Kirkko saa valtiolta taloudellista tukea, joka on sille tärkeää. Valtio myös maksaa papiston palkat ja tukee teologista koulutusta. Julkisissa kouluissa uskonnonopetus on pakollista kirkkoon kuuluville lapsille ensimmäisen ja toisen asteen oppilaitoksissa. Kirkollisia asioita hoitaa opetus- ja uskonnollisten asioiden ministeriö.Kärkkäinen 2008, s. 161. Kirkko voi suuren valtansa avulla vaikuttaa myös poliittiseen päätöksentekoon. Se voi hidastaa sosiaalisia uudistuksia, jotka heikentäisivät kirkon asemaa tai ortodoksisuuden ja kreikkalaisuuden kytköstä toisiinsa. Kirkon vahva asema aiheuttaa silloin tällöin ongelmia käytännössä toteutuvan uskonnonvapauden kannalta. Muun muassa Euroopan unioni on arvostellut tähän liittyviä epäkohtia. Kirkko on Kreikassa edelleen merkittävä toimija, jolla on paljon vaikutusvaltaa. Kirkon ja kansan läheinen yhteys on säilynyt erityisesti maaseudulla. Koska hiippakunnat ovat pienikokoisia, piispoilla on läheinen yhteys kansaan. Kylissä papit ovat kreikkalaisten perinteiden arvostettuja säilyttäjiä. Kirkolliset juhlat (kuten pääsiäinen ja Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivä) ovat suuria kansanjuhlia. Kirkossa käy säännöllisesti arviolta 20–25 prosenttia väestöstä. Varsinkin maaseudulla uskontoon kytkeytyy joskus taikauskoa ja pakanallista perää olevia uskomuksia. Kaupungeissa kirkossakäynti on kuitenkin vähentynyt. 1980-luvulta lähtien myös pappeuden sosiaalinen arvostus on vähentynyt ja pappeus on menettänyt suosiotaan teologian opiskelijoiden keskuudessa opettajan ammatin kustannuksella. Myös kirkon yhteys valtioon alkoi heikentyä 1980-luvulla vasemmistolaisten hallitusten myötä. Andréas Papandréoun hallitus, jota johti sosialistinen PASOK-puolue, otti tehtäväkseen kreikkalaisen yhteiskunnan uudistamisen, ja tähän kuului myös kirkon ja valtion erottaminen toisistaan. Kirkko luonnollisesti vastusti uudistusta. Konservatiivinen Uusi demokratia -puolue kääntyi vastustamaan voimakkaasti PASOK:in uudistuksia ja samalla kirkon ja valtion erottamista. PASOK:in läpi saamista uudistuksista merkittävimpiin kuului siviilivihkimisen kirjaaminen lakiin vuonna 1983. Siihen saakka avioliitto oli mahdollista ainoastaan kirkollisen vihkimisen kautta. Alun perin tavoitteena oli tehdä siviilivihkimisestä ainoa lain tunnistama muoto, jolloin kirkollinen vihkiminen olisi jäänyt vapaaehtoiseksi seremoniaksi sen haluaville. Lopputuloksena lakiin kirjattiin mahdollisuus sekä kirkolliseen että siviilivihkimiseen. == Hallinto == Kreikan kirkon korkeinta valtaa käyttää kerran vuodessa kokoontuva kaikkien piispojen synodi eli kirkolliskokous. Päivittäisiä hallinnollisia asioita hoitaa toinen synodi, johon kuuluu 12 metropoliittaa, jotka valitaan laajemman synodin jäsenten joukosta vuodeksi kerrallaan. Kumpaakin synodia johtaa Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa. Kreikan kirkkoon kuuluu Ateenan arkkihiippakunnan lisäksi 81 hiippakuntaa. Ateenan hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi 31. joulukuuta 1923. Hiippakunnat ovat Kreikassa maantieteelliseltä alueeltaan suhteellisen pienikokoisia. === Ateenan ja koko Kreikan arkkipiispa === pienoiskuva|Kreikan ortodoksisen kirkon piispoja. Luettelo Ateenan arkkipiispoista Nimi Kausi Chrysostomos I 1923–1938 Chrysanthos 1938–1941 Damaskinos 1941–1949 Spyridon 1949–1956 Dorotheos 1956–1957 Theokletos II 1957–1962 Iakovos III 1962 Chrysostomos II 1962–1967 Hieronymos I 1967–1973 Serafim 1973–1998 Christodoulos 1998–2008 Ieronymos II 2008– === Kreikan autokefalisen kirkon hiippakunnat === Kreikan kirkon hiippakunnista 46 kuuluu suoraan Kreikan autokefalisen kirkon alaisuuteen. Nämä hiippakunnat sijaitsevat pääosin Kreikan etelä- ja keskiosissa sekä Egeanmeren eteläosien saarilla sekä Jooniansaarilla. Kreikan autokefalisen kirkon hiippakunnista käytetään myös nimitystä Vanhan Kreikan (Παλαιάς Ελλάδας, Palaiás Elládas) hiippakunnat, millä viitataan Kreikan alueeseen ennen Balkanin sotia (1912–1913). Luettelo Kreikan autokefalisen kirkon hiippakunnista Alue Hiippakunta Piispanistuin Attika Ateenan arkkihiippakunta Ateena Pireuksen hiippakunta Pireus Peristérin hiippakunta Peristéri Néa Smýrnin hiippakunta Néa Smýrni Kifisián, Amaroúsion ja Oropóksen hiippakunta Kifisiá Ílion, Acharnéen ja Petroúpolin hiippakunta Ílio Kaisarianín, Výronaksen ja Ymittóksen hiippakunta Kaisarianí Néa Ionían ja Filadelfeian hiippakunta Néa Ionía Glyfádan, Ellinikóksen, Voúlan, Vouliagménin ja Várin hiippakunta Voúla Níkaian hiippakunta Níkaia Mesogaían ja Lavreotikín hiippakunta Spáta Mégaran ja Salamiin hiippakunta Mégara Hydran, Spétseen, Aíginan, Póroksen, Troizínan ja Méthanan hiippakunta Hydra Kytheran hiippakunta Kythera Kykladit Sýroksen, Tínoksen, Ándroksen, Kéan ja Míloksen hiippakunta Ermoúpoli Paronaxían (Pároksen ja Náxoksen) hiippakunta Náxos Thíran, Amorgóksen ja saarten hiippakunta Santoríni Akhaia Patraksen hiippakunta Patras Kalávrytan ja Aigiáleian hiippakunta Aígio Aitolia-Akarnania Aitolian ja Akarnanian hiippakunta Mesolóngi Náfpaktoksen ja Ágios Vlásioksen hiippakunta Náfpaktos Arkadia Mantíneian ja Kynourían hiippakunta Trípoli Górtynan ja Megalópolin hiippakunta Dimitsána Messenia Messenian hiippakunta Kalamáta Trifylían ja Olympian hiippakunta Kyparissía Lakonia Monemvasián ja Spártin hiippakunta Spárti Mánin hiippakunta Gýtheio Euboia Chalkídan hiippakunta Chalkída Karystían ja Skýroksen hiippakunta Kými Tríkala Tríkkin ja Stagoín hiippakunta Tríkala Stagoín ja Metéoran hiippakunta Kalampáka Korinthia Kórinthoksen, Sikyónan, Zemenón, Tarsóksen ja Polýfengoksen hiippakunta Kórinthos Elis Eliksen ja Olénin hiippakunta Pýrgos Argolis Argoliin hiippakunta Náfplio Boiotia Thívan ja Livadeián hiippakunta Livadeiá Evrytanía Karpenísin hiippakunta Karpenísi Fthiotis Fthiotiksen hiippakunta Lamía Fokis Fokiin hiippakunta Ámfissa Lárisa Lárisan ja Týrnavoksen hiippakunta Lárisa Magnesia Dimitriáan ja Almyróksen hiippakunta Vólos Kardítsa Thessaliótidan ja Fanariofersálan hiippakunta Kardítsa Árta Ártan hiippakunta Árta Korfu Korfun, Páxoksen ja Diapontisten saarten hiippakunta Korfu Lefkas Lefkaksen ja Ithakan hiippakunta Lefkas Kefaloniá Kefalonián hiippakunta Argostóli Zákynthos Zákynthoksen ja Strofadien hiippakunta Zákynthos === Ekumeenisen patriarkaatin alaiset hiippakunnat === Kreikan kirkon hiippakunnista 36 on nimellisesti ja hengellisesti Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alaisuudessa. Nämä hiippakunnat sijaitsevat pääosin pohjoisessa Kreikassa sekä Egeanmeren pohjoisosien saarilla. Näistä hiippakunnista käytetään myös nimitystä "Uusien alueiden" (Νέων Χωρών, Néon Chorón) hiippakunnat, millä viitataan Kreikan Balkanin sodissa saamiin alueisiin. Luettelo ekumeenisen patriarkaatin alaisista hiippakunnista Alue Hiippakunta Piispanistuin Thessaloniki Thessalonikin hiippakunta Thessaloniki Nea Krínin ja Kalamarián hiippakunta Kalamariá Neápolin ja Stavroúpolin hiippakunta Neápoli Lagkadáksen hiippakunta Lagkadás Sérres Sérresin ja Nigrítan hiippakunta Sérres Sidirókastron hiippakunta Sidirókastro Zíchnin ja Nevrokópin hiippakunta Néa Zíchni Lesbos ja Límnos Mytilínin, Eresóksen ja Plomárin hiippakunta Mytilíni Míthymnan hiippakunta Kalloní Límnoksen ja Ágios Efstrátioksen hiippakunta Mýrina Chalkidikí Kassándreian hiippakunta Polýgyros Ierissóksen, Pyhän vuoren ja Ardamérin hiippakunta Arnaía Évros Alexandroúpolin, Traïanoúpolin ja Samothrákin hiippakunta Alexandroúpoli Didymóteichon ja Orestiádan hiippakunta Didymóteicho Kozáni Sérvian ja Kozánin hiippakunta Kozáni Sisánin ja Siátistan hiippakunta Siátista Ioánnina Ioánninan hiippakunta Ioánnina Dryïnoúpolin, Pogonianín ja Kónitsan hiippakunta Delvináki Kilkís Polyanín ja Kilkíksen hiippakunta Kilkís Gouménissan, Axioúpolin ja Polýkastron hiippakunta Gouménissa Kavála Fílippoin, Neápolin ja Thásoksen hiippakunta Kavála Eleftheroúpolin hiippakunta Eleftheroúpoli Rodópi Maróneian ja Komotinín hiippakunta Komotiní Xánthi Xánthin ja Peritheórion hiippakunta Xánthi Dráma Dráman hiippakunta Dráma Pélla Édessan, Péllan ja Almopían hiippakunta Édessa Imathía Véroian ja Náousan hiippakunta Véroia Pieria Kítroksen, Katerínin ja Platamónaksen hiippakunta Kateríni Grevená Grevenán hiippakunta Grevená Lárisa Elassónan hiippakunta Elassóna Kastoriá Kastorián hiippakunta Kastoriá Flórina Flórinan, Préspeen ja Eoardaían hiippakunta Flórina Thesprotia Paramythián, Filiáteen, Giromérin ja Párgan hiippakunta Paramythiá Préveza Nikópolin ja Prévezan hiippakunta Préveza Chíos Chíoksen, Psarán ja Oinoússeen hiippakunta Chíos Sámos Sámoksen, Ikarían ja Korseoín hiippakunta Sámos == Kirkot ja jumalanpalvelukset == Kirkot ja pienet kappelit ovat oleellinen osa kreikkalaista maisemaa. Kirkkojen koristelu, kuten ikonit, ilmaisevat ortodoksista teologiaa eri aikakausien tyylien mukaisesti. Vanhimmat edelleen käytössä olevat kirkot ovat peräisin varhaisbysanttilaiselta ajalta, 300–500-luvuilta. Tuolloin kirkkoja rakennettiin entisille pakanallisille kulttipaikoille ja monia pakanallisia temppeleitä muutettiin kirkoiksi. Keskibysanttilaisella ajalla kreikkalaisiin kirkkoihin kehittyi erityispiirteitä, jotka poikkesivat Konstantinopolin kirkkojen tyylistä. Tämä ajan kirkoista merkittävimmät sijaitsevat mm. Attikassa, Boiotiassa, Argoliksessa ja Mánilla. Merkittävimmät myöhäisbysanttilaisen kauden kirkot ovat Ártassa, Véroiassa, Kastoriássa, Thessalonikissa ja Mystraksessa. Itsenäistymisen jälkeen kreikkalaisilla ei ollut varaa rakentaa merkittävästi uusia kirkkorakennuksia ennen 1800-luvun loppua ja 1900-luvun alkupuolta. Merkittäviin poikkeuksiin lukeutuu muun muassa Ateenan katedraali Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali, joka rakennettiin uuteen pääkaupunkiin 1800-luvun puolessa välissä. Perinteisissä kirkoissa seistään ortodoksiseen tapaan läpi liturgian, ja istuimia on ainoastaan kirkon seinustoilla. Monissa suuremmissa kirkoissa on nykyään kuitenkin penkit koko kirkkokansalle. Liturgiassa käytössä olevat jumalanpalvelustekstit ovat peräisin bysanttilaiselta ajalta ja kirjoitettu Bysantin kreikaksi, jota lausutaan nykykreikkalaisittain. Kieli eroaa paljon nykyisin puhutusta ja kirjoitetusta kreikasta, mikä aiheuttaa ongelmia. == Papisto == Tavallisen papiston koulutus erityisesti maaseudulla rajoittuu yleensä peruskoulutukseen tai lukioon sekä pappisseminaariin. Suurimpien kaupunkien papit ja piispat ovat yleensä opiskelleet teologiaa joko Ateenan tai Thessalonikin yliopistossa. == Luostarit == Luostarit ovat oleellinen osa Kreikan kirkon toimintaa. Luostarielämä nousi Kreikassa uuteen suosioon 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla väliaikaisen taantuman jälkeen, vaikkakin munkkien määrä on edelleen huomattavasti vähäisempi kuin aiempina huippuvuosina. Erityisesti naisluostarit ovat kukoistaneet 1900-luvulla. == Katso myös == * Kreetan kirkko * Kreikan uskonnon historia * Ortodoksinen kirkko Kreikassa == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Επίσημος Ιστότοπος της Εκκλησίας της Ελλάδος – Official Website of the Church of Greece *