EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
President’s Emergency Plan for AIDS Relief

President's Emergency Plan For AIDS Relief (PEPFAR) oli Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin viisivuotinen ohjelma (2003–2008) HIV-pandemiaa vastaan. PEPFAR on suurin rahallinen panostus AIDSia vastaan Yhdysvalloissa. US Institute of Medicinen vuonna 2007 julkaiseman raportin mukaan Yhdysvaltain kongressin asettamat rajoitukset ja vaatimukset ovat aiheuttaneet tuhlausta ohjelman sisällä. Ohjelman alkamisen aikoihin kongressi vaati, että kolmannes kolmesta miljardista dollarista pitäisi käyttää suosittelemaan seksistä pidättäytymistä ennen avioliittoa taudin leviämisen estämisessä. Tämä rajoitti muiden estokeinojen rahoitusta, kuten ilmaisten kondomien jakamista ja puhtaiden neulojen jakamista huumeiden käyttäjille. US Institute of Medicinen raportti vaati pidättäytymisopin poistoa. Lisäksi suositeltiin, että ohjelmassa alettaisiin käyttää Maailman terveysjärjestö WHO:n hyväksymiä lääkkeitä, jotka ovat huomattavasti halvempia kuin Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston hyväksymät. Tällä keinolla olisi ollut mahdollista saada samalla rahalla kolme kertaa enemmän lääkkeitä.http://www.religionandsocialpolicy.org/news/article.cfm?id=6269 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kotisivut * PEPFAR Watch * AVERT's PEPFAR Information Site * AIDSPortal PEPFAR page * Mozambique faces HIV cash dilemma, BBC News *CSIS Events - ABC Guidance Roundtable — Global AIDS Coordinator Mark Dybul, M.D. * Religious Groups Get Chunk of AIDS Money, ABC News * Bush's Foreign Sex Policy , CounterPunch.org Luokka:AIDS Luokka:George W. Bushin presidenttikausi
Montana-luokka

Montana-luokan piti olla Yhdysvaltain laivaston viiden taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset olisivat olleet aikaisempaa Iowa-luokkaa suurempia, raskaammin aseistettuja ja panssaroituja. Tämä olisi tehnyt niistä myös hitaampia. Viidelle alukselle myönnettiin 19. heinäkuuta 1941 rahoitus, mutta niiden valmistamista hidastettiin huhtikuussa 1942 annetulla presidentin ohjeella vetoamalla teräspulaan. Amiraalineuvosto totesi suurten taistelulaivojen ajan olevan ohi ja peruutti 21. heinäkuuta 1943 tilaukset. Laivasto keskittyi taistelulaivojen sijasta lentotukialuksiin.Gardiner, Robert s. 100 Luokan alukset olisivat olleet kooltaan lähes keisarillisen Japanin laivaston Yamato-luokan taistelulaivojen kokoisia. Se oli Yhdysvaltain laivaston ainoa taistelulaivaluokka, jota ei ollut suunniteltu mahtumaan Panaman kanavaan.history.navy.mil Montana class == Suunnitellut alukset == *USS Montana (BB-67) *USS Ohio (BB-68) *USS Maine (BB-69) *USS New Hampshire (BB-70) *USS Louisiana (BB-71) == Triviaa == * aiemmin USS Montanaksi piti nimetä taistelulaiva BB-51, mutta tämä alus peruttiin. Luokan peruunnuttua Montana jäi ainoaksi "vanhaksi" osavaltioksi, joka ei saanut nimikkolaivaa suuresta sotalaivasta. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltain laivaston taistelulaivat Luokka:Taistelulaivaluokat Luokka:Toteutumattomat sotilaskalustot
Roy Lichtenstein

Roy Fox Lichtenstein (27. lokakuuta 1923 Manhattan, New York – 29. syyskuuta 1997 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja poptaiteilija. Hän siirtyi 1960-luvun alussa sarjakuvamaisiin aiheisiin ja tekniikkaan ja sovelsi mainosmaista maalaustyyliä, muttei ironisoivasta asenteestaan huolimatta ottanut yhteiskunnallisesti kantaa. Lichtenstein oli Andy Warholin ohella poptaiteen tunnetuin edustaja. Lichtensteinin Whaam!-teos (1963) on taiteilijan ehkä tunnetuin yksittäinen teos ja varhaisimpia merkittäviä amerikkalaista pop-taidetta edustavia teoksia. Sarjakuvamaista tyylittelyä muistuttavassa diptyykissä yhdysvaltalainen hävittäjä tuhoaa viholliskoneen ohjuksella. Teoksen nimi tulee räjähdystä onomatopoeettisesti kuvaavasta tekstistä. Kuva-aihe on mukaelma vuonna 1962 DC Comicsin All- American Men of War -sarjakuvalehden numerossa 89 olleesta ruudusta. Teoksessa on myös sarjakuvasta peräisin oleva kuvateksti, jossa kuvataan hävittäjälentäjän ajatuksia: "I pressed the fire control... and ahead of me rockets blazed through the sky..." ("Painoin liipaisinta... ja edessäni raketit ampaisivat läpi taivaan..."). Teos on maalattu kankaalle akryyli- ja öljyväreillä, ja sen koko on 1,7 x 4,0 metriä. Teos on esillä Lontoon Tate Modernissa. Suurelle yleisölle ehkä tunnistettavinta Lichtensteinia ovat sarjakuvaruutuja muistuttavat maalaukset naishahmoista, jotka esitetään puhe- tai ajatuskuplan kera jossain dramaattisessa tai muutoin tunteikkaassa kohtauksessa. Tyypillinen esimerkki on Drowning Girl (1963), jossa esitetään lähikuvassa hukkumaisillaan oleva nainen, joka kyyneleet silmissään ajattelee englanniksi "I don't care! I'd rather sink -- than call Brad for help!" ("En välitä! Mieluummin vajoan -- kuin huudan Bradin apuun!"). Teos on esillä New Yorkin Museum of Modern Artissa. 9\. toukokuuta 2012 Lichtensteinin maalaus Sleeping Girl (1964) myytiin lähes 34,8 miljoonalla eurolla New Yorkin Sotheby’sin huutokaupassa. Kyseessä on suurin Lichtensteinin työstä maksettu summa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Roy Lichtensteinin töitä Image Duplicator * Lichtenstein Foundation Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset taidemaalarit
Alþingishúsið

Alþingishúsið on Islannin pääkaupungissa Reykjavíkissä sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Islannin parlamentti eli Allting. Se on rakennettu vuosina 1880–1881, ja sen suunnitteli tanskalainen arkkitehti Ferdinand Meldahl. Rakennuksessa on myös sijainnut Islannin kansalliskirjasto ja kansallisgalleria. Vuosina 1911–1940 sen ensimmäistä kerrosta käytti Islannin yliopisto, ja Islannin presidentin toimisto sijaitsi rakennuksessa vuoteen 1973 saakka. Luokka:Reykjavíkin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Parlamenttitalot
Yhdystie 2955

Yhdystie 2955 on Hollolan Kukonkoivusta Vesalan kautta Soramäkeen kulkeva yhdystie. Ennen Kukonkoivun ja Soramäen välisen moottoriliikennetien valmistumista tie oli osa valtatietä 12. Tiestä risteää pohjoiseen yhdystie 3161, jonka katunimi on Kirkkotie. Se vie Hälvälän kautta Hollolan kirkonkylälle. Tien lähtöpisteessä on suuri uusi rivitalo- ja pientaloalue. Tie kulkee Hälvälän ampumaradan pohjoispuolelta Hollolan lentokentän eteläpuolelta. Tieltä risteää Kiikunlähteentie Kiikunlähteelle. 2955 12 Luokka:Hollolan liikenne
Olli Ainola

Olli Antero AinolaKuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 10.2.2019, s. C14 (23. kesäkuuta 1958 Orimattila – 27. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Yleisradion televisiouutisten taloustoimituksen päällikkö. Ennen Yleä Ainola toimi Uudessa Suomessa, Suomen Kuvalehdessä, Iltalehdessä, Kauppalehti Pressossa ja Helsingin Sanomissa. Ainola tuli tunnetuksi MOT- ohjelmasta, missä hän selvitti muun muassa Pentti Tiusasen toimimista Stasin ilmiantajana. Vuonna 1997 Ainola kyseenalaisti MOT:ssa ksylitolin tehokkuuden, paljasti Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain hävittäjien ilmataistelun Suomessa vuonna 1954 ja totesi, että Suomen raadolliseen suhtautumiseen Kiinan ihmisoikeusloukkauksiin vaikuttavat kaupalliset intressit. Seuraavana vuonna MOT:ssa paljastettiin, että työeläkerahastojen tuotot ovat alemmat kuin Ruotsissa, koska yhtiöt toimivat myös poliittisin perustein. Ainolan mukaan monet kansanedustajat asuivat edullisesti vakuutusyhtiöiden omistamissa asunnoissa. Televisiouutisten taloustoimittajana Ainola antoi eduskuntavaalien 2007 alla etujärjestöjen laskettaviksi taloudellisen kasvun mahdollistaman valtiontalouden liikkumavaran, josta tuli yksi vaalikampanjan aikaisen keskustelun pääteemoista. Ainolan puoliso oli kokoomuksen entinen kansanedustaja Marja Tiura. Kun Tiuran kevään 2007 eduskuntavaalikampanjaansa Kehittyvien maakuntien Suomelta saama vaalirahoitustuki nousi julkisuuteen, Julkisen sanan neuvoston puheenjohtaja Pekka Hyvärinen kehotti kesäkuussa 2009 Yleä arvioimaan uudelleen Ainolan asemaa politiikan toimituksen päällikkönä. Yle oli aiemmin arvioinut, ettei Ainola ole jäävi vaalirahoitusuutisoinnin suhteen. Syyskuussa 2009 Ainola kuitenkin siirtyi syrjään Ylen uutisten politiikan toimituksen päällikön tehtävistä. Ainola erosi Yleisradion palveluksesta huhtikuussa 2010. Nelosen uutiset kertoi lokakuussa 2010, että Ainola oli ollut keväällä 2010 aktiivisesti yhteydessä kokoomustahoon, jotta puolue tukisi Tiuraa vaaliraha- ja loikkauskohussa. Kun asia tuli Ylen tietoon, asiasta käynnistettiin selvitys, mikä johti Ainolan irtisanoutumiseen. Tammikuussa 2011 Ainola siirtyi Talouselämä-lehden toimittajaksi ja kesäkuussa 2011 toimituspäälliköksi. Vuonna 2014 Ainola siirtyi Iltalehden erikoistoimittajaksi. == Palkinnot ja tunnustukset == * Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinto **1995 Suomen Kuvalehdessä julkaistuista Suomen pankkikriisiä käsittelevistä artikkeleista **1998 yhdessä Boris Salomonin kanssa MOT:n kaksiosaisesta ohjelmasta Lääketieteen musta historia. **2005 dokumentti Salainen sotilastie länteen käsitteli Suomen kylmän sodan aikaisen sotilastiedustelun yhteyksiä länteen. * Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton Olli-palkinto 2007 == Lähteet == Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Ernst Thälmann

Ernst Thälmann (16. huhtikuuta 1886 Hampuri – 18. elokuuta 1944 Buchenwald) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan kommunistisen puolueen puheenjohtajana 1925–1932. Thälmann toimi valtiopäiväedustajana 1924–1932 ja oli ehdolla Saksan presidentiksi 1925 ja 1932. Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen 1933 Gestapo pidätti hänet. Thälmann oli vangittuna, kunnes hänet Adolf Hitlerin henkilökohtaisesta käskystä teloitettiin Buchenwaldin keskitysleirillä 1944. Ernst Thälmannin elämästä tehtiin 1954–1955 itäsaksalainen kaksiosainen elokuva, jonka pääosaa esitti Günther Simon. == Thälmannin mukaan nimetty == * Thälmann-pataljoona oli osa Espanjan sisällissodassa (1936–1939) toiminutta kansainvälistä prikaatia. Tasavaltalaisten puolella taistelleeseen pataljoonaan kuului noin 1 500 vapaaehtoista muun muassa Saksasta, Itävallasta, Sveitsistä ja Skandinaviasta. * Thälmannplatz, Berliinin Wilhelmplatzin ja viereisen metroaseman nimi vuosina 1950–1986 * Ernst-Thälmann-Park, puisto Berliinissä * Ernst Thälmann -pioneerijärjestö oli Saksan demokraattisessa tasavallassa toiminut Saksan vapaan nuorison lastenjärjestö. * Thälmann-kolhoosi toimi Juutalaisten autonomisen alueen pääkaupungissa Birobidžanissa, Venäjän kaukoidässä, Neuvostoliitossa. * Ernst Thälmannin saari on vuonna 1972 Thälmannin mukaan nimetty saari Sikojenlahdella, Kuuban rannikolla. * Löbaussa ja Zittaussa oli DDR:n upseerikoulu, joka oli nimetty Ernst Thälmannin ja Franz Mehringin mukaan. ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kommunistit Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Charles Hard Townes

Charles Hard Townes (28. heinäkuuta 1915 Greenville, Etelä-Carolina – 27. tammikuuta 2015 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1964 Nobelin fysiikanpalkinnon. Townes tunnetaan erityisesti työstään maserin parissa, josta hän myöhemmin sai myös patentin itselleen. Hän sai alemman korkeakoulututkintonsa Furman University -nimisestä liberal arts collegesta. Townes suoritti tutkinnon fysiikasta Duken yliopistossa 1936 ja tuli filosofian tohtoriksi California Institute of Technologysta 1939. Townes alkoi työskennellä maserin parissa liityttyään Columbian yliopistoon vuonna 1953. Hän toimi urallaan myös Bellin puhelinlaboratoriossa ja korkeassa virassa Yhdysvaltojen puolustusministeriössä.. Townes jakoi maserin kehittämisestä myönnetyn vuoden 1964 Nobelin fysiikanpalkinnon venäläisten Aleksandr Prohorovin ja Nikolai Basovin kanssa. He keksivät myös maserin itsenäisesti, ilman Townesia. Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1999.https://www.ae-info.org/ae/Member/Townes_Charles == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Biografia Nobel-säätiön sivuilla Luokka:Yhdysvaltalaiset fyysikot Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Academia Europæan jäsenet Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Gomes

Gomes on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Altair Gomes de Figueiredo (1938–2019), brasilialainen jalkapalloilija ja valmentaja * Ana Gomes (s. 1954), portugalilainen poliitikko ja diplomaatti * Ana Gomes Ferreira, Ana Free (s. 1987), portugalilainen laulaja * André Gomes (s. 1993), portugalilainen jalkapalloilija * André da Silva Gomes (1752–1944), portugalilais-brasilialainen säveltäjä * Antônio Carlos Gomes (1836–1896), brasilialainen säveltäjä * António Ferreira Gomes (1906–1989), portugalilainen katolinen piispa * Aristides Gomes (s. 1954), Guinea-Bissaun ent. pääministeri * Carlos Alberto Gomes (s. 1984), brasilialainen jalkapalloilija * Charles Gomes (1910–2002), intialainen katolinen piispa * Cristiano Marques Gomes, Cris (s. 1977), brasilialainen jalkapalloilija * Diana Gomes (s. 1998), portugalilainen jalkapalloilija * Eliseu Maria Gomes de Oliveira (1920–2002), brasilialainen katolinen piispa * Fernando Gomes (1956–2022), portugalilainen jalkapalloilija * Flora Gomes (s. 1949), guineabissaulainen elokuvaohjaaja * Francisco da Costa Gomes (1914–2001), Portugalin presidentti 1974–1976 * Helvécio Gomes de Oliveira (1876–1960), brasilialainen katolinen arkkipiispa * Heurelho Gomes (s. 1981), brasilialainen jalkapallomaalivahti * Jared Gomes (s. 1988), kanadalainen jääkiekkoilija * José Gomes (s. 1999), portugalilainen jalkapalloilija * Joseph Suren Gomes (1944–2024), intialainen katolinen piispa * Linus Nirmal Gomes (1921–2021), intialainen katolinen piispa ja jesuiitta * Lucas Gomes da Silva (1991–2016), brasilialainen jalkapalloilija * Maria Gomes Valentim (1896–2011), brasilialainen, jonkin aikaa maailman vanhin elävä henkilö * Mauro da Silva Gomes, Mauro Silva (s. 1968), brasilialainen jalkapalloilija * Naide Gomes (s. 1979), portugalilainen seitsenottelija ja pituushyppääjä * Nuno Gomes (s. 1976), portugalilainen jalkapalloilija * Raymundo Ricardo Gomes (s. 1964), brasilialainen jalkapalloilija ja valmentaja * Roberto Gomes Guimarães (s. 1936), brasilialainen katolinen piispa * Ronaldinho Gomes (s. 1979), sãotomépríncipeläinen jalkapalloilija * Serafim Gomes Jardim da Silva (1875–1969), brasilialainen katolinen arkkipiispa * Silvério Gomes Pimenta (1840–1922), brasilialainen katolinen arkkipiispa * Tamires Cássia Dias Gomes (s. 1987), brasilialainen jalkapalloilija * Thadeu Gomes Canellas (s. 1930), brasilialainen katolinen piispa * Theotonius Gomes (s. 1939), bangladeshilainen katolinen piispa * Tiago Gomes (s. 1986), portugalilainen jalkapalloilija * Vitor Gomes Pereira Junior, Juninho (s. 1989), brasilialainen jalkapalloilija * Wilde Gomes da Silva (s. 1981), brasilialainen futsalpelaaja * William Zephyrine Gomes (1916–2004), intialainen katolinen piispa == Muita merkityksiä == * Estádio Coronel Emílio Gomes, stadion Iratissa, Brasiliassa == Katso myös == * Gómez
Heurelho Gomes

Heurelho da Silva Gomes (s. 15. helmikuuta 1981, João Pinheiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Alankomaissa, Englannissa ja lyhyen aikaa Saksassa. Gomes aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Cruzeiron riveissä vuonna 2002. Hän voitti Brasilian-mestaruuden ja cupin 2003 sekä Minas Geraisin osavaltiomestaruuden Campeonato Mineiron 2003 ja 2004. Hän siirtyi Eredivisienin PSV Eindhoveniin vuonna 2004, ja nousi heti PSV:n ykkösmaalivahdiksi. Hän saavutti seurassa neljä Alankomaiden mestaruutta 2005–2008 ja Alankomaiden Cupin voiton 2005. Kesällä 2008 Gomes siirtyi Englannin Valioliigan Tottenham Hotspuriin. Hän teki Valioliiga-debyyttinsä 16. elokuuta 2008 Tottenhamin vierasottelussa Middlesbroughia vastaan.Gomesille Valioliiga-debyytti Hän pelasi kausilla 2008–2011 yhteensä 95 valioliigaottelua. Seuraavien kolmen kauden aikana hän ei pelannut yhtään valioliigaottelua. Kevätkauden 2013 hän oli lainalla saksalaisessa TSG Hoffenheimissa, jossa pelasi yhdeksän bundesliigaottelua. Gomes siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Watfordiin kesällä 2014. Hän pelasi tulokaskaudellaan 44 sarjaottelua seuran noustessa valioliigaan. Kausina 2015–2016 ja 2016–2017 Gomes pelasi Valioliigassa Watfordin kaikki ottelut ja kaudella 2017–2018 vielä 24 ottelua mutta tammikuusta 2018 lähtien hän jäi varamaalivahdiksi. Hän pelasi viimeisen valioliigaottelunsa toukokuussa 2018 ja lähti Watfordista kauden 2019–2020 jälkeen. == Maajoukkue == Gomes on pelannut myös Brasilian maajoukkueessa. Hän kuului Brasilian Confederations Cupin voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2005. Gomes oli mukana myös Brasilian joukkueessa vuoden 2009 Confederations Cupissa, Etelä-Afrikassa. Hän kuului Brasilian joukkueeseen MM-kilpailuissa 2010, muttei päässyt pelaamaan. Viimeksi hänet on valittu Brasilian maajoukkueeseen helmikuussa 2011. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut *Profiili PSV Eindhovenin sivuilla *Profiili FootballDatabase-tietokannassa Luokka:Brasilialaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tervakosken tehdasrata

Tervakosken Tehdasrata oli Tervakosken tehtaiden sisäistä liikennettä hoitanut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen tehdasrata, joka lopetti toimintansa 1970-luvun alussa. Radan pituus oli noin viisi kilometriä, ja se kulki tehtaan eteläpuolella sijaitsevalle Piilonsuolle, josta nostettiin turvetta tehtaan polttoaineeksi. Radasta on äärimmäisen vähän tietoa. Sen molemmat veturit ovat säilyneet: Lahnuksen Rautatiellä kakkosveturina ollut, nykyisin Kovjoen Museorautatielle siirretty ruotsalaisperäinen puukaasuttimellinen Berg-moottoriveturi (1655/1942, 0-4-0bm) ja Tervakosken Puuhamaan 600 mm huvipuistoradan pitkäaikainen varaveturi, Deutz 23509/1938, 0-4-0dm. Mikään radan kalustosta ei kelvannut venäläisille sotakorvauksina. Deutz-veturi ei ole ajokunnossa, vaan se on sijoitettu huvipuiston alueelle kiskotuksen pätkälle nähtävyydeksi ja kiipeilytelineeksi. Radan vaihteet ja kiskotus olivat pitkään Lahnuksen Rautatiellä, nykyisin osa on RSJ:llä. == Lähteet == * Vaunut.org : kuva Tervakosken radan turvevaunusta vuodelta 1971 == Aiheesta muualla == * Radan linjaus Tervakosken peruskartalla vuodelta 1950 (Timo Meriluodon karttasivut) Luokka:Suomen kapearaiteiset rautatiet Luokka:Janakkalan liikenne Luokka:Suomen entiset rautatiet Luokka:Teollisuusjunat ja -radat
Petkeljärvi

Petkeljärvi on kahteen noin kolmekilometriseen haaraan jakautuva järvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Haaroja erottaa Piistiinniemi. Järven pinta- ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 73 kilometriä itään. == Maantiede == Petkeljärveä jakavalla Piistiinniemellä sijaitsee Pesussuo. Petkeljärven kansallispuisto kattaa osan järven alueesta. Järven läntinen haara on huomattavasti itäistä syvempi. Syvin kohta, noin yhdeksän metriä, sijaitsee läntisen haaran eteläosassa. Petkeljärven saariluku on neljä. Saaret ovat pieniä, niiden yhteenlaskettu pinta-ala on vain noin 0,63 hehtaaria. Rannoilla on pientaloja ja järven pohjoispuolitse kulkee paikallistie 5004. Petkeljärven tulouoma on Piistiinjoki, joka on samalla järven itäisen haaran nimi. Petkeljärven vesitilavuus on 4 942 000 kuutiometriä. Petkeljärvi (04.922.1.077) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven- Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Petkeljärvi on kuudenneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. == Lähteet == Luokka:Ilomantsin järvet Luokka:Koitajoen valuma-alue
Josua Järvinen

Josua Järvinen (synt. Lauttajärvi, 4. helmikuuta 1871 Orivesi – 28. helmikuuta 1948 Pori) oli suomalainen poliitikko ja kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911. Hän erosi puolueesta kesken eduskuntakautensa lokakuussa 1910. == Elämä == Oriveden Lauttakulmassa syntyneen Järvisen vanhemmat olivat torppari Eleasar Lauttajärvi (1844−1883) ja Annastiina Joensuu (1849−1936). Syrjäisessä kylässä ei ollut koulua, jonka vuoksi hän suoritti 17-vuotiaana yksityisen kansakoulukurssin ja valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1895. Järvinen työskenteli kansakoulunopettajana Kullaalla 1895–1896, Karijoella 1896–1899, Laukaassa 1900–1905 ja Joroisissa 1905–1908 sekä vielä kansanedustajakautensa jälkeen Helsingissä 1913–1914. Vuosina 1915-1938 Järvinen työskenteli kansakouluntarkastajana Porissa. Järvinen suoritti työnsä lomassa ylioppilastutkinnon vuonna 1901. Hän jatkoi 1910-luvulla opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa hän luki taloustiedettä, historiaa ja esteriikkaa valmistuen filosofian maisteriksi vuonna 1920. Järvinen oli kiinnostunut muun muassa tähtitieteestä ja julkaisi aiheesta kirjan vuonna 1910. Järvinen lähti työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Järvinen kuitenkin erosi kesken kansanedustajankautensa sosialidemokraattisesta puolueesta kohun saattelemana lokakuussa 1910. Syyksi Järvinen mainitsi sisäisten erimielisyyksien ja tiukan puoluekurin ohella sosialistien omaksuman materialistisen historiakäsityksen, johon hän ei voinut yhtyä. Eronsa jälkeen Järvinen arvosteli sosialidemokraatteja kiivaasti porvarilehdissä sekä pitämissään esitelmissä ja toimi myös vanhasuomalaisten julkaiseman Työväenliiton vakituisena avustajana. Työväenlehdet puolestaan kutsuivat Järvistä muun muassa ”petturiksi”, ”luopioksi” ja ”mätäpaiseeksi”. Myöhemmin Järvinen oli mukana Suomen Kristillisen Työväen Liiton sekä nuorsuomalaisten toiminnassa. Eteenpäin-lehden tietojen mukaan Järvinen olisi sisällissodan aikana liittynyt valkoisten joukkoihin. 1930-luvulla Järvisen kerrottiin olleen kokoomuksen jäsen. Järvinen kuoli Porissa 77-vuotiaana helmikuussa 1948. Hänet on haudattu perhehautaan Kuopion isolle hautausmaalle. == Perhe == Järvisen puoliso oli Tammelasta kotoisin ollut käsityönopettaja Aino Holmberg (1872−1960), jonka kanssa hän avioitui vuonna. Heillä oli kaksi tytärtä. Raumalla opiskellut pariskunnan vanhempi tytär Aino Helmi (s. 1896) teki maaliskuussa 1917 itsemurhan ampumalla itsensä asunnossaan. Josua Järvisen veljiä olivat opettaja, maanviljelijä ja toimittaja Apsa Lauttajärvi ja opettaja ja kotiseuturunoilija Väinämö Lauttajärvi.Anne Kotipuro : Lauttajärven kolme opettajaveljestä ehtivät moneen – kansanedustajaksi, lehteä perustamaan ja kolmas rakensi koulunkin itse, Oriveden Sanomat 7.´7.2022 (Tilaajille) == Teokset == * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Etelä-Savon vaalipiiri Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
O. V. Kaipio

Oskar Viljam Kaipio (8. toukokuuta 1874 Laukaa – 3. toukokuuta 1918 Terijoki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1910. Hänet teloitettiin sisällissodan aikana. == Elämä == Oskar Kaipion vanhemmat olivat Gabriel Kaipio (1841-1916) ja Henriikka Flinkman (1848-1896). Kansakoulun jälkeen hän kävi kansanopiston ja maanviljelyskoulun. Oltuaan pari vuotta saha- ja rautatietöissä muun muassa työnjohtajana Kaipio aloitti 1899 opinnot Jyväskylän seminaarissa. Vuonna 1903 Kaipio valmistui kansakoulunopettajaksi, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Hankasalmella 1903-1904 ja Saarijärvellä 1904–1907. Kaipio puolisoineen joutui lähtemään Saarijärveltä, kun heidän virkojaan Mahlun kansakoulussa ei vahvistettu koeajan jälkeen. Lehtitietojen mukaan syynä oli pariskunnan toiminta sosialidemokraattisessa puolueessa. Vappuna 1907 satoja paikkakuntalaisia osallistui vastalausekokoukseen, jossa kouluylihallitusta vaadittiin kumoamaan päätös. Kesällä 1907 Kaipio työskenteli Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden toimituksessa, kunnes hänet valittiin opettajaksi Kuolemajärvelle. Kaipio jatkoi politiikassa muun muassa puolueen kiertävänä puhujana. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 1908 eduskuntavaaleissa. Jätettyään eduskunnan kahden vaalikauden jälkeen Kaipio toimi opettajan työnsä ohessa muun muassa Kuolemajärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana 1911–1918 ja Inkilän osuuskassan hoitajana 1910–1918. Hän oli myös kunnallislautakunnan jäsen. Vuonna 1916 Kaipio joutui syytteeseen majesteettirikoksesta. Hänen väitettiin puhuneen loukkaavasti keisarista, mutta Viipurin hovioikeus hylkäsi syytteen näytön puutteessa. Sisällissodan aikana Kaipio toimi Kuolemajärven vallankumousoikeuden puheenjohtajana. Hänet vangittiin sodan loppuvaiheessa ja teloitettiin Terijoella toukokuussa 1918. == Perhe == Oskar Kaipion puoliso oli Ilmajoella syntynyt kansakoulunopettaja Emma Lovisa Tuominen (1879-1947), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Pariskunnalla oli kolme lasta. Kaipion veli oli painin SM-mitalisti Kalle Kaipio (1887-1947). ==Lähteet== Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Vaasan läänin itäinen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Suomen sisällissodan terrorin uhrit Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
D. J. Kalliokorpi

D. J. Kalliokorpi (vuoteen 1906 David Jeremias (Taavetti Jeremias) Järvinen, 25\. heinäkuuta 1869 Hämeenkyrö – 5. huhtikuuta 1949 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Hän toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1908. Viitattu 16.4.2007. Kalliokorven vanhemmat olivat torppari Taavetti Jeremias Nikodemus Noppa ja Anna Lovisa Taavetintytär. Hän työskenteli Hämeenkyrössä torpparina ja puuseppänä, kunnes osti vuonna 1902 Kalliokorven perintötilan Viljakkalan Karhen kylästä. Eduskuntaan Kalliokorpi valittiin Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1907 eduskuntavaaleissa. Hänen maatilansa pakkohuutokaupattiin 1927, jonka jälkeen Kalliokorpi muutti Tampereelle ja työskenteli kirja- ja lehtikauppiaana. Kalliokorpi meni naimisiin vuonna 1920 Laina Vilhelmiina Järvisen kanssa. == Teoksia == Taito elää kauan terveenä ja onnellisena (1936). Tampereen Työväen Kirjapaino. Omakustanne nimimerkillä "D. J. K.". == Lähteet == Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Kansanedustajat Luokka:Turun läänin pohjoinen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Lentoratas

Lentoratas on Lentotekniikan killan jäsenlehti. Lentoratas alkoi ilmestyä jäsentiedotteena killan perustamisen, joka tapahtui vuonna 1966, jälkeen. 2000-luvulla lehti on ilmestynyt neljä kertaa vuodessa. Tilaajia on alle tuhat. Lehti sisältää lentotekniikan historia-artikkeleita, ilmailun uutisia, Ilmavoimien Teknillinen Koulun uutisia, tapahtumakuvauksia ja lentoteknisiä kuvauksia. ==Aiheesta muualla== * Lentotekniikan kilta Luokka:Suomalaiset ilmailulehdet Luokka:Suomalaiset tekniikkalehdet
The Glove

The Glove on englantilainen rockia soittava superyhtye, joka oli The Curen Robert Smithin ja Siouxsie and the Bansheesin Steven Severinin sivuprojekti. He äänittivät yhden albumin, Blue Sunshine (1983), jolta julkaistiin kaksi singleä. Yhtyeen solistina toimi entinen tanssija, Jeanette Landray. Robert Smith laulaa kahdella albumin kappaleella, "Mr. Alphabet Says" ja "Perfect Murder". Blue Sunshine uudelleenjulkaistiin vuonna 2006, tupla-cd:nä, jolta löytyy ennen julkaisemattomien biisien lisäksi Smithin laulamat demoversiot kaikista levyn kappaleista. ==Diskografia== ===Albumit=== *Blue Sunshine (1983) *Blue Sunshine - Deluxe Edition (2006) ===Singlet=== *"Like an Animal" (1983) *"Punish Me with Kisses" (1983) Glove, The
Blue Sunshine

Blue Sunshine on The Gloven albumi vuodelta 1983. ==Kokoonpano== # Steven Severin - basso # Robert Smith - kitara ja laulu kappaleissa 4 ja 10 # Jeanette Landray - laulu kappaleissa 1-3, 6-8, 11 ja 13 # Martin McCarrick - koskettimet, jouset # Ginny Heyes - jouset # Anne Stephenson - jouset # Andy Anderson - rummut ==Kappalelista== # Like an Animal 4:44 # Looking Glass Girl 4:56 # Sex-Eye-Make-Up 4:24 # Mr. Alphabet Says - 3:50 # A Blue in Drag - 3:12 # Punish Me with Kisses - 3:40 # This Green City - 4:34 # Orgy - 3:19 # Perfect Murder - 4:28 # Relax - 6:03 # Mouth to Mouth - 5:35 * # The Tightrope - 3:12 * # Like an Animal (Club What Club? Mix) - 6:35 * (*)Vain CD-versiossa. ===Deluxejulkaisu=== Levy yksi # Like an Animal - 4:44 # Looking Glass Girl 4:56 # Sex-Eye-Make-Up 4:22 # Mr. Alphabet Says 3:50 # A Blues in Drag 3:12 # Punish Me with Kisses - 3:40 # This Green City - 4:34 # Orgy - 3:19 # Perfect Murder - 4:27 # Relax - 6:13 # The Man from Nowhere - 1:46 # Mouth to Mouth - 5:40 # Punish Me with Kisses - 3:30 # The Tightrope - 3:22 # Like an Animal (Club What Club? Mix) - 5:38 Levy kaksi # Like An Animal (RS Vocal Demo) - 4:38 # Looking Glass Girl (RS Vocal Demo) 4:28 # Sex-Eye-Make-Up (RS Vocal Demo) 4:27 # Mr. Alphabet Says (Alt RS Vocal Demo) 4:06 # A Blues In Drag (Alt RS Vocal Demo) 3:11 # Punish Me With Kisses (RS Vocal Demo) 3:30 # This Green City (RS Vocal Demo) 4:31 # Orgy (RS Vocal Demo) 3:41 # Perfect Murder (Alt RS Vocal Demo) 4:04 # Relax (Alt RS Vocal Demo) 6:15 # The Man From Nowhere (Alt Instrumental Mix) 1:47 # Mouth To Mouth (RS Vocal Demo) 6:06 # Opened The Box (A Waltz) (RS Vocal Demo) 1:29 # The Tightrope (Almost Time) (RS Vocal Demo) 3:14 # And All Around Us The Mermaids Sang (aka Torment) (RS Vocal Demo) 3:26 # Holiday 80 (Original Instrumental Mix) 1:45 Luokka:Vuoden 1983 albumit Luokka:Brittiläiset rockalbumit
Peter Grant (jalkapalloilija)

Peter Grant (s. 30. elokuuta 1965 Bellshill, Skotlanti) on entinen jalkapalloilija ja entinen Norwich Cityn manageri. Hän on myös toiminut valmennustehtävissä AFC Bournemouthissa sekä West Ham Unitedissa. Pelaajaurallaan hän pelasi Celticissä yli 350 ottelua vuosien 1982 ja 1997 välillä. Norwichin silloinen manageri Mike Walker osti hänet joukkueeseensa 200 000 punnalla 22. elokuuta 1997. Grant pelasi Norwichissa vuoteen 1999 saakka kunnes siirtyi Readingiin, jossa hän pelasi vuoden ja siirtyi kahdeksi vuodeksi Bournemouthiin. Peter Grant on pelannut kaksi maaottelua Skotlannin maajoukkueessa. Grant toimi West Ham Unitedissa Alan Pardewin apulaismanagerina, kunnes 13. lokakuuta 2006 hänet palkattiin Norwichin manageriksi. Norwich Cityn hävittyä 1–0 sarjassa viimeisenä olleelle QPR:lle 8.lokakuuta 2007, Peter Grant ilmoitti eroavansa managerin tehtävistä seuraavana päivänä. Luokka:Skotlantilaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Skotlantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Liisa Ryömä

Liisa Merike Ryömä (2. tammikuuta 1947 Helsinki (Vanhentunut linkki) – 9. toukokuuta 2017 LoviisaArvostettu suomentaja Liisa Ryömä on kuollut, Etelä- Suomen Sanomat 12.5.2017, viitattu 1.3.2018) oli suomentaja, Viitattu 22.11.2013 joka käänsi kirjallisuuden ja runojen ohella laulutekstejä. Vuonna 2013 Ryömä sai monipuolisesta käännöstyöstään kirjallisuuden valtionpalkinnon. (Vain tilaajille) Ryömän viimeisiä töitä oli Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Kolmen pennin oopperan uusi suomennos, jota on pidetty hyvin onnistuneena.Alun perin Kansan Uutisissa julkaistu kritiikki. Luettu 16.4.2007 (Internet Archive) Ryömän vanhemmat olivat kansanedustaja Mauri Ryömä ja kirjailija Elvi Sinervo. Hänen pitkäaikainen avopuolisonsa oli kirjailija Daniel Katz.Elvi Sinervo, Kansanarkisto, viitattu 1.3.2018Petri Liukkonen: Elvi Sinervo, Authors Calendar, viitattu 1.3.2018 Ryömä menehtyi 70-vuotiaana pitkään sairastettuaan toukokuussa 2017 Loviisassa. Hänet on haudattu vanhempiensa viereen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin. ==Palkinnot ja tunnustukset== * Valtion kääntäjäpalkinto 1976, 1981 * Ylen Tanssiva karhu -kääntäjäpalkinto 1998 * Mikael Agricola -palkinto 2002 * Kirjallisuuden valtionpalkinto 2013 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Aromaa, Jonni: Palkittu huippukääntäjä: Tällä työllä ei elä kukaan. Yle Uutiset 14.1.2014. (Arkistoitu sivu.) Luokka:Suomentajat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Mikael Agricola -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Pastilli

Pastilli on tablettia tai pilleriä muistuttava kaupallinen tuote, joka on tarkoitettu imeskeltäväksi ja siten nestemäisenä nieltäväksi. Tabletin lujuusvaatimuksia sillä ei kuitenkaan ole, eikä se kuulu lääkelain piiriin. Pastilleja on käytetty luontais- ja itsehoitolääkintänä. Niitä voi ostaa apteekeista tai makeiskaupoista. Pastilleja on käytetty etenkin yskän helpottamiseen. On myös pelkästään makeiskäyttöön tarkoitettuja pastilleja, kuten ranskalaiset pastillit ja hedelmäpastillit. Pastillit voidaan jakaa valmistustapansa mukaan eri ryhmiin: yleisimmät ovat valupastillit ja raepastillit. Valupastillit ovat pääasiassa tärkkelys- ja arabikumipohjaisia, ja ne valetaan joko muovi- tai tärkkelysmuotteihin. Raepastillit valmistetaan kuorruttamalla pastillin sydän kerros kerrokselta. Sydän voi olla esimerkiksi valettu, pastillimainen, suklaanappi, pähkinä tai kuivattu hedelmä. Kuorrutteena käytetään yleensä keitettyä sokeriliuosta. == Tunnettuja pastillituotteita == * Fisherman's Friend * Leijona * Merijal * Mynthon * Pectus * Sisu * Bentol * IFA == Lähteet == Luokka:Uskomuslääkintä Luokka:Makeiset
Antipatros (täsmennyssivu)

Antipatros (, ”kuin isä”; ) on ollut usean antiikin aikaisen henkilön nimi. == Hellenistiset johtajat == * Antipatros (n. 397–319 eaa.), makedonialainen kenraali * Antipatros II (k. 279 eaa.), Makedonian kuningas * Antipatros Etesias, Makedonian kuningas vuonna 279 eaa. * Antipatros Derbeläinen === Herodeksen sukua === * Antipatros Idumealainen (ensimmäinen vuosisata eaa.), Herodes Suuren isä * Antipatros (k. 4 eaa.), Herodes Suuren poika == Filosofeja == * Antipatros Kyreneläinen, kyreneläinen filosofi * Antipatros Tarsoslainen, stoalainen filosofi * Antipatros Tyroslainen (ensimmäinen vuosisata eaa.), stoalainen filosofi * Antipatros Tyroslainen (k. 45 eaa.), stoalainen filosofi == Kirjailijoita == * Antipatros Sidonlainen (100-luku eaa.), kirjailija * Antipatros Thessalonikelainen (ensimmäinen vuosisata eaa./jaa.), runoilija * Antipatros (ensimmäinen vuosisata eaa.), lääkäri * Ailios Antipatros eli Antipatros Hierapolislainen eli Aelius Antipater (100/200-luku), kirjailija ja kuvernööri * Lucius Coelius Antipater (100-luku eaa.), annalisti * Antipatros (100-luku), lääkäri == Muita == * Antipatros (n. 460), Bostran piispa * Antipatros, Artemidoroksen mainitsema kirjailija * Antipatros Akanthoslainen, grammaatikko (Ptolem. Heph. ap. Phot. Cod. 190; Eustath. ad Hom. Od. xi. p. 453; Aristofanes Av. 1403.) * Antipatros, astrologi tai matemaatikko (Vitruvius ix. 7.)
Hakurulla

Hakurulla on etsintäkoiran kaulassa oleva rulla, jonka koira tuo suussaan ohjaajalleen löydettyään etsimänsä ihmisen. Luovutettuaan rullan koira kytketään ja se vie ohjaajansa takaisin löytyneen henkilön luokse. == Lähteet == Luokka:Koirien koulutus
Antti Launonen

Antti Launonen (s. 29. lokakuuta 1980 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa 2002–2006 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2006. Hän on ollut kiinnitettynä näyttelijänä Mikkelin teatterissa 2006–2007, Oulun kaupunginteatterissa 2007–2010, Kuopion kaupunginteatterissa 2011–2017 ja uudelleen Oulussa vuodesta 2017. Hän on näytellyt myös Q-teatterissa, Oulun Työväen Näyttämöllä ja Oulun Nuorisoteatterissa. Launonen on ansioitunut näyttelijänä sekä puhe- että musiikkiteatterin puolella. Oulun Teatterinaiset ry. palkitsi Launosen keväällä 2009 merkittävistä ansioista näyttelijänä. Lavatöiden lisäksi hän on esiintynyt useissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Launonen esitti miespääosan Olli Ylisen ohjaamassa elokuvassa Korkein oikeus, joka julkaistiin vuonna 2008. Suurelle yleisölle Launonen on tullut tutuksi televisiosarjasta Salatut elämät, jossa hän näytteli Tuukka Aaltosta vuosina 2009–2010. Lisäksi hän on esittänyt lukuisia pieniä rooleja monissa muissa televisiosarjoissa, kuten esimerkiksi poliisisarjassa Roba vuonna 2012. Hänen ajatuksiaan näyttelijäntyöstä voi lukea Ajatus Kirjojen julkaisemasta ja Pamela Tolan koostamasta valokuvakirjasta Miksi näyttelen? (2007). Näyttelijänuran lisäksi Launonen on muun muassa toiminut juontajana vuonna 2013 aloittaneessa Radio Kuopiossa. Nykyään Antti on tubettaja, vuorovaikutuskouluttaja sekä motivaatiopuhuja ==Filmografia== ===Elokuvat=== Vuosi Elokuva / Lyhytelokuva Rooli 2001 Rölli ja metsänhenki Narri-rölli Sankarit 2005 Onnen maa Jarkon asiakas Antautumisen kauneus Naisen hinta 2006 Bodomin legenda koulupoika Salonen Pohjaväri Harve Mielipide Diili 2007 Tali-Ihantala 1944 sotamies Kylmyys 2008 Korkein oikeus Noa 2011 8 Riku ===Televisiosarjat=== Vuosi Televisiosarja Rooli 2009–2010 Salatut elämät Tuukka Aaltonen 2012 Roba Jouni Räsänen 2019 Kellot soi Ilari ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Antti Launosen Facebook-sivu * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset tubettajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lastusten kartano

Lastusten kartano () sijaitsee Lempäälässä Ahtialanjärven itärannalla Lastustenjoen eli nykyisen Myllyojan varrella. Kartano muodostui 1600-luvulla Lastusten kylän kahdesta talosta, Metsiän ja Vitikan taloista, jotka ovat olleet paikallaan jo 1500-luvun alussa. Kylä lahjoitettiin vuonna 1650 vapaaherra Jöns Kurckille, mutta lahjoitus peruttiin 1682. Talot yhdistettiin 1690-luvulla, jolloin syntyi ratsutila. Majuri Karl Adolf Granfelt osti Tiiron ja Suojalan tilat sekä puolikkaan Vatsoilan Leustusta. Hän rakennutti vuonna 1784 aloitti päärakennuksen rakentamisen. Hirsirakenteinen mansardikattoinen päärakennus rapattiin ja sitä laajennettiin 1861. Wivi Lönn laati rakennuksen korjaussuunnitelmat, joiden pohjalta korjaus toteutettiin 1924. Pihan ympärillä on vanhoja talousrakennuksia. Vuodesta 1864 kartano on ollut Kingelinin suvulla. Lastusten kartano on kylän suurin maanomistaja. Toisen maailmansodan jälkeen valtio otti kartanon hallussa olleet Nääjärven ja Tervajärven haltuunsa ja kuivatti ne viljelymaaksi.Suvannon Sanomat: Sakkolalaista asutusta ”Marskimailla”, nro 2/1964, s. 5–6, viitattu: 31.1.2017 Lempäälän kartanoista vain Lastusten kartanon päärakennus säästyi tuholta sisällissodassa vuonna 1918, sillä isäntäväen ja torpparien suhteet olivat hyvät. Kartanon mailla on kivikautisia asuinpaikkoja, ja rautakaudella syntynyt Vatsoilan kylä, joka hävisi 1840-luvulla, muodostaa Lastusten kylän alun. ==Lähteet== Luokka:Lempäälän kartanot Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Innilän kartano

Innilän kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven pohjoispäässä. ==Historiaa== Nykyisellä paikallaan kartano on ollut 1600-luvulta lähtien, mutta sen omistajia tunnetaan jo vuodesta 1540 lähtien. Innilä on Lempäälän kartanoista vanhin. Sen perusti 1620-luvulla ratsumestari Kristoffer Danielsson Floor, mutta talon oli omistanut jo hänen isänsä Daniel Hansson. Innilä oli pitkään 1700- ja 1800-luvuilla naapuriensa Lastusten ja Sotavallan kartanoiden kanssa samoilla omistajilla. Kartanon pitkäaikaisin omistajasuku on ollut von Pfaler. 1880-luvulla Innilän omisti lyhyehkön ajan vapaaherra Carl Otto Alexander Munck ja siellä syntyi 1886 Ruth Munck eli Schwester Ruth. Innilässä asui pikkupoikana myös kansanedustaja ja pormestari Väinö Hakkila, jonka isä omisti kartanon myös lyhyehkön ajan 1800-luvun lopulla. Päärakennus on vuodelta 1945, edellinen paloi Suomen sisällissodan taisteluissa huhtikuussa 1918. Pihapiirissä on vuodelta 1904 peräisin olevat hirsinen luhtiaitta ja tiilestä rakennettu tallirakennus sekä 1900-luvun alussa rakennettu työväen asuinrakennus. Innilän osti 1909 maanviljelijä ja kansanedustaja Väinö Pastell ja hänen suvullaan kartano on edelleen. Innilä on nykyisinkin huomattava maanviljely- ja karjatila. == Lähteet == * E.A. Aaltio: Mårten Segercrantz Sotavallan isäntänä. Hämeenmaa IX. 1957. Luokka:Lempäälän kartanot
Kelhon kartano

Kelhon kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven eteläpäässä Valkeakoskentien varrella. Kartano on rakennettu 1600-luvulla. ==Historiaa== Kartanon ensimmäinen ja pitkäaikaisin omistajasuku oli Speitz. Kartanon päärakennuksessa asui vuokralla 1914–1915 runoilija Bertel Gripenberg. Kelho oli silloin naapurinsa Sotavallan kartanon omistuksessa. Vuosina 1917-18 Kelhossa oli tilanhoitajana Niilo Tarvajärven isä ja pikku-Niilokin joutui pakenemaan sieltä vesikelkan kyydissä sisällissodan taistelujen lähestyessä. Kartanon navetan ja Kelhon kansakoulun välisellä pellolla käytiin ankara taistelu punaisten ja valkoisten joukkojen välillä 7. huhtikuuta 1918. Tässä taistelussa kaatui noin 40 valkoista ja muun muassa silloinen jääkäriluutnantti Ragnar Nordström menetti toisen kätensä. Taistelu alkoi aamuneljältä ja vasta seuraavana yönä pimeyden turvin valkoiset pääsivät pakenemaan saarroksesta Mäyhäjärven jään yli Sotavaltaan. Kartanon kaikki rakennukset paloivat taisteluissa ja nykyiset pihapiirin rakennukset ovat suurimmaksi osaksi peräisin 1920-luvun alusta. Päärakennuksen on rakentanut 1920 rakennusmestari Heikki Tiitola klassiseen tyyliin, ja siinä on hollantilaistyyliset ylöspäin kaartuvat räystäät. Kelho on nykyisin Perttulan suvun omistuksessa. ==Lähteet== * Ritva Mäkelä: Lempäälän vuosi 1918. ISBN 951-98912-2-6 Luokka:Lempäälän kartanot
Keijo Paunio

Keijo Uolevi Paunio (28. toukokuuta 1935 Tukholma – 29. syyskuuta 2022 HelsinkiKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 30.10.2022, s. B 28) oli parodontologian professori, joka toimi Turun yliopiston vararehtorina, rehtorina ja kanslerina. ==Henkilöhistoria== Paunio syntyi päätoimittaja Tauno Erhard Paunion ja kirjaaja Saara Elovaaran perheeseen. Myös hänen veljistään Ilkka Pauniosta ja Jouko Pauniosta tuli professoreita. Paunion puoliso vuodesta 1961 oli hammaslääketieteen tohtori Päivi Ilona Riittinen. Paunio tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta 1955. Hän suoritti valtiotieteellisiä opintoja Helsingin yliopistossa, mutta valmistui kuitenkin hammaslääketieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1963 ja väitteli siellä hammaslääketieteen tohtoriksi 1969. ==Ammattiura ja luottamustehtävät== Toimittuaan Turun yliopistossa assistenttina 1964–1969 ja apulaisopettajana 1969–1973 Paunio työskenteli parodontologian professorina 1973–1997. Tutkimusmatkan Yhdysvaltoihin hän teki 1972–1973. Paunio toimi National Institutes of Health -stipendin avulla tutkijana Michiganin yliopistossa. Hänen pääasiallisena tutkimuskohteenaan olivat kiinnityskudossairaudet. Paunio oli Turun yliopiston toinen vararehtori 1978–1981, rehtori 1993–1997 ja kansleri 1997–2000. Hänellä on yli 150 julkaisua alaltaan. Paunio oli Suomen Hammaslääkäriseura Apollonian puheenjohtaja 1991–1992 ja toimi useassa kansainvälisessä organisaatiossa kollegoidensa edustajana. Korkeakouluneuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1980–1986 hän oli mukana vaikuttamassa yliopistojen koulutuspolitiikkaan. Tiedepolitiikkaan Paunio osallistui Suomen Akatemian Lääketieteellisen toimikunnan jäsenenä 1973–1976 ja 1977–1979, Tieteen keskustoimikunnassa 1989–1991 ja Suomen Akatemian hallituksessa 1996–1997. Tutkimuseettinen neuvottelukunta aloitti toimintansa 1992 ja Paunio toimi alusta asti sen puheenjohtajana, yhteensä kymmenen vuoden ajan. Turun kaupungin musiikkijuhlasäätiössä Paunio vaikutti hallituksessa. Turun Yliopistosäätiön hallituksessa hän toimi 1993–1997 ja Matti Koivurinta -säätiön (Aboa Vetus & Ars Nova -museot) hallituksessa vuodesta 1995 vuoteen 2016. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Keijo Paunio, rehtorina 1993–1997 (Turun yliopisto) (Viitattu 24.4.2017] * Keijo Paunio nimitetty Turun yliopiston kansleriksi (HS, 26.4.1997) (Viitattu 24.4.2017) * 70 vuotta huomenna: Yliopistojen itsenäinen päätöksenteko on turvattava (Turun Sanomat, 27.5.2005) (Viitattu 24.4.2017) * Kejo Paunion muistokirjotus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset hammaslääkärit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston rehtorit Luokka:Turun yliopiston kanslerit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Kukkolan kartano

Kukkolan kartano sijaitsi Lempäälän Kuljussa Kukkolanmäellä. 1600-luvulla perustetun kartanon pihapiiristä on nykyisin jäljellä päärakennukseen johtanut puukuja, ennen vuotta 1914 rakennettu, alun perin tilanhoitajan asuntona toiminut ja myöhemmin muutettu entinen päärakennus, luhtiaitta vellikelloineen ja kivinavetta. Alun perin kartano toimi ratsutilana. Kukkolan kartanon osittain kolmikerroksinen päärakennus tuhoutui tulipalossa 17. kesäkuuta 1931. Voimakas tuuli kuljetti kipinöitä noin 100 metrin päässä sijainneen kartanon mankelihuoneen katolle niin että myös tämä rakennus syttyi tuleen ja tuhoutui.Kukkolan kartanon päärakennus paloi eilen päivällä Lempäälässä, Aamulehti, 18.06.1931, nro 162, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Kukkolan kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat Spoof ja af Hällström. Siellä ovat syntyneet muun muassa Suomen sodan sankari Johan Spoof ja veljekset Raoul ja Roland af Hällström. Jatkosodan jälkeen Kukkolan maat palstoitettiin siirtoväelle. ==Lähteet== Luokka:Lempäälän kartanot
Kuljun kartano

Kuljun kartano (alkujaan Wilhelmsbergin rälssisäteri Otavan iso tietosanakirja, osa 4. Helsinki: Otava, 1962.) sijaitsee Lempäälän Kuljussa. Kartano on perustettu 1600-luvulla ja siihen kuului aikanaan laajat maa- alueet. Kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat olleet Spoof, Granfelt ja Palander. Nykyisin kartanossa ei harjoiteta maanviljelyä. Kartanoajalta on säilynyt 1920-luvulta peräisin oleva päärakennus, vanha aitta sekä kartanoon johtava puukuja. Kartanoajan viimeinen omistaja oli Pyynikin olutpanimon omistaja konsuli Rosa Salmelin.Kotiseudun historiaa Jatkosodan jälkeen kartanon maat palstoitettiin siirtoväelle. Pellot on 1900-luvun lopulla rakennettu asuinalueiksi. Nykyään paikalla on Kuljun kartano -niminen kauppakeskus.Lempäälä.fi Vanhassa tiilinavetassa on Hintakaaren sekatavaramyymälä, ja viereisessä rakennuksessa toimii K-Supermarket. == Lähteet == Luokka:Lempäälän kartanot
Leena Kartio

Sirkka Leena Kartio (o.s. Karumo, s. 30. elokuuta 1938 Helsinki)Kuka kukin on 2007, Otava 2006 on Turun yliopiston professori emerita sekä yliopiston kansleri vuosina 2000–2003. Erityisesti hänen uransa sisältää toiminnan siviilioikeuden tutkijana ja opettajana sekä alan opinnäytteiden ja tutkimusten ohjaajana. Kartion vanhemmat ovat Veikko Karumo ja Helvi Hollmérus. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1961. Oikeustieteen lisensiaatiksi Kartio valmistui Turun yliopistosta 1966 ja tohtoriksi 1974. Lisensiaatintyön aiheena oli määräalan saanto ja väitöskirjan aiheena rakennuksen omistajan oikeusasema. Turun yliopiston siviili- ja roomalaisen oikeuden assistenttina hän työskenteli 1967–1974, vt. apulaisprofessorina ja professorina 1970–1974 sekä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1974–1977. s. 225-226 Turun yliopiston siviilioikeuden professori Kartio oli 1978–2000 ja kansleri 2000–2003.Omistus, sopimus, vaihdanta : juhlakirja Leena Kartiolle Lisäksi hän on toiminut Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1985–1987. Kartio on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, ja hän toimi Turun suomalaisen säästöpankin isäntänä vuosina 1980–1992. Suomalainen Lakimiesyhdistys myönsi Kartiolle Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon vuonna 2001, ja Suomen Lakimiesliitto myönsi hänelle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2007Leena Kartio on ylpeä omaleimaisesta Turun oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Juristiuutiset 7.1.2014. Viitattu 11.4.2020.. Kartion puoliso vuodesta 1958 on hovioikeudenlaamanni Kaapo Kartio (s. 1935). ==Julkaisuja== * * * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Turun yliopiston kanslerit Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt