EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Taivassalon pappila

Taivassalon pappila (ruots. Tövsala prästgård) on entinen kirkkoherran virka- asunto Taivassalossa, Varsinais-Suomen maakunnassa. Pappila on sijainnut samalla paikalla jo keskiajalta ja nykyisin se koostuu vanhasta ja uudesta päärakennuksesta, jotka ovat vuosilta 1756 ja 1823. Nykyisin pappila ei ole enää Taivassalon seurakunnan käytössä vaan yksityisomistuksessa. Pappila kuuluu Taivassalon kirkon ja pappilan valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön ja on täten suojeltu. == Historia ja arkkitehtuuri == Taivassalon seurakunta tunnetaan jo 1300-luvun puolivälistä. Seurakunnan kivikirkko on rakennettu noin 1450–1460-lukujen aikana. Pappiloita on samalla paikalla ollut keskiajalta lähtien ja esimerkiksi kirjallisissa lähteissä mainitaan, että vuonna 1618 koko pappila paloi. Tulipalossa tuhoutui myös seurakunnan asiakirjoja. === Vanha pappila === Taivassalon vanha pappila on valmistunut vuonna 1756 ja se rakennettiin vuoden 1727 pappila-asetuksen mukaisesti. Hirsinen rakennus edustaa karoliinista tyylisuuntaa ja on nykyisin ulkoväritykseltään punainen. Vanhassa pappilassa on luonnonkivinen kivijalka ja kaksi muurattua savupiippua. Rakennuksessa on ennen ollut kaksi sisäänkäyntikuistia, jotka on sittemmin purettu ja muutettu yhdeksi avokuistiksi. === Uusi pappila === 1800-luvulle tultaessa vanhan pappilan katsottiin käyneen liian pieneksi ja sen olevan huonokuntoinen. Tästä syystä Taivassalon pitäjänkokous päätti uuden pappilan rakentamisesta vuonna 1809. Pappilan rakentaminen kuitenkin viivästyi, jonka vuoksi kirkkoherra Erland joutui korjaamaan vanhaa pappilaa omakustanteisesti vielä vuoteen 1823, jolloin Taivassalon uusi pappila valmistui pihan pohjoislaidalle. Keltaisen värisessä hirsirakenteisessa pappilassa on luonnonkivistä tehty kivijalka ja myöskin kaksi muurattua savupiippua. Alun perin savupiippuja on ollut useampi. Rakennusta on myös laajennettu länsipäädystä parin kamarin verran. Rakennuksen alkuperäisestä sisustuksesta on säilynyt jäljellä vanhoja kaakeliuuneja. === Muut rakennukset === Pappilan pihapiirissä on lisäksi uudempi talousrakennus, joka on rakennettu 1940. Talousrakennuksessa sijaitsee autotalli ja sauna. Rakennuksen alla on kaksihuoneinen holvattu kivikellari, joka saattaa olla osa Taivassalon pappilan keskiaikaista rakennuskantaa. Kellari on suojeltu ja tulee säilyttää sellaisenaan. Lisäksi pappilalle johtavan tien varrelta löytyy toisen rakennuksen kivijalkaa. == Lähteet == Luokka:Taivassalon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen pappilat Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
William Wilson Hunter

William Wilson Hunter (1840–1900) oli skotlantilainen tilastotieteilijä ja historioitsija. Hän oli Intian hallinnon palveluksessa vuodesta 1861. Vuodesta 1869 hän oli suunnittelemansa Intiaa käsittävän tilastollisen tutkimustyön johtaja. Hän julkaisi sen tuloksista tiivistelmän The Imperial Gazetteer of India (1881). Hunter kirjoitti Intian historiaa käsitteleviä teoksia, muun muassa teokset A Brief History of the Indian Peoples (1880) ja The Indian Empire: its People, History and Products (1895). Laajaksi tarkoitettua Intian historiaa History of British India Hunter ehti saada valmiiksi vain kaksi ensimmäistä osaa (1899, 1900), jotka kattavat ajan vuoteen 1700. Julkaisemaansa elämäkerralliseen kokoelmaan Rulers of India hän kirjoitti tutkimukset James Dalhousiesta (1890) ja Mayon kuudennesta jaarlista Richard Bourkesta (1892). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Skotlantilaiset historioitsijat Luokka:Brittiläiset tilastotieteilijät‎ Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1900 kuolleet
Backa Lillgård

Backa Lillgård on entinen kappalaisen puustelli Siuntiossa, Uudellamaalla. Nykyisin rakennus toimii Siuntion ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherran asuntona. Backa Lillgård sijaitsee lähellä Siuntion kirkonkylää Backan kylässä ja rakennuksen omistaa Siuntion seurakuntayhtymä. == Historia == Ennen vuotta 1600 Backa Lillgårdin tila oli pitkään autiona. Kuitenkin vuodesta 1600 eteenpäin alkoi tilaa viljellä Siuntion seurakunnan kirkkoherra Martinus Eschilli, joka oli ostanut tilan. Vuonna 1604 Backa Lillgårdilla vietettiin kirkkoherra Eschillin tyttären häitä, joka oli mennyt naimisiin kappalaisen Johannes Martini Forsiuksen kanssa. Kirkkoherra Eschilli lahjoitti tuolloin Backa Lillgårdin uudelle vävylleen ja lahjakirjaa kirjoitettaessa paikalla todistajana oli muun muassa Sigrid Vaasa. Johannes Martini asui Backa Lillgårdilla aina vuoteen 1618, jolloin hän muutti asumaan Siuntion pappilaan tultuaan valituksi seurakunnan uudeksi kirkkoherraksi. Backa Lillgård autioitui hetkeksi, jonka jälkeen tila toimi esimerkiksi pursimiehen asuntona. Vuonna 1681 Backa Lillgård palautettiin kruunulle redutkiossa. Siuntion seurakunta oli tästä eteenpäin ilman kappalaisen asuntoa, kunnes 18. tammikuuta 1684 kuningas Kaarle XI ilmoitti lahjoittavansa Backa Lillgårdin seurakunnalle kappalaisen asunnoksi. Tästä eteenpäin Backa Lillgård on toiminut kappalaisen ja sen jälkeen kirkkoherran asuntona nykypäivään asti. == Lue myös == * Siuntion pappila * Siuntion seurakunta * Sjundeå svenska församling * Siuntion suomenkielinen seurakunta == Lähteet == Luokka:Siuntion rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen pappilat
Gravitaatiokenttä

Gravitaatiokenttä on fysikaalinen kenttä, jonka avulla voidaan kuvata kappaleiden toisiinsa kohdistama gravitaatiovoimia. Gravitaatiokentän värähtelyt eli gravitaatioaallot muuttavat mitattavissa olevia matkoja. == Katso myös == * Kolmen kappaleen ongelma * Lagrangen piste == Lähteet == Luokka:Fysiikan käsitteet Luokka:Teoreettinen fysiikka
Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto

Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto (; suom. Svjatoslavan valkorannikon kansallispuisto) on kansallispuisto Ukrainan eteläosassa Mykolajivin alueen Mykolajivin piirissä Kinburnin niemimaalla. Kansallispuisto rajautuu pohjoisessa Dnepr–Bugin limaaniin, lännessä ja etelässä Mustaanmereen, idässä Hersonin alueen Hersonin piiriin. Kansallispuiston alue on osa länttä kohti työntyvää noin 40 kilometriä pitkää ja luokkaa 5 kilometriä leveää Kinburnin niemimaata. Niemimaan länsiosassa luoteeseen kurottautuu Kinburnin kynnäs (), kapeampi hiekkasärkästä muodostunut 10 kilometriä pitkä, 100–1 500 metriä leveä niemi. Se tunnetaan muun muassa Krimin sodan aikaisesta Kinburnin taistelusta (1855). Kinburnin kynnään eteläisenä jatkeena on Jahoplykinlahteen () työntyvä Pokrovin kynnäs. Kinburnin niemimaan länsiosan kolme kylää on rajattu kansallispuiston ulkopuolelle. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2009 ja sen pinta-ala on 352,2 neliökilometriä. Kansallispuisto kuuluu Mustanmeren biosfäärialueen ydin- tai puskurivyöhykkeisiin. ==Katso myös== *Kinburnin niemimaa *Mustanmeren biosfäärialue ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Biloberežžja Svjatoslava natsionalnyi pryrodnyi park (belosvyat.com.ua) Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Mykolajivin alue
Ammoniumbentsoaatti

Ammoniumbentsoaatti (C6H5COONH4) on ammonium- ja bentsoaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeerien säilöntäaineena. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa ammoniumbentsoaatti on valkoista kiteistä ainetta, jolla on ammoniakinkaltainen haju. Ammoniumbentsoaatti liukenee hyvin veteen ja hieman myös alkoholeihin. Yhdisteen vesiliuos on heikosti hapan.Jarl L. Opgrande, Edward E. Brown, Martha Hesser & Jerry Andrews: Benzoic acid, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2003. Ammoniumbentsoaattia valmistetaan ammoniakin ja bentsoehapon reaktiolla. Ammoniumbentsoaattia käytetään maalien, kumien ja liimojen säilöntäaineena sekä kumien käsittelyssä. ==Lähteet== Luokka:Ammoniumyhdisteet
Sea Finland

Sea Finland oli Britannian kansallisessa merimuseossa Lontoon Greenwichissä vuonna 1985 pidetty laaja näyttely, joka esitteli suomalaisen merenkulun historiaa. Suomen Museoviraston tuottama näyttely oli siihen asti suurin ulkomailla toteutettu Suomen kulttuurihistorian esittely. Se sai Lontoossa seitsemän kuukauden aikana yli 500 000 kävijää, oli sitten esillä supistettuna ja sovitettuna Turussa ja pystytettiin kesäksi 1988 Yhdysvaltojen Philadelphiaan suomalaisen Amerikan-siirtolaisuuden 350-vuotisjuhlan merkeissä. ==Historiaa== Ajatus Suomen merenkulun esittelystä Lontoossa sai alkunsa 1980-luvun alussa Helsingin Sanomien Lontoon-kirjeenvaihtajan Erkki Arnin keskusteluista National Maritime Museumin johtajan Basil Greenhillin kanssa. Hanketta varten koottuun työryhmään kuului museoalan, merialan ja talouselämän edustajia. Näyttelyn suunnittelija ja komissaari oli mainosgraafikko, tietokirjailija ja meriharrastaja Erkki Riimala ja hankeen johtaja Museoviraston Aarne Kopisto. Näyttelyn suojelijoina toimivat tasavallan presidentti Mauno Koivisto ja Edinburghin herttua, prinssi Philip. Näyttely rakennettiin Lontoon merimuseon 1 200 neliömetrin galleriatilaan, ja se käsitti 60 pienempää osastoa. Näyttelyn avasi Suomen pääministeri Kalevi Sorsa 22. toukokuuta 1985. Jäänmurtaja Urho oli Sea Finlandin avajaisviikon ajan kiinnitettynä Thamesjoen laituriin merimuseon edustalla, ja sitä käytettiin tapahtumaan liittyviin edustustilaisuuksiin. Näyttely oli avoinna Greenwichissä vuoden 1985 loppuun ja keräsi puolisen miljoonaa kävijää. Kesällä 1986 näyttely sovitettiin suomalaiselle yleisölle Turun satamassa, jossa se sai 85 000 vierasta. Kesällä 1988 Sea Finland pystytettiin siirtolaisaiheilla täydennettynä Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltioon, Philadelphian Port of History -museoon (samoissa tiloissa toimii nyt Independence Seaport Museum). Tähän näyttelyyn liittyi miinalaiva Pohjanmaan vierailu Philadelphiaan. Näyttelyyn liittyi Henry Forssellin toimittama, myös ruotsiksi ja englanniksi julkaistu kirja Sea Finland, kuvia Suomen merihistoriasta. ==Lähteet== Luokka:Näyttelyt Luokka:1985 Luokka:Merenkulku Luokka:Suomen ja Yhdysvaltain väliset suhteet
Vektoripotentiaali

Vektoripotentiaali on matematiikan ja fysiikan tila-avaruuden alue, joka liittyy potentiaaliteoriaan. Vektoripotentiaali voidaan märitellä esimerkiksi magneettiseksi vektoripotentiaaliksi, ja tällöin voidaan laskea magneettivuon tiheyttä. Tällaista magneettivuon tiheyttä selvittävää magneettista vektoripotentiaalia voidaan hyödyntää myös elektrodynamiikassa. Vektoripotentiaaliin liittyvillä laskelmilla voidaan määrittää myös pallon pyörimistä tai pyörteettömyyttä. == Katso myös == * Ekvipotentiaali * Skalaaripotentiaali == Lähteet == Luokka:Vektorianalyysi
Hans Sølvhøj

Hans Juul Sølvhøj (11. heinäkuuta 1919 Kööpenhamina – 28. joulukuuta 1989) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Tanskan kulttuuriministerinä 1964–1966 ja salkuttomana ministerinä 1966–1967. Tätä ennen hän oli työskennellyt Danmarks Radiossa ohjelmapäällikkönä ja pääjohtajana. Vuonna 1976 kuningatar Margareeta II nimitti hänet hovimarsalkaksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Hans Sølvhøj Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan kulttuuriministerit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Camma Larsen-Ledet

Camma Sylvia Larsen-Ledet (22. lokakuuta 1915 Esbjerg – 16. elokuuta 1991) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1964–1968 ja toimi Tanskan perheministerinä 1966–1968. Vuosina 1970–1986 hän oli Aabenraan pormestari. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Camma Larsen-Ledet Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Tanskan pormestarit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Sala Allehanda

Sala Allehanda on ruotsalainen vuonna 1879 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Sala. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittisesti sitoutumaton ja kuuluu Bonnier-konserniin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Ruotsalaiset sanomalehdet Luokka:Bonnier Luokka:Salan kunta
SMIC

Semiconductor Manufacturing International Corporation, yleisesti SMIC on Kiinan suurin puolijohdevalmistaja. Yritys on poistunut vapaaehtoisesti New Yorkin pörssistä vuonna 2019 johtuen Yhdysvaltojen pakotteista kiinalaisia teknologiayrityksiä kohtaan. SMIC kykenee valmistamaan mikropiirejä 7 nanometrin tekniikalla. Aiemmin yrityksen on todettu kykenevän 14 nanometrin valmistustekniikkaan. Yritys saavutti 7 nm valmistuksen ennakoitua nopeammin: yritykselle ei ole myönnetty pääsyä ASML:n EUV-litografian (extreme ultraviolet) laitteisiin ja yrityksen on pitänyt kehittää vastaavaa valmistustekniikkaa "deep-UV" tekniikalla, joka on monimutkaisempaa, tuottaa vähemmän ja on kalliimpaa. == Lähteet == Luokka:Puolijohdevalmistajat
Jane Bowles

Jane Bowles ( /b oʊ l s / ; s. Jane Sydney Auer ; 22. helmikuuta 1917 – 4. toukokuuta 1973) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija. == Nuoruus == Jane Bowles syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa 22. helmikuuta 1917 Sydney Auerille (isä) ja Claire Stajerille (äiti). Jane Bowles vietti lapsuutensa Woodmeressa, New Yorkissa, Long Islandilla. Hänellä oli syntymästä lähtien ollut huono polvi, joka murtui myöhemmin teini-ikäisenä, kun Bowles putosi hevosen selästä. Polvileikkauksen jälkeen hänelle kehittyi tuberkuloottinen niveltulehdus, ja hänen äitinsä vei hänet Sveitsiin hoitoon, missä hän kävi sisäoppilaitoksessa. Hän osallistui myös Julia Richmond High Schooliin New Yorkissa ja Stoneleigh School for Girls -kouluun Greenfieldissä, Massachusettsissa. Tässä vaiheessa elämäänsä hänessä heräsi intohimo kirjallisuuteen, mihin liittyi epävarmuuksia. Bowles pelkäsi koiria, haita, vuoria, viidakoita ja hissejä sekä elävältä poltetuksi tulemista. 1930-luvun puolivälissä hän palasi New Yorkiin, missä hän kiintyi Greenwich Villagen intellektuaaliseen boheemiyhteisöön. [2] Hän meni naimisiin säveltäjä ja kirjailija Paul Bowlesin kanssa vuonna 1938. Kuherruskuukauden sijainti inspiroi hänen romaaninsa Two Serious Ladies - paikat . [2] == Ura == Vuonna 1943 julkaistiin hänen romaaninsa Kaksi vakavaa naista (Two Serious Ladies). Bowlesit asuivat New Yorkissa vuoteen 1947 asti, jolloin Paul muutti Tangeriin Marokkoon, jonne Jane seurasi häntä vuonna 1948. Marokossa Janella oli intensiivinen ja monimutkainen suhde marokkolaisen naisen kanssa nimeltä Cherifa. Hänellä oli myös läheinen suhde laulaja Libby Holmaniin , joka oli kiinnostunut sekä Janesta että Paulista, mutta Paul ei vastannut Libbyn kiinnostukseen. Kustantaja Art House julkaisi Kaksi vakavaa naista -romaanin suomeksi 1990 Irmeli Ruuskan suomentamana. Jane Bowles kirjoitti näytelmän In the Summer House, joka esitettiin Broadwaylla vuonna 1953 ja sai vaihtelevia arvosteluja. Tennessee Williams, Truman Capote ja John Ashbery ylistivät hänen työtään. In the Summer House on Bowlesin ainoa täyspitkä näytelmä. Se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951 Hedgerow Theaterissä Moylanissa, Pennsylvaniassa . Näytelmän ensi-ilta Broadwaylla Playhouse Theatressa 29. joulukuuta 1953 Paul Bowlesin musiikilla, missä sitä esitettiin kaksi kuukautta pienille yleisölle vaihtelevien arvostelujen saattamana. Näytelmä herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1993 Vivian Beaumont -teatterissa Philip Glassin satunnaisella musiikilla . Tämä esitys sai ehdokkuuden vuoden 1994 Drama Desk Awards -palkinnon saajaksi erinomaisesta näytelmän ohjauksesta, lavastustavasta ja naissivuosasta ( JoAnne Akalaitis, George Tsypin ja Frances Conroy ). ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1973 kuolleet Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat
Sallan kansantalo

Sallan Kansantalo oli Sallan kunnan keskustassa sijainnut työväentalo. == Historiaa == Talkoilla rakennettu Sallan Kansantalo valmistui 1952. Talon laajennus siipirakennuksella valmistui 1963. Molemmat osat on suunnitellut rakennusmestari Olavi Nurmi. Lisärakentamisen yhteydessä uusittiin ikkunat ja vanhan puolen lattia. Vuonna 1986 paneloitiin kahvilan seinät ja uusittiin uuden puolen lattia. Vuonna 1997 lattia uusittiin uudelleen. == Rakennus== Alkuperäinen osa on ollut puurunkoinen lautavuorattu kaksikerroksinen rakennus, jossa katteena oli huopakate. Laajennusosa on ollut tiilivuorattu, peltikatteinen ja yksikerroksinen. Talossa oli eteinen, sali, näyttämö, kahvio, joka toimi oleskelutilana ennen laajennusta. Ensimmäisessä kerroksessa on huoneen ja keittiön asunto ja yläkerroksessa kaksi majoitukseen käytettyä huonetta. Vanhan puolen kellarissa on ollut ns. bändihuone. Talo on sijainnut 8 500 m²:n tontilla, ja sen huoneistoala oli 650 m². == Toimintaa == Sallan Järjestöyhdistys vuokrasi taloa Sallan kunnalle ainakin vuoteen 2000 asti. Talo on purettu noin vuonna 2010. ==Lähteet== Luokka:Työväentalot Luokka:Sallan rakennukset ja rakennelmat‎
Samasukupuolinen haureus

Samasukupuolinen haureus oli määritelty seksuaalirikokseksi Suomen ensimmäisessä rikoslaissa vuodesta 1894 vuoteen 1971 asti. Rikoslain 20 luvun 12 pykälän 1 momentissa säädettiin: ”Jos joku harjoittaa haureutta toisen samaa sukupuolta olevan kanssa; rangaistakoon kumpikin vankeudella korkeintaan kahdeksi vuodeksi.” Lakipykälän perusteella tuomittiin sen voimassaolon aikana vähän yli tuhat ihmistä, pääosin miehiä. Yksi tuomituista oli trubaduuri Olli Suolahti. ==Lähteet== Luokka:Seksuaalirikokset Luokka:Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt Luokka:Suomen laki
Lamminkoski (kylä)

Lamminkoski on kylä Kuivasjärven eteläpuolella ja Linnanjärven länsi- ja pohjoispuolella Pirkanmaalla Parkanon keskustan pohjoispuolella valtatien 3 varrella ja Tampere–Seinäjoki -oikoradan välittömässä läheisyydessä. Kylä sijaitsee noin 10 kilometriä Parkanon keskustasta pohjoiseen ja noin 13 kilometriä länteen Kihniön keskustaajamasta. Lamminkosken rautatieliikennepaikka sijaitsee kylän itäpuolella. == Lamminkosken alueen vesistöt == Lamminkosken kylän läpi virtaa Kuivasjoki ja kylän keskeltä löytyy Niemenlampi. Joki jatkuu Ruonanlampeen asti Ruonanjokena ja siitä eteenpäin Jarvanjokena kohti Linnanjärveä. Kylän alueeseen kuuluu myös Kivilammen metsätien päästä löytyvä Kivilampi. == Toimintaa kylällä == Kylällä toimii Lamminkosken kyläseura ry joka ylläpitää nuotiopaikkoja ja uimarantaa, sekä järjestää erilaisia tapahtumia vuosittain. Kylältä löytyy myös teollisuutta, Luoman Oy Voman saha. == Viitteet == == Aiheesta muualla == * Parkanon kylät, Lamminkosken kyläseura: Lamminkoski Luokka:Parkanon kylät
Dreamwear Club

Dreamwear Club DwC ry on valtakunnallinen yhdistys, joka pyrkii edistämään seksuaalista ja sukupuolista tasavertaisuutta ja kansalaisten muiden perusoikeuksien toteutumista yhteiskunnassa. Järjestö perustettiin vuonna 1991 transvestiittien ja heidän puolisoidensa vertaistukijärjestöksi, mutta maailma on muuttunut ja Dreamwear Club sen mukana: nykyään järjestö tukee laajemmin erilaisten sukupuolen moninaisuutta edustavien ihmisten jaksamista ja valvoo heidän etujaan. Järjestön jäsenmäärä on vaihdellut välillä 80–120. ==Historia== Dreamwear Club perustettiin alun alkaen vuonna 1991 Joensuussa. Toiminta oli jo alun perin valtakunnallista. Järjestöllä oli varsin varhain läheinen suhde Setaan ja Transtukipisteeseen ja se oli tärkeässä roolissa TransHelsinki-tapahtuman luomisessa Transtukipisteen ja Trasek ry:n rinnalla. Vuonna 1996 perustettiin Dreamwear Club DwC ry. Tällöin ajateltiin rekisteröitynä Setan jäsenjärjestönä katsottiin voitavan paremmin vaikuttaa tukipisteen toiminnan painopisteisiin, joiden pelättiin unohtavan transvestiitit kokonaan. Vuosina 1990–2011 järjestö julkaisi Dreamwear-lehteä. ==Poliittinen vaikuttaminen== Dreamwear Club DwC ry on ollut aktiivinen poliittinen toimija. Sen keskeisinä agendan osina on ollut stigmatisoivan sairausstatuksen poistaminen transvestisuudelta Suomessa käytettävästä tautiluokituksesta. Tässä tavoitteessa onnistuttiin vuonna 2011 Setan ja eräiden muiden järjestöjen ja asiantuntijoiden kanssa, kun transvestisuus ja fetisismin monet lajit poistettiin ICD-10:n Suomessa käytetyssä sovelluksessa. Toinen tärkeä tavoite on ollut oikeus olla omana itsenä myös työpaikalla. Tässä onnistuttiin, kun tasa-arvolakia uudistettaessa transvestisuuden ilmentämistä tarkoittava sukupuolen ilmaisu kirjattiin syrjintäperusteeksi. Dreamwear Club DwC ry on ollut aktiivinen nimilain muutosta tehtäessä, ja oli myötävaikuttamassa siinä, että laissa mahdollistettiin miehelle ja naiselle tarkoitettujen etunimien yhdistelmän. Järjestö on ollut tiiviisti mukana translain uudistamiskampanjassa. Dreamwear Club DwC on antanut lausuntoja muihinkin sukupuolivähemmistöjä koskeviin lakialoitteisiin. Järjestön toimin on laadittu selvityksiä sukupuolivähemmistöjen kohtaamisesta työelämässä. Vuonna 2021 Dreamwear Club DwC ry:.n puheenjohtaja sai Helsinki Priden antaman "Ylpeys muuttaa maailmaa" -tunnustuksen työstään ihmisoikeuksien puolesta. Palkinnon perusteiden mukaan palkittavana oli myös koko järjestö. == Vertaistoiminta == Dreamwear Club DwC ry:llä on vertaistuki-iltoja Helsingissä Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskukseen tiloissa kahdesti kuussa. Sen lisäksi tukitoimintaa on Turussa ja Jyväskylässä yhteistyössä paikallisten Seta-järjestöjen kanssa. Näiden lisäksi järjestetään virtuaalisia vertaistapaamisia. Yhdistyksellä on valtakunnalliset tapaamiset keväisin ja syksyisin. Auttava puhelin vastaa kerran viikossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dreamwear Clubin verkkosivut Luokka:Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen järjestöt Luokka:Suomalaiset ihmisoikeusjärjestöt
96 (lehti)

96 (kutsumanimeltään Ysikutonen) oli Psyken julkaisema, vuosina 1969–1986 ilmestynyt aikakauslehti. Ysikutonen oli suunnattu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille itselleen. Lehti sisälsi muun muassa tietoa lainsäädännön muutoksista, eroottisia kuvia ja tarinoita sekä kontakti- ilmoituksia. ==Lähteet== Luokka:Lakkautetut seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen lehdet
Torajyvä (lehti)

Torajyvä oli helsinkiläisen Akanat-lesboryhmän vuosina 1983–1988 julkaisema lehti. Lehti oli hyvin tärkeä väline oman yhteisön löytämiseen noina aikoina. Torajyvä monistettiin ensin Setan kopiokoneella, mutta myöhemmin se painettiin kirjapainossa. Torajyvä rakensi pohjaa myös lesbotutkimuksen synnylle Suomessa. == Lähteet == Luokka:Lakkautetut seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen lehdet
Holger Glan

Holger Glan (1928 Viipuri – 1989 Helsinki), myös tunnettu nimellä Holger Von Glan, oli yksi ensimmäisistä näkyvistä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneista aktivisteista ja ensimmäinen omalla nimellään homona julkisuudessa esiintynyt suomalainen. Glan valittiin Psyke ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1970, järjestön historian toisena puheenjohtajana. Glan tuli julkisuuteen Marraskuun liikkeen tilaisuudessa vuonna 1968, jolloin hän kertoi avoimesti syrjinnästä, jota on kokenut homoseksuaalisuutensa takia. Tätä ennen Glan oli esiintynyt tunnistamattomana Reino Paasilinnan dokumenttielokuvassa Viimeisellä rannalla (1967), jossa kertoi ”seksuaalisesti poikkevan” ihmisen kokemuksista suomalaisessa yhteiskunnassa. == ”Homopesä”-skandaali == Holger Glan joutui Ilta-Sanomien skandaalijutun kohteeksi vuonna 1965. Tuolloin Ilta-Sanomat teki lööppijutun ”Homopesä Helsingissä”, jossa seurattiin Glanin elämää ja toimintaa, ystäväpiiriä ja homoutta skandaalinkäryisesti ja häneltä itseltään salaa. ==Lähteet== Luokka:Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneet aktivistit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Teheranin sinfoniaorkesteri

Teheranin sinfoniaorkesteri (TSO, on Iranin suurin sinfoniaorkesteri. Sen perusti vuonna 1933 alun perin Kunnan sinfoniaorkesterina Gholamhossein Minbashian.Tehran Symphony Orchestra Gives New Dimension to Music Financial Tribune Teheranin sinfoniaorkesteri jatkoi työtään tiukkojen sääntöjen rajoittamana myös Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkeen, vaikka live-esiintymisistä tuli harvinaisia. Ne alkoivat kuitenkin taas yleistyä 1990-luvulla. Islamilaiset säännöt asettavat muun muassa naislaulajille kiellon esiintyä yleisöille, joiden joukossa on myös miehiä.At Tehran Symphony, Music Lovers Seek Escape From Reality 8.7.2019, VOA News Teheranin sinfoniaorkesterin pääkapellimestareina ja musiikillisina johtajina ovat toimineet muiden muassa Ali Rahbari ja Shahrdad Rohani. Rohani vetäytyi toukokuussa 2020 kärsiessään sydänsairaudesta. Hänen seuraajakseen vuoden kaudelle valittiin vuonna 2022 Nasir Heidarian. Orkesterin vierailevien kapellimestareiden joukossa on ollut saksalainen Wolfgang Wengenroth.Nasir Heidarian takes baton in Tehran Symphony Orchestra Tehran Times Teheranin sinfoniaorkesterin ohjelmistoon on kuulunut monia kansainvälisiä teoksia, mutta se on erityisesti painottanut iranilaisten säveltäjien teosten asemaa ohjelmistossaan. == Lähteet == Luokka:Iranin musiikki Sinfoniaorkesteri Luokka:Sinfoniaorkesterit
Kallio (Parkano)

Kallio tai Kallionahde on kaupunginosa Parkanossa keskustan eteläpuolella, koostuen Parkanontien, Heinosentien ja Niementien ympäristöistä Vaasantien (valtatie 3) itäpuolella ja Kuruntien pohjoispuolella. Kallion kaupunginosa rajautuu pohjoisessa Pappilansalmeen joka on Kirkkojärven pienempi osa. Pappilansalmesta vesi laskee Kirkkojokea pitkin Pappilankosken kautta Viinikkajokeen muodostaen kaupunginosan itärajan. == Toimintaa kaupunginosassa == Kalliossa toimii Kallion Kaupunginosayhdistys Ry. Alueelta löytyy myös teollisuutta, Tammelami Oy kalustetehdas laajensi Heinosentien varteen, ja muuta liiketoimintaa kuten uuden yrittäjän saanut Mäntypirtti. Muista kaupungin palveluista alueelta löytyy tehostetun palveluasumisen yksikkö Rantakoto ja Kallion Päiväkoti. == Viitteet == == Aiheesta muualla == * Parkanon kylät, Kallion Kaupunginosayhdistys Kallio Luokka:Parkanon kaupunginosat
Toivottulapsi.com

toivottulapsi.com oli 2000-luvun alussa toiminut verkkoaktivistiryhmä, joka kampanjoi avaran hedelmöityshoitolain laatimiseksi sekä adoptio-oikeuden avaamiseksi samaa sukupuolta olevien parien perheille. Hedelmöityshoitolakiaktivismi liittyi Suomessa meneillään olleeseen yhteiskunnalliseen keskusteluun koskien itsellisten naisten ja naisparien oikeutta hedelmöityshoitoihin, kun uutta hedelmöityshoitolakia valmisteltiin. Tavoitteelle positiivisten poliitikkojen kantoja kerättiin sivustolle yhdessä sateenkaariperheitä koskevan tutkimustiedon kanssa. Ryhmäläiset kontaktoivat monia poliitikkoja ja kannustivat siihen muita. Saman ryhmän aktivistit olivat myös mukana järjestämässä aiheeseen liittyviä mielenosoituksia Helsingissä. Kampanjassa adoptio-oikeuksiin vaikuttaminen kytkeytyi vuoden 2007 eduskuntavaaleihin: aktivistit selvittivät vaalikoneista ehdokkaiden kantoja, listasivat niitä verkkosivuille. Vaalien jälkeen sivuille päivitettiin läpimenneiden kannat. Toivottulapsi.com -nimi otettiin ryhmälle vuonna 2006. Ryhmä sai Suomen naistutkimuksen Seuran Vuoden naistutkimusteko -palkinnon vuonna 2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Toivottulapsi.com Luokka:Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Tribadien yöt ja päivät

Tribadien yöt ja päivät oli 2000–2009 vuosittain järjestetty kulttuurifestivaali lesbouteen, biseksuaalisuuteen ja transsukupuolisuuteen liittyvistä aiheista. Festivaali sai alkunsa lesboyhteisölle suunnatulla Sapfo-sähköpostilistalla julkaistulla avoimella kutsulla lesbotapahtuman järjestämiseksi Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden ohjelmaan. Työryhmä jatkoi 7–9-päiväisen festivaalin järjestämistä kymmenen vuoden ajan vapaaehtoistyönä. Festivaalin hallinnollisena taustaorganisaationa toimi Rivinväli-yhdistys. Festivaalin kulttuuripoliittisena tavoitteena oli tehdä näkyväksi seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen omia taide- ja kulttuurituotteita sekä näiden identiteettien kulttuurista käsittelyä monikielisesti ja viemällä tapahtumia eri tiloihin. Ohjelmassa oli mm. sapfisia kirjallisuussalonkeja, teatteria, elokuvia, drag king -kilpailuja, taidenäyttelyitä, työpajoja, omien tekstien iltoja ja lesbohistoriallisia tapahtumia. == Lähteet == Luokka:Entiset Suomen kulttuuritapahtumat Luokka:Helsingin tapahtumat Luokka:Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen kulttuuri
Israelin kielet

Israel on kielellisesti melko monipuolinen. Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 39 elävää kieltä. == Heprea ja arabia == Israelin valtion perustamisen yhteydessä sen virallisiksi kieliksi määriteltiin heprea ja arabia. Heprean kieli on selvästi näkyvämmässä asemassa Israelissa, mihin vaikuttaa se, että kieltä pyrittiin tietoisesti elvyttämään Israelissa valtion perustamisen jälkeen. Israelilaisten koulujen opetuskieli on lähtökohtaisesti heprea kaikilla koulutusasteilla. Myös Israeliin suuntaavat juutalaiset maahanmuuttajat opiskelevat hepreaa integraation nimissä. Israelin väestöstä puhuu hepreaa äidinkielenään noin 60 prosenttia, ja suurin osa muusta väestöstä osaa sitä sujuvasti. Arabiaa puhuu noin 1,8 miljoonaa israelilaista. Knessetin vuonna 2018 hyväksymässä kansallisvaltiolaissa Israel määritellään juutalaisten kansallisvaltioksi. Arabia menetti virallisen kielen asemansa, ja siitä tuli "erikoisasemassa" oleva kieli. Arabiaa opetetaan laajemmin Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa sekä Haifan yliopistossa. == Muut kielet == Kaikista muista kielistä, joilla ei ole virallista asemaa maassa, käytetyimmät ovat englanti ja venäjä. Englantia on käytetty alueella jo ennen Israelin valtion perustamista entisen siirtomaaisännän Ison-Britannian tuomana hallintokielenä. Englantia käytetään edelleen Israelin ulkopolitiikassa ja koulutussektorilla. Venäjänkielisiä on arviolta 20 prosenttia Israelin koko väestöstä. Syynä tähän on juutalaisten joukkopako Neuvostoliitosta 1986 alkaen. Näin ollen Israelissa on maailman kolmanneksi suurin venäjää puhuva väestökeskittymä entisen Neuvostoliiton alueen ulkopuolella. Israelilaista viittomakieltä osaa arviolta 100 000 henkilöä, joista 10 000 käyttää sitä ensisijaisena kielenään. Israelissa on arviolta 10 000 henkilön kokoinen armenialaisvähemmistö. Tšerkessejä on arviolta 4 000. Tšerkesseistä etenkin nuorempi polvi puhuu yhä useammin hepreaa, kun taas vanhemmat osaavat adygealaisia kieliä sekä arabiaa. Aškenasijuutalaiset, jotka ovat tulleet lähinnä Saksasta ja muualta Länsi-Euroopasta, puhuvat usein jiddišiä. Kielen puhujamäärä laski valtavasti holokaustin seurauksena, ja myöhemmin jiddišinkieliset israelilaiset kokivat uudessa juutalaisvaltiossa syrjintää, koska jiddišin pelättiin uhkaavan heprean elvytystoimia. 1980-luvulta lähtien jiddišin arvostus on kuitenkin kasvanut. Ranskankieliset Israelilaiset ovat tulleet maahan paitsi Ranskan juutalaisten, myös Pohjois-Afrikan juutalaisista yhteisöistä. Nykyään Israelin väestöstä vain noin kaksi prosenttia puhuu ranskaa äidinkielenään. Espanjankieliset israelilaiset ovat saapuneet lähinä Argentiinasta ja Keski-Amerikasta. He puhuvat usein espanjaa, ja muodostavat noin 1,6 % Israelin väestöstä. Espanjasta ja Portugalista 1400-luvulla karkotetut sefardijuutalaiset puhuvat ladinoa: arvioilta noin 250 000 osaa sitä, mutta 100 000 puhuu sitä sujuvasti. Vuonna 2013 julkaistun selvityksen perusteella Israelin väestön äidinkielet jakautuivat yli 20-vuotiaiden keskuudessa seuraavasti: Kieli Osuus väestöstä Heprea 49 % Arabia 18 % Venäjä 15 % Jiddiš 2 % Ranska 2 % Englanti 2 % Muut kielet 1,6 % == Lähteet == *
Raitapetoahven

Raitapetoahven (Bathybates fasciatus) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja petoahventen (Bathybates) sukuun kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana. == Koko ja ulkonäkö == Raitapetoahven voi kasvaa enintään noin 40 senttimetrin mittaiseksi. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä, mutta koiraat ovat yleensä hieman naaraita kookkaampia. == Levinneisyys ja elinympäristö == Raitapetoahven on pohjakala, jota tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji muodostaa parvia ja käyttää ravinnokseen pääasiassa sillejä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee raitapetoahvenen elinvoimaiseksi lajiksi. == Lähteet == Luokka:Petoahvenet Luokka:Akvaariokalat
Israelilainen viittomakieli

Israelilainen viittomakieli () on pääsääntöisesti Israelin kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Se on erittäin läheistä sukua saksalaiselle, puolalaiselle ja sveitsinsaksalaiselle viittomakielille. Nykyisen Israelin alueella on käytetty viittomia, mutta Osmanien valtakunnan aikaisista viittomista ei ole mitään tietoa. Saksalainen viittomakieli alkoi levitä alueelle toisen maailmansodan seurauksena. Ensimmäinen kuurojen koulu avattiin Tel Aviviin vuonna 1930. Kielellä on arviolta noin 100 000 käyttäjää, joista 10 000 käyttää sitä ensisijaisena kielenään. Kielen ei katsota olevan uhanalainen. == Lähteet == Luokka:Viittomakielet Luokka:Israelin kielet
Mohamed Kanno

Mohamed Kanno (s. 22. syyskuuta 1994 al-Khobar) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 192-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaansa pääsarjassa al-Hilalia. Hän on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2018, 2020, 2021 ja 2022 sekä AFC:n mestarien liigan mestaruuden vuosina 2019 ja 2021. Kesään 2017 saakka hän edusti al-Ettifaqia. Saudi-Arabian maajoukkueessa Kanno pelasi ensimmäisen kerran joulukuussa 2017. Hän on pelannut ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja 37 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, toukokuussa 2018 Kreikkaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän tuli toisessa alkulohko-ottelussa Uruguayta vastaan vaihdosta kentälle 75. minuutilla. == Lähteet == Luokka:Saudiarabialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Etelä-Espoon työväentalo

Etelä-Espoon työväentalo oli Espoon kaupungissa Olarin kaupunginosan Kuitinmäen alueella sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Etelä-Espoon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1939. Yhdistykseen liittyi 12 jäsentä. Heti ensimmäisenä toimintavuonna yhdistys havaitsi, että se tarvitsee oman juhlapaikan. Niitä oli seudulla niukalti tarjolla. Välirauhan aikana tammikuussa 1941 ostettiin Espoon Kuitinmäestä Metsätien varrelta 5 370 m²:n tontti. Kauppahinta oli 53 700 markkaa. Keväällä 1941 tonttia raivattiin, ja sinne tehtiin tie. Tontille rakennettiin aluksi tanssilava, joka purettiin vuonna 1949. Toiminnan keskeytti jatkosodan syttyminen kesällä 1941. Sodan jälkeen vuonna 1946 omaksi taloksi ostettiin 8 m x 9 m -kokoinen parakki, joka purettiin ja siirrettiin tontille talkoovoimin. Taloon saatiin vedettyä sähköt arpajaisten tuotoilla. Vuonna 1953 talon katto vuoti, ja sitä vain paikkailtiin rahan puutteen vuoksi. Vuonna 1954 otettiin kuitenkin lainaa työväentalon kunnostamiseksi, ja talkoita järjestettiin kesällä joka viikko. Taloa jouduttiin kunnostamaan jatkuvasti. Yhdistyksen naisjaosto hankki rahaa omalla toiminnallaan ja lahjoitti sitä talon kunnostamiseen. Vuonna 1960 yhdistyksen naiset pesivät myyntikuntoon 2 000 keräyspulloa. Rahaa korjauksiin hankittiin muun muassa romunkeräyksillä. Työväentalo vuokrattiin 1960-luvulla Espoon kauppalan nuorisolautakunnalle. Vuokra-ajan päätyttyä vuonna 1972 talo tontteineen myytiin rakennusliike Arjatsalolle. Kauppahinta oli 250 000 markkaa. Näillä rahoilla työväenyhdistys osti itselleen uuden toimitilan Espoon Olarista. ==Toimintaa työväentalolla== Työväentalolla ja tanssilavalla tanssittiin ahkerasti, yhdistys sai tansseista tuottoja. Vuonna 1946 järjestettiin tanssit 63 kertaa ja vielä seuraavanakin vuonna 51 kertaa. Tansseja oli parhaimmillaan kolme kertaa viikossa. Yhdistyksen viimeinen syysjuhlaa vietettiin omassa talossa vuonna 1972. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Espoon rakennukset ja rakennelmat
Salman al-Faraj

Salman al-Faraj (s. 1. elokuuta 1989 Medina) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaansa pääsarjassa al-Hilalia. Hän on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2011, 2017, 2018, 2020, 2021 ja 2022 sekä AFC:n mestarien liigan mestaruuden vuosina 2019 ja 2021. Saudi-Arabian maajoukkueessa al-Faraj on pelannut ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja 71 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit Saudi-Arabian kaikissa kolmessa ottelussa ja teki rangaistuspotkusta joukkueensa ensimmäisen maalin viimeisessä alkulohko- ottelussa, jossa Saudi-Arabia voitti Egyptin maalein 2–1. == Lähteet == Luokka:Saudiarabialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kairon sinfoniaorkesteri

Kairon sinfoniaorkesteri () on Egyptin vanhin sinfoniaorkesteri.Cairo Symphony Orchestra to perform concert in Cairo’s Opera House on Jan. 22 Egypt Today Sen perusti vuonna 1959 sen ensimmäisenä pääkapellimestarina toiminut itävaltalainen Franz Litschauer.History Cairo Symphony Orchestra Kairon sinfoniaorkesterin myöhempien pääkapellimestarien joukossa on ollut muiden muassa Ahmed El Saedi. Tärkeässä asemassa orkesterin ohjelmistossa ovat olleet Anton Brucknerin, Gustav Mahlerin, Maurice Ravelin, Claude Debussyn, Béla Bartókin, Paul Hindemithin, Igor Stravinskyn, Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin teokset. Konserttikausi 2014/2015 avattiin kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksillä. Orkesteri on esittänyt myös lukuisia merkittäviä teoksia yhteistyössä siihen integroidun kuoron kanssa. Osa orkesterin jäsenistä soittaa myös sinfoniaorkesterin yhteydessä toimivassa kamariorkesterissa, joka on pitänyt säännöllisesti konsertteja Kairon oopperatalossa. Kairon sinfoniaorkesterin vierailevina kapellimestareina ovat esiintyneet muiden muassa Charles Munch, Carlo Zecchi, Ole Schmidt, Yehudi Menuhin, Gennadi Roždestvenski, Patrick Fournillier ja Daniel Barenboim. Orkesterin kanssa esiintyneisiin solisteihin ovat kuuluneet Rudolf Buchbinder, Abdel Rahman El Bacha, Jörg Demus, Ramzi Yassa, André Navarra, Mstislav Rostropovitš, Viktorija Postnikova, Stefan Vladar, Christian Altenburger ja Anastasija Tšebotarova. Kairon sinfoniaorkesteri on julkaissut levytyksiä ja kiertänyt esiintymässä monissa Euroopan maissa. == Lähteet == Sinfoniaorkesteri Luokka:Sinfoniaorkesterit Luokka:Egyptin musiikki
Eivind Still

Mika Eivind Still (14. toukokuuta 1931 Uusikaarlepyy – 19. maaliskuuta 2022 Pietarsaari)Kuolinilmoitus. Vasabladet 27.3.2022, s. 41. oli suomalainen purjeveneiden suunnittelija. Hänen veneistään ensimmäinen suurmenestys oli Finn Fire II, jolla hän voitti ensimmäisenä suomalaisena 3/4 Ton Cupin vuonna 1976 Englannissa. Sen myötä hän lopetti yli 20 vuotta jatkuneen työnsä matematiikan opettajana Vaasassa ja Pietarsaaressa, omistautui venesuunnittelulle ja perusti kommandiittiyhtiön nimeltä Still Yachts. Hän erikoistui lujitemuovisiin perhepursiin, joita olivat Finn 26 ja Finn Express 83, mutta piirsi myös kalliimman hintaluokan veneitä kuten Finn Fire 33, Maestro 35 ja Still 900 sekä kevytveneet Still 525 ja Still 380. Vuonna 2007 Stillille myönnettiin Finnboatin tunnustuspalkinto. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset venesuunnittelijat Luokka:Suomalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Ahmed El Saedi

Ahmed El Saedi (s. 10. marraskuuta 1947 Rosetta) on egyptiläis-itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.Ahmed El-Saedi The Living Composers Project El Saedi aloitti yksityiset musiikkiopintonsa Egyptissä vuonna 1963 ja opiskeli filosofiaa Aleksandrian yliopistossa vuosina 1966–1968. Kairon taiteiden akatemian konservatoriossa El Saedi opiskeli vuosina 1968–1971 musiikin teoriaa Awatif Abdel-Karimin ja Gamal Abdel-Rahimin johdolla sekä pianonsoittoa Vsevolod Demidovin ja Libuše Křepelován johdolla. Sieltä hän sai kandidaatin oppiarvon. Vuosina 1973–1974 El Saedi sai sävellysopetusta Moskovan konservatoriossa Sergei Balasanjanilta. Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa El Saedi opiskeli vuosina 1976–1984. Opettajina olivat sävellyksessä Friedrich Cerha, orkesterinjohdossa Otmar Suitner ja schenkeriläisessä analyysissa Franz Eibner. Oppiarvonsa El Saedi sai orkesterinjohdossa vuonna 1982 ja sävellyksessä 1984. Hänestä tuli Magister Artium vuonna 1985. Lisäksi El Saedi osallistui Sergiu Celibidachen pitämiin orkesterinjohdon ja musiikin fenomenologian seminaareihin Johannes Gutenberg- Universität Mainzissa vuosina 1978–1980. El Saedi on asunut vuodesta 1976 sekä Egyptissä että Itävallassa. Hänelle myönnettiin Itävallan kansalaisuus vuonna 1985. Hän on toiminut Kairon taiteiden akatemian konservatoriossa professorina sekä sävellyksen ja orkesterinjohdon laitoksen johtajana. Hän on perustanut Kairoon kansainvälisen orkesterinjohdon workshopin ja Arabic Perspectives -festivaalin. El Saedille on myönnetty monia palkintoja, joiden joukossa ovat olleet Brasilian hallituksen myöntämä Medalha Século Villa-Lobos (1988), Egyptin valtiopalkinto sävellyksestä (1995) ja Egyptin valtiopalkinto saavutuksista taiteissa (2000). El Saedi on säveltänyt enimmäkseen orkesteri- ja kamarimusiikkia, jota on esitetty Euroopassa ja Lähi-idässä. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa elokuvamusiikkia. Hän on johtanut Kairon sinfoniaorkesteria ensin vierailevana kapellimestarina ja lopulta musiikillisena johtajana sekä pääkapellimestarina. Lisäksi El Saedi on johtanut Wiener Virtuosen -kamariorkesteria vuosina 1986–1988 ja Kairon taiteiden akatemian konservatorion orkesteria vuosina 1987–1989. Egyptin kamariorkesterissa hän työskenteli musiikillisena johtajana vuosina 1989–1995. Lisäksi El Saedi on toiminut Kairossa kuoron taiteellisena johtajana. Hän on esiintynyt kapellimestarina lukuisissa maissa eri puolilla maailmaa. == Lähteet == Luokka:Egyptiläiset säveltäjät Luokka:Egyptiläiset kapellimestarit Luokka:Itävaltalaiset säveltäjät Luokka:Itävaltalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Le Loyon

Le Loyon (tunnettu myös nimellä Maulesin kummitus) on ihmismäinen hahmo, joka urbaanilegendan mukaan asui Sveitsissä, Maulesin kylän lähellä olevassa metsässä. Hänet kuvattiin pitkänä, kaasunaamariin, tummaan haalariin sekä maastoviittaan pukeutuneena hahmona. == Näköhavainnot == Ensimmäiset väitetyt näköhavainnot Le Loyonista tapahtuivat 1990-ja 2000-luvun vaihteessa. Yhtenä esimerkkinä metsässä liikkunut paikallinen nainen väitti nähneensä hahmon poimimassa kukkia, ja joka vaikutti kohtaamisen seurauksena pelästyneeltä. Le Loyonin identiteetistä on tehty useita teorioita, joiden mukaan hän olisi esimerkiksi mielisairas nainen, ihosairaudesta kärsivä ihminen tai survivalisti. Sveitsiläinen, ranskankielinen sanomalehti Le Matin julkaisi ensimmäisen valokuvan hahmosta syyskuussa 2013. Le Loyonin viitan ja kaasunaamarin väitettiin löytyneen metsästä, joiden vieressä oli kirje, jonka otsikkona oli "Maulesin kummituksen kuolintodistus ja testamentti". Kirjeessä väitettiin, että henkilö oli tietoinen kuvasta, ja jonka hän uskoi tuovan negatiivista huomiota metsään. Vaatteiden sekä kirjeen löytymisen jälkeen Le Loyonista ei ole tehty yhtään raportoitua näköhavaintoa. Kirjeen kirjoitustyylin vuoksi yleisesti uskotaankin, että hahmo teki itsemurhan. == Lähteet == Luokka:Kaupunkitarinat Luokka:Sveitsiläinen kulttuuri
Israelin päärabbinaatti

Israelin päärabbinaatti () on Israelin lain tunnustama ylin juutalaisuuden auktoriteetti Israelissa. Päärabbinaatin virka perustettiin Brittiläisessä Palestiinassa vuonna 1921, ja sille annettiin valta ratkoa avioliittoon ja -eroon liittyviä asioita. Avioliittoasiat ovat edelleen käytännössä päärabbinaatin monopoli, sillä Israel tunnustaa ainoastaan uskonnolliset avioliitot, ja voidakseen mennä naimisiin ulkomaalaisen juutalaisen kanssa, israelilaisen juutalaisen tulee saada päärabbinaatilta lupa, jolla todetaan ulkomaalaisen osapuolevan olevan juutalainen. Ainoastaan ortodoksijuutalaisuutta edustavat rabbit ovat päärabbinaatin valtuuttamia toimittamaan avioliittoseremonioita. Päärabbinaatti nimitti aikaisemmin myös 30 rabbia, jotka saivat virallisesti hyväksyä juutalaisuuteen kääntyvät viralliseksi osaksi uskontokuntaa Israelissa. Päärabbinaattia johtaa yhtäaikaa kaksi rabbia, joista toinen on aškenasi- ja toinen sefardijuutalainen. Nämä kaksi rabbia valitaan virkaansa kymmeneksi vuodeksi kerrallaan, ja vuonna 2013 virassa aloittivat Yitzhak Yosef ja David Lau. Molemmat ovat aikaisempien päärabbinaatissa toimineiden rabbien poikia. Päärabbien palkat maksaa Israelin valtio ja heidät katsotaan valtion virkamiehiksi. Heidän odotetaan pysyttelevän puolueettomina poliittisissa kysymyksissä, vaikkakin nämä ovat ottaneet kantaa esim. Israelin kansalaisuutta koskeviin kysymyksiin. == Lähteet == Luokka:Juutalainen laki Luokka:Juutalaisuus ja yhteiskunta
Mohammed bin Zayed Al Nahyan

Mohammed bin Zayed Al Nahyan (; s. 11. maaliskuuta 1961) on Arabiemiraattien presidentti. Hän astui valtaan toukokuussa 2022. Hänen edeltäjänsä oli hänen velipuolensa Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan. Edellinen presidentti Khalifa sai aivohalvauksen vuonna 2014, ja Mohammed oli käytännössä maan hallitsija jo siitä lähtien, ja teki kaikki merkittävimmät ulkopoliittiset päätökset. Khalifa kuoli 13. toukokuuta 2022, ja Mohammed valittiin silloin myös virallisesti presidentiksi. == Lähteet == Luokka:Arabiemiraattien presidentit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karjaan pikku pappila

Karjaan pikku pappila (ruots. Karis lilla prästgård) on entinen kappalaisen asunto Raaseporissa Karjaalla Uudenmaan maakunnassa. Rakennuksen omistaa Raaseporin seurakuntayhtymä ja se on valmistunut vuonna 1846. == Historia == Hirrestä valmistettu keltainen pikkupappila toimi Karjaan seurakunnan kappalaisen asuntona aina valmistumisestaan vuoteen 1992 asti. Samana vuonna tiloihin muutti seurakunnan lasten ruotsinkielinen kerhotoiminta. Suomenkielinen kerhotoiminta tuli mukaan vuoden 2001 syksyllä. Västra Nylands folkhögskola aloitti toimintansa Karjaan pikku pappilassa 2. marraskuuta 1905. Koulu muutti tiloista myöhemmin Pohjaan. == Lähteet == Luokka:Karjaan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen pappilat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Mussolinin obeliski

Mussolinin obeliski on Roomassa Foro Italicon (silloiselta nimeltään Foro Mussolini) urheilukeskuksen edessä sijaitseva monoliitti, joka on pystytetty vuonna 1932 paikalleen Italian diktaattorin Benito Mussolinin aikana ja kunniaksi. Obeliski painaa 300 tonnia. Obeliskin alla on kultakolikoita ja pergamentille kirjoitettu latinankielinen teksti Codex Fori Mussolini, jossa ylistetään fasismin nousua ja Mussolinin väitettyjä urotöitä. Teksti on suunnattu tulevaisuuden yleisölle. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Obeliskit Luokka:Italian patsaat ja veistokset Luokka:Rooman rakennukset ja rakennelmat Luokka:Fasismi
Waleed Howrani

Waleed Howrani (s. 1948 New York, New York) on libanonilais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.Waleed Howrani The Living Composers ProjectWaleed Howrani Naxos Howrani varttui Beirutissa.Final 1968: Waleed Howrani Queen Elisabeth Competition Hän opiskeli siellä yksityisesti pianonsoittoa Sonia Vertabedianin ja Zvart Sarkisianin johdolla 1950–1960-luvuilla. Hän sai myös harmonian, musiikin teorian ja solmisaation opetusta Conservatoire Libanais'ssa vuosina 1960–1962. Howrani sai 13-vuotiaana osakseen Aram Hatšaturjanin huomion. Hatšaturjan järjesti hänelle stipendit pianonsoiton opiskelemista Neuvostoliitossa varten. Howrani opiskeli pianonsoittoa vuosina 1963–1966 Moskovan keskusmusiikkikoulussa Oleg Ivanovin johdolla sekä vuosina 1966–1973 Moskovan konservatoriossa Emil Gilelsin ja Yakov Zakin johdolla. Howrani sai vuonna 1966 kunniasertifikaatin Moskovan Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa ja eteni vuonna 1968 finalistiksi Brysselin Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa. Hän on saanut sittemmin monia palkintoja ja tunnustuksia sekä Libanonissa että Yhdysvalloissa. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin hän opiskeli sävellystä yksityisesti William Albrightin johdolla Michiganissa vuosina 1983–1990 ja osallistui Leslie Bassettin sekä William Bolcomin pitämiin seminaareihin. Howrani on kiertänyt konserttiesiintyjänä entisen Neuvostoliiton alueella, Itä- ja Länsi-Euroopassa, Lähi-idässä sekä Amerikan mantereella. Hän on soittanut usein omia sävellyksiään ja muuta aikansa musiikkia vakiintuneen ohjelmiston ohella. Suuren osan Howranin sävellystuotannosta muodostavatkin hänen pianoteoksensa. Hänen muuta tuotantoaan edustaa esimerkiksi Konsertto alttosaksofonille, jousille ja lyömäsoittimille (1990). == Lähteet == Luokka:Libanonilaiset säveltäjät Luokka:Libanonilaiset pianistit Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Wouter Hutschenruijter

Wouter Hutschenruijter (1796–1878) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän oli kapellimestarina ja opettajana merkittävä Alankomaiden musiikkielämän nousun kannalta. Hutschenruijterin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa ooppera, neljä sinfoniaa ja runsaasti puhallinorkesterikappaleita (myös sovituksia). Viitattu 24.11.2022. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset säveltäjät Luokka:Alankomaalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1796 syntyneet Luokka:Vuonna 1878 kuolleet