EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Aino Takala

Aina (Aino) Emilia Takala (o.s. Seppäläinen, 28. toukokuuta 1882 Jyväskylän mlk – 9. toukokuuta 1972 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Sisällissodan aikana hän työskenteli punaisten hallinnossa ja vietti sodan jälkeen kolme vuotta pakolaisena Ruotsissa. == Elämä ja ura == Jyväskylän maalaiskunnan Keljossa syntyneen Takalan vanhemmat olivat Vilhelm Seppäläinen (s. 1844) ja Maria Samulintytär Tikkamäki (s. 1845). Kirjaltajana työskennellyt Takala liittyi Jyväskylän työväenyhdistykseen jo 1900-luvun alkuvuosina, ja oli sen edustajana muun muassa vuonna 1906 Oulussa järjestetyssä SDP:n puoluekokouksessa. Hän toimi myös Sosialidemokraattisen naisliiton piirisihteerinä sekä Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kiertävänä puhujana. Takala valittiin kansanedustajaksi vuoden 1916 eduskuntavaaleissa. Eduskunta kokoontui vasta huhtikuussa 1917, ja sen hajottamisen jälkeen lokakuussa 1917 pidetyissä vaaleissa hän jäi varasijalle. Marraskuun yleislakon aikana Takala oli Jyväskylän vallankumousneuvoston jäsen. Sisällissodan puhjetessa Takala oli Kirjatyöntekijäin Liiton asioissa Helsingissä, eikä päässyt enää palaamaan rintamalinjan yli kotiinsa Jyväskylään. Sodan aikana Takala työskenteli Oskari Tokoin johtamassa kansanvaltuuskunnan elintarvikeosastossa. Helsingin taistelun alla hän pakeni punaisten johdon mukana Viipuriin ja sieltä kaupungin valtauksen jälkeen Vaasaan vältettyään joutumasta valkoisten käsiin. Syksyllä Takala kuuli huhuja uhkaavasta vangitsemisestaan ja siirtyi Tornion kautta Ruotsiin, jossa hän asettui Tukholmaan ja työskenteli kirjapainossa. Joulukuussa 1921 Takala matkusti salaa Vaasaan ja palasi helmikuussa perheensä luokse Jyväskylään, jossa hänet pidätettiin välittömästi. Jyväskylässä suoritettujen kuulustelujen jälkeen Etsivä keskuspoliisi kuulusteli Takalaa vielä Helsingissä. Huhtikuussa hän sai sisällissodan aikaisen toimintansa johdosta syytteen valtiopetoksesta. Marraskuussa 1922 Turun hovioikeus tuomitsi Takalan kolmen vuoden kuritushuonerangaistukseen, mutta armahduslakien nojalla hän kärsi tuomionsa ehdonalaisena. Paluunsa jälkeen Takala vaikutti muun muassa Jyväskylän työväenyhdistyksen hallituksessa ja toimi Jyväskylän sosialidemokraattisen naisyhdistyksen puheenjohtajana. Hän oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen, ja oli 1930-luvulla ehdokkaana eduskuntavaaleissa. == Perhe == Aino Takalan puoliso oli asemamies Otto Takala. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Jyväskylän kaupunginvaltuutetut Luokka:Vaasan läänin itäinen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Liisa Laine

Liisa Laine (25. maaliskuuta 1936 Oulu – 8. elokuuta 2020 Helsinki) oli ensimmäisiä naispuolisia uutistenlukijoita suomenkielisissä tv-uutisissa. Laine työskenteli Suomen televisiossa syksystä 1958 alkaen. Uutisiin Laine siirtyi vuonna 1962, kun silloinen uutispäällikkö Erkki Raatikainen houkutteli hänet ohjaajaksi. Keväällä 1968 Laine siirtyi ns. kakkosjuontajaksi, lukemaan sähkeuutisia ja myöhäisillan lyhyitä lähetyksiä. 1970-luvulla Laine luki myös pääuutislähetyksiä Heikki Kahilan ja Heimo Tauriaisen lomatuuraajana. Laine ei kuitenkaan ollut ensimmäinen naisuutistenlukija Yleisradiossa. Ruotsinkielisen TV-nyttin puolella Astrid Gartz oli aloittanut uutistenlukijana hieman aikaisemmin. Myös suomenkielisissä uutisissa Kristiina Alatalo ja Ritva Salonen lukivat uutisia jo 1960-luvun alussa. Kuitenkin vakituisina uutistenlukijoina tuolloin toimivat ainoastaan miehet. Laine päätyi uutistenlukijaksi naistyöntekijöiden vaadittua tasa-arvoa toimituksiin sekä työnjohdon haluttua naislukijoita uutisiin. Liisa Laine työskenteli uutisissa vuoteen 1996 saakka. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uutisankkurit Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Ernst Gräfenberg

Ernst Gräfenberg (26. syyskuuta 1881 – 28. lokakuuta 1957) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut lääkäri (erityisesti gynekologi), joka keksi Gräfenbergin renkaana tunnetun kierukan. Gräfenberg myös muun muassa tutki naisen virtsaputken roolia orgasmissa. G-piste eli Gräfenbergin piste on nimetty hänen mukaansa. == Ura == Gräfenberg opiskeli lääketiedettä Göttingenissä ja Münchenissä, ja valmistui tohtoriksi 10. maaliskuuta 1905. Sen jälkeen hän työskenteli aluksi silmätautiopin parissa Würzburgin yliopistossa, mutta siirtyi sitten obstetriikan ja gynekologian pariin Kielin yliopistoon. Vuonna 1910 Gräfenberg työskenteli gynekologina Berliinissä, ja vuonna 1920 hänellä oli toimisto Kurfurstendammissa. Hän oli berliiniläisen Britzin kunnallissairaalan päägynekologi, ja rupesi tutkimaan ihmisen lisääntymisen fysiologiaa Berliinin yliopistossa. Vuonna 1981 Addiego et al. nimesivät G-pisteen Gräfenbergin mukaan. Addiego, F; Belzer, EG; Comolli, J; Moger, W; Perry, JD; Whipple, B. (1981). "Female ejaculation: a case study.". Journal of Sex Research 17 (1): 13–21. doi:10.1080/00224498109551094. Kun natsismi valtasi alaa Saksassa, Gräfenbergin, joka oli juutalainen, tuli erota Britzin kunnallissairaalan gynekologian ja obstetriikan johtopaikalta vuonna 1933. Vuonna 1934 Hans Lehfeldt yritti suostutella Gräfenbergiä lähtemään Natsi-Saksasta. Gräfenberg kuitenkin kieltäytyi, koska arveli olevansa turvassa sen takia, että hänen asiakkainaan oli korkea-arvoisten natsijohtajien vaimoja. Vuonna 1937 hänet kuitenkin pidätettiin, ja hän pääsi vapaaksi Margaret Sangerin maksamia lunnaita vastaan. Vuonna 1940 Gräfenberg muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän harjoitti gynekologin ammattia New Yorkissa. == Yksityiselämä == Gräfenbergin vanhemmat olivat Salomon Gräfenberg (1834–1918) ja Minna Gräfenberg (o.s. Eichenberg, 1845–1910).Schaller, Berndt, & Eike Dietert (2010). Im Steilhang: der jüdische Friedhof zu Adelebsen: Erinnerung an eine zerstörte Gemeinschaft. Göttingen: Universitätsverlag Göttingen. p. 243. Ernst Gräfenberg oli hetken aikaa naimisissa kirjailija R. G. Waldeckin kanssa. Gräfenberg kuoli 28. lokakuuta 1957 New Yorkissa. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset lääkärit Luokka:Saksalaiset seksologit Luokka:Juutalaiset Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
Anne Tompuri

Anne Kaarin Tompuri (s. 1958 Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija. Tompuri on tehnyt mustavalkoisia, kankaalle guassilla ja pigmentillä maalattuja teoksia. Hän on opiskellut 1980-luvulla Kuvataideakatemiassa ja Kankaanpään taidekoulussa. == Julkiset teokset == *Postipankki *Teknologiakeskus Kareltek (maalaus yhdistelmätekniikalla yhdessä Anne Wunderlichin kanssa) *Malmin hautausmaan kappeli *Valkeakosken Tietotien lukio == Lähteet == *http://www.annetompuri.fi/cv_suomi.htm *http://www.skenet.fi/artikkeli/11/03/anne-tompuri *http://www.hs.fi/arviot/n%C3%A4yttely/a1421902941752 *http://www.esaimaa.fi/Online/2015/02/01/Taiteilija%20Anne%20Tompuri%20ottaa%20koirat%20mukaan%20Linnoituksen%20ty%C3%B6huoneelle/2015118568990/4 *http://yle.fi/uutiset/valon_ja_varjon_leikkia/5584793 == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sophie Wilson

Sophie Wilson (s. 1957 Leeds, Englanti; syntyjään Roger Wilson) on brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä ja ohjelmistosuunnittelija. Wilson oli opiskellut matematiikkaa ja tietotekniikkaa Cambridgessä ja suunnitteli lehmien syöttölaitteen, joka perustui MOS 6502 -prosessoriin. Wilson sai Acorn Computersin perustajalta Hermann Hauserilta tehtävän suunnitella tietokone, joka julkaistiin maaliskuussa 1979 nimellä Acorn System 1 Acorn Computersin ensimmäisenä tuotteena. Tietokone oli harrastelijoille suunnattu varhainen mikrotietokone. Wilson ja Steve Furber suunnittelivat yhdessä BBC Micron yhdessä Acorn Atomin suunnittelijoiden kanssa. Tietokonetta käytettiin brittikouluissa opetustarkoituksiin ja sitä myytiin 1,5 miljoonaa kappaletta. Wilson ja Furber suunnittelivat ARM-prosessorin (aluksi Acorn RISC Machine, myöhemmin Advanced RISC Machine), jota käytettiin ensimmäisinä ARM Development Systemissä (BBC Micron laajennus) ja Acorn Archimedes -tietokoneessa. 2000-luvulla ARM:sta tuli mobiililaitteiden de facto suoritin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Oral History of Sophie Wilson 2012 Computer History Museum Fellow, haastattelu vuodelta 2012 (PDF) Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Brittiläiset ohjelmoijat Luokka:Brittiläiset tietojenkäsittelytieteilijät Luokka:Elävät henkilöt
Toody Cole

Toody Cole (o.s. Kathleen Alice Connor, s. 30. joulukuuta 1948, Portland, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Pierced Arrowsin sekä edesmenneiden The Ratsin ja Dead Moonin basisti. Näiden yhtyeiden levytysten lisäksi Toody on julkaissut soolosinkun "Coming on Strong" vuonna 1985. Toody Cole on naimisissa laulaja, kitaristi, biisintekijä Fred Colen kanssa ja näillä garagepunkin isovanhemmilla on kolme yhteistä lasta sekä useita lapsenlapsia. Luokka:Yhdysvaltalaiset basistit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Maija Grotell

Maija (Majlis) Grotell (19. elokuuta 1899 Helsinki – 6. joulukuuta 1973 Pontiac, Michigan, Yhdysvallat) oli suomalais-yhdysvaltalainen keraamikko ja opettaja. Grotell teki elämäntyönsä Yhdysvalloissa ja sai vuonna 1934 maan kansalaisuuden. Hänet tunnetaan ”Yhdysvaltain keramiikkataiteen äitinä”.Lecture, Roy Slade, Cranbrook Academy of Art President 1977–1995.Bowman, John S.: The Cambridge Dictionary of American Biography.The Houghton Mifflin Dictionary of Biography.University of Tennessee press release Grotell valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta mutta ei löytänyt alansa työtä Suomesta. Hän muutti vuonna 1927 New Yorkiin opiskellakseen New York State College of Ceramicsissa. Vuodesta 1927 vuoteen 1938 hän myös toimi alan opettajana useissa New Yorkin oppilaitoksissa. Vuonna 1938 Grotell siirtyi Bloomfield Hillsiin Michiganiin, jossa hänestä tuli Cranbrook Academy of Artin keramiikkaosaston päällikkö. Yksi hänen kollegojaan Cranbrookissa oli arkkitehti Eliel Saarinen. Grotell jäi Cranbrook Academysta eläkkeelle vuonna 1966. Grotellia pidettiin innovatiivisena ja lahjakkaana opettajana, ja erityisen tunnettu hän oli lasitusteknisistä kokeiluistaan. Saarisen ehdotuksesta hänen lasitetekniikkaansa käytettiin General Motors Technical Center -rakennuksen keraamisessa ulkoseinässä Warrenissa Michiganissa.Gaze, Delia (toim.): ”Maija Grotell”, Dictionary of Women Artists, Volume 1, s. 618–619. London: Fitzroy Dearborn Pulishers, 1997. ISBN 1-884964-21-4 Grotell palkittiin uransa aikana useilla tunnustuksilla, muun muassa Barcelonan vuoden 1929 maailmannäyttelyssä hän sai Diploma di Colabradorin, Pariisin vuoden 1937 maailmannäyttelyssä hopeamitalin sekä vuonna 1966 Cranbrook Academy of Artin Faculty Medalin. Postuumisti hän sai vuonna 1999 National Council on Education for the Ceramic Artsin myöntämän Excellence in Teaching -tunnustuksen.List of recipients, NCECA. Grotell piti useita yksityisnäyttelyitä, muun muassa Chicagon Taideinstituutissa (1950), Cranbrookin museossa (1952), Syracusen yliopiston Joe and Emily Lowe Art Centerissä sekä Museum of Contemporary Craftsissa (1967) New Yorkissa. Hänen töitään on monien museoiden kokoelmissa.Biography and inventory of papers, Syracuse UniversitySchlanger, Jeff – Takaezu, Toshiko: Maija Grotell: Works Which Grow From Belief. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * * Silverman, Jean: Review of “Maija Grotell: Works Which Grow from Belief.” Studio Potter Network Newsletter, Autumn 1996. (Artikkelin arkistoitu verkkoversio.) ==Aiheesta muualla== * Maija Grotell Papers. Special Collections Research Center, Syracuse University. Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet Luokka:Suomalaiset keramiikkataiteilijat Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt
Maija Juvas

Maija Juvas (ent. Maija Guseff, myös nimellä Maiju Juvas, 22. maaliskuuta 1905 – 28. toukokuuta 1955) oli suomalainen kansatieteilijä ja suomalaisen steinerkoulun perustaja. Juvaksen vanhemmat olivat Mäntyharjun tuomiokunnan tuomari Leodor (Heliodorus) Guseff (1857–1917) ja Hanna Helena Levander. Hän valmistui Helsingissä ylioppilaaksi vuonna 1923 ja opiskeli sittemmin Helsingin yliopistossa suomen kieltä, kansatiedettä ja taidehistoriaa. 1930-luvulla Juvas kartoitti Sanakirjasäätiön (nyk. Kotus) rahoittamana metsäsuomalaisten murretta yhdessä veljensä vaimon Astrid Reponen-Juvaksen ja Helmi Helmisen kanssa. Vuosien 1930–1932 aikana Juvas keräsi 11 607 sanalappua metsäsuomalaisten murretta. Myöhemmin 1940- ja 1950-luvuilla Juvas toimi opettajana ja kiinnostui steinerpedagogiikasta. Hän oli mukana perustamassa Suomen ensimmäistä steinerkoulua Kaisu Virkkusen kanssa. Juvas menehtyi syöpään vuonna 1955. == Teoksia == * Kuolema : sana- ja asiatiedustelu. Sanastonkerääjän apuneuvoja 7. Sanakirjasäätiö, Helsinki 1930 * Über die Kinderreime vom Marienkäfer und dessen Benennungen im Finnischen und Estnischen ; kirj. Maija Juvas ja Kustaa Vilkuna. Commentationes Instituti Fenno-Ugrici ”Suomen suku” 7. Helsinki 1937 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Meri-Helka Mantere : Vapauden taju: kertomus Maija Juvaksesta ja Astrid Reposesta, BoD – Books on Demand 2015 (Google kirjat) Luokka:Suomalaiset etnologit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Malin Ahlsved

Malin Ahlsved (s. 1976) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen akvarellitöissään yhdistyvät lapsenomaiset hahmot ja synkätkin aiheet, kuten pelko ja yksinäisyys. Teoksissa on runsaasti yksityiskohtia ja symboliikkaa. Ahlsved valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2004. Hän on työskennellyt aiemmin kehitysvammaisten hoitajana ja valmistunut myös lähihoitajaksi vuonna 2011. Ahlsvedin teoksia on muun muassa Kiasman ja Emman kokoelmissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Malin Ahlsvedin kotisivut Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sari Koski-Vähälä

Sari Koski-Vähälä (s. 1968 Kokkola) on espoolainen kuvataiteilija. Koski- Vähälä on tullut tunnetuksi sekä omasta taiteellisesta tuotannostaan että toimimisestaan osana Hyäryllistä-taiteilijaryhmää (yhteistyössä Jouko Korkeasaaren ja Heli Kurunsaaren kanssa).http://www.sarikoski- vahala.net/http://www.hyaryllista.net/gallery/ Koski-Vähälän teokset ovat usein pieniä veistoksia tai esineteoksia, joiden materiaalina on käytetty erilaista ylijäämä- ja löytöainesta: hiuksia, pureskeltuja purukumeja, poltetun kynttilän steariinia ja teipinpätkiä. Taiteilija on itse kutsunut teoksiaan kolmiulotteisiksi ”keräilyn ja ihmettelyn konkretisoitumiksi, käytetyistä ja säästetyistä materiaalista tehdyiksi asetelmiksi”. Koski- Vähälän luomistyötä ohjaa usein ”hallittu sattuma”, jonka ohjaamana hän lähtee uudelleenrakentamaan kierrätysmateriaaleista erilaisia uusia esineitä ja asetelmia. Sari Koski-Vähälä on valmistunut taiteen maisteriksi (TaM) Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2010. Hän on opiskellut myös Limingan taidekoulussa (1991–1992), Pohjoismaisessa taidekoulussa (1992–1993) ja Lahden taideinstituutissa (1993–1997).http://www.kuvataiteilijamatrikkeli.fi/fi/cv/3352 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sari Koski-Vähälän kotisivu * Sari Koski-Vähälä Kansallisgallerian kokoelmissa Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anna Sinebrychoff

Anna Sinebrychoff (o.s. Tichanoff; 1830 Turku – 1904) oli suomenvenäläisen Sinebrychoffin panimosuvun matriarkka, joka toimi Sinebrychoffin panimon johdossa miehensä, kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin (Paul Sinebrychoff vanhempi) (1799–1883) kuoleman jälkeen. Anna Sinebrychoff nousi aikanaan merkittäväksi helsinkiläiseksi vaikuttajaksi, joka tunnettiin terävänä liikenaisena ja toisaalta hyväsydämisenä ja anteliaana hyväntekijänä. Anna Tichanoffin vanhemmat olivat kapteeni Joachim Tichanoff ja Johanna Magdalena Landström ja hän peri ajan käytännön mukaan äidin äitinsä Anna Hendelian etunimen. Joulukuussa 1830 Turussa syntyneestä Anna Fefimona Tichanoffista on käytetty myös nimeä Anna Jefimova Tihanova. Perhe ei ollut venäläinen, vaan viipurilaisia ja karjalaisia kauppiaita. Miehensä kuoltua Johanna Tichanoff muutti 16-vuotiaan tyttärensä kanssa Helsinkiin ja päätyi Paul Sinebrychoffin taloudenhoitajaksi. 19-vuotiaana Anna avioitui Paul Sinebrychoffin kanssa, joka oli häntä yli 30 vuotta vanhempi. Ikäerosta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Aluksi Anna keskittyi kodin ja lasten hoitoon. Sinebrychoffin pariskunta oli kiinnostunut kuvataiteesta ja he hankkivat teoksia koteihinsa, Bulevardi 40:een ja Espoossa sijaitsevaan Hagalundin kartanoon. Heillä oli neljä lasta: Nicolas (1856–1896), Maria (1852–1923), Anna (1854–1943) ja Paul nuorempi (1859–1917). Anna maalautti kullekin lapselleen muotokuvansa, jotka teki Albert Edelfelt. Miehensä sairastuttua ja kuoltua Anna otti vastuun perheen liiketoiminnasta. Perheyhtiö muutettiin vuonna 1888 osakeyhtiöksi ja Anna toimi hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Kahdessa vuosikymmenessä hän nelinkertaisti perimänsä omaisuuden arvon, hän omisti muun muassa oblikaatioita ja Yhdyspankin osakkeita. Anna tuli tunnetuksi "köyhien äitinä", sillä hän harrasti laajaa hyväntekeväisyyttä ja saattoi auttaa vaikka lahjoittamalla hevosen. Anna Sinebrychoff oli myös innokas puutarhaharrastaja. Annan ja Paulin pojat Nicolas ja Paul Sinebrychoff jatkoivat perheen liiketoimintaa, tyttäret Maria ja Anna taas saivat ulkomaisen pensionaattikoulutuksen. Maria von Wahlberg omistautui perheelleen, mutta Anna Kjöllerfeldt toimi osakeyhtiön hallituksessa. == Lähteet == Luokka:Helsingin historia Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Suomalaiset lahjoittajat Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1904 kuolleet
Emilia Chydenius

Emilia Augusta Chydenius (13. kesäkuuta 1844 Helsingin pitäjä – 12. joulukuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kirjapainon johtaja. Chydeniuksen vanhemmat olivat olivat yliopiston asiamies, revisionioikeuden ylikomissaari Anders Johan Chydenius ja kirjapainon johtaja Margareta Sofie Enbom. Toimittaja Anders Herman Chydenius ja professori Johan Jakob Chydenius olivat hänen sisaruksiaan. Emilia Chydenius johti Helsingissä Simeliuksen perillisten kirjapainoa vuodesta 1886. Hän oli myös yksi kirjapainon omistajista kahden veljensä kanssa heidän perittyään sen äidiltään. Kirjapainon oli perustanut 1819 Jakob Simelius (1785–1826), jonka kuoltua sen toimintaa jatkoi hänen leskensä Maria Simelius (1792–1843). Tämän jälkeen kirjapainoa johti hänen sisarentyttärensä Sofie Chydenius (1811–1886). Simeliuksen kirjapainosta muodostettiin 1887 osakeyhtiö, J. Simelii Arvingars Boktryckeri Aktiebolag. Sen merkittävin painotyö oli Finlands Allmänna Tidning ja Suomalainen Wirallinen Lehti. Emilia Chydeniuksen johdolla kirjapainon koneita uusittiin ja sen voimanlähteeksi hankittiin höyrykone. Sen jäätyä riittämättömäksi kirjapainossa otettiin 1902 käyttöön sähkö. Vuonna 1890 kirjapainolle rakennettiin Uudenmaankatu 9:n tontille uusi tilavampi painotalo. Kaksi vuotta myöhemmin ostettiin naapuritontti Uudenmaankatu 11 tulevaisuuden laajennuksia varten. Emilia Chydeniuksen johtamalle kirjapainolle 1900-luvun alku oli vaikeaa, kun senaatti siirsi Finlands Allmänna Tidningin ja Suomalaisen Wirallisen Lehden painatuksen 1901 omaan kirjapainoonsa. Emilia Chydenius osti 1904 veljenpoikiensa osakkeet yhtiöstä, joten perheyrityksen omistajiksi jäi pelkästään naisia: Emilia Chydeniuksen lisäksi osakkaina olivat hänen veljiensä kaksi leskeä. Emilia Chydeniuksen kuoltua jo seuraavana vuonna hänen tilalleen yrityksen osakkaaksi tuli hänen veljenpoikansa Sam Chydenius (1865–1917). Emilia Chydenius valittiin kirjatyöntekijöiden yhdistyksen kunniajäseneksi 1894. Hän tuki erityisesti Suomen Kirjanpainajain Tukiyhdistyksen toimintaa. Simeliuksen perillisten kirjapaino teki 1894 tukiyhdistykselle lahjoituksen 75-vuotisen toimintansa kunniaksi, ja Emilia Chydenius muisti yhdistystä myös testamentissaan. == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kirjanpainajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1844 syntyneet Luokka:Vuonna 1905 kuolleet
Ritva Wäre

Ritva Tuulikki Wäre (s. 20. syyskuuta 1945 Helsinki) on filosofian tohtori taidehistorian dosentti Helsingin yliopistossa. Hän oli ollut museoviraston tutkija, kun hän sai nimityksen Suomen kansallismuseon johtajaksi syyskuussa 1992Mitä Missä Milloin 1994 s. 17. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9. Ylijohtajana hän toimi vuosina 2003–2009. ==Elämä== Wäreen vanhemmat ovat taidegraafikko Erkki Tuomi ja Hilkka Tuomi, s. Lemmetyinen. Wäreen puoliso vuodesta 1980 on diplomi-insinööri Olli Sakari Wäre. Heillä on yksi lapsi. ==Opiskelu ja ura== Wäre kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1964. Filosofian tohtoriksi hän valmistui vuonna 1991, väitöskirjan aiheena oli "Rakennettu suomalaisuus. Nationalismi viime vuosisadan vaihteen arkkitehtuurissa ja sitä koskevissa kirjoituksissa". == Julkaisut== *Rakennettu suomalaisuus : nationalismi viime vuosisadan vaihteen arkkitehtuurissa ja sitä koskevissa kirjoituksissa. Helsinki : Suomen muinaismuistoyhdistys, 1991 - (Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirja, ISSN 0355-1822 ; 95.). ISBN 951-9056-98-X. - Väitöskirja Helsingin yliopisto. *Art nouveau/Jugendstil architecture : international joint cultural study and action project to preserve and restore world art nouveau/Jugendstil architectural heritage : third international expert plenary meeting. toimituskunta: Margaretha Ehrström, Ritva Wäre, Adelaide Lönnberg. Helsinki : Finnish National Commission for Unesco, 1991 - (Suomen Unesco-toimikunnan julkaisuja, ISSN 0357-1106 ; no 53.). ISBN 951-47-4546-9. ==Lähteet== * toim. Rantala, Risto ja Pajala, Lasse; 2006, Kuka kukin on 2007 Who's Who in Finland 2007. Otava, 2006. ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Suomalaiset museonjohtajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Golfkenttä

Golfkenttä on golfin pelaamiseen ja siihen liittyvään oheistoimintaan käytettävä alue. Golfkentällä on golfrata ja usein myös driving range ja harjoitteluviheriö harjoittelua ja lämmittelyä varten. Golfautoja varten voi olla erityisiä polkuja. ==Golfrata== Golfrata on varsinaiseen golfin pelaamiseen tarkoitettu alue. Golfradalla on yhdeksän tai 18 reikää. Reiäksi kutsutaan niin tällaista kentän jaksoa kuin sen lopussa olevaa maahan kaivettua koloakin. Reiät on numeroitu, ja ne pelataan kierroksen aikana numerojärjestyksessä. Golfratoja on hyvin erimittaisia. Yhdysvalloissa 18-reikäinen rata voi olla kokonaispituudeltaan jopa 6,5 kilometriä, ja toisaalta yhdeksänreikäinen rata voi olla vain 1,2 kilometriä pitkä. Jokaisella reiällä on tiiauspaikka, väylä, puttausviheriö ja reikä. Avauslyönti suoritetaan tiiauspaikalta. Tiiauspaikkoja on yhdellä reiällä yleensä neljä, kaukaisimmasta lähimmäksi väreiltään valkoinen, keltainen, sininen ja punainen. Pelaajat käyttävät oman tasoituksensa mukaista teetä. Väylä on suorin tie tiiltä viheriölle, ja pelaajat pyrkivätkin pitämään lyöntinsä väylällä. Väylällä ei ole puita, ja ruoho on siinä lyhyempää kuin puolikarheikossa ja karheikossa väylän ympärillä. Väylän reunoilla ja viheriön ympärillä voi olla hiekkaesteitä eli bunkkereita ja luonnonesteitä kuten puita, lampia ja puroja. Väylän päässä on viheriö, joka on lyhyeksi leikattua ruohoa. Viheriöllä on reikä, joka on läpimitaltaan 10,8 senttimetriä ja vähintään 10 senttimetriä syvä. Reikään on usein pystytetty lippu kertomaan sen sijainti. Jokaisella reiällä on sen pituuden mukaan laskettu par-luku, joka on se lyöntimäärä, jolla reiästä tulisi kohtuudella selvitä. Par 3 -reikä on enintään 220 metriä, par 4 on 220–430 metriä, ja par 5 on 430–630 metriä. Sitä pitemmät par 6 -reiät ovat harvinaisia. Jokaiseen par-lukuun on laskettu mukaan oletus siitä, että pelaaja puttaa viheriöllä kahdesti. Yleisimpiä 18-reikäisiä kenttiä ovat par 70-, par 71- ja par 72-kentät. == Ympäristövaikutukset == Golfkentät vaativat runsaasti kasteluvettä, mikä voi johtaa veden puutteeseen etenkin kuivilla alueilla ja pohjaveden suolapitoisuuden nousuun. Tropiikissa golfkentillä saatetaan käyttää runsaasti lannoitekemikaaleja ja torjunta-aineita. Kentät myös vaativat paljon tilaa. == Suomessa == Suomen ensimmäinen 18-reikäinen golfkenttä on Talin kenttä Helsingissä, joka laajennettiin täysimittaiseksi vuonna 1952. Toinen täysimittainen kenttä avattiin Espooseen 1982. 1980-luvun lopulla kenttiä rakennettiin paljon lisää. Ensimmäinen kenttä pääkaupunkiseudun ulkopuolella oli Aura Golf Turussa. Vuonna 2016 Suomen Golfliiton jäsenseuroilla oli yli 150 golfkenttää, joista pohjoisin Kittilässä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *
Hilmar Baunsgaard

Hilmar Baunsgaard (26. helmikuuta 1920 – 30. kesäkuuta 1989) oli tanskalainen poliitikko ja maansa pääministeri 1968–1971. Hän oli kauppaministerinä vuodet 1961–1964 Viggo Kampmannin ja Jens Otto Kragin hallituksissa. Baunsgaard istui Tanskan parlamentissa vuodet 1957–1977. Hän edusti Radikaali Venstre -puoluetta. Helmikuussa 1968 Baunsgaard teki Pohjoismaiden neuvoston kokouksessa Oslossa aloitteen pohjoismaiseen talousyhteistyöhön tähtäävän Nordek-hankkeen perustamisesta. == Lähteet == Luokka:Tanskan pääministerit Luokka:Tanskan puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Helena Lehtinen

Helena Lehtinen (s. 1952 Lahti) on suomalainen palkittu korutaiteilija ja opettaja. Lehtinen vietti lapsuutensa Nastolassa. Hän opiskeli Lahden kultaseppäkoulussa hopeasepäksi vuonna 1977 ja valmistui Lahden Muotoiluinstituutista muotoilijaksi vuonna 2000. Lehtinen perusti Tarja Tuupasen ja Eija Mustosen kanssa korutaideryhmän Hibernate vuonna 1999. Lehtinen toimi opettajana Tukholman Konstfack-muotoilukoulussa vuosina 2004–2006 ja hän on opettanut myös Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulussa ja Lahden kultaseppäkoulussa. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin korutaiteen merkittävä kansainvälinen tunnustus, Herbert Hoffman Preis. Vuonna 2015 Korutaideyhdistys palkitsi hänet Vuoden korutaiteilija -tunnustuksella. Helena Lehtinen on esitellyt työtään laajasti näyttelyissä Suomessa ja kansainvälisesti. Hänen korutaidettaan on kuvailtu monimuotoiseksi ja yllättäväksi. Lehtinen käyttää töissään monipuolisesti erilaisia metalleja ja kierrätysmateriaaleja. Lehtisen mielelestä korutaidetta saa tulkita ja kantaja antaa merkityksiä korulle. Hänen mukaansa ”koru on oman ilmaisun väline ja taide-esine, jota käytetään juhlan lisäksi myös arjessa”. == Teoksia kokoelmissa == * Designmuseo * Danner Foundation, München (pysyvässä lainassa museossa Die Neue Sammlung - The International Design Museum) * Gallery Marzee, Hollanti == Tunnustukset == * Muotoilun viisivuotinen taiteilija- apuraha, 2008 * Herbert Hoffman -palkinto, 2013 * Valtion taiteilijaeläke, 2014 * Vuoden korutaiteilija, 2015 == Lähteet == * http://www.hibernate.fi/lehtinen.html * HIBERNATE. Text Ruutiainen, Päivi; Pontoppidan, Karen. Helsinki: Hibernate, 2016. ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset korusuunnittelijat
Mark Labbett

Mark Labbett (s. 15. elokuuta 1965) on englantilainen tietokilpailija, joka tunnetaan yhtenä "jahtaajista" () brittiläisessä The Chase -visailuohjelmassa. Hän on "jahtaajana" myös ohjelman australialaisessa versiossa ja oli aiemmin myös sen yhdysvaltalaisessa versiossa. Labbett on osallistunut myös useisiin muihin visailuohjelmiin ja tietokilpailuihin. Hän myös työskentelee Redtooth- nimisen tietokilpailuyrityksen kysymyksenlaatijana. Aiemmin hän työskenteli matematiikan opettajana sekä tutkijana Oxfordin yliopistossa. The Chase -ohjelman muut "jahtaajat" ovat Shaun Wallace, Anne Hegerty, Paul Sinha, Jenny Ryan ja Darragh Ennis. Labbettin lempinimi ohjelmassa on "The Beast" (), joka johtuu hänen isosta koostaan (noin 198cm) sekä siitä, että hänen sukunimensä kuulostaa ranskan kielen sanalta la bête, joka tarkoittaa petoa. Vuonna 2012 Labbett tuli 81. sijalle Tietokilpailun maailmanmestaruuskilpailuissa. == Visailuohjelmat == * Mastermind (1999, 2000) – kilpailija * Countdown (2000) – kilpailija * BrainTeaser (2004) – kilpailija * SUDO-Q (2005) – kilpailija * University Challenge – kilpailija * Haluatko miljonääriksi? (brittiläinen versio) – kilpailija * The National Lottery People's Quiz (2007) – kilpailija * Only Connect (2009) – kilpailija * The Chase (2009–) – jahtaaja * The Chase USA (2013–2015) – jahtaaja * Sugar Free Farm (2016) – osallistuja * The Chase Australia (2016–) – jahtaaja == Yksityiselämä == Mark Labbett syntyi Tivertonissa, Devonissa, Englannissa. Labbett meni naimisiin itseään 27 vuotta nuoremman Katie-vaimonsa kanssa lokakuussa 2014. Labbettilla on kaksi pikkuveljeä: Paul ja Philip. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Tietokilpailijat Luokka:Englantilaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kyniska

Kyniska Spartalainen (, s. n. 440 eaa.) oli antiikin kreikkalainen spartalainen prinsessa. Hän on historian ensimmäinen nainen, joka on merkitty Olympian kisojen voittajaksi. Kyniska oli kuningas Arkhidamos II:n tytär ja tätä seuranneiden kuninkaiden Agis II:n ja Agesilaoksen sisar. Hänen äitinsä nimi oli Eupoleia ja sisarensa Proauga. Naisten nimet viittaavat mahdollisesti hevosharrastukseen. Kyniskan itsensä nimi tarkoittaa ”Pientä koiraa”, mikä saattaa puolestaan viitata metsästysharrastukseen. Hänen isoisänsä Zeuksidamoksen lempinimi oli Kyniskos. Kyniskan nuoruudenharrastuksiin kuuluivat olympialajeista juoksu, pituushyppy, paini sekä kiekon- ja keihäänheitto. Olympian kisojen voittajien luettelossa Kyniskan nimiin on kirjattu nelivaljakkoajojen voitto olympiadien 96. ja 97. eli vuosien 396 ja 392 eaa. kisoissa. Laji oli kisojen arvostetuin. Itse kisoihin saivat ottaa osaa urheilijoina vain miehet, mutta Kyniskan voitto oli mahdollinen, koska hevosvaljakkoajojen voittajaksi nimettiin ohjastajan sijasta valjakon omistaja, kyseisissä tapauksissa Kyniska. Kyniskalla on ollut mahdollisuus varustaa kallis valjakko kisoihin isältään perimänsä omaisuuden turvin sekä siksi, että spartalaiset naiset olivat monin tavoin muita kreikkalaisia itsenäisempiä. Pausaniaan mukaan Kyniskalla oli suuri halu voittaa kisat. Sekä antiikin lähteet että nykytutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, missä määrin hän oli todella itsenäinen toimija ja missä määrin toimi voittojen aikaan kuninkaana toimineen veljensä Agesilaoksen päämäärien ajamiseksi. Kyniskan voittojen kunniaksi Olympiaan pystytettiin kaksi patsasta, joista toinen esitti itse Kyniskaa ja toinen hänen valjakkoaan ohjastajineen. Patsaat veisti Apelleas Megaralainen. Toisen patsaan jalustassa ollut piirtokirjoitus tunnetaan sekä arkeologisena löytönä että Kreikkalaisesta antologiasta. Siinä hän kertoo olevansa kuninkaiden tytär ja sisar ja ainoa nainen kreikkalaisista, joka sai kantaa kisojen voittajan seppelettä. Pausaniaan mukaan Spartassa oli Kyniskalle omistettu heroon. Se sijaitsi Platanistassa lähellä paikkaa, jossa spartalaiset nuoret urheilivat. Spartassa Kyniskan valjakko on saattanut osallistua paikallisen Hyakinthia-juhlan kilpailuihin. Muutoin Kyniskasta tiedetään vain vähän. Myöhemmin Olympian kisojen voittajiksi merkittiin myös muita naisia, mutta kukaan heistä ei saavuttanut Kyniskan mainetta. == Lähteet == Luokka:Olympian kisojen voittajat Luokka:Sparta
Tuuli Mattelmäki

Tuuli Mattelmäki (s. 28. marraskuuta 1965) on suomalainen teollinen muotoilija, tutkija ja opettaja. Hän on julkaissut erityisesti palvelumuotoilua ja käyttäjäkeskeistä suunnittelua käsittelevää tutkimusta ja toimii tämän alueen asiantuntijana erilaisissa hankkeissa. Mattelmäki on Aalto-yliopiston muotoilun laitoksen professori alueenaan Muotoilu, erityisesti tuote- ja palvelujärjestelmät.https://people.aalto.fi/index.html?profilepage=isfor#!tuuli_mattelmaki Hän johtaa Aalto-yliopiston co-designiin keskittynyttä tutkimusryhmää Encore (engaging co-design research).http://designresearch.aalto.fi/groups/encore/people/active- members/tuuli-mattelmaki/ Mattelmäki on kehittänyt muotoiluajatteluun perustuvia innovatiivisia menetelmiä esineiden, tilojen ja palveluiden suunnitteluun. Hän on erikoistunut käyttäjäkeskeisen tuotesuunnitteluun välineisiin ja prosesseihin, joiden lähtökohtana on empatia ja kokeellinen työskentely. Mattelmäen englanninkielinen väitöstutkimus Design Probes Taideteollisesta korkeakoulusta (2006) esitteli muotoiluluotain- menetelmän.https://www.taik.fi/kirjakauppa/images/f775c1aa92fb009ff1036b3d6bb4666e.pdf Muotoiluluotaimet ovat itsedokumentointiin perustuva työtapa, jota hyödynnetään käyttäjäkeskeisessä suunnittelussa. Luotaimien avulla lähestytään tutkittavia ilmiöitä ja yksilöllisiä käyttäjiä sekä kerätään tietoa suunnittelun avuksi. Tavoitteena on paljastaa käyttäjän kokemuksellisia näkökulmia, rikastuttaa niillä suunnittelua ja tukea suunnitteluempatiaa.http://ekirjasto.kirjastot.fi/ekirjat/muotoiluluotaimet- tuuli-mattelmaki-julkaisija-teknologiateollisuus-ry Mattelmäki on ollut mukana useissa käyttäjäkeskeisen muotoilun tapaustutkimuksissa ja yhteistyöhankkeissa. Hänen julkaisunsa käsittelevät muun muassa muotoiluluotaimia, empatiaa suunnittelussa ja käyttäjäkokemusta. Vuonna 2008 Mattelmäki sai Vuoden teollinen muotoilija -palkinnon. == Lähteet == * https://people.aalto.fi/tuuli.mattelmaki * http://www.servicedesignbooks.org/isbn/9515582113/design-probes/ * http://designresearch.aalto.fi/groups/encore/people/active-members/tuuli- mattelmaki/ * https://shop.aalto.fi/media/attachments/55d58/mattelmaki.pdf * https://www.taik.fi/kirjakauppa/images/f775c1aa92fb009ff1036b3d6bb4666e.pdf * http://ekirjasto.kirjastot.fi/ekirjat/muotoiluluotaimet-tuuli-mattelmaki- julkaisija-teknologiateollisuus-ry === Viitteet === Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lisi Wahl

Louise (Lisi) Carolina Wahl (o.s. Borgström; 4. helmikuuta 1878 Sipoo – 13. maaliskuuta 1960) oli suomalainen kotitalouden edistäjä.Kuka kukin oli. Wikisource.Kuka kukin on 1954, s. 455. Wahlin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Sofia Charlotta Hagströmer. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1921 professori Walter Wahl. Wahl kävi tyttökoulun ja Taideteollisen keskuskoulun ja opiskeli sitten 1904–1905 Lontoossa Art & Craft -laitoksessa. Wahl oli Turun ruotsalaisen marttapiirin varapuheenjohtaja 1921–1924, Åbo Väv- och syskolan johtokunnan puheenjohtaja 1923–1924, ruotsinkielisen marttajärjestön Finlands svenska Marthaförbundin varapuheenjohtaja 1925–1930, puheenjohtaja 1930–1948, kunniapuheenjohtaja 1948, Högvallan kotitalousseminaarin johtokunnan puheenjohtaja 1932–1948, varapuheenjohtaja vuodesta 1948, Nordens husmodersförbundin puheenjohtaja 1940. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Kotitalouden edistäjät Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Kerttu Hemmi

Kerttu Maria Hemmi (o. s. Suorsa, 30. lokakuuta 1919 Säräisniemi, Vaala – 25. heinäkuuta 1983 Oulu) oli suomalainen terveydenhuoltoneuvos ja kansanedustaja. Hemmi teki Oulun seudulla pitkän uran terveydenhoitajana. Hän oli Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana 1970–1979. Kerttu Hemmi syntyi maanviljelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Nestori Suorsa ja Matilda Kalaoja. Sairaanhoitajaksi Hemmi valmistui vuonna 1943 ja terveyssisareksi 1953. Hän meni naimisiin Johannes Hemmin kanssa 1943. Työura alkoi Oulun lääninsairaalassa ja jatkui Muhoksen kunnan terveyssisarena. Tässä toimessa hän oli myöhemmin Oulujoella ja Oulussa aina vuoteen 1979. Terveydenhuoltoneuvoksen arvon Hemmi sai 1978. Hemmillä oli kansanedustajuuden lisäksi lukuisia luottamustoimia. Hän oli Oulun kaupunginvaltuutettu ja Oulun yliopistollisen keskussairaalan liittohallituksen jäsen. Valtakunnallisesti hän toimi muun muassa Kehitysaluerahaston hallintoneuvostossa, Suomen terveydenhoitajaliiton puheenjohtajana ja puolueensa puoluehallituksen jäsenenä. Hemmi kuului myös Suomi–DDR-Seuran johtokuntaan. == Lähteet == * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomalaiset liberaalit poliitikot Luokka:Oulun kaupunginvaltuutetut Luokka:Oulun vaalipiiri Luokka:Suomalaiset sairaanhoitajat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Almyróksenlahti

Almyróksenlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Drápanoksen niemen ja Réthymnon välisellä alueella. Lahden pohjukassa sijaitsee Georgioúpolin kylä. == Aiheesta muualla == Luokka:Kreetanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Amvrakikóslahti

Amvrakikóslahti (; myös Ambrakianlahti, Ártanlahti, Aktioninlahti) on lahti Joonianmeressä Manner-Kreikan länsirannikolla, Epeiroksen ja Länsi-Kreikan alueiden välissä Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 405 neliökilometriä. Amvrakikóslahden pohjoisrannan kosteikot muodostavat Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Υγροτόπων Αμβρακικού, Ethnikó Párko Ygrotópon Amvrakikoú). Amvrakikóslahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Ambrakian kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla. Lahti on noin 40 kilometriä pitkä ja noin 15 kilometriä leveä. Se yhdistyy Joonianmereen noin kolme kilometriä pitkän ja 0,8–2 kilometriä leveän salmen kautta. Salmen pohjoispuolella sijaitsee Prévezan kaupunki ja eteläpuolen muodostaa Áktion niemi. Lahden rannalla sijaitsevat myös muun muassa Vónitsa ja Amfilochía. Árachthos- ja Loúros-joet laskevat lahteen sen pohjoisrannikolla, mikä muodostaa laajoja suojeltuja suisto- ja kosteikkoalueita. Niihin kuuluu 20 laguunia, joista suurimmat ovat Logaróksen laguuni (27,96 km²), Tsoukalión laguuni (20,41 km²) ja Rodián laguuni (15,87 km²). Laguuneihin lukeutuu myös muun muassa pieni Sakoulétsin laguuni. Lahdessa on muutamia pieniä saaria, kuten Koronisía, Salaóra ja Voúvalos. Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto perustettiin vuonna 2008. Sen pinta-ala on noin hehtaaria, ja siihen kuuluvat Árachthoksen ja Loúroksen suistot, mainitut kolme suurinta laguunia sekä osa lahden merialueesta. Alue on suojeltu myös Natura 2000 -alueena sekä Ramsarin sopimuksella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Argoliinlahti

Argoliinlahti (; myös Argolikóslahti, Argoksenlahti) on lahti Egeanmeren länsiosassa Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Peloponnesoksen itäosasta erkanevan Argoliin niemimaan ja Arkadian rannikon välissä. Argoliin niemimaa ympäröi lahden pohjois- ja itäpuolelta, lahden länsiranta kuuluu puolestaan Arkadiaan. Lahdessa ja sen suulla sijaitsee joukko Argo-Saronisten saarten saariryhmään kuuluvia saaria. Näistä suurimmat ovat Spétses, Spetsopoúla, Plateiá, Psilí ja Rómvi. Lahden pohjukassa sijaitsee Náfplion kaupunki ja sen lähellä suosittu turistikohde Tolón kylä. Argoliinlahden ympäristö oli pronssikaudella mykeneläisen kulttuurin ydinaluetta. Rannikolla tai sen lähistöllä sijaitsivat muun muassa Asine, Tiryns, Argos ja Mykene. == Aiheesta muualla == Luokka:Egeanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet Luokka:Peloponnesos
Argostólinlahti

Argostólinlahti () on lahti Joonianmeressä Kefalonián saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren kahteen osaan, joista lännen puolella sijaitsee Palikín niemi ja idänpuolella Kefalonián saaren pääosa. Lahti on toinen saaren kahdesta suuresta lahdesta pohjoisrannikon Mýrtoksenlahden ohella. Argostólinlahti on saanut nimensä saaren pääkaupungista Argostólista, joka sijaitsee sen itärannalla niemellä, jonka toisella puolella on Argostólinlahdesta erkaneva pienempi Koútavoksenlahti. == Aiheesta muualla == Luokka:Joonianmeri Luokka:Jooniansaaret Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Chaniánlahti

Chaniánlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren länsiosan pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Akrotírin ja Rodopóksen niemimaiden välissä. Chaniánlahden itäosan rannikolla sijaitsee Chanián kaupunki, josta lahti on saanut nimensä. Kaupungin länsipuolella lahden rannalla sijaitsee suuri joukko turistikohteina tunnettuja kyliä, mukaan lukien Káto Stalós, Agía Marína, Plataniás, Geráni, Máleme ja Kolymvári. Lahdessa sijaitsee Ágioi Theódoroin saari. thumb|none|240px|Chaniánlahtea ja Ágioi Theódoroin saari Plataniáksesta nähtynä. == Aiheesta muualla == Luokka:Kreetanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Euboianlahti

Euboianlahti () on lahti, joka erottaa Euboian saaren Manner-Kreikasta. Kapea Évripos- eli Euripossalmi jakaa lahden kahteen osaan: * Pohjoinen Euboianlahti * Eteläinen Euboianlahti
Eteläinen Euboianlahti

Eteläinen Euboianlahti () on lahti Egeanmeren länsilaidalla Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se erottaa Euboian saaren Manner- Kreikasta yhdessä pohjoisempana sijaitsevan Pohjoisen Euboianlahden kanssa. Lahdet yhdistää kapea Évripos- eli Euripossalmi Chalkídan kaupungin kohdalla. Euboian puolella lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Erétria, Amárynthos ja Alivéri. Lahden eteläosassa, joka tunnetaan myös nimellä Petaliónlahti, sijaitsee Petalioí-saariryhmä. Sen suurimmat saaret ovat Megalónisos, Chersonísi, Lamperoúsa ja Tragonísi. Muihin suurempiin saariin kuuluvat pohjoisempana sijaitsevat Stýra ja Kavallianí. == Aiheesta muualla == Luokka:Egeanmeri Luokka:Euboia Luokka:Keski-Kreikka Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Pohjoinen Euboianlahti

Pohjoinen Euboianlahti () on lahti Egeanmeren länsilaidalla Keski-Kreikan maantieteellisellä alueella Kreikassa. Se erottaa Euboian saaren Manner- Kreikasta yhdessä etelämpänä sijaitsevan Eteläisen Euboianlahden kanssa. Lahdet yhdistää kapea Évripos- eli Euripossalmi Chalkídan kaupungin kohdalla. thumb|left|240px|Pohjoista Euboianlahtea ja Loutrá Aidipsoún kaupunki. Euboian puolella lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Loutrá Aidipsoú, Límni ja Néa Artáki, ja Manner-Kreikan puolella Kaména Voúrla ja Livanátes. Lahden pohjoisosassa sijaitsee Lichádes-saariryhmä. Lahden pohjoisosasta erkaneva osa tunnetaan nimellä Maliakóslahti. == Aiheesta muualla == Luokka:Egeanmeri Luokka:Euboia Luokka:Keski-Kreikka Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Évripos

Évripos (), antiikin Euripos (), on salmi, joka sijaitsee Keski-Kreikan ja Euboian saaren välissä. Se jakaa Euboian mantereesta erottavan Euboianlahden kahteen osaan, Pohjoiseen ja Eteläiseen Euboianlahteen. Salmen leveys sen kapeimmassa kohdassa on vain 38 metriä. Salmen kohdalla sijaitsee Chalkídan kaupunki (antiikin Khalkis). Sen keskusta on Euboian puolella. Salmen ylittää nykyisin kaksi siltaa: vanha niin kutsuttu Negroponten silta salmen kapeimmalla kohdalla Chalkídan keskustan kupeessa, sekä uusi 215 metriä pitkä silta kaupungin eteläpuolella kohdassa, jossa salmen leveys on noin 160 metriä. Ensimmäinen silta salmen yli rakennettiin vuonna 411 eaa. == Vuorovesi-ilmiö == Salmi tunnetaan vuorovesi-ilmiöstään, joka on itäiselle Välimerelle poikkeuksellisen voimakas. Veden virtauksen suunta salmessa vaihtuu kuutena tai seitsemänä päivänä kuukaudessa jopa 14 kertaa yhden vuorokauden aikana, seitsemän kertaa päivällä ja seitsemän kertaa yöllä. Ilmiössä on kuitenkin huomattavaa vaihtelua. Ilmiön selityksen löytäminen oli suuri ongelma antiikin aikana, ja se mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa. Platonille Euripos toimi filosofisena vertauskuvana mielipiteestä, jonka mukaan mikään (fyysinen) ei ole vakaata.Platon: Faidon 90c: ”ettei sen enempää asiossa kuin todisteluissakaan ole ainoatakaan varmaa ja pysyvää vaan kaikki virtaa edestakaisin niin kuin vesi Euripoksen salmessa, pysähtymättä hetkeksikään paikoilleen”. Suomennos Marja Itkonen-Kaila. Erään legendan mukaan Aristoteles olisi jopa tehnyt paikalla itsemurhan, koska ei kyennyt selittämään ilmiötä. Livius selitti ilmiön voimakkailla tuulilla.Livius, Titus: Rooman synty XXVIII.6. Nykyisin ilmiö tunnetaan kaupungissa nimellä trelá nerá (”hullut vedet”), ja chalkídalaiset viittaavat itseensä ilmauksella trelonerítes (”hulluvetiset”). vasen|204px|Évripoksen vanha silta Chalkídassa. vasen|230px|Évripoksen uusi silta Chalkídan eteläpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Chalkída Luokka:Egeanmeri Luokka:Euboia Luokka:Kreikan salmet
Eva Heikinheimo

Evy (Eva) Maria Heikinheimo (ent. Heikel, 4. elokuuta 1879 Rovaniemi – 22. helmikuuta 1955 Oulu) oli suomalainen seminaarin johtaja ja kansanedustaja. Heikinheimo toimi Jyväskylän ja Raahen seminaarien johtajana. Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Heikinheimo oli 1925–1927.60-vuotias. Johtajatar Eva Heikinheimo, Helsingin Sanomat, 04.08.1939, nro 206, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 31.07.2024 Eva Heikinheimo syntyi metsänhoitaja Johan Henrik Heikelin ja Lina Harlinin tyttäreksi. Hän kävi Joensuun tyttökoulun ja Oulun jatko-opiston. Ylioppilaaksi hän valmistui Oulun lyseosta 1899, kansakoulunopettajaksi Raahen seminaarista 1900 ja filosofian kandidaatiksi 1904. Heikinheimo oli opettajana Oulun suomalaisessa tyttökoulussa 1902–1903, v.t. suomenkielen lehtorina Heinolan seminaarissa 1905, Kotkan suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1906–1907 ja opettajana Porin tyttökoulussa ja sen jatkoluokilla 1908–1914. Heikinheimo tuli Jyväskylän seminaarin johtajaksi 1914 ja oli tässä virassa vuoteen 1935, jolloin seminaari lopetti toimintansa. Raahen seminaarin johtajaksi hän siirtyi 1936 ja jäi tästä toimesta eläkkeelle 1946. Kansanedustajaksi Heikinheimo nousi 1925 varasijalta Aaro Jaskarin kuoltua. Kansanedustaja hän oli vaalikauden loppuun 1927. Hän toimi myös Jyväskylän kaupunginvaltuutettuna 1906–1928. == Lähteet == * == Viitteet == Luokka:Kansanedustajat Luokka:Kansallisen Edistyspuolueen poliitikot Luokka:Jyväskylän kaupunginvaltuutetut Luokka:Vaasan läänin itäinen vaalipiiri Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Géranlahti

Géranlahti () on lahti Egeanmeressä Lesboksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren itäpään kahteen osaan. Géranlahti on saanut nimensä antiikin aikaisesta Hieran kaupungista, joka sijaitsi sen rannalla. Roomalaisella ajalla lahti tunnettiin nimellä Portus Hieraeus. Géranlahden pituus on noin 13 kilometriä ja suurin leveys noin 5 kilometriä. Lahti yhdistyy muuhun Egeanmereen alle 300 metriä leveän salmen kautta. Lahden itäpuolen muodostaa niemi, jolla sijaitsee muun muassa saaren pääkaupunki Mytilíni. Lännempänä saarella sijaitsee suurempi Kallonínlahti. == Lähteet == Luokka:Egeanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet Luokka:Lesbos
Iraklioninlahti

Iraklioninlahti (; myös Irákleionlahti) on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Iraklionin kaupungin edustalla, josta se on saanut nimensä. Saaren pääkaupungin Iraklionin lisäksi lahden rannalla sijaitsevat muun muassa sen esikaupunkeihin luettavat Gázin ja Néa Alikarnassóksen kaupungit. Myös Iraklionin kansainvälinen lentoasema on aivan lahden rannalla. Lahdessa Iraklionin edustalla sijaitsee Dían saari. thumb|none|240px|Iraklioninlahtea ja Iraklionin kaupunki. == Aiheesta muualla == Luokka:Kreetanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet
Kallonínlahti

Kallonínlahti () on lahti Egeanmeressä Lesboksen saaren etelärannikolla Kreikassa. Se jakaa saaren kahteen osaan, joista idemmän jakaa edelleen osiin Géranlahti. Kallonínlahden pituus on noin 22 kilometriä ja suurin leveys noin 8 kilometriä. Sen yhdistää muuhun Egeanmereen noin kilometrin levyinen salmi. Lahti on suhteellisen matala ja laguunimainen. Lahden pohjukassa sijaitsee Skála Kalloníksen kylä, joka on hieman sisämaassa sijaitsevan Kallonín kylän ranta-asutus. Lahden rannalla on suolantuotantoaltaita ja sen alueella elää paljon vesilintuja, kuten flamingoja ja erilaisia kahlaajia. Antiikin aikana lahden itärannikolla sijaitsi Pyrrhan kaupunki. Sen rauniot ovat nykyisin pääosin meren pohjassa. Aristoteles suoritti lahdella eläinopillisia tutkimuksia kahden vuoden ajan vuosina 345/344–343/342 eaa. Hän mainitsee paikan teoksessaan Eläinoppi nimellä ”Pyrrhan Euripos”, mikä viittaa joko lahteen tai salmeen, joka yhdistää sen mereen. == Lähteet == Luokka:Egeanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet Luokka:Lesbos
Māris Kučinskis

Māris Kučinskis (s. 28. marraskuuta 1961 Valmiera) on latvialainen poliitikko ja maansa entinen pääministeri. Hän kuuluu Vihreiden ja maanviljelijöiden liittoon. Latvian presidentti Raimonds Vējonis nimitti Kučinskisin pääministeriehdokkaaksi tammikuussa 2016 ja hänen kokoamansa uusi hallitus valittiin helmikuussa 2016. == Lähteet == Luokka:Latvian pääministerit Luokka:Latvialaiset poliitikot Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1961 syntyneet
Kíssamoksenlahti

Kíssamoksenlahti () on lahti Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan saaren länsiosan pohjoisrannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Gramvoúsan ja Rodopóksen niemimaiden välissä. Lahden nimi viittaa Kíssamoksen kaupunkiin, joka sijaitsee sen pohjukassa. Lahden länsi- ja eteläranta kuuluvat Kíssamoksen kuntaan ja itäranta Plataniáksen kuntaan. == Aiheesta muualla == Luokka:Kreetanmeri Luokka:Kreikan lahdet Luokka:Välimeren lahdet