EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Da’Vine Joy Randolph

Da’Vine Joy Randolph (s. 21. toukokuuta 1986 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti uransa 2010-luvun alussa teatterista ja on siirtynyt sitten myös elokuviin ja televisioon. Hän oli 2012 Tony-ehdokkaana heti ensimmäisestä Broadway-roolistaan. Randolphin elokuvia ovat muun muassa Dolemite Is My Name ja The Holdovers, josta hän on voittanut Golden Globen, Baftan, SAG-palkinnon ja Oscar-palkinnon. == Opiskelu == Randolph aloitti korkeakouluopintonsa Temple-yliopistossa. Hän opiskeli klassista laulua ja haaveili ooperalaulajan urasta. Randolph sai ensimmäisenä opiskeluvuonna pääosan Aida-oopperan yliopistotuotannosta. Hän hakeutui näyttelijäntyön opettajan luo roolia varten, mutta hänet erotettiin tämän jälkeen oopperalinjalta, koska tämän epäilytiin haluavan salaa näyttelijäksi. Randolph vaihtoi tämän jäljeen suuntautumisalaa musikaaliteatteriin. Alemman korkeakoulututkinnon jälkeen Randolph jatkoi Yalen yliopiston draamakouluun, mistä hän valmistui 2011 maisteriksi. == Ura == Randolph sai marraskuussa 2011 roolin Broadwayllä elokuvan Ghost – näkymätön rakkaus musikaalisovituksesta. Roolia ei oltu vielä julkistettu, kun hänet kutsuttiin Lontooseen näyttelemään sama osa Sharon D. Clarken loukkaannuttua. Ghostin ensi-ilta Broadwaylla oli huhtikuussa 2012. Randolph oli osastaan ehdolla parhaasta naissivuosasta musikaalissa. Randolphin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 2013 elokuvasta Mother of George. Samana vuonna hän debytoi myös televisiossa, Good Wife -sarjan jaksossa. Randolph on sen jälkeen tehnyt muun muassa elokuvat Firman pikkujoulut (2016), Dolemite Is My Name (2019) ja The Lost City (2022) sekä ääninäytellyt elokuvissa Trolls: Maailmankiertue (2020) ja Saapasjalkakissa: Viimeinen toivomus (2022). Randolph sai nimeä teatterimaailman ulkopuolella elokuvasta Dolemite Is My Name, jossa hän varasti monia kohtauksia, vaikka hänen vastanäyttelijöinään olivat muun muassa Eddie Murphy ja Wesley Snipes. Hän on saanut sen jälkeen huomattavia rooleja televisiosarjoista High Fidelity ja Only Murders in the Building. Randolph näytteli vuoden 2023 elokuvassa The Holdovers sisäoppilaitoksen kokkia Mary Lambia, joka joutuu viettämään joulun happaman opettajan ja kapinallisen oppilaan kanssa. Marylle joulu on ensimmäinen, jonka hän on ilman Vietnamin sodassa kuollutta poikaansa. Randolph sai elokuvasta valtavasti tunnustusta, ja hän voitti muun muassa Golden Globen, Baftan, SAG-palkinnon ja Oscar-palkinnon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Randolph Internet Broadway Databasessa Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Oscar-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jane Cobden Unwin

Jane Cobden Unwin (1851–1947) oli brittiläinen liberaali poliitikko. Hän oli enimmäinen nainen joka valittiin Lontoon kaupunginvaltuustoon, missä hän edusti Bromleyn ja Bown vaalipiiriä. Cobdenin isä Richard Cobden oli tunnettu liberaalipoliitikko, joka ajoi aktiivisesti vapaakauppaa. Jane ja hänen sisarensa tiedostivat varhain monien ihmisten kokemaa epäoikeudenmukaisuutta. 1870-luvun alusta alkaen Jane Cobden oli mukana suffragettiliikkeessä edistämässä naisten äänioikeutta. Cobdenin mielenkiinto ulottui hänen oman maansa ulkopuolelle. Hän matkusteli laajalti ja tuki Irlannin itsenäisyyttä, Kongon uudistuksia ja Venäjän vapautusliikettä. Hän vastusti orjuutta ja buurisotaa ja edisti siirtomaiden asukkaiden oikeuksia. Matkallaan Irlannissa vuonna 1887 hän näki miten irlantilaisia maanvuokraajia kohdeltiin huonosti, ja kirjoitti tästä englantilaisiin sanomalehtiin. Levottomuuksien aikana hän hankki apua lakkolaisten lapsille ja vaimoille, ja Irlannin vapaussodan aikana tuki sodan uhreja. Vuonna 1892 41-vuotias Jane Cobden meni naimisiin kustantaja Thomas James Fisher Unwinin kanssa, ja otti käyttöön nimen Cobden- Unwin. Puolisoilla oli yhteinen näkemys edistyksellisestä politiikasta. Unwin julkaisi modernien kirjailijoiden kuten Ibsenin, Yeatsin ja H. G. Wellsin teoksia, ja pariskunta seurusteli aikansa taiteilijoiden kanssa. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset poliitikot Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Alkmaion (alkmaionidit)

Alkmaion (, ) oli kolmen eri henkilön nimi ateenalaisessa alkmaionidien ylimyssuvussa. Heidät erotetaan nykytutkimuksessa toisistaan roomalaisilla numeroilla. == Alkmaion I == Alkmaion I oli alkmaionidien kantaisä, joka oli antiikin aikaisen käsityksen mukaan Nestorin pojanpojan poika ja taustaltaan Pyloksesta Ateenaan tulleita neleidejä (Neleidai) eli Neleuksen jälkeläisiä. == Alkmaion II == Alkmaion II (700-luku eaa.) oli Megakles I:n poika ja Alkmaion I:n pojanpoika. Hän toimi ateenalaisen perimätiedon mukaan kaupungin viimeisenä elinikäisenä arkonttina noin vuoteen 753 eaa. == Alkmaion III == Alkaion III (600/500-luku eaa.) oli Megakles II:n poika ja Alkmaion II:n pojanpoika. Plutarkhoksen mukaan hän komensi Ateenan joukkoja 500-luvun eaa. alkuun sijoitetussa ensimmäisessä pyhässä sodassa Kirrhaa vastaan.Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Solon 11. Nykyisin sodan historiallisuus on kuitenkin kyseenalaistettu. Alkmaion kasvatti hevosia valjakkoajoihin ja voitti Olympian kisojen nelivaljakkoajot vuonna 592 eaa.Herodotos: Historiateos 6.125.Isokrates: De bigis 10, s. 351. Herodotos kertoo, että Kroisos kutsui Alkmaionin Sardeeseen kiitoksena palveluksista, jotka hän oli tehnyt Kroisoksen lähetystölle, jonka tämä oli lähettänyt Delfoin oraakkelin luokse. Sardeessa Kroisos lupasi antaa Alkmaionille niin paljon kultaa kuin hän pystyisi itse kantamaan pois aarrekammiosta. Alkmaion pukeutui väljimpään vaatteeseensa ja täytti sen laskokset kullalla, ja jalkoihinsa hän oli laittanut tarkoituksella liian isot saappaat, joihin mahtui lisää kultaa. Lopuksi hän vielä täytti suunsa kultapölyllä ja laittoi sitä myös hiuksiinsa. Kroisos nauroi tempulle ja antoi hänelle vielä lisää kultaa saman verran. Tämä lisäsi huomattavasti alkmaionidien myöhempää vaurautta. Tapahtuma ajoittuu noin vuoteen 590 eaa. Joskus, kun mukaan ei lueta varhaisempia sukupolvia, häneen viitataan numerolla Alkmaion I. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset Luokka:Olympian kisojen voittajat
Alkmaion

Alkmaion (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Alkmaion, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa * Alkmaion, useita henkilöitä ateenalaisessa alkmaionidien suvussa: ** Alkmaion I, alkmaionidien kantaisä ** Alkmaion II (700-luku eaa.), Ateenan arkontti n. –753 eaa., Megakles I:n poika ** Alkmaion III (600/500-luku eaa.), Megakles II:n poika * Alkmaion Krotonlainen (400-luku eaa.), lääkäri ja pythagoralainen filosofi
Pietro Rovelli

Pietro Rovelli (6. helmikuuta 1793 Bergamo – 8. syyskuuta 1838 Bergamo) oli italialainen säveltäjä ja viulisti.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Rovelli, Pietro Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 4.3.2024 Rovelli syntyi viulisti Alessandro Rovellin ja Giulia Paghinin perheeseen. Hän sai varhaisimman musiikkikasvatuksen isältään ja isoisältään, viulisti Giovanni Battista Rovellilta. Hänen veljensä Giuseppe oli sellisti. Pietro Rovelli piti 13-vuotiaana konsertteja Pohjois-Italian ja Sveitsin kaupungeissa. Hän pääsi opiskelemaan Pariisin konservatorioon. Vuonna 1811 hän lähti isänsä kanssa lyhyeksi ajaksi Weimariin. Vuonna 1812 Rovelli palasi Pariisiin, jossa hän opiskeli vuoden Rodolphe Kreutzerin johdolla. Rovellista oli jo tullut tunnettu viulisti. Hän lähti konserttikiertueelle, jonka aikana esiintyi Berliinissä, Wienissä ja Münchenissä.Luca Aversano, Rovelli, Pietro Treccani, viitattu 4.3.2024 1810-luvun jälkipuoliskolla Rovelli työskenteli hoviorkesterin konserttimestarina Münchenissä.Rovelli, Pietro Grande Musica, viitattu 4.3.2024 Hän opetti samalla Bernhard Moliqueta ja Thomas Täglichsbeckiä. Rovelli esiintyi usein Wienissä. Hän tapasi siellä pianisti Micheline Försterin, joka oli Emanuel Aloys Försterin tytär. Pariskunta avioitui ja sai yhdessä kahdeksan lasta. Näistä Costanza oli laulaja ja Emanuele viulisti. Rovelli palasi Bergamoon vuonna 1819. Hän työskenteli siellä Sociale- ja Riccardi-teatterien orkesterinjohtajana. Lisäksi hän oli maestro di cappella Santa Maria Maggioren kirkossa ja opetti Simon Mayrin johtamassa musiikki-instituutissa. Samanaikaisesti Rovelli jatkoi konsertoimista. Vuodesta 1827 hän johti Bergamon Accademia filarmonicaa. Rovelli kärsi kuitenkin terveysongelmista ja joutui vähentämään toimintojaan ennen jäämistään eläkkeelle. Hänen kuoltuaan perhe joutui taloudelliseen ahdinkoon ja Rovellin leski myi hänen Guarneri del Gesù -viulunsa Niccolò Paganinille. Rovellia pidettiin yhtenä 1800-luvun alkupuoliskon suurimmista viuluvirtuooseista Euroopassa. Hänen teostensa joukossa ovat Variazioni viululle ja orkesterille sekä kaksi viulukonserttoa, joista toinen on keskeneräinen. Rovelli sävelsi viululle myös kapriiseja, jotka pysyivät pitkään pedagogisessa käytössä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Vuonna 1793 syntyneet Luokka:Vuonna 1838 kuolleet
Kleinias (alkmaionidit)

Kleinias (, ) oli neljän eri henkilön nimi ateenalaisessa alkmaionidien ylimyssuvussa. Heidät erotetaan nykytutkimuksessa toisistaan roomalaisilla numeroilla. == Kleinias I == Kleinias (500-luku eaa.) oli Alkibiades I:n poika ja Alkibiades II:n isä. == Kleinias II == Kleinias (500/400-luku eaa.) oli Alkibiades II:n poika ja tätä kautta johti sukutaustansa Eurysakeehen, Aiaan poikaan. Kleinias nai Deinomakhen, joka oli Megakles IV:n tytär, ja heidän lapsiaan olivat Alkibiades III ja Kleinias IV. Kleinias kunnostautui vuoden 480 eaa. Artemisionin meritaistelussa varustettuaan siihen laivan ja sen 200-henkisen miehistön omalla kustannuksellaan. Hän kaatui vuoden 447 eaa. Koroneian taistelussa, jossa ateenalaiset kärsivät tappion boiotialaisille ja Euboiasta pois ajetuille.Herodotos: Historiateos 8.17; Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Alkibiades 1; Platon: Alkibiades I 112; Thukydises: Peloponnesolaissota 1.113. == Kleinias III == Kleinias (400-luku eaa.) oli Aksiokhoksen poika ja Alkibiades III:n serkku. Hän esiintyy nuorena miehenä Platonin dialogissa Euthydemos. == Kleinias IV == Kleinias (400-luku eaa.) oli Kleinias II:n poika ja Alkibiades III:n nuorempi veli. Perikles pelkäsi, että Alkibiades turmelisi hänet, ja antoi hänet siksi veljensä Arifron II:n kasvatettavaksi. Arifron kuitenkin lähetti hänet takaisin puolen vuoden päästä sanoen, ettei voinut tehdä hänelle mitään.Platon: Protagoras 320. Platonin Alkibiades kutsuu häntä hulluksi.Platon: Alkibiades I 118e. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset
Annika Åman

Annika Åman (s. 1986 Oravainen) on suomalainen kirjailija, näyttelijä ja ohjaaja, joka perusti 2012 Alexandra Mangsin kanssa Pohjanmaalle lasten ja nuorten teatteriryhmän Unga Scenkompanietin. Hän on myös näytellyt teatterissa sekä ohjannut ja käsikirjoittanut Oravaisten teatterille. Åmanin esikoisromaani Lumpänglar julkaistiin 2022. == Ura == Annika Åman opiskeli Novia-ammattikorkeakoulussa esittäviä taiteita ja valmistui sieltä 2011. Hän on näytellyt Wasa-teatterissa ja Espoon Unga Teaternissa. Åman ja Alexandra Mangs perustivat vuonna 2012 ruotsinkieliselle Pohjanmaalle lasten ja nuorten teatteriryhmän Unga Scenkompanietin. Åman toimii sen ohjaajana, dramaturgina ja taiteellisena johtajana. Teatteri toimii yhteisöteatterina, jonka esitykset pohjautuvat taustatutkimukseen ja yhteistyöhön lasten ja nuorten kanssa. Åman ja Mangs palkittiin 2022 lastenkulttuurin valtionpalkinnon ”intohimoisesta työstään lasten- ja nuortenteatterin parissa”. Åman on toiminut näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana Oravaisten teatterille. Åmanin esikoisromaani Lumpänglar julkaistiin 2022. Kirja sijoittuu Oravaisten tekstiilitehtaalle, ja Åman oli aiemmin ohjannut ja kirjoittanut samaan Oravaisten teatterille samaan paikkaan näytelmät Lumpänglar (2013–2014) ja Lumpänglars väg (2017–2018). Esitykset saivat yhdessä teatterin ennätysyleisön. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Megakles (alkmaionidit)

Megakles (, ) oli usean eri henkilön nimi ateenalaisessa alkmaionidien ylimyssuvussa. Heidät erotetaan nykytutkimuksessa toisistaan roomalaisilla numeroilla. == Megakles I == Megakles I oli (900/800-luku eaa.) oli Alkmaion I:n poika. Hän toimi ateenalaisen perimätiedon mukaan kaupungin kuudentena elinikäisenä arkonttina noin vuosina 922–892 eaa. == Megakles II == Megakles II (600-luku eaa.) oli Alkmaion II:n poika ja Megakles I:n pojanpoika. Hän toimi Ateenan arkonttina Kylonin vallankaappausyrityksen aikaan noin vuonna 632/612 eaa. Hän toi alkmaioinidien suvun päälle kirouksen surmauttamalla vallankaappausyritykseen osallistuneet, vaikka nämä olivat asettuneet turvananojiksi. Joskus, kun mukaan ei lueta varhaisempia sukupolvia, häneen viitataan numerolla Megakles I. == Megakles III == Megakles III (500-luku eaa.) oli Alkmaion III:n poika ja Megakles II:n pojanpoika. Hän osallistui Sikyonin tyranni Kleistheneen tyttären Agaristen kilpakosintaan ja sai tämän vaimokseen. Heidän poikiaan olivat Kleisthenes ja Hippokrates. Joskus, kun mukaan ei lueta varhaisempia sukupolvia, häneen viitataan numerolla Megakles II. == Megakles IV == Megakles IV (500/400-luku eaa.) oli Hippokrateen poika ja Megakles III:n pojanpoika. Hänet karkotettiin Ateenasta ostrakismiäänestyksellä vuonna 487/486 eaa. Hänen poikansa oli Megakles V ja tyttärensä Deinomakhe, joka naitettiin Kleinias II:lle ja josta tuli Alkibiadeen äiti. == Megakles V == Megakles V (400-luku eaa.) oli Megakles IV:n ja Koisyran poika ja Deinomakhen veli. == Megakles VI == Megakles VI (toimi n. 440–430 eaa.) oli Megakles V:n poika. == Megakles VII == Megakles VII (500/400-luku eaa.) oli Euryptolemos I:n poika ja Isodiken, Euryptolemos II:n ja Peisianaks II:n veli. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset
Megakles

Megakles (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Megakles, useita henkilöitä ateenalaisessa alkmaionidien suvussa: ** Megakles I (900/800-luku eaa.), Ateenan arkontti n. 922–892 eaa., Alkmaion I:n poika ** Megakles II (600-luku eaa.), Ateenan arkontti n. 632/612 eaa., Alkmaion II:n poika ** Megakles III (500-luku eaa.), Alkmaion III:n poika ** Megakles IV (500/400-luku eaa.), Hippokrateen poika ** Megakles V (400-luku eaa.), Megakles IV:n poika ** Megakles VI (toimi n. 440–430 eaa.), Megakles V:n poika ** Megakles VII (500/400-luku eaa.), Euryptolemos I:n poika * Megakles Mytileneläinen, kotikaupunkinsa vallankumoukseen osallistunut * Megakles Syrakusalainen (400/300-luku eaa.), Dionysios vanhemman ja Dionin tyranniaan osallistunut * Megakles (300/200-luku eaa.), sotilas Pyrrhoksen palveluksessa * Megakles, arkkitehti * Megakles, kirjailija
Giovanni Battista Polledro

Giovanni Battista Polledro (10. kesäkuuta 1781 Piovà – 15. elokuuta 1853 Piovà tai Asti) oli italialainen viulisti ja säveltäjä.Laura Kuhn, Dennis McIntire, Poliedro, Giovanni Battista Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 5.3.2024 Giovanni Battista Polledro Piovà Massaia & Monferrato, viitattu 5.3.2024 Polledro opiskeli Astissa ja 15-vuotiaasta lähtien Gaetano Pugnanin johdolla Torinossa, jossa hänestä tuli kuninkaallisen orkesterin viulisti. Hän teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä vuonna 1797. Polledro kiersi Pohjois-Italiassa vuodesta 1798 ja asettui Milanoon vuonna 1801. Vuonna 1804 hänestä tuli Bergamon teatterin orkesterin konserttimestari. Polledro työskenteli viiden vuoden ajan muusikkona Moskovassa. Hän konsertoi lisäksi Pietarissa, Varsovassa, Berliinissä, Lontoossa, Alankomaissa ja Ranskassa. Vuodesta 1811 lähtien Polledro teki menestyksekkäitä kiertueita Saksassa. Vuonna 1812 hän esiintyi Ludwig van Beethovenin kanssa Karlsbadissa. Vuosina 1814–1823/1824 Polledro oli Dresdenin hoviorkesterin konserttimestari. Tämän jälkeen hän oli vuoteen 1844 saakka maestro di cappella Torinon hovissa. Polledro tuurasi Niccolò Paganinia tämän suunnittelemalla esiintymismatkalla Englannissa vuonna 1829. Hän sai Paganinilta luvan esittäytyä tämän oppilaaksi. Polledro sävelsi lukuisia viulukonserttoja, hengellisiä teoksia ja kamarimusiikkia. == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1781 syntyneet Luokka:Vuonna 1853 kuolleet
Merike Ilves

Rita Merike Ilves (ent. Kaira, ent. Kilpi, o.s. Ilves, 14. heinäkuuta 1925 Helsinki – 2. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä. Ilves työskenteli Yleisradiossa televisio-ohjelmien freelancerkääntäjänä vuosina 1963–1987. Uransa loppuvuosina hän oli Ylen suomentajien esihenkilö. ==Yksityiselämä== Ilveksen isä oli pankinjohtaja Eero Ilves (1887–1953), ja äitinsä säveltäjä Jean Sibeliuksen tytär Katarina Sibelius (1903–1984). Hänen veljensä Jan Ilves oli ekonomi ja diplomipianisti. Ilveksen ensimmäinen aviopuoliso oli Yleisradion toimittaja ja kansanedustaja Kalevi Kilpi. == Tunnustukset == * Sibelius-seuran mitali (1965) ==Ilveksen televisioon tekemiä käännöksiä/suomennoksia== * Animaatiosarjan Postimies Pate suomenkielinen tunnuskappale. * Vuonna 1982 valmistuneen animaatioelokuvan Lumiukko alkujohdannon ja Walking in the Air -kappaleen suomenkielinen tekstitysSuomennoksen tekijä Merike Ilves mainitaan Lumiukko-elokuvan lopputekstien aikana Yleisradion televisioesityksessä tai Yle Areenasta katsottaessa. (animaatioelokuva ensiesitettiin Suomessa Yle TV1-kanavalla jouluaattona 1983). Ilveksen tekemän tekstityksen sisältämää elokuvaa esitetään edelleen vuosittain Yleisradion televisiokanavilla.) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Yle Areena: Kansakunnan perilliset (kausi 1, jakso 5): Jean Sibelius (ohjelmassa haastatellaan Jean Sibeliuksen tyttärentyttäriä Merike Ilvestä ja Aino Porraa). Luokka:Suomentajat Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Hiidenkirnu Festival

Hiidenkirnu Festival on Vihdin Nummelassa järjestettävä järjestettävä musiikkifestivaali. Tapahtuma järjestetään kesäisin Nummelan pesäpallostadionilla. Tapahtuma on järjestetty ensimmäisen kerran vuonna 2022. Festivaalin tuotannosta vastaa United Festivals Oy. Hiidenkirnu Festival järjestettiin ensimmäisen kerran 15.–16. heinäkuuta 2022 Nummelan pesäpallostadionilla. Ensimmäisen vuoden tapahtuma keräsi 6 000 kävijää. == Festivaalin artistit == === 2024 === * Haloo Helsinki * Kwan * Juha Tapio * Abreu * Antti Ketonen * JVG * Isac Elliot * Viivi * Anssi Kela * Ressu Redford * Amanda Harkimo === 2023 === * The Rasmus * Alphaville * Teflon Brothers * Neon 2 * JVG * Klamydia * Jannika B * Anssi Kela * Kuumaa * Younghearted === 2022 === * JVG * Eppu Normaali * Ressu Redford * Suvi Teräsniska * Sanni * Blind Channel * Tommi Läntinen == Lähteet == Luokka:Vihdin kulttuuri Luokka:Musiikkifestivaalit Suomessa
Vihdin Uutiset

Vihdin Uutiset on keskiviikkoisin Vihdissä, Veikkolassa ja Nummelassa ilmestyvä kaupunkilehti. Lehden lukijamäärä on noin 24 700, joista noin 1 000 tapahtuu noutopistejakelun kautta. Lehden julkaisija on Keskisuomalainen. Lehdellä on myös vihdinuutiset.fi -verkkopalvelu. Lehden vt. päätoimittaja on Päivi Kallo. Vihdin Uutiset on perustettu vuonna 1979. Lehdellä oli yhteistoimitus Luoteis-Uusimaan kanssa toukokuusta 2021 lähtien vuoden 2022 loppuun. Vihdin Uutiset tekee tiivistä yhteistyötä samaan konserniin kuuluvan Karkkilan Tienoon ja Länsi-Uusimaan kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kaupunkilehdet Luokka:Vihdin media
Franz Lachner

Franz Paul Lachner (2. huhtikuuta 1803 Rain am Lech – 20. tammikuuta 1890 München) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.Joseph Stevenson, Franz Lachner AllMusic, viitattu 5.3.2024 Lachnerin isä Anton (k. 1822) oli urkuri. Myös hänen veljensä Ignaz ja Vinzenz Lachner loivat uran musiikissa. Lachner opiskeli Caspar Ettin johdolla Münchenissä. Wienissä hän sai opetusta Maximilian Stadlerilta, Simon Sechteriltä ja Joseph Weigliltä. Lachner ystävystyi Franz Schubertin ja Ludwig van Beethovenin kanssa. Vuonna 1826 hän pääsi Wienin Theater am Kärntnertorin kapellimestariksi. Lachner työskenteli kapellimestarina Mannheimissa vuosina 1834–1836 ja oli vuosina 1836–1868 hovikapellimestarina Münchenissä. Vuonna 1852 hänestä tehtiin Münchenin Generalmusikdirektor, ja vuonna 1872 hän sai Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin kunniatohtorin arvon.Otavan Iso musiikkitietosanakirja (toim. Erkki Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2 Lachnerin teosten joukossa on muun muassa sinfonioita, orkesterisarjoja, kamarimusiikkia, kuoroteoksia ja lauluja. Hän sävelsi myös oopperoita, joiden joukossa ovat Catharina Cornaro (1841) ja Benvenuto Cellini (1849). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Saksalaiset kapellimestarit Luokka:Saksalaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1803 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Kodyma

Kodyma () on kaupunki Odessan alueen Podilskin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Etelä-Bugin valuma-alueeseen kuuluvan Kodymajoen varrella, 242 kilometriä aluekeskus Odessasta luoteeseen. Kodumassa on rautatieasema. Tammikuun keskilämpötila on −5,0 ja heinäkuun +21,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 450 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 404 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9 634 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 91 prosenttia, venäläisiä 4,7 % ja moldovalaisia 2,7 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 11 531 asukasta. Maat omistanut Lubomirskin magnaattisuku perusti paikkakunnalle siirtokunnan vuonna 1754; tämän vuoden osa lähteistä mainitsee asutuksen perustamisajankohdaksi. Paikalla oli kuitenkin jo pitkään tätä ennen sijainnut maatila. Odessasta Baltaan johtavan rautatien rakentaminen (1865) edesauttoi paikkakunnan kehitystä. Säännöllinen junaliikenne Kodyman kautta alkoi 1870, ja paikkakunnalle rakennettiin rautatieasema. Kaupunkityyppisen taajaman aseman Kodyma sai vuonna 1938 ja kaupungiksi se tuli vuonna 1979. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Kodyma on kuulunut Podilskin piiriin; sitä ennen se oli Kodyman piirin hallintokeskus. Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa Pyhän Ristin ylentämisen kirkko (1780), Kirkastumisen kirkko (1850) ja 1800-luvun kartano, joka nykyään toimii kotiseutumuseona. Спасо-Кресто-Воздвиженский храм.jpg|Kirkko Kodymassa. Kodyma railway station.jpg|Rautatieasemaa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kodyma (Ukrainan historian tietosanakirjan artikkeli, 2008) (history.org.ua) Luokka:Odessan alueen kaupungit Luokka:Podilskin piiri
Veli-Matti Puutio

Veli-Matti Puutio (s. 20. maaliskuuta 1961 Ullava) on suomalainen kaupan alan yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen. Viitattu 5.3.2024. Ullavalla syntynyt Puutio valmistui kauppatieteiden maisteriksi Vaasan yliopistosta 1994 ja kävi SOK:n kenttäkoulutuksen 1986–1988. Osuuskauppa Arinan palveluksessa Puutio oli juoksupoika Oulussa 1976 ja ryhmäpäällikkö 1988. SOK:n Prisma-ketjuohjauksen valikoimapäällikkö hän oli 1989–1990, Osuuskauppa Arinan Prismajohtaja 1990–1995, Osuuskauppa Keulan kaupallinen johtaja Raumalla 1995–1998 ja Osuuskauppa Arinan Prismajohtaja 1998–2000, Prismaketjun johtaja 2000–2001 ja sitten toimitusjohtaja vuoden 2021 loppuun asti. Hänellä on ollut myös liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Puutio sai 2012. (ei-vapaa) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Puutio

Puutio on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Kasper Puutio (s. 2002), jääkiekkoilija *Veli-Matti Puutio (s. 1961), yritysjohtaja, kauppaneuvos
Lapita

Lapita oli esihistoriallinen kulttuuri Oseanian alueella. Se sai alkunsa todennäköisesti Bismarckinsaarilla 1500 eaa. Tuona aikana tehtiin keramiikkaesineitä, simpukankuorista tehtyjä koruja. Tuon ajan kivitaltat olivat toisinaan kulmikkaita. Keraamisiin lautasiin, ruukkuihin ja maljakoihin tehtiin etenkin kulttuurin alkuaikoina koristeellisia kaiverruksia. Kulttuurin aikana tehtiin jättiläissimpukan kuorista helmiä, riipuksia, rannerenkaita sekä joitakin työkaluja, kuten veitsiä ja ongenkoukkuja. Tästä kulttuurista on löydetty merkkejä eniten pieniltä saarilta ja rannikoiden avoimesta maastosta. == Lähteet == Luokka:Oseanian historia
Nærøysund

Nærøysund on kunta Trøndelagin läänissä Norjassa. Se perustettiin vuonna 2020 yhdistämällä Nærøy ja Vikna. Kunnalla on kaksi hallinnosta keskusta, Kolvereid ja Rørvik. Kolmas taajama on Ottersøya. Vuoden 2024 alussa kunnassa oli 9 968 asukasta. Rørvikin lounaispuolella sijaitsee vuonna 1986 avattu lentoasema. ==Media== Paikallislehti Ytringen ilmestyy paperisena torstaisin. ==Kuvia== Nærøya kirke 11c.jpg|Nærøyn vanha kirkko Sjømannens hustru II.jpg|Patsas Rørvikin torilla YNVS 02c.jpg|Ytre Namdalin lukio 00 1000 Hurtigruten - Norwegen.jpg|Hurtigrutenin aluksia Nærøysundissa Kystkultursenteret Rørvik.jpg|Kulttuurikeskus Norveg ==Tunnettuja henkilöitä== * Lars Peder Brekk (s. 1955), poliitikko * Magnhild Haalke (1885–1984), kirjailija * Ivar Kirkeby-Garstad (1877–1951), poliitikko ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *
Nærøyn vanha kirkko

Nærøyn vanha kirkko () on Nærøysundin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Vuonna 1848 se tuhoutui tulipalossa, ja vasta 1900-luvun lopulla se jälleen kunnostettiin. Nærø kirkeruin - an10071204260034.jpg|Kirkon rauniot piirroksessa vuodelta 1912. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan kivikirkot Luokka:Nærøysund
Ethelbert

Ethelbert tai Æthelbert tarkoittaa seuraavia: * Ethelbert Kentiläinen, Ethelbert I, Kentin kuningas 560–616 * Æthelbert II, Kentin kuningas 725–762 * Ethelbert, Kentin kuningas 858–865, Wessexin kuningas 860–865 * Ethelbert Lort Phillips (1857–1943), englantilainen lintutieteilijä.
Kolvereid

Kolvereid on taajama Nærøysundin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus Rørvikin ohella. Taajaman pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja asukasluku 1 788 vuonna 2023. Vuonna 2002 Kolvereid otti käyttöön kaupunkistatuksen, ja se on nykyisin Norjan pienin kaupunki. Kolvereidissa on paikallislehti Ytringenin toimitus. Kolvereid kirke.jpg|Kolvereidin kirkko ==Lähteet== Luokka:Nærøysund Luokka:Norjan kaupungit Luokka:Norjan taajamat
Kolvereidin kirkko

Kolvereidin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1874. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Nærøysund
Ottersøya

Ottersøya on taajama Nærøysundin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 248 vuonna 2023. ==Lähteet== Luokka:Nærøysund Luokka:Norjan taajamat
Rørvikin lentoasema

Rørvikin lentoasema () on Nærøysundissa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva lentoasema. Se avattiin vuonna 1986. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Nærøysund Luokka:Pohjois-Trøndelagin läänin lentoasemat
Ytringen

Ytringen on norjalainen vuonna 1982 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Nærøysundin Kolvereidissa. Lehti ilmestyy paperisena torstaisin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Nærøysund
Relentless Mutation

__NOTOC__ Relentless Mutation on kanadalaisen teknistä death metalia soittavan Archspiren kolmas albumi. Se julkaistiin Season of Mistin toimesta 22. syyskuuta 2017. Kansitaide on Eliran Kantorin käsialaa. == Kappaleet == == Kokoonpano == * Jared Smith - basso * Dean Lamb - kitara * Spencer Prewett - rummut * Tobi Morelli - kitara * Oliver Rae Aleron - laulu == Arvostelut == * Imperiumi: * Angry Metal Guy: * Metal Injection: == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Albumi Relentless Mutation Bandcamp -sivustolla Luokka:Vuoden 2017 albumit Luokka:Kanadalaiset tekniset death metal -albumit
Djamaâ El-Djazaïr

Djamaâ El-Djazaïr () on moskeija Algerian pääkaupunki Algerissa. Moskeija valmistui vuonna 2019, mutta se avattiin virallisesti vasta helmikuussa 2024. Avatuessaan se oli maailman kolmanneksi suurin moskeija ja siihen kuului maailman korkein minareetti. ==Rakennus ja toiminnot== Djamaâ El-Djazaïr on maailman kolmanneksi suurin moskeija heti Mekan Masjid al-Haramin ja Medinan Masjid al-Nabawin jälkeen. Pinta-alaa sillä on 27,75 hehtaaria. Moskeijaan kuuluu myös maailman korkein 265 -metrinen minareetti. Arkkitehtuuriselta yyliltään se on saanut vaikutteita modernismista. Moskeijan kapasiteetti on 120 000 henkilöä. Moskeijan ohella rakennuskompleksin tiloissa toimii myös kirjasto, yliopisto ja imaamikoulu. ==Historia== Moskeijan rakennuttamisen taustalla oli Algerian entinnen presidentti Abdelaziz Bouteflika. Bouteflika halusi maamerkin omalle perinnölleen ja moskeijasta tuli tarkoituksella tulla Afrikan suurin. Aiemmin Afrikan suurin moskeija oli Hassan II:n moskeija Marokon Casablancassa. Algeria ja Marokko ovat alueellisia kilpailijoita. Joskus moskeijaa kutsuttiin sen hankevaiheessa Bouteflikan moskeijaksi. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 2012, jolloin öljyn hinnat olivat korkealla. Öljy muodostaa huomattavan osan Algerian valtiontuloista. Rakennustyöt toteutti kiinalainen rakennusyritys China State Construction Engineering. Moskeija oli alkujaan tarkoitus avata virallisesti jo vuonna 2019. Tätä lykkäsivät Algeriassa saamana vuonna puhjenneet Bouteflikan vastaiset laajat mielenosoitukset, jotka johtivat hänen eroonsa. Moskeija avautui kuitenkin epävirallisesti kansainvälisille vierailijoille ja valtionvieraille jo 2019, sekä rukoilijoille lokakuussa 2020. Viralliset avajaiset myöhästyivät koronaviruspandemian takia. Presidentti Abdelmadjid Tebboune avasi sen virallisessa seremoniassa 25. helmikuuta 2024. Rakennushankkeen viralliset kustannukset olivat lopulta 898 miljoonaa dollaria. Hanke herätti kritiikkiä. Sen yhteydessä rakennettuun maantie- ja asuinaluehankkeeseen liitettiin korruptioepäilyjä. Osa olisi myös halunnut ohjata rahaa ennemminkin esimerkiksi työttömyyden ja terveydenhuollon tilanteen kohentamiseen. ==Lähteet== Luokka:Algerian moskeijat Luokka:Alger
Baldred

Baldred tai Bealdred oli Kentin kuningas 820-luvun alussa. Kent oli tuohon aikaan Mercian alainen, eikä Kentin nimellisillä kuninkailla ollut itsenäistä valtaa. Roger Wendoverilaisen mukaan Baldred olisi noussut valtaistuimelle Cuthredin kuoltua. Luultavasti Baldredin asetti alikuninkaaksi Mercian kuningas Beornwulf. Anglosaksien kronikan mukaan Wessexin kuningas Egbertin poika Ethelwulf miehitti Kentin vuonna 825 ja karkotti Baldredin. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat
Amyra Dastur

Amyra Dastur (s. 7. toukokuuta 1993 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Lisäksi hän näytteli kiinalaisessa elokuvassa Kung Fu Yoga (2017). == Filmografia == Vuosi Elokuva Rooli Kieli Muuta 2013 Issaq Bachchi Kashyap Hindi 2015 Anegan Madhumitha/Samudhra/ Shenbagavalli/Kalyani Tamili 2015 Mr. X Siya Verma Hindi 2017 Kung Fu Yoga Kyra Mandariinikiina/ hindi/englanti Kiinalainen elokuva 2018 Manasuku Nachindi Nithya Telugu Kaalakaandi Neha Hindi Raju Gadu Tanvi Telugu Rajma Chawal Seher/Tara Chaudhary Hindi 2019 Judgementall Hai Kya Reema Agnihotri Kumar Hindi Prassthanam Shivi Hindi Made in China Rupali ”Rupa” Bansal Hindi 2021 Koi Jaane Na Suhana Hindi 2022 Jogi Kammo Hindi 2023 Influencer Life Kareena Hindi Bagheera Ramya Tamili == Televisio == Vuosi Ohjelma Rooli Kieli 2018 The Trip 2 Ira Hindi/englanti 2021 Tandav Ada Mir Hindi 2023 Bambai Meri Jaan Pari Patel Hindi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christian Ritter

Christian Ritter (n. 1650 – 1725 tai sen jälkeen) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri.Otavan Iso musiikkitietosanakirja (toim. Erkki Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2 Ritter aloitti työskentelyn hovimuusikkona Hallessa vuoden 1665 paikkeilla. Vuosina 1681–1682 hän työskenteli hovikapellimestarina Tukholmassa ja vuosina 1683–1687 varakapellimestarina sekä urkurina Dresdenissä. Ritter palasi vuonna 1688 Tukholmaan, jossa toimi kunnes siirtyi vuonna 1699 työskentelemään Hampuriin. Hän edusti säveltäjänä samaa koulukuntaa kuin Heinrich Schütz. Ritterin säilyneistä vokaaliteoksista useimmat kuuluvat Uppsalan yliopistossa säilytettyyn Dübenin kokoelmaan. Ritter sävelsi myös muun muassa sonatiinin uruille, kaksi klaveerisarjaa ja kantaatteja. Urkusonatiini ja yksi klaveerisarja kuuluvat Johann Andreas Bachin kosketinsoitinkappaleiden kokoelmaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Saksalaiset urkurit Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Vuonna 1650 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi puuttuu
Peter Ritter

Peter Ritter (2. heinäkuuta 1763 Mannheim – 1. elokuuta 1846 Mannheim) oli saksalainen säveltäjä, sellisti ja kapellimestari.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Ritter, Peter Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 5.3.2024 Ritter oli Georg Wenzel Ritterin sisaruksenpoika. Hän opiskeli sävellystä Mannheimissa Georg Joseph Voglerin johdolla. Ritter oli vuodesta 1784 hoviorkesterin sellistinä Mannheimissa ja johti hoviorkesteria vuosina 1803–1823.Otavan Iso musiikkitietosanakirja (toim. Erkki Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2 Hän teki myös omia kiertueitaan. Ritterin säveltämistä monista näyttämöteoksista menestyksekkäin oli laulunäytelmä Der Zitherschläger (1810). Vuodelta 1792 on koraali Großer Gott, wir loben Dich ja vuodelta 1819 oratorio Das verlorene Paradies (1819). Lisäksi Ritterin tuotantoon kuuluu muun muassa kamarimusiikkia. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Saksalaiset sellistit Luokka:Saksalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1763 syntyneet Luokka:Vuonna 1846 kuolleet
Vihdin kunnanvaltuusto

Vihdin kunnanvaltuusto on Vihdin kunnan kunnanvaltuusto ja ylin päättävä elin. Kunnanvaltuustossa on 43 jäsentä, jotka on valittu neljän vuoden toimikaudeksi kansanvaalilla. Kaudella 2021–2025 valtuuston neljä suurinta puoluetta ovat Kansallinen Kokoomus (12), Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (8), Suomen Keskusta (7) ja Perussuomalaiset (6). Valtuuston puheenjohtajana toimii Eerikki Viljanen (kesk.). Varapuheenjohtajina toimivat Heidi Nieminen (sd.) sekä Tuija Sundberg (kok.). == Kunnanvaltuusto == Vaalit Puolue Paikat Kunnanvaltuuston puheenjohtaja KOK SDP PS KESK VIHR VAS KD RKP Muut 1976 6 11 0 7 0 6 2 0 3 35 Päivi Varpasuo (kok.) (1977–1983) 1980 10 14 1 7 0 4 2 0 3 43 1984 14 13 2 9 0 4 1 0 0 Päivi Varpasuo (kok.) 1988 14 14 1 9 0 4 1 0 0 1992 11 15 0 8 3 4 2 0 0 1996 13 14 0 10 2 3 1 0 0 Pekka Viljanen (kesk.) (1997, 1999–2000) Päivi Varpasuo (kok.) (1998) 2000 12 12 0 12 4 2 1 0 0 2004 12 13 0 11 3 3 1 0 0 Anu Rajajärvi (sd.) 2008 12 9 2 11 3 3 2 0 1 Tiina Noro (kok.) (2009–2010, 2013–2014) Varpu-Leena Malmgrén (kesk.) (2011–2012, 2015–2017) 2012 12 8 5 9 4 3 1 1 0 2017 10 10 5 10 4 2 1 1 0 Eerikki Viljanen (kesk.) 2021 12 8 8 7 4 2 1 1 0 == Lähteet == Kunnanvaltuusto Vihti
Faija vaihtaa heviin

Faija vaihtaa heviin (Like Father, Like Son) on Rod Danielin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1987. Sen pääosissa näyttelevät Dudley Moore, Kirk Cameron ja Margaret Colin. ==Juoni== Taikarohto saa kirurgin ja tämän teinipojan vaihtamaan kehojaan keskenään. ==Vastaanotto== Video-oppaassa Asko Alanen ihmetteli, miten 1980-luvun lopulla saatettiin vuoden tai kahden sisällä julkaista monta kehonvaihtoideaan perustuvaa elokuvaa (tämän lisäksi ainakin italialainen Da grande, Tom Hanksin tähdittämä Big sekä Paluu teiniksi, Vice Versa ja Suuri pieni mies). Tässä tapauksessa tarjotaan hänestä kohkaavaa ja yllätyksetöntä roolienravistelun komiikkaa vain yhden tähden edestä.”Faija vaihtaa heviin”, Video-opas 95, WSOY 1994. Mikael Fränti luonnehti Helsingin Sanomissa elokuvaa pöhköksi nuorisokomediaksi, joka käsittelee fantasia-ainestaan yllätyksettömästi ja panee Dudley Mooren näyttelemään väsyneesti. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Elokuvat kehonvaihdosta Luokka:Yhdysvaltalaiset nuortenelokuvat
Antti Annola

Antti Annola (s. 1989) on suomalainen laulaja. Vuodesta 2023 hän on toiminut Rajaton-yhtyeen tenorina. == Laulaja == Antti Annola on työskennellyt laulajana lukemattomissa produktioissa ja monissa kokoonpanoissa. Vuonna 2022 hän julkaisi debyyttijazzalbumin Whirlpool, joka sisältää hänen omia sävellyksiään ja jazzstandardeja. == Teatteri == Annola on toiminut näyttelijänä ja esiintyjänä useissa erilaisissa näyttämöproduktioissa. === Roolit === * Elias, Puhelias Elias -musiikkinäytelmä, 2022, Pohjoinen oopperakomppania * Tommi, Peppi Pitkätossu, 2019, Oulun Teatteri * Freddy Eynsford-Hill, My Fair Lady, 2018, Oulun Teatteri * Rakastakaa!, 2017, Oulun Teatteri * Uppo-Nalle, Uppo-Nalle löytää ystävän, 2016, Pohjoinen oopperakomppania * Lucas Beineke, The Addams Family, 2015, Oulun Teatteri * Määttä, Tuntematon Sotilas -ooppera, 2014, Oulun Teatteri * Tony, West Side Story, 2009, Oulun Teatteri * Ville, Kakaravaara, 2001, Meri Oulu Kesäteatteri == Lähteet == Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
BIOS-tutkimusyksikkö

BIOS-tutkimusyksikkö on vuonna 2015 perustettu itsenäinen tutkimusyksikkö, joka tutkii ympäristö- ja resurssitekijöiden vaikutuksia suomalaiseen yhteiskuntaan ja ennakoi sosio-ekologisia muutoksia. Yksikössä toimii 10 tutkijaa, jotka edustavat useita eri ympäristötutkimuksen aloja. BIOSin tutkijoita ovat muiden muassa Tere Vadén, Ville Lähde ja Jussi T. Eronen.https://bios.fi/#info Yksikkö on saanut rahoitusta mm. Koneen säätiöltä ja Suomen Akatemialta. Yksikön tunnetuin aloite on ekologisen jälleenrakennuksen ohjelma, jota on verrattu kansainvälisiin "green new deal"-aloitteisiin. "Ekologinen jälleenrakennus" on mainittu mm. Sitran megatrendinä ja Sanna Marinin hallituksen hallitusohjelmassa. Ekologinen jälleenrakennus suosittelee ilmastonmuutoksen ja muiden ekologisten kriisien kohtaamiseksi kokonaisvaltaista yhteiskunnallista muutosta, jossa jälleenrakennusajan mukaisesti luodaan hyvinvointia ja jossa julkisvallalla on nykyistä suurempi taloutta ohjaava rooli. Vuonna 2017 yksikkö fasilitoi 68 asiantuntijan allekirjoittaman julkilausuman Suomen metsänkäyttösuunnitelmien ilmasto- ja monimuotoisuusvaikutuksista. Kansainvälistä huomiota on saanut yksikön raportti "Governance of Economic Transition", joka laadittiin tausta- aineistona YK:n globaalin kestävän kehityksen vuoden 2019 raportille. Tutkimuksen lisäksi BIOS on osallistunut laajasti julkiseen keskusteluun ja tiedonvälitykseen, mm. yhteistyössä YLE:n kanssa "Tehtävänä tulevaisuus" -nimisen ohjelmien ja uutisten kokonaisuuden tekoon. Vuonna 2021 BIOS osallistui Helsinki Biennaaliin Vallisaaren tutkimusasemalla teoksella, jonka inspiraationa oli yksikön kehittämä siirtymäpolitiikan kojelauta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * BIOS-tutkimusyksikön verkkosivut * Kansallisteatterin ja BIOSin järjestämä ekologisen jälleenrakennuksen esittelytilaisuus Luokka:Suomen tutkimuslaitokset
Tébessan maakunta

Tébessan maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Tébessan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 13 878 neliökilometriä. Asukkaita on 794 500 henkeä (vuonna 2020, arvio). Tébessan maakunta rajoittuu etelässä El Ouedin, lännessä Khenchelan ja Oum El Bouaghin ja pohjoisessa Souk Ahrasin maakuntiin sekä idässä Tunisiaan. Maisemaa leimaavat Atlasvuoret ja ylätasangot pohjoisessa sekä Saharan tasanko etelässä. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Maakunta jakautuu hallinnollisesti 12 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 28 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bir El Ater, Bir Mokkadem, Chéria, El Aouinet, El Kouif, El Malabiod, El Ogla, Morsott, Negrine, Ouenza, Oum Ali ja Tébessa. Tébessasta on maantieyhteydet naapurimaakuntiin ja Tunisiaan sekä rautatie Annabaan, Djebel Onkiin ja El Kouifiin. Kaupungissa on kotimaanliikenteen lentoasema. Maakunnan pääelinkeinot ovat viljaa, oliiveja, hedelmiä ja taateleita tuottava maanviljely, lampaanhoito sekä rautaa, fosfaattia ja kalkkikiveä tuottava kaivosteollisuus. Tébessassa toimii Cheikh Larbi Tebessin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat Tébessan roomalaisaikaiset ja bysanttilaiset rauniot, El Atiqin moskeija sekä seudun luonto ja kulttuuriperintö. ==Lähteet== Luokka:Algerian maakunnat
Polyvinylideenifluoridi

Polyvinylideenifluoridi eli PVDF on halogenoituihin polyolefiineihin kuuluva polymeeri, jonka monomeeri on vinylideenifluoridi. Polyvinylideenifluoridilla on useita käyttökohteita. == Ominaisuudet == Polyvinylideenifluoridi on termoplastinen polymeeri. Polymeerin molekyylimassa on tavanomaisesti 60 000–534 000 g/mol. Sen sulamispiste on 154–184 °C ja lasisiirtymälämpötila on -57– -29 °C. Polyvinylideenifluoridi on puolikiteinen polymeeri, jonka kiteisyysaste on 35–70 %. Aine on polymorfista ja siitä tunnetaan α-, β-, γ- ja δ-kidemuodot. Polymeeri liukenee vain eräisiin poolisiin iuottimiin, kuten asetoniin, dimetyyliformamidiin ja dimetyylisulfoksidiin. Se ei reagoi halogeenien tai laimeiden happojen tai emästen kanssa. Polyvinylideenifluoridi on mekaanisilta ominaisuuksiltaan lujaa, sitkeää ja kulutusta kestävää. Se kestää hyvin myös UV-säteilyn vaikutuksia. Vesihyöry ja muut kaasut läpäisevät polyvinylideenifluoridin huonosti. Polyvinylideenifluoridi on dielektristä, ferrosähköistä ja erityisesti β-kidemuodossaan pietsosähköistä. Yhdisteen tiheys on 1,68–1,98 g/cm3.Julius E. Dohany: Fluorine-Containing Polymers, Poly(Vinylidene Fluoride), Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2000Shamima Nasreen, Gregory M. Treich, Matthew L. Baczkowski, Arun K. Mannodi-Kanakkithodi, Yang Cao, Ramamurthy Ramprasad & Gregory Sotzing: Polymer Dielectrics for Capacitor Application, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2017Klaus Hintzer, Tilman Zipplies, D. Peter Carlson & Walter Schmiegel: "Fluoropolymers, Organic", teoksessa Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2014. == Valmistus ja käyttö == thumb|left|Polyvinylideenifluoriditikkilankaa Polyvinylideenifluoridia valmistetaan vinylideenifluoridista radikaalipolymeroinnilla emulsiona tai suspensiona vedessä 20–150°C:n lämpötilassa. Radikaali-initiaattorina reaktiossa käytetään niin epäorgaanisia kuin orgaanisiakin peroksideja. Komonomeereinä voidaan käyttää heksafluoripropeenia, klooritrifluorieteeniä tai tetrafluorieteeniä. Polyvinylideenifluoridista valmistetaan niin kalvoja, kuituja kuin kappaletuotteitakin. Käyttökohteita ovat muun muassa metallien pinnoitus, kaapelien päällystys, suodattimien valmistus, kondensaattorien valmistus, tikkien valmistus, teollisuuden putkien ja venttiilien valmistus sekä pietsosähköisten ominaisuuksien vuoksi käyttö mikrofoneissa, kaiuttimissa ja tutkissa.C. C. Chu: Suture Materials, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2017 == Lähteet == Luokka:Polymeerit
Egidio Duni

Egidio Romualdo Duni (11. helmikuuta 1708 Matera – 11. kesäkuuta 1775 Pariisi) oli italialainen säveltäjä.James Manheim, Egidio Duni AllMusic, viitattu 5.3.2024 Hän saavutti mainetta vakavan oopperan säveltäjänä ennen muuttoaan Pariisiin ja siirtymistä koomisen oopperan pariin.Robert Levine, Duni: Giuseppe Riconosciuto Classics Today, viitattu 5.3.2024 Duni sai varhaista musiikkikasvatusta isältään Francesco Dunilta ja kahdelta siskoltaan. Hänet lähetettiin 9-vuotiaana Napolin Santa Maria di Loreto -konservatorioon ja sitten Pietà dei Turchini -kirkkoon. Häntä opetti Francesco Durante. Vuonna 1735 Duni saavutti suosiota oopperallaan Nerone. Pian hän sävelsi oopperan Adriano in Siria Pietro Metastasion librettoon. Dunin ooppera Demofoonte esitettiin Lontoossa. Lisäksi hänen oopperoitaan alettiin esittää Venetsiassa ja Pariisissa. Lontoossa Duni sairastui; hän matkusti hoitoa varten Alankomaihin ja vietti siellä vuoden. Duni palasi Italiaan, sai teoksiaan esitetyiksi Firenzessä ja asettui jälleen Napolin kuningaskuntaan. Hän sai vuonna 1743 nimityksen maestro di cappellan asemaan Barin Basilica di San Nicolaan. Parmassa Duni opetti herttua Filippon tytärtä. Hän sävelsi Filippon palveluksessa ranskankielisen oopperan Ninette à la cour, ja Filippo rohkaisi häntä lähtemään Pariisiin. Duni asui pysyvästi Pariisissa vuodesta 1757 ja sävelsi runsaasti oopperoita ranskaksi. Denis Diderot vetosikin Dunin työhön argumentoidessaan sitä Jean-Jacques Rousseaun kantaa vastaan, että ranskan kieli olisi oopperaan soveltumaton. Dunin tuotantoon kuuluu oopperoiden lisäksi muun muassa oratorio Giuseppe riconosciuto, joka esitettiin Italiassa vuonna 1759. Duni sävelsi myös kamarimusiikkia.Duni: Trio Sonatas Op.1 Brilliant Classics, viitattu 5.3.2024 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1708 syntyneet Luokka:Vuonna 1775 kuolleet
Riccardo Broschi

Riccardo Broschi (n. 1698 Napoli – 1756 Madrid) oli italialainen säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Broschi, Riccardo Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 5.3.2024 Hänen veljensä oli oopperalaulaja Carlo Broschi eli Farinelli.Riccardo Broschi HOASM, viitattu 5.3.2024 Broschi opiskeli Napolin Santa Maria di Loreto -konservatoriossa. Hänen veljensä lauloi useissa hänen oopperoissaan Napolissa. Napolissa esitettiin myös Broschin ainoa koominen ooppera. Vuosina 1736–1737 Broschi työskenteli Stuttgartin hovissa. Hän palasi Napoliin, mutta lähti sitten veljensä tavoin Madridiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Vuonna 1698 syntyneet Luokka:Vuonna 1756 kuolleet
Luigi Mosca

Luigi Mosca (1775 Napoli – 30. marraskuuta 1824 Napoli) oli italialainen säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Mosca, Luigi Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 5.3.2024 Mosca opiskeli Fedele Fenarolin johdolla. Myös hänen veljensä Giuseppe Mosca oli säveltäjä. Luigi Mosca työskenteli cembalistina Napolin Teatro San Carlossa ja oli vuodesta 1813 ensimmäinen lauluopettaja konservatoriossa. Moscan lukuisista oopperoista menestyksekkäin oli I Pretendenti delusi, joka kantaesitettiin Milanossa 7. syyskuuta 1811. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1775 syntyneet Luokka:Vuonna 1824 kuolleet
Andrušivka

Andrušivka () on kaupunki Žytomyrin alueen Berdytšivin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Dnipron ylängöllä, Dneprin valuma-alueeseen kuuluvan Huivajoen (Гуйва) varrella, maanteitse 47 kilometriä aluekeskus Žytomyrstä kaakkoon. Andrušivkaan johtaa kaakosta pistorata Fastiv-Kozjatyn -rataosuudelta; kaupungissa on ainakin aiemmin toiminut rautatieasema. Tammikuun keskilämpötila on −6,0 ja heinäkuun +19,2 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 527 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 325 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9 832 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 95,37 prosenttia, venäläisiä 2,79 %, puolalaisia 0,93 % ja valkovenäläisiä 0,26 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 12 830 asukasta. Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1683 Puola-Liettuaan kuuluvana kylänä. Puolan jaossa (1793) kylä siirtyi Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Kaupungin aseman Andrušivka sai vuonna 1975. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Andrušivka on kuulunut Berdytšivin piiriin; sitä ennen se oli vuodesta 1923 Andrušivkan piirin keskus. Kaupungissa on elintarviketeollisuutta, muun muassa sokeritehdas ja tislaamo. Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu Beržynskyjen, myöhemmin Tereštšenkon suvulle kuulunut palatsi 1800-luvulta. Андрушівська міська рада.jpg|Kaupungintalo. Andrushivka5.jpg|Kaupunginvaltuuston talo. Будинок Культури Андрушівка 1.jpg|Kulttuuritalo. 18-203-0091 Andrushivka.jpg|Tereštšenkon palatsia Andrušivkassa. Палац-садиба Терещенка (ракурс 1).JPG|Tereštšenkon palatsia Залізничний вокзал станції Андрушівка.jpg| Tuolloin tyhjillään ollut rautatieaseman rakennus vuonna 2013. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Žytomyrin alueen kaupungit