EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Jaime Pacheco

Jaime Moreira Pacheco (s. 22. heinäkuuta 1958 Paredes) on portugalilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaansa liigassa parikymmentä vuotta. Hän pelasi 25 miesten maaottelua. Pacheco edusti seuratasolla kotimaassaan Aliados Lordeloa vuoteen 1979, Portoa kausina 1979–1984, Sportingia kausina 1984–1986, jälleen Portoa kausina 1986–1989, Vitória Setúbalia kausina 1989–1991, Paços Ferreiraa kausina 1991–1993 sekä viimeisinä vuosinaan Bragaa, Rio Avea ja Paredesia. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden vuonna 1988 sekä Portugalin cupin vuosina 1984 ja 1988. Vuonna 1987 hän voitti Euroopan cupin mutta pelasi vain kahdella ensimmäisellä kierroksella yhteensä neljä ottelua. Pacheco pelasi Portugalin maajoukkueessa 25 maaottelua vuosina 1983–1990. Maaleja hän ei niissä tehnyt. EM-kilpailuissa 1984 hän pelasi täydet minuutit kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa sekä jatkoaikatappioon päättyneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan. MM-kilpailuissa 1986 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa, joista ensimmäisessä Portugali voitti Englannin. Tappio kahdessa muussa ottelussa tiesi putoamista jatkosta. Pacheco aloitti valmentamisen jo pelaajauransa viime vuosina. Pisimpään hän on valmentanut Boavistaa, jonka hän johdatti liigamestaruuteen kaudella 2000–2001. Se oli seuran ensimmäinen liigamestaruus ja on vielä kaksikymmentä vuotta myöhemminkin ainoa. Hän on kotimaansa lisäksi valmentanut Espanjassa lyhyen aikaa sekä Saudi-Arabiassa, Kiinassa ja Egyptissä. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Portugalilaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aitopiilokkaat

Aitopiilokkaat (Bruchus) on lehtikuoriaisten heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suomessa suvun edustajia on tavattu viisi lajia, jotka ovat alla olevan lajilistan päällimmäisinä.Laji.fi: Aitopiilokkaat (Bruchus) Aitopiilokkaiden sukuun kuuluvia lajeja on maailmanlaajuisesti useita kymmeniä ja niitä esiintyy kaikilla mantereilla.Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bruchus Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. == Suvun lajeja == *Maitepiilokas (Bruchus loti) *Virnapiilokas (Bruchus atomarius) *Härkäpapupiilokas (Bruchus rufimanus) *Hernepiilokas (Bruchus pisorum) *Bruchus affinis *Bruchus laticollis *Bruchus viciae *Bruchus luteicornis == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Aitopiilokkaat Suku (Bruchus) *ITIS: Bruchus *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Bruchus *Iowa State University, Bug Guide: Genus Bruchus *Pherobase: Semiochemicals of Genus Bruchus Luokka:Erilaisruokaiset
Filosofien ja sofistien elämät

Filosofien ja sofistien elämät (; ) on Eunapioksen kirjoittama elämäkertateos, joka sisältää 200–300-luvuilla eläneiden kreikkalaisten filosofien ja sofistien elämäkertoja. == Historia == Eunapios kirjoitti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Teoksensa Filosofien ja sofistien elämät hän teki Khrysanthioksen pyynnöstä; myös tämän elämäkerta on mukana teoksessa viimeisenä. Suurin osa teoksen muidenkin elämäkertojen kohteista on Eunapioksen aikalaisia tai oli ainakin elänyt vain vähän ennen häntä. Elämäkerrat ovat tärkeä lähde kuvaamaansa filosofian historian ajanjaksoon, myöhäisantiikkiin, joka muutoin tunnettaisiin paljon huonommin. Teoksen editio princeps oli Hadrianus Juniuksen toimittama (Antwerpen, 1568, 8vo.). Se piti sisällään myös latinankielisen käännöksen ja Eunapioksen elämäkerran. Myöhempiä editioita olivat muun muassa Hieronymus Commelinuksen laitos (Frankfurt, 1596, 8vo.), Paul Stephensin laitos (Geneve, 1616, 8vo.) sekä J. F. Boissonaden laitos (Amsterdam, 1822, 2 osaa, 8vo.), joka piti sisällään kommentaarin. == Sisältö == Teos alkaa johdannolla, jossa Eunapios käsittelee aiempia filosofien ja sofistien elämästä kirjoittaneita, mukaan lukien Filostratos ja hänen Sofistien elämänsä. Tätä seuraavat elämäkerrat, joita on 23. Ne ovat suhteellisen lyhyitä, mutta ne on kirjoitettu melko mahtipontisella tyylillä. Eunapios osoittaa olevansa uusplatonilaisen koulukunnan ihailija ja kristinuskon katkera vastustaja. Teos sisältää seuraavien filosofien ja sofistien elämäkerrat: * Plotinos * Porfyrios * Iamblikhos * Alypios * Aidesios Kappadokialainen * Sopatros * Ablabios (Flavius Ablabius) * Eustathios Kappadokialainen * Maksimos * Priskos * Iulianos Kappadokialainen * Prohairesios * Epifanios * Diofantos * Sopolis * Himerios * Parnasios * Libanios * Akakios * Nymfidianos * Zenon Kyproslainen * Magnos * Oreibasios * Ionikos * Khrysanthios == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Eunapius: Lives of the Philosophers and Sophists. Teoksessa == Aiheesta muualla == * Eunapius: Lives of the Philosophers and Sophists. The Tertullian Project. * Eunapius: Lives of the Philosophers and Sophists. ToposText. Luokka:Antiikin filosofia Luokka:Antiikin kreikkalaiset elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Kirjat filosofian historiasta Luokka:Sofismi
Rui Bento

Rui Fernando da Silva Calapez Pereira Bento (s. 14. tammikuuta 1972 Silves) on portugalilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja. Hän pelasi kotimaansa liigassa toistakymmentä vuotta ja Portugalin A-maajoukkueessa kuusi maaottelua. Bento edusti seuratasolla kotimaassaan Benficaa kausina 1987–1992 aloittaen juniorijoukkueissa, Boavistaa kausina 1992–2001 ja Sportingia kausina 2001–2004. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden vuonna 2001 Boavistassa ja vuonna 2002 Sportingissa sekä Portugalin cupin vuonna 1997 Boavistassa ja vuonna 2002 Sportingissa. Bento pelasi Portugalin maajoukkueessa kuusi maaottelua vuosina 1991–2001. Atlantan olympialaisissa 1996 hän pelasi vakiokokoonpanossa Portugalin olympiajoukkueen sijoittuessa neljänneksi. Nuorten maajoukkueissa hän pelasi useita kymmeniä maaotteluita. Hän kuului vakiokokoonpanoon Portugalin voittaessa nuorten maailmanmestaruuden 1991. Bento on pelaajauransa jälkeen valmentanut seurajoukkueiden lisäksi useita Portugalin nuorisomaajoukkueita. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Portugalilaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carl Holst

Carl Holst (s. 29. huhtikuuta 1970 Rødding) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2015–2019 sekä toiminut Tanskan puolustus- ja pohjoismaaministerinä vuonna 2015. Vuosina 1993–1995 hän johti puolueensa nuorisojärjestöä. ==Yksityiselämä== Holst on koulutukseltaan opettaja. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. ==Teokset== * Carl – prisen for et liv i politik. Momenta, 2019. ISBN 9788793622135 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Carl Holst Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan puolustusministerit Luokka:Tanskalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat Luokka:Tanskalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sumpter Township (Michigan)

Sumpter Township on kunta (township) Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 9 660 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisnurkassa. Sumpter Township kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Sumpter Townshipin 9 660 asukkaasta valkoisia oli 81,6 %, mustia 13,4 %, aasialaisia 0,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. 2,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kunnasta == Kuva:Sumpter Township Michigan Police Dept. Bldg.JPG|Sumpter Townshipin poliisilaitos. Kuva:Sherwood Pond at Bonatai Park Sumpter Township Michigan.JPG|Sherwood Pond -lampi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kunnat Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Clara Campoamor

Clara Campoamor Rodríguez (12. helmikuuta 1888 Madrid, Espanja – 30. huhtikuuta 1972 Lausanne, Sveitsi) oli espanjalainen poliitikko, kirjailija ja feministi, joka osallistui vuoden 1931 perustuslakia säätäneeseen parlamenttiin. Siellä hän vaikutti keskeisesti naisten äänioikeuden hyväksymiseen. Campoamor ajautui kuitenkin jo vuoden 1933 vaalien jälkeen epäsuosioon, ja vuonna 1936 hän lähti sisällissodan takia maanpakoon. == Nuoruus ja opiskelu == Clara Campoamor syntyi Madridissa liberaaliin ja progressiiviseen työläisperheeseen. Clara oli vielä lapsi, kun hänen isänsä Manuel Campoamor Martínez kuoli. Claran äiti Pilar Rodríguez Martínez kasvatti tämän jälkeen lapsensa yksin vaikeassa taloudellissa tilanteessa. Clara joutui itsekin jo varhain töihin elättääksen perhettänsä.Bosch, M: ”Campoamor, Clara”. Teoksessa: Campoamor työskenteli ensin ompelijana ja sitten Espanjan postilaitoksella sekä konekirjoituksen opettajana. Hän alkoi 32-vuotiaana opiskella alempaa korkeakoulututkintoa ja sitten jatko-opiskella oikeustieteellisessä. Hän rahoitti opintonsa työskentelemällä La Tribuna -lehdelle. Campoamor sai vuonna 1925 luvan harjoittaa asianajajan ammattia. == Feministinen vaikuttaja == Miguel Primo de Riveran diktatuuri kaatui vuonna 1930, ja Campoamor oli vuonna 1931 perustamassa naisasiajärjestöä Unión Republicana Femeninaa. Vuonna 1932 hän liittyi radikaaliin republikaanipuolueeseen. Hänet valittiin vuonna samana vuonna Madridin edustajana perustuslakia säätävään kokoukseen. Siellä Campoamor kampanjoi seksismiä vastaan sekä miesten ja naisten lainopillisen tasa-arvon ja yleisen äänioikeuden puolesta. Kokous hyväksyi naisten äänioikeuden, ja Espanjan myöhempi presidentti Manuel Azaña kirjoitti muistelmissaan Campoamorin tehokkuudesta parlamenttisessa keskustelussa. Espanjan vuoden 1933 vaalit voitti oikeistopuolue CEDA. Vasemmisto syytti Campoamoria tappiostaan, ja hän ajautuikin epäsuosioon. Hän pyrki osallistumaan vuoden 1936 vaaleihin, mutta yksikään puolue ei ottanut häntä listoilleen. Campoamor julkaisi kesäkuussa 1936 poliittisesta taistelustaan muistelmateoksen Mi pecado mortal: El voto femenino y yo. Hän kirjoitti tämän jälkeen vielä kaksi kirjaa naisten oikeuksista. == Maanpako == Campoamor lähti maanpakoon heti sisällissodan puhjettua heinäkuussa 1936. Hän päätyi monien muiden espanjalaispakolaisten tavoin Argentiinaan. Hän jättäytyi politiikasta petyttään Espanjan toisen tasavallan kaatumiseen. Campoamor käänsi ranskalaisia romaaneja espanjaksi ja kirjoitti useita elämäkertoja. Niiden joukossa oli muun muassa meksikolaisen Juana Inés de la Cruz elämäkerta. Campoamor yritti muutamia kertoja palata Espanjaan, mutta Francon hallinto esti paluun. Campoampor muutti vuonna 1955 Lausanneen Sveitsiin. Siellä hän työskenteli ystävänsä lakitoimistossa, mutta oli varsin lannistunut ja kaipasi takaisin Espanjana. Campoamor kuoli Lausannessa syöpään huhtikuussa 1972. Hänen krematoidut jäännökset haudattiin San Sebastiániin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset poliitikot Luokka:Espanjalaiset kirjailijat Luokka:Espanjalaiset feministit Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
António Sousa

António Augusto Gomes de Sousa (s. 28. huhtikuuta 1957 São João da Madeira) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaansa sarjoissa yli kaksikymmentä vuotta. Hän edusti huippuvuosinaan Portoa kausina 1980–1984 ja 1986–1989 sekä Sportingia kausina 1984–1986. Pisimpään hän edusti Beira-Maria sekä ennen aikaansa huippuseuroissa että sen jälkeen. Hän voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä Portugalin liigamestaruuden ja Portugalin cupin vuonna 1988. Sousa pelasi Portugalin maajoukkueessa 27 maaottelua vuosina 1981–1989. Ainoan maaottelumaalinsa hän teki EM-kilpailuissa 1984 alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan. Hän pelasi avauskokoonpanossa EM-turnauksen kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa välieräottelussa Ranskaa vastaan. MM-kilpailuissa 1986 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Frei Jacinto

Frei Jacinto do Sacramento (n. 1712 Lissabon – ?) oli portugalilainen säveltäjä.FREI JACINTO DO SACRAMENTO (C.1712-17??) AVA Editions Hän vaikutti 1700-luvun ensimmäisellä puoliskollaFrei Jacinto Bibliothèque nationale de France ja puolenvälin tienoilla. Jacinto liittyi katoliseen sääntökuntaan 16-vuotiaana. Hänestä kehittyi taitava cembalisti ja urkuri, jota pidettiin myös yhtenä aikansa parhaista portugalilaisista laulajista ja säveltäjistä. Jacinton tuotantoon kuuluu uruille tai cembalolle laadittuja toccatoja ja sonaatteja. Suurin osa hänen teostensa käsikirjoituksista tuhoutui Lissabonin vuoden 1755 maanjäristyksessä.Frei Jacinto AllMusic == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset säveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Klassismin ajan säveltäjät Luokka:Vuonna 1712 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi puuttuu
Redford (Michigan)

Redford, virallisesti Charter Township of Redford on kunta (charter township) Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 49 504 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnassa, Detroitin kaupungin länsipuolella. Redford kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Redfordin 49 504 asukkaasta valkoisia oli 49,6 %, mustia 43,8 %, aasialaisia 0,6 % ja alkuperäisasukkaita 0,4 %. 5,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kunnat Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Clair Cameron Patterson

Clair Cameron Patterson (2. kesäkuuta, 1922 - 5. joulukuuta, 1995) oli yhdysvaltalainen geokemisti. Hän syntyi Mitchellvillessä, Iowassa. Patterson kävi Grinnell College-korkeakoulua. Hän sain tohtorin tutkinnon Chicagon yliopistosta. Patterson tunnetaan hänen työstään uraani-lyijy-ajoituksen saralla, Maan iänmäärityksestä ja tutkimuksestaan lyijymyrkytyksistä. Luokka:Yhdysvaltalaiset geotieteilijät Luokka:Yhdysvaltalaiset kemistit Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Bilokurakyne

Bilokurakyne () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Svatoven piirissä. Taajama sijaitsee Donetsin Aidar-sivujoen sivuhaaran Bilajoen varrella, noin 151 kilometriä aluekeskus Luhanskista pohjoisluoteeseen ja 53 kilometriä piirikeskus Svatoven keskustasta itäkoillisen. Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 6 448 asukasta vuoden 2021 alussa. Taajamassa on sekä rautatie- että linja- autoasema. Vuonna 2001 Bilokurakynen väkiluku oli 8 010\. Tuolloin 82,2 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 11,3 prosenttia venäläisiä, lisäksi oli muun muassa valkovenäläisiä, armenialaisia, puolalaisia, bulgarialaisia, moldovalaisia ja muita. Kirjallisten merkintöjen mukaan tsaari Pietari I Suuri lahjoitti seudun maat ruhtinas B. Kurakinille, joka perusti sinne pienen kylän vuonna 1700. Sen paikalla oli Kurakinin ruhtinassuvun arkistomerkintöjen mukaan asutusta jo ennestään; tuo asutus tunnettiin nimellä Otradnovo (Vidradne). 1700-luvun alkupuolella kylän nimenä oli Svyato-Kurakove. Vuonna 1933 holodomorin aikana noin 1 500 ihmistä kuoli nälkään. 1937 rakennettiin Bilokurakynen kautta kulkeva Moskovan ja Donbasin välinen rautatie. Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957. Vuosina 1923-2020 Bilokurakyne oli Bilokurakynen piirin hallintokeskus. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa taajama (ja aiempi piiri) liitettiin alueeltaan kasvaneeseen Svatoven piiriin. Venäjän hyökkäyssodan (2022-) aikana taajama miehitettiin melko nopeasti. Asukkaiden uutisoitiin kuitenkin osoittavan mieltään esimerkiksi 5. maaliskuuta 2022, vaatien miehittäjiä poistumaan. Miehittäjien "humanitaarista apua" ei hyväksytty. Ukrainan kansallislaulua laulettiin. Білокуракине2019-1.jpg|Bilokurakynen kulttuuritalon edustaa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Bilokurakunen viralliset sivut (Білокуракинська районна державна адміністрація; arkistoitu) (gov.ua) Luokka:Luhanskin alueen kaupunkityyppiset taajamat Luokka:Svatoven piiri
Los Chunguitos

Los Chunguitos on espanjalainen yhtye, joka oli toiminnassa 1970-luvulta vuoteen 2021. Yhtyeen jäseniä olivat kolme romaniveljestä Enrique, Juan ja José Salazar sekä Cristóbal Salazar ja Manuel Fernández, alussa myös Francisco Giménez. Cristóbal jätti yhtyeen vuonna 1980, ja hänen tilalleen tuli José. Pääsäveltäjä ja pääsolisti Enrique Salazarin kuoleman jälkeen 1982 yhtyeeseen liittyi heidän serkkunsa Manuel Fernández, joka erosi yhtyeestä vuonna 2006. Yhtyeen musiikki käsittelee yhteiskunnan marginaaleja ja urbaania elämäntapaa. Musiikkia käytettiin elokuvissa Perros callejeros (ohj. José Antonio de la Loma, 1977), Vauhtia, vauhtia! (Carlos Saura, 1981) ja Días contados (Imanol Uribe, 1994). Ensimmäinen albumi julkaistiin 1977. Yhtyeen jäsenten vanhemmat olivat Badajozin alueen romaneja, jotka muuttivat Vallecasin kaupunginosaan Madridiin. Heidän setänsä José Salazar Molina, "Porrina de Badajoz" (1924–1977), tulkitsi poikkeuksellisen hyvin eri flamencotyylejä. Isä Gonzalo Salazar oli myös laulaja, mutta ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin Los Chunguitos. Los Chunguitos, kuten samalta Madridin alueelta kotoisin oleva trio Los Chichos, menestyi hyvin. Azúcar Morenon Toñi ja Encarna Salazar ovat Los Chunguitosin jäsenten sisaria. ==Diskografia (valikoima)== ===Albumit=== * Los Chunguitos (1977) * Vive gitano (1978) * Limosna de amor (1979) * Pa ti pa tu primo (1980) * Sangre caliente (1981) * Barrio (1982) * Callejón sin salida (1982) * Recuerdo de Enrique (1983) * Vagando por ahí (1983) * Contra la pared (1985) * Después de la tormenta (1986) * Plaza vieja (1991) * Noche de rumba (1993) * Auténtico (1999) * La medalla (2001) * Abre tu corazón (2004) * Se escapa (2012) ==Lähteet== * Discogs === Viitteet === == Aiheesta muualla == * IMDb-sivustolla Luokka:Espanjalaiset yhtyeet Luokka:Espanjan romanit
Selongey

Selongey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche- Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen. Kunnan alueella on 100-luvulta peräisin olevan roomalaisen huvilan jäänteet. Huvilasta löydetyt huonekalut ovat nähtävillä Dijonin arkeologisessa museossa. Kunnan keskustassa oleva kirkko on peräisin 1200-luvulta, ja se on ollut linnoitettu. Kirkkoa on muutettu 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Selongeyssa on keittiövälineitä valmistava yritys Groupe SEB. Se oli alkujaan vuonna 1857 perustettu peltisepänpaja. 1900-luvulla yrityksestä tuli osa Groupe SEB:tä ja siellä kehitettiin painekattiloita. Tammikuussa 1953 Frédéric Lescure lanseerasi kehittämänsä painekattilan ja rekisteröi sille nimen Cocotte-minute. Vuonna 1975 näitä painekattiloita myytiin noin 1,7 miljoonaa kappaletta. ==Tunnettuja kuntalaisia== *Frédéric Lescure (1904-1993), Cocotte- minute -painekattilan keksijä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
La Mano

La Mano (suom. ”käsi”) on Tukholmassa sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu Espanjan sisällissodasssa vuosina 1936-1938 taistelleille ruotsalaisille vapaaehtoisille. Vuonna 1977 paljastetun muistimerkin on tehnyt kuvanveistäjä Liss Eriksson. Veistos sijaitsee Katarinavägenin varrella Södermalmin kaupunginosassa. Muistomerkki on neljä metriä korkea graniittinen käsi, jonka jalustassa on teksti ”Av 500 svenskar som år 1936-38 kämpade för Spaniens demokrati stupade var tredje. De gav sitt yttersta vid Madrid, Jarama, Guadalajara, Brunete, Teruel, Aragon, Ebro. Vandrare, stanna – minns dem med stolthet.” Kokonaisuuteen kuuluu myös kuvanveistäjä Göran Langen suunnittelema kivilaatta, johon on kaiverrettu Espanjan kartta ja merkitty sodan tärkeimpiä taistelupaikkoja. Veistos on pystytetty Södermalmiin, koska suuri osa Thälmann-pataljoonassa taistelleista ruotsalaisista oli kotoisin Södermalmin työläiskaupunginosasta. Vappuna muistomerkillä on keskusammattijärjestö LO:n järjestämä vuosittainen kokoontuminen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Tukholman patsaat ja veistokset Luokka:Espanjan sisällissota
Museu Nacional do Traje

Museu Nacional do Traje on portugalilainen museo, joka esittelee vaatteiden historiaa 1700-luvulta nykyaikaan. Museo sijaitsee Lissabonissa. Sen kokoelmissa on 38 000 esinettä, joista suurin osa on saatu lahjoituksin. Kokoelmiin kuuluu muun muassa vaatteita, varusteita, tekstiilejä, nukkeja ja niiden vaatteita, maalauksia ja huonekaluja. == Museon historia == Museota edelsi Natália Correia Guedesin järjestämä vaatenäyttely, joka avattiin vuonna 1974. Valtio osti rakennuksen museota varten vuonna 1975 ja Guedesista tuli museon ensimmäinen johtaja. Museon kokoelmat koostuivat enimmäkseen yksityisistä lahjoituksista. Niiden lisäksi merkittävä julkinen kokoelma museota perustettaessa tuli Museu Nacional dos Cochesilta, jossa oli ollut vuodesta 1904 lähtien kokoelma kuninkaallisen perheen vaatteita. Vuonna 1976 museon kokoelmiin kuului 5 000 esinettä. Museo avattiin yleisölle vuonna 1977. == Rakennus ja puutarha == Museu Nacional do Traje sijaitsee Angeja-Palmelan palatsissa. Palatsi on nimetty kahden sen omistaneen suvun mukaan. Rakennus oli olemassa jo ennen Angejan kolmatta markiisia, mutta hänen ohjeiden mukaan suunniteltiin rakennuksen uudistaminen, jota ei kuitenkaan täysin toteutettu. Markiisi halusi paikan luonnontieteellisille kokoelmilleen ja kasvitieteelliselle puutarhalle. Hänen suunnittelemaansa luonnontieteellistä museota ei rakennukseen koskaan kuitenkaan tullut. Yhdentoista hehtaarin laajuisen kasvitieteellisen puutarhan perusti oletettavasti Domenico Vandelli 1700-luvun jälkipuoliskolla, markiisin aikana. Palmelan suku osti palatsin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Se toimi aluksi kesäasuntona. Vuosina 1952–1955 rakennus oli Kanadan Portugalin-asiainhoitajan, eversti Lawrence Moore Cosgraven, residenssinä. Myöhemmin palatsin omistajat asuivat rakennuksessa, mutta vuonna 1973, kun museolle etsittiin tiloja, omistajat eivät enää asuneet rakennuksessa. Rakennuksen puisto toimii nykyään Monteiro-Morin kasvitieteellisenä puutarhana ja sillä on samat aukioloajat kuin museolla. == Kuvia kokoelmista == Tiedosto:Casaca, colete e vestido Sec. XVIII-XIX, MN Traje, Portugal.tif|Takki, liivi, polvihousut ja mekko 1700- ja 1800-luvuilta. Tiedosto:Vestido Romântico e Xaile, Sex XIX, MN Traje.tif|Romantiikan ajan mekko ja huivi noin vuodelta 1850. Tiedosto:Vestido Anos 20, MN Traje.tif|1920-luvun mekko. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:Lissabonin rakennukset ja rakennelmat Nacional do Traje
Bilozerske

Bilozerske (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. Kaupunki sijaitsee maanteise noin 39 kilometriä piirikeskus Pokrovskin keskustasta pohjoiseen ja 120 kilometriä aluekeskus Donetskista luoteeseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 14 940 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 Bilozersken väkiluku oli 17 868\. Tuolloin 64,9 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia, 31,6 prosenttia venäläisiä ja 1,1 prosenttia valkovenäläisiä. Bilozerske sai kaupungin aseman vuonna 1966. Ukrainan vuoden 2020 aluehallintouudistuksessa kaupunki liitettiin Pokrovskin piiriin; tätä ennen se oli Dobropilljan kaupungin (kaupunkipiirin) alaisuudessa. Bilozerske 03.JPG|Kirkko. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Donetskin alueen kaupungit Luokka:Pokrovskin piiri
Avizin sotilaallinen ritarikunta

Avizin sotilaallinen ritarikunta () on portugalilainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1175 kuningas Afonso Henriquesin käskystä sen jälkeen kun tämä oli valloittanut Évoran kaupungin muslimeilta ja ritarikunnan ritareilla oli velvollisuus suojella kaupunkia. Ritarikunta kuuluu kolmen ritarikunnan nauhaan. Nykyään ritarikunta toimii tunnustuksena myös siviilien korkeista ansioista. Tällaisia ovat mm. vähintään seitsemän vuotta kestänyt ansioitunut palvelus siviilihallinnossa. Sotilaille kunnianosoitus voidaan myöntää erittäin ansioituneesta ja nuhteettomasta sotilaspalveluksesta. Kunnianosoitusta myönnetään kuudessa luokassa: * Suurketju * Suurristi * Suurupseeri * Komentaja * Upseeri * Ritari == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset ritarikunnat
Maria Pańczyk-Pozdziej

Maria Pańczyk-Pozdziej (10. tammikuuta 1942 – 12. toukokuuta 2022) oli puolalainen poliitikko ja Kansalaisfoorumin jäsen. Hän palveli Puolan senaatissa vuosina 2005–2019. Hän kuoli 12. toukokuuta 2022 80-vuotiaana. ==Lähteet== Luokka:Puolalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Antti Tulimaa

Antti Matias Tulimaa, vuoteen 1931 Lillström (25. helmikuuta 1928 Lapua – 25. elokuuta 2009 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Tulimaan vanhemmat olivat junailija Onni Akseli Tulimaa, aiemmin Lillström, ja Helmi Susanna Koski ja puoliso vuodesta 1952 Oili Arlin Luoma. Tulimaa pääsi ylioppilaaksi Seinäjoen yhteislyseosta vuonna 1946 ja valmistui koneinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta vuonna 1949. Hän toimi vuoteen 1951 asti suunnittelijana Valion koneosastolla ja opiskeli samaan aikaan Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1952. Hämeen-Uudenmaan meijeriliiton neuvojaksi yliopistosta valmistuttuaan mennyt Tulimaa valittiin vuonna 1955 Par-Ma Oy:n toimitusjohtajaksi. Yhtiön lopetettua toimintansa hänestä tuli vuonna 1959 Kuivamaito-yhtiön tekninen johtaja. Vuonna 1963 Tulimaa siirtyi Seinäjoelle vasta perustetun Osuuskunta Maitojalosteen toimitusjohtajaksi. Tulimaan johdossa siitä tuli liikevaihdoltaan Suomen suurin meijeriosuuskunta. Eläkkeelle toimitusjohtajan työstään Tulimaa jäi vuonna 1988. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän oli saanut kymmenen vuotta aiemmin, vuonna 1978. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Lemmenklarinetti

Lemmenklarinetti (ital. clarinetto d’amore, ransk. clarinette d’amour, saks. Liebesklarinette)http://urn.fi/urn:nbn:fi:au:seko:00592 SEKO - Suomalainen esityskokoonpanosanasto on klarinettiperheeseen kuuluva puupuhallinsoitin. Lemmenklarinetti on yleensä joko F-, G- tai As-vireinen ja alkujaan kolmiläppäinen. Sen ominaisimmat ulkoiset piirteet ovat ns. lemmenjalka eli ääntä pehmentävä pallomainen kello-osa (saks. Liebesfuss; ransk. pavillon d’amour) ja suukappaleen ja rungon välinen käyrä messinkiosa. Soitin kehitettiin 1700-luvun jälkipuoliskolla, jääden käytöstä noin vuoden 1810 jälkeen. Vanhin tunnettu sävellys, jossa on lemmenklarinetille kirjoitettuja osuuksia, on François-Joseph Gossecin requiem (1760). Nicholas Shackleton: "Clarinette d’amour". Oxford Music Online. [Oxford]: Oxford University Press, ©2001. == Lähteet == Luokka: Puupuhaltimet
Ivar Wahlbeck

Ivar Ludvig Wahlbeck (10. tammikuuta 1882 Mustasaari – 5. helmikuuta 1972 Vaasa) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulun-, järjestö- ja kaupunginjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Wahlbeckin vanhemmat olivat maanviljelyskoulun johtaja, agronomi Emil Alfred Wahlbeck ja Anna Wilhelmina Mether ja puolisot 1907–1932 Edith Sofia Rebecka Bergström ja vuodesta 1935 Elsa Theresia Jahnson. Wahlbeck tuli ylioppilaaksi vuonna 1900 ja valmistui agronomiksi Mustialassa vuonna 1902. Hän toimi valmistuttuaan karjanhoito- ja meijerikoulun opettajana Siuntiossa vuoteen 1905 ja johti samalla Sjundeå Allmogeförening -maamiesseuraa. Korsholman maanviljelyskoulun opettajana Wahlbeck työskenteli 1908–1909, täydentäen samalla opintojaan Tanskassa. Vuonna 1910 Wahlbeckista tuli vasta perustetun karjanhoitokoulun johtaja Helsingin maalaiskuntaan. Koulun siirryttyä Espooseen Wahlbeck toimi siellä myös maanviljelijänä. Vuonna 1916 hän siirtyi Taalintehtaan ruukin maa- ja metsäomaisuuksien hoitajaksi, mutta meni vuonna 1924 Korsholman maamieskoulun johtajaksi isänsä jälkeen. Loviisan kaupunginjohtajaksi Wahlbeck valittiin vuonna 1930 ja hän toimi myös Loviisan kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Jouduttuaan erimielisyyteen kaupunginvaltuuston kanssa hän siirtyi vuonna 1935 Österbottens Svenska Lantbrukssällskap -maanviljelysseuran toiminnanjohtajaksi, hoitaen tehtävää aina eläköitymiseensä asti, vuoteen 1952. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Wahlbeck sai vuonna 1947. ==Lähteet== Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Loviisan pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Crystals

Crystals tarkoittaa seuraavia asioita: * The Crystals, yhdysvaltalainen popyhtye * Crystals, Sam Riversin albumi vuodelta 1974 * Crystals, Eskimo Callboyn albumi vuodelta 2015 * Crystals, kappale Of Monsters and Menin albumilta Beneath the Skin (2015) == Katso myös == * Crystal
Kainuun Kansanpirtti

Kainuun Kansanpirtti on Kajaanin keskustassa sijaitseva työväentalo. ==Rakennus== Kansanpirtin suunnitteli H. K. Salo jäsenyhdistysten kokoontumispaikaksi. Vasemmistojärjestöt ostivat tontin kaupungin järjestämästä huutokaupasta. Jyrkkä rinnetontti oli aiemmin jäänyt rakentamatta. Talo rakennettiin talkootyönä vuosina 1952—1956. Avajaistanssit järjestettiin 9. kesäkuuta 1956. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, kaksi keittiötä, neljä eteistä sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Rankorakenteinen talo on osin vuorattu mineriitillä, osa seinistä on rapattu. Talossa oli alun perin puulämmitys, joka vaihdettiin öljylämmitykseen vuonna 1962. 1990-luvulla talo siirtyi kaukolämpöön. Ikkunat uusittiin vuonna 1976. 2010-luvun lopussa talo peruskorjattiin, ikkunat ja ovet uusittiin, rakennettiin inva-wc ja sähkönosteinen esiintymislava sekä päivitettiin esiintymistekniikka vastaamaan nykypäivän tarpeita. ==Toimintaa työväentalolla== Kansanpirtti oli aikoinaan suosittu tanssipaikka. Esiintyjinä olivat muun muassa Tapio Rautavaara, Olavi Virta, Eppu Normaali, Kirka ja Danny. Aikuisille suunnattujen tanssien lisäksi talolla järjestettiin myös nuorisodiskoja, tansseja saattoi olla kolme kertaa viikossa. Tanssien ohella talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, bingoa ja juhlia. Tanssien suosio väheni 1980-luvulle tultaessa ja Kansanpirtin tiloihin avattiin elokuvateatteri vuonna 1981. Elokuvateatteritoiminta jatkui mm. nimillä Bio Linna ja Kino Sisu aina vuoteen 2003 asti, jolloin järjestötalon tilat vuokrattiin tanssiseura Kajaanin Casamban harjoitussaliksi. Tanssiseura muutti pois tiloista vuonna 2019, jolloin tanssien järjestäminen aloitettiin uudelleen. Tiloja vuokrataan myös ulkopuolisille juhlien ja tapahtumien pitopaikaksi. Kansanpirtillä sijaitsee mm. Kainuun Vasemmiston piiritoimisto. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kajaanin rakennukset ja rakennelmat
António André

António dos Santos Ferreira André (s. 24. joulukuuta 1957) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän siirtyi vuonna 1984 Varzimista Portoon, jossa hän pelasi uransa viimeiset 11 kautta. Hän voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä sen jatkoksi UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin. Hän teki tuon kauden Euroopan cupissa neljä maalia, joista kaksi ensimmäisellä kierroksella Rabat Ajaxia vastaan, yhden toisella kierroksella TJ Vítkovicea vastaan ja yhden ensimmäisessä välieräottelussa rangaistuspotkusta Kiovan Dynamoa vastaan. André voitti Portugalin liigamestaruuden seitsemän kertaa ja Portugalin cupin kolme kertaa. André pelasi Portugalin maajoukkueessa 19 maaottelua vuosina 1985–1992. Ainoan maaottelumaalinsa hän teki maaliskuussa 1989 ystävyysottelussa Angolaa vastaan. MM-kilpailuissa 1986 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jaime Magalhães

Jaime Fernandes Magalhães (s. 10. heinäkuuta 1962 Porto) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikealla laidalla pelannut keskikenttäpelaaja. Hän edusti kausina 1980–1995 kotikaupunkinsa suurseuraa FC Portoa ja lopetti uransa kaudella 1995–1996 Leçan joukkueessa. Magalhães voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä sen jatkoksi UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden seitsemän kertaa ja Portugalin cupin neljä kertaa. Magalhães pelasi Portugalin maajoukkueessa 20 maaottelua vuosina 1981–1993. Maaleja hän ei maaotteluissaan tehnyt. MM-kilpailuissa 1986 hän tuli toisessa alkulohko-ottelussa 72. minuutilla kentälle António Andrén tilalle ja pelasi kolmannessa alkulohko- ottelussa täydet minuutit. Portugali ei selviytynyt alkulohkostaan jatkoon. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Quim (jalkapalloilija, 1959)

Joaquim Carvalho de Azevedo, pelaajanimeltään Quim (s. 23. elokuuta 1959 Vila do Conde) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edusti kausina 1984–1989 FC Portoa. Tuona aikana hän voitti Portugalin liigamestaruuden kolme kertaa ja Portugalin cupin kerran. Hän voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä sen jatkoksi UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin. Quim pelasi Portugalin maajoukkueessa neljä maaottelua, joista yhden vuonna 1985 ja loput vuonna 1987. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Quim

Quim voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Joaquim Carvalho de Azevedo (s. 1959), portugalilainen jalkapalloilija * Joaquim Manuel Aguiar Serafim (s. 1967), portugalilainen jalkapalloilija * Joaquim Manuel Sampaio da Silva (s. 1975), portugalilainen jalkapalloilija
Plymouth Charter Township

Plymouth Charter Township, virallisesti Charter Township of Plymouth on kunta (charter township) Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 27 938 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan vasemmassa laidassa. Plymouth Charter Township ympäröi täysin Plymouthin kaupunkia. Plymouth Charter Township kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen. == Väestö == Vuonna 2020 Plymouth Charter Townshipin 27 938 asukkaasta valkoisia oli 90,7 %, aasialaisia 4,7 %, mustia 2,0 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 10,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,9 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Kuvia kunnasta == Kuva:Plymouth Township Water Tower, Beck Road ^ Five Mile Road, Plymouth Township, Michigan - panoramio.jpg|Plymouth Charter Townshipin vesitorni. Kuva:Plymouth Kiwanis Clubs Point Park, Ann Arbor Trail ^ Ann Arbor Road, Plymouth Township, Michigan - panoramio.jpg == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Michiganin kunnat Luokka:Waynen piirikunta (Michigan)
Eduardo Luís

Eduardo Luís Marques Kruss Gomes, pelaajanimeltään Eduardo Luís (s. 6. joulukuuta 1955 Loures) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi kotimaassaan liigatasolla lähes kaksikymmentä vuotta. Hän pelasi kahdeksan miesten maaottelua. Eduardo Luís edusti seuratasolla Marítimoa kausina 1974–1975 ja 1976–1982, Benficaa kaudella 1975–1976, Portoa kausina 1982–1989, Rio Avea kaudella 1989–1990 sekä Ovarensea uransa viimeiset kaudet. Hän voitti Porton joukkueessa Portugalin liigamestaruuden kolme kertaa (1985, 1986, 1988) ja Portugalin cupin kaksi kertaa (1984, 1988) sekä Euroopan cupin vuonna 1987. Eduardo Luís pelasi Portugalin maajoukkueessa kahdeksan maaottelua vuosina 1980–1987. Hän kuului Portugalin joukkueeseen vuoden 1984 Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Portugali ylsi välieriin, mutta ei saanut turnauksessa peliaikaa. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jaroslav Halan

Jaroslav Halan, , (27. heinäkuuta 1902 Dynów, Brzozówin piirikunta, Galitsia – 25. lokakuuta 1949 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli kommunistinen ukrainalainen toimittaja ja kirjailija. Galitsian kuuluessa vielä ennen toista maailmansotaa Puolaan Halan oli kirjailijaryhmä Hornon jäsen ja kirjoitti neuvostomyönteiseen lviviläiseen aikakauslehteen Viknaan. Hän aloitti kirjallisen tuotantonsa 1927 ja kirjoitti pamfletteja, propagandanäytelmiä ja sosialistista realismia edustavia kertomuksia, ja kohteena olivat ukrainalaiset nationalistit ja itsenäisyysliike sekä Ukrainan katolinen kirkko. Ukrainalaiset nationalistit surmasivat hänet hänen neuvostomyönteisen toimintansa vuoksi, mitä neuvostohallinto hyödynsi, kun se hyökkäsi ”ukrainalaista porvarillista nationalismia” vastaan. Ukrainan kirjailijaliitto perusti 1964 Halan-palkinnon, joka myönnettiin parhaasta propagandistisesta journalismista. Hänen tuotantoaan julkaistiin uudelleen 1970-luvulla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Ukrainalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Gunnar Wickström

Tor Gunnar Wickström (30. marraskuuta 1925 Helsinki – 4. toukokuuta 2018) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Wickströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Tor Gabriel Wickström ja Hjördis Olivia Wichmann ja puoliso vuodesta 1956 terveydenhoitaja Brita Maria Gräsbeck. Wickström tuli ylioppilaaksi vuonna 1944 valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1951. Hän kouluttautui opintojensa aikana Svenska Lantbrukssällskapens i Finland -liiton tuella konekonsultiksi Ruotsissa ja siirtyi valmistuttuaan liiton palvelukseen. Maatalouskonekonsultin työnsä ohella Wickström oli koneopin opettaja Högre Svenska Lantbruksläroverketissä -oppilaitoksessa Turussa. Liiton toiminnanjohtaja Wickströmistä tuli vuonna 1960, joskin hän jatkoi myös konekonsulentin työtään. Opettajan sivutoimensa jätettyään hän ryhtyi sen asemesta viljelemään sukutilaa Lohjalla. Wickströmin asiantuntemusta käytettiin monissa eri yhteyksissä, lainsäädännöstä tutkimukseen ja opetukseen Suomessa ja Ruotsissa ja hän julkaisi maatalouskoneiden alalta useita tietoteoksia. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1988. Wickström oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti.Kuka kukin on 1978, s. 1080. Viitattu 13.5.2022. ==Julkaisuja== * Varning för traktorolyckor, 1954 * Harvar och kultivatorer, 1955 * Traktorn i trafiken, 1958 * Praktisk maskinkunskap, 1961 * Spannmålstorkningen: Synpunkter och praktiska erfarenheter i samband med spannmålstorkningen, 1964, Oiva Nikula, Gunnar Wickström, Martti Mustonen ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Augusto Inácio

Augusto Soares Inácio (s. 1. helmikuuta 1955 Lissabon) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edusti liigaurallaan Sportingia kausina 1975–1982 ja Portoa kausina 1982–1989. Hän pelasi myös maajoukkueessa. Inácio voitti Portugalin liigamestaruuden vuosina 1980, 1982, 1985, 1986 ja 1988 sekä Portugalin cupin vuosina 1978, 1982, 1984 ja 1988. Hän voitti Euroopan cupin vuonna 1987 sekä sen jatkoksi UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin. Inácio pelasi Portugalin maajoukkueessa 25 maaottelua vuosina 1976–1986 tekemättä maaleja. Maailmanmestaruuskilpailuissa 1986 hän pelasi täydet minuutit Portugalin kaikissa kolmessa alkulohko- ottelussa, joista joukkue voitti vain yhden eikä siten päässyt jatkopeleihin. == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Einar Winqvist

Karl Einar Winqvist (30. elokuuta 1917 Helsinki – 9. marraskuuta 1968 Tuusula) oli suomalainen maanviljelijä, kunnanjohtaja ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Winqvistin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Paulus Winqvist ja Augusta Rosina Helenius ja puoliso vuodesta 1940 Anna Peuramo. Vanhemmistaan täysin orvoksi ja kotitilan isännäksi 18-vuotiaana jäänyt Winqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1937 ja valmistui agronomiksi vuonna 1950. Winqvist osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Tuusulan kunnanvaltuuston jäseneksi hän tuli vuonna 1946 ja kunnanhallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1951. Vuonna 1963 hänestä tuli Tuusulan kunnanjohtaja. Winqvistillä oli koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä osuustoiminnallisten, maatalous- ja kunnallisten järjestöjen piirissä. Maalaiskuntien Liitossa hän oli liittovaltuuston jäsen ja vuodesta 1961 liittovaltuuston puheenjohtaja. Wickström oli myös Kunnallissäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Hän oli perustamassa Suomen Kulttuurirahaston Uudenmaan rahastoa, jonne perustettiin hänen ja sittemmin hänen puolisonsakin nimeä kantava nimikkorahasto. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Wickström sai vuonna 1967. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Anna ja Einar Winqvistin rahasto Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Tuusulan kunnanvaltuutetut Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet Luokka:Tuusulan kunnanjohtajat ja pormestarit
Peikkopurjesimppu

Peikkopurjesimppu (Glyptauchen panduratus) on purjesimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynestämerestä. ==Koko ja ulkonäkö== Peikkopurjesimppu voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja suhteellisen litteä. Ennen selkäevää on päässä selkeä lovi. Kalan selkäevä on pitkä ja etuosastaan piikikäs Piikit ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen. Silmän alla on myös piikki. Peikkopurjesimpun rintaevät ovat suuret. Laji on väriltään useimmiten ruskean- tai mustankirjava ja kykenee vaihtamaan väriä ympäristön mukaan. Pää on muuta ruumista vaaleampi ja silmien ympärillä on punainen rengas. ==Levinneisyys ja elintavat== Peikkopurjesimppua tavataan Australiaan etelärannikolta Länsi- Australiasta Uuteen Etelä-Walesiin. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset riutat. Peikkopurjesimppu on peto. ==Lähteet== Luokka:Simppukalat
Viktor Feigin

Viktor Feigin (27. kesäkuuta 1910 Pihkova - 17. heinäkuuta 1941 Pohja) oli virolainen kommunisti, joka teloitettiin desanttina Suomessa jatkosodan aikana. Vironjuutalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Fegin liittyi Viron kommunistiseen puolueeseen vuonna 1936 ja hän toimi aktiivisesti myös juutalaisessa Licht-kulttuurijärjestössä. Vuosina 1937-1938 Feigin osallistui vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan, jossa hän toimi kansainvälisten prikaatien panssarintorjuntaosaston komentajana. Chigago Tribune -lehden kirjenvaihtajan mukaan Feigin ja virolaisen kansanedustajan Heinrich Gutkinin poika Herman Gutkin laskivat neuvostomiehityksen yhteydessä 16. kesäkuuta 1940 Viron lipun alas Pikk Hermannin tornista ja vetivät tilalle Neuvostoliiton lipun. Vallan vaihduttua Faigin nimitettiin heinäkuussa 1940 puolisotilaallisen Rahva Omakaitse -järjestön pääesikuntaan, jossa hän toimi sen päällikön Karl Hanssonin avustajana vastuullaan poliittinen kasvatustyö. Vuosina 1940-1941 Feigin toimi myös Patarein vankilan johtajana. Jatkosodan käynnistyttyä Faigin pudotettiin lentokoneella Suomeen yöllä 30. kesäkuuta 1941 samaan aikaan kolmen muun desantin kanssa. Joukossa olivat virolaiset Aron Taub ja Hans Karu sekä venäläinen Aleksander Lebedev. Feiginin tavoin myös Taub oli Espanjan sisällissodan veteraani. FEigin kuitenkin loukkaantui laskeutuessaan ja seuraavana päivänä hänet pidätettiin Kiikalassa matruusin univormuun pukeutuneena. Kuulusteluissa Feigin kertoi, että hänet oli määrätty räjäyttämään Helsinki-Turku-radan osuus Salon ja Karjaan välillä. Joidenkin tietojen mukaan Feiginin piti myös toisen desantin kanssa toimia Hangon vuokra-alueelle sijoitettujen rautatietykkien tulenjohtajina radiolähettimiensä avulla. 17. Divisioonan kenttäoikeus tuomitsi Feiginin kuolemaan 17. heinäkuuta 1941, ja hänet teloitettiin vielä samana päivänä Pohjan kirkolla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Virolaiset kommunistit Luokka:Desantit Luokka:Virolaiset teloitetut Luokka:Espanjan sisällissodan sotilaat Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Salvador Illa

Salvador Illa Roca (myös Illa i Roca; s. 5. toukokuuta 1966) on espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan terveysministerinä vuosina 2020–2021. Hän edustaa Katalonian sosialistien puoluetta. Illa syntyi La Roca del Vallèsissa Katalonian Barcelonan maakunnassa. Hän kävi koulua Granollersissa ja opiskeli filosofiaa Barcelonan yliopistossa. Hän on myös suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon Navarran yliopistossa. Hän on suorittanut asepalveluksen ja on sotilasarvoltaan vänrikki (). Illa valittiin vuonna 1987 La Roca del Vallèsin kunnanvaltuustoon. Vuonna 1995 hän liittyi Katalonian sosialistien puolueeseen; samana vuonna hänet valittiin La Roca del Vallèsin pormestariksi. Vuonna 1999 hänet erotettiin pormestarin virasta epäluottamusäänestyksellä, mutta hänet valittiin virkaan uudestaan myöhemmin samana vuonna. Vuonna 2005 hänet nimitetiin Katalonian aluehallituksen oikeusministeriön infrastruktuurivarajohtajaksi; samalla hän erosi pormestarin virasta. Vuosina 2010–2011 hän toimi Barcelonan kaupungin taloushallinnon johtajana, ja vuosina 2011–2016 Barcelonan kaupunginvaltuuston sosialistisen valtuustoryhmän koordinaattorina. Vuonna 2016 Illa nimitettiin Katalonian sosialistien puolueen organisaatiosihteeriksi. Lokakuussa 2017 hän oli korkea-arvoisin puolueen jäsen, joka osallistui Societat Civil Catalana -järjestön Barcelonassa järjestämään Katalonian itsenäisyyttä vastustavaan mielenosoitukseen. Illa nimitettiin Espanjan terveysministeriksi tammikuussa 2020. Hänen ministerikaudelleen osui COVID-19-pandemia. Hän erosi virasta tammikuussa 2021 keskittyäkseen tuleviin Katalonian parlamenttivaaleihin, joissa hän oli Katalonian sosialistisen puolueen kärkiehdokas ja aluejohtajaehdokas. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Espanjan ministerit Luokka:Katalonialaiset poliitikot
Tuonnin korvausmalli

Tuonnin korvausmalli tai tuonnin korvaaminen (engl. import substitution industrialization, ISI) on taloustieteellinen menetelmä, jossa maa pyrkii teollistumaan pyrkimällä eroon sen tuonnista. Siinä kannustetaan kotimaista tuotantoa. Onnistuneen tuonnin korvaamisen seurauksena maan ei tarvitse tuoda yhtä paljon tai kyseessä olevaa tuontituotetta. Myös maan tuontiriippuvuus pienenee. Mallina se on verrattain helppo, sillä se ei edellytä menestymistä vientimarkkinoilla. Tuonnin korvausmalli ei tarkoita samaa kuin ideologinen omavaraisuuteen pyrkiminen (autarkia). Venäjä on harjoittanut tuonnin korvausmallia vuodesta 2014 alkaen.https://www.aljazeera.com/economy/2022/4/1/for-isolated-russia- replacing-key-imports-an-uphill-battle Suomalaisessa kontekstissa Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakentaminen on käytännöllisesti tuonnin korvausmallin mukaista maan teollistamista, kun sähkön tuonti Ruotsista ja Venäjältä vastaavasti pienenee.https://yle.fi/uutiset/3-12207058 ==Lähteet== Luokka:Taloustiede
Kaksi kotia

Kaksi kotia on Klaus Härön ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen televisioelokuva, joka ensiesitettiin 26. joulukuuta 2013 Yle Fem -televisiokanavalla. Elokuva pääsi television ensi-illan jälkeen myös teatterilevitykseen. Elokuva kertoo perheestä, jossa vanhemmat ovat toisiinsa rakastuneita, mutta joutuvat olemaan toisistaan erossa töiden vuoksi. Perheen isä Rofa pitää ravintolaa Yyterissä ja äiti Malla on töissä helsinkiläisessä päiväkodissa. Pariskunta joutuu päättämään haluavatko he jahdata työuriin liittyviä unelmiaan, vai luopua niistä yhteisen elämän vuoksi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Suomalaiset televisioelokuvat Luokka:Vuoden 2013 suomalaiset elokuvat