EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kumikameli (albumi)

Kumikameli on Kumikamelin vuonna 1988 julkaistu esikoisalbumi. Musiikillisesti se oli hyvin erilainen kuin yhtyeen myöhempi tuotanto. Se ei sisältänyt ollenkaan rock-vaikutteita vaan se oli enemmänkin ajalleen tyypillistä huumorimusiikkia humoristisine sanoituksineen ja pääasiassa koskettimin soitettuine taustoineen. Albumin julkaisi ensi kertaa CD-levyllä vuonna 2005 tamperelainen pienlevy-yhtiö Jukeboss. Kappale "Isän kädestä" julkaistiin uudelleennauhoitettuna versiona vuonna 2008 ilmestyneellä kokoelmalevyllä Sulaa kultaa. ==Nauhoitus== Kumikameli nauhoitti albumin omalla kustannuksellaan ja tarjosi sitä eri tahoille julkaistavaksi. Levy-yhtiöt eivät olleet kiinnostuneita ja pitivät levyä huonona sijoituksena. Lopulta Kari Hynninen Discophonilta kiinnostui siitä ja kiinnitti yhtyeen. Albumin ja siltä julkaistujen singlejen myynti ei kuitenkaan vakuuttanutAlbumi CD- uusinpainoksen kansilehti eikä levy-yhtiö pitänyt yhtyeen Nahkasuiden paluu -levyä varten demotuista kappaleista, joten he saivat lähteä. ==Kappaleet== A-puoli # # # # # # # # # B-puoli # # # # # # # # # == Singlet == == Kokoonpano == *Jarmo Koponen – laulu, basso *Petteri Kukkonen – kosketinsoittimet, laulu *Hannu Lajunen – rummut, laulu == Lähteet == * Kumikamelin viralliset kotisivut === Viitteet === Luokka:Vuoden 1988 esikoisalbumit Luokka:Kumikamelin albumit Luokka:Suomalaiset huumorialbumit
Paul Romanovsky-Ilyinsky

Paul Romanovsky-Ilyinsky tai Paul R. Ilyinsky (, Pavel Dmitrijevitš Romanov- Iljinski; 27. tammikuuta 1928 Lontoo – 10. helmikuuta 2004 Palm Beach, Florida) oli Floridan osavaltion Palm Beachin pormestari ja venäläisen aatelismiehen Dmitri Pavlovitš Romanovin poika. Aatelisarvoltaan Ilyinsky oli Holstein-Gottorpin herttua. Paulin isoisoisoisä oli Venäjän keisari Aleksanteri II. == Elämäkerta == Ilyinsky syntyi vuonna 1928 Yhdysvaltain suurlähetystössä Lontoossa. Paulin isä Dmitri otti osaa Grigori Rasputinin murhaan ja vallankumouksen aikana hän pakeni bolševikeilta Persian rintamalta länteen englantilaisten avulla. Hän työskenteli samppanjan myyjänä ja nai Audrey Emeryn vuonna 1927. Suuriruhtinas Kiril Vladimirovitš Romanov, Dmitrin serkku ja Romanovin suvun päämies salli Audreyn ja Paulin käyttää nimeä Romanovsky-Ilyinsky. Pariskunta erosi vuonna 1937 ja Paul asui äitinsä kanssa Ranskassa. Audrey nai georgialaisen aatelismiehen Dimitri Djordjadzen mutta hekin erosivat. Dmitrin terveys on ollut aina huono ja hänellä todettiin tuberkuloosi ja hän kuoli vuonna 1941 Davosissa. Paul, joka oli Yhdysvaltain kansalainen, meni Woodberry Forest Schooliin Virginiassa ja Sandhurstin kuninkaalliseen sotilasakatemiaan Englantiin ja liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen. Paul toimi sotavalokuvaajana Korean sodassa ja valmistui Virginian yliopistosta vuonna 1953. Paul asui Cincinnatissa yli 20 vuotta ja työskenteli valokuvaajana. Vuonna 1980 Paul palasi Floridaan, jossa hän oli asunut ennen kuin muutti Ohioon. Paul oli Palm Beachin kaupunginvaltuustossa ja kolme kautta pormestarina. Kun Neuvostoliitto romahti vuonna 1991 ja Leningrad vaihtui nimensä takaisin Pietariksi, venäläinen delegaatio matkusti Paulin luokse ja pyysi häntä palaamaan isänsä kotimaahansa ja vaatimaan kruunua ja tsaarin arvoa. Tähän Paul sanoi: "Hyvät herrat, kiitän teitä kutsusta, mutta olen tyytyväinen nykyiseen työhöni." Paul kuoli helmikuussa 2004 Palm Beachissä, Floridassa. Hän oli naimisissa Angelica Kauffmann Ilyinskyn kanssa. Avioliitossa syntyi kaksi lasta: Dimitri Ilyinsky ja Michael Ilyinsky. Paulilla oli Yhdysvaltain ja Britannian kansalaisuudet. Luokka:Romanov-suku Luokka:Sotakuvaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset pormestarit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Huulikalat

Huulikalat (Labridae) on meressä elävien ahvenkalojen heimo, johon kuluu yli 500 lajia, jotka jaetaan yli 60 sukuun. Huulikalat ovat yksi monimuotoisimmista kalaheimoista niin lajien koon, ruumiin muodon kuin värityksen puolesta. Se on toiseksi suurin suolaisten vesien kalaheimo ja kolmanneksi suurin ahvenkalojen lahkon heimoista. Monet huulikalat ovat suosittuja akvaariokaloja, toisia käytetään ruoaksi. Useat lajit syövät loisia toisten kalojen iholta. Huulikalojen erikoisuus on se, että ne pystyvät vaihtamaan sukupuolta. Monet lajit ovat nuorina kaikki naaraita, mutta voivat muuttua lisääntymiskykyisiksi koiraiksi parissa päivässä. Jotkin lajit elävät yhden koiraan ja muutaman naaraan muodostamina haaremeina. Kun johtava koiras kuolee, vahvin naaraista ottaa sen paikan ja muuttuu koiraaksi. Joillakin lajeilla on kahdenlaisia koiraita: toiset ovat olleet koiraita alusta alkaen, toiset muuttuneet naaraasta koiraaksi.Sealife Helsinki Huulikaloja elää kaikkien merialueiden matalissa rannikkovesissä, erityisesti trooppisilla koralliriutoilla, mutta muutamia lajeja tavataan myös Välimeressä ja Pohjanmeressä. Eniten lajeja tunnetaan Australian lähivesistä: 165 lajia 42 suvusta. Huulikalojen vartalonmuoto on pitkulainen, kapea, sylinterimäinen tai kyttyräselkäinen. Pienet lajit ovat sikarimaisia, suuret usein kyttyräselkäisiä. Monet lajit ovat värikkäitä, ja sukupuolet usein mutta eivät aina täysin eri värisiä. Useimmat huulikalat ovat 25–80 senttimetriä pitkiä. Suurin laji on kyhmyhuulikala, jonka pituus on jopa 2,30 metriä ja paino 190 kg, pienin on kuusisenttinen Minilabrus striatus, joka elää Punaisellamerellä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * ITIS: Labridae *
Chandrasekhara Raman

Chandrasekhara Venkata Raman (; 7. marraskuuta 1888 – 21. marraskuuta 1970) oli intialainen fyysikko, joka sai vuoden 1930 Nobelin fysiikanpalkinnon valon sirontaa koskevista tutkimuksistaan. == Elämä == Raman syntyi Tamil Nadun osavaltiossa Etelä-Intiassa. Hänen isänsä oli viulunsoittoa harrastanut matematiikan ja fysiikan opettaja, jolla oli monipuolinen kokoelma alan kirjoja. Chandrasekhara Raman opiskeli Madras Collegessa (nykyisin Chennai) ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon 1904. Ylemmän hän suoritti 1907 hyvin arvosanoin. Raman toimi vuosina 1917–1932 Kalkutan yliopistossa fysiikan professorina, 1933–1948 Intian tiedeinstituutin johtajana ja vuodesta 1948 Bangaloreen perustamansa Raman-tutkimusinstituutin johtajana. Hän tutki valon sirontaa eri väliaineissa ja huomasi, että jos läpinäkyvää ainetta valaistaan yhden taajuuden valonsäteellä, osa valosta siroaa kohtisuorasti alkuperäisen säteen kulkusuuntaan verrattuna ja eri taajuuksilla. Nämä Ramanin taajuudet ovat infrapuna-alueella ja kertovat sirottavan aineen ominaisuuksista. Raman tutki myös intialaisten perinnesoitinten tablan ja mridangamin värähtelyjä. Korkeakouluopintojensa loppuvaiheessa Chandrasekhara Raman näki 13-vuotiaan tytön soittavan perinnesoitinta, ja perinteestä poiketen hän järjestytti avioliiton tämän kanssa. Perheeseen syntyi kaksi poikaa. Hän teki puolisonsa Lokasundar Ammalin kanssa myöhemmin ääniin ja soittimiin liittyviä tieteellisiä kokeita. Heidän kotitalostaan Panchavatista tehtiin myöhemmin museo. Hänen veljenpoikansa Subrahmanyan Chandrasekhar sai vuonna 1983 Nobelin fysiikanpalkinnon. == Merkitys == Raman-spektroskopia perustuu Ramanin löytämän ramansironnan käyttöön. Sillä voidaan tutkia kiinteitä, nestemäisiä ja kaasumaisia aineita. Raman osallistui lähes kaikkien aikansa intialaisten tutkimuslaitosten kehitykseen. Hän oli Intian tiedeakatemian perustajajäsen ja perusti tiedelehden Indian Journal of Physics. == Palkinnot == Raman sai useita palkintoja, ja hänet kutsuttiin 17 yliopiston kunniatohtoriksi. Hän sai vuonna 1941 Franklin-mitalin ja 1957 Leninin rauhanpalkinnon. Raman aateloitiin vuonna 1929. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1930. == Lähteet == Luokka:Intialaiset fyysikot Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet Luokka:99.5 Luonnontieteilijät, matemaatikot
FK Astana-1964

FK Astana-1964 (, ) on jalkapalloseura Kazakstanin pääkaupungista Astanasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Kazakstanin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa. ==Historia== Seura perustettiin vuonna 1964 nimellä Dinamo. Vuonna 1975 nimi muutettiin Tselinnikiksi, joka oli käytössä aina vuoteen 1997 asti lukuun ottamatta vuosia 1994–1996, jolloin nimenä oli Tsesna. Vuonna 1997 nimeksi tuli Astana, joka kuitenkin muuttui vuosiksi 1999–2006 muotoon Ženis. Vuosina 2006–2009 nimi oli jälleen Astana ja vuosina 2009–2010 Namys. Nimi Astana-1964 otettiin käyttöön vuonna 2010. Seura oli mukana Superliigassa joka vuosi sen perustamisesta vuodesta 1992 lähtien ja oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä maan menestyneimpiä seuroja. Kaudeksi 2009 seura kuitenkin pudotettiin 1. divisioonaan talousvaikeuksien vuoksi. ==Saavutukset== * Kazakstanin mestaruus: 2000, 2001 ja 2006 * Kazakstanin cupin voitto: 2001, 2002 ja 2005 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * FK Astana-1964:n sivusto Astana Luokka:Astanan urheilu
Hankain

Hankain on veneen airon tukipisteenä toimiva tappi, nivel tai nivelletty haarukka, joka kiinnitetään veneen reunalistaan tai asetetaan veneen reunassa olevaan reikään. Kun metallisia hankaimia ei ollut vielä kehitelty, airon tukipisteenä käytettiin veneen parraslistaan, kaustaan, kiinnitettyä oksanhankaa ja airoa paikallaan pitävää vitsaslenkkiä. Airo tukeutuu soutaessa oksanhankaan, ja vitsaslenkki pitää airoa paikoillaan paluuliikkeen aikana. Kuivuessaan vitsaslenkillä on ikävä tapa ruveta häiritsevästi kitisemään, mutta siitä kiusasta soutaja selviää pitkäksi aikaa kastelemalla lenkin. Hyvin toimivana ja yksinkertaisena hankaimena voitiin käyttää myös veneen laitaan sakarat ylöspäin naulattua hevosen kenkää. Kapeassa kilpaveneessä hankain kiinnitetään usein veneen laidan ulkopuolelle tuettuun kiinnityskohtaan, jotta pyyryn (airon kahva) ja hankaimen välinen etäisyys olisi riittävän suuri. Tämä mahdollistaa pitkien airojen käytön sekä soutajan jalkavoimien tehokkaan hyödyntämisen pitkän soutuliikkeen aikana. ==Katso myös== * Vipu Luokka:Soutu
Bob Kulick

Robert Joel ”Bob” Kulick (16. tammikuuta 1950 – 28. toukokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen muusikko, tuottaja ja lauluntekijä. Kulick loi mittavan uran sessiomuusikkona eri yhtyeissä ja kokoonpanoissa, ja hän ansaitsi urallaan yhteensä 14 kulta- tai platinalevyä. Hän soitti esimerkiksi Kiss- ja W.A.S.P. -yhtyeiden sekä Lou Reedin, Michael Boltonin ja Meat Loafin albumeilla. Kulick aloitti uransa 1970-luvulla, ja hän oli ehdokas Kiss-yhtyeen kitaristiksi vuonna 1972. Paikan yhtyeessä sai kuitenkin Ace Frehley. Kulick ja Kiss päätyivät tekemään yhteistyötä 1970- ja 1980-luvulla, ja Kulick soitti sessiomuusikon roolissa yhteensä neljällä yhtyeen albumilla, sekä yhtyeen laulaja ja kitaristi Paul Stanleyn vuoden 1978 sooloalbumilla. 1970-luvulla Kulick soitti myös esimerkiksi Lou Reedin albumilla Coney Island Baby. Meat Loafin kiertuekokoonpanossa Neverland Express hän soitti vuosikymmenen ajan. Kulickin nuorempi veli Bruce on myös kitaristi. Hän soitti Kiss-yhtyeen kitaristina vuosina 1984–1996 ja päätyi yhtyeeseen Bobin avustuksella. Lauluntekijänä Kulick tunnettiin muun muassa David Glen Eisleyn kanssa tekemästään kappaleesta ”Sweet Victory”. Hän sävelsi musiikkia muun muassa televisiosarjoihin, elokuviin ja videopeleihin. Hän toimi myös esimerkiksi thrash metal -yhtye Metallicalle osoitetun tribuuttialbumin tuottajana vuonna 2005; Motörhead-yhtyeen albumille levyttämä versio Metallican kappaleesta ”Whiplash” voitti parhaan metalliesityksen Grammy-palkinnon vuonna 2005. Kulick kuoli toukokuussa 2020. Hän oli kuollessaan 70-vuotias. ==Diskografia== ===W.A.S.P.=== *The Crimson Idol (1992) *Still Not Black Enough (1995) ===Kiss=== *Alive II (1977) *Killers (1982) *Creatures of the Night (1982, yksi kappale) ===Paul Stanley=== *Paul Stanley (albumi) (1978) ===Michael Bolton=== *Michael Bolton (1983) === Muita === *Janis Ian: Night Rains (1979) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset rockmuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Yhdysvaltalaiset sessiomuusikot Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Moreran lause

Kompleksianalyysissä Moreran lauseen mukaan alueessa D määritelty jatkuva kompleksiarvoisen funktion f integraali pitkin kaikkia umpinaisia paloittain säännöllisiä polkuja. Siis :\int_D f(z)\,dz=0 kaikilla D:n umpinaisilla paloittain säännöllisillä poluilla. Siten jos f on yksinkertainen suljettu käyrä, on f holomorfinen jokaisessa D:n pisteessä. ==Todistus== :\int_C f(z)\, dz=0 kaikilla umpinaisilla säännöllisillä poluilla C. Siten jokaiselle kahdelle yksinkertaiselle käyrälle γ1 ja γ2 D:n sisällä, joka alkaa pisteestä z0 ∈ D ja loppuu pisteeseen z ∈ D, on voimassa :\int_{\gamma_1} f(w)\,dw = \int_{\gamma_2} f(w)\,dw, joten :F(z) = \int_{\gamma_1} f(w)\,dw = \int_{\gamma_2} f(w)\,dw on olemassa. Tämä on holomorfinen funktio ja :f(z) = F'(z)\, on myös holomorfinen. ==Käyttö== Moreran lausetta voidaan käyttää osoittamaan summista tai integraaleista koostuvien funktioiden analyyttisyys. Esimerkkeinä tästä on Riemannin zeeta-funktio :\zeta(s)=\sum_{n=1}^\infty \frac{1}{n^s} ja Gammafunktio :\Gamma(\alpha)=\int_0^\infty x^{\alpha-1} e^{-x}\,dx. Moreran lause antaa myös nopean todistuksen sille, että jono fn(z) analyyttisiä funktioita kompleksitason avoimessa joukossa D suppenee kohti funktiota f(z) tasaisesti jokaisessa kompaktissa osajoukossa K, on f analyyttinen. Ehto voidaan helposti rajoittamaan tapaukseen, missä K on suljettu kiekko. Luokka:Kompleksianalyysi Luokka:Matemaattiset teoreemat
Nuori Johannes

Nuori Johannes on Mika Waltarin historiallinen romaani, joka on kirjoitettu vuonna 1951, mutta ilmestyi postuumisti vasta vuonna 1981. Kyseessä oli alkujaan Waltarin hylkäämä vuonna 1952 ilmestyneen Johannes Angeloksen ensimmäinen käsikirjoitus. Kun Waltari päätti aloittaa Johannes Angeloksen tarinan suoraan Konstantinopolin piirityksestä, päähenkilön aiempia vaiheita kuvannut monta sataa sivua pitkä käsikirjoitus jäi tarpeettomaksi. Waltarin kuoleman jälkeen erillisenä romaanina julkaistu Nuori Johannes toimii näin Johannes Angeloksen esiosana. Johannes Angeloksen päiväkirjamuodosta poiketen Nuori Johannes noudattaa tavanomaista romaanikerrontaa. Romaani seuraa 1400-luvun alkupuolella eläneen Johannes Angeloksen elämän vaiheita eri maissa ennen hänen päätymistään Konstantinopoliin. Kirjassa seurataan muun muassa Firenzen kirkolliskokousta. Romaani alkaa keskeltä Johanneksen elämää eikä paljasta mitään hänen alkuperästään, joka tulee ilmi vasta Johannes Angeloksen lopussa. Philip Binham Helsingin kauppakorkeakoulusta kuvasi romaania merkityksettömäksi matkakertomukseksi. == Lähteet == Luokka:Keskiaikaan sijoittuvat romaanit Luokka:Mika Waltarin teokset Luokka:Vuoden 1981 kirjat
Tauntaun

Tauntaunit ovat kuvitteellisia George Lucasin Tähtien sota -elokuvien olentoja. Tauntaunit ovat kaksijalkaisia, lyhytkäsisiä ja karvaisia matelijoita, jotka asuvat jääplaneetta Hothilla. \---- Tauntaunit esiintyivät elokuvassa Imperiumin vastaisku, jossa Kapinaliitto on perustanut uuden tukikohdan Hothin planeetalle. Kesytettyjä tauntauneja käytettiin tukikohdassa ratsuina. Tauntaunit elävät ankeissa olosuhteissa, wampojen kaltaisten petojen ja jäätävän pakkasen armoilla. Turkkinsa vuoksi ne kestävät hyvin kylmää, mutta elokuvassa se tauntaun, jolla Luke Skywalkeria pelastamaan tullut Han Solo ratsasti, kuoli kylmyyteen. Olentojen sisälmykset haisevat mutta lämmittävät ja suojaavat kylmältä. Tähtien sota - Expanded Universe "Legends" kertoo, että Kapinaliiton tukikohtaan hyökättiin sinä iltana, kun Luke pääsi takaisin tukikohtaan. Myös sekin kerrotaan, että wampat hyökkäsivät lähes aina tauntaunien kimppuun. Luokka:Tähtien sodan olennot Luokka:Kuvitteelliset eläinlajit en:List of Star Wars creatures#Tauntaun
DMB

DMB on lyhenne seuraavista asioista: *Digital Multimedia Broadcasting, tekniikka, jolla voidaan lähettää multimediaa mobiililaitteisiin *Dave Matthews Band, yhdysvaltalainen yhtye.
FK Atyrau

Futbolnyi klub "Atyrau" on jalkapalloseura Atyraun kaupungista Kazakstanista. Se pelaa maan pääsarjassa Superliigassa. ==Historia== Seura on perustettu vuonna 1980 nimellä Prikaspijets, nykyinen nimi otettiin käyttöön vuoden 1981 jälkeen, tosin vuonna 2000 seura tunnettiin nimellä Ak Žaibyk. Pääsarjaan seura nousi vuonna 2001. ==Lähteet== Atyrau
Suomi-Rockin Korkeakoulu

The Boys: Suomi-Rockin korkeakoulu on suomalaisen rockyhtye Eero ja Jussi & The Boysin kokoelma-albumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # Luokka:Vuoden 2004 kokoelma- albumit Luokka:The Boysin albumit
Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskus

Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskus (lyh. TUCS, , ) on Turun yliopiston ja Åbo Akademin yhteinen tutkimus- ja opetuskeskus. TUCS on perustettu 21.3.1994.Sopimus Turun yliopiston Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan, Turun kauppakorkeakoulun Hallinnon laitoksen, sekä Åbo Akademi Matematisk-naturvetenskapliga fakulteten:in välillä, 21.3.1994. Sen tehtävänä on koordinoida yhteistä tietoteknologian tutkimusta ja opetusta sekä yritysyhteistyötä. TUCS:n tavoitteena on keskittää yliopistojen laaja tarjonta IT-alan syventävistä opinnoista ja tutkimuksesta. Keskuksen tilat sijaitsevat Turussa Turku Science Parkin alueella. TUCS:in tohtorikoulusta valmistui vuonna 2004 12 tohtoria. Keskuksen johtajana on vuodesta 2015 lähtien toiminut professori Ion Petre. TUCS:ssa aloitti vuonna 1994 toimintansa Suomen ensimmäinen tutkijakoulu. ==TUCS:iin osallistuvat laitokset== ===Turun yliopisto=== Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta *Informaatioteknologian laitos. *Matematiikan ja tilastotieteen laitos Turun kauppakorkeakoulu *Johtamisen laitos ===Åbo Akademi=== Fakultetsområdet för naturvetenskaper och teknik *Datavetenskap *Datateknik ==Organisaatio== Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskuksen opetus- ja tutkimustoiminta tapahtuu maisteriohjelmissa ja tutkijakouluissa sekä tutkimusryhmissä. Keskuksen toimintaa koskeva päätöksenteko tapahtuu johtokunnassa. TUCS:in johtajana toimii professori Ion Petre. Tutkimustyö TUCS:issa tapahtuu neljässä TUCS Tutkimusohjelmassa ja 17 TUCS Tutkimusyksikössä. ==Yhteistyö muiden korkeakoulujen kanssa== TUCS on Euroopan teknologiainstituutin EIT ICT Labsin affiliate partner. TUCS on European Educational Forumin (lyh. EEF) jäsen. EEF:iin kuuluu seitsemän eri yliopistojen yhteistä tutkimuskeskusta Tanskassa, Alankomaissa, Suomessa, Italiassa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. TUCS on mukana kansallisessa, ICT-alan ammattilaisille suunnatussa INFORTE- ohjelmassa, joka on suunniteltu tarjoamaan verkostoitumista ja koulutustilaisuuksia suomalaisissa yrityksissä, ammattikorkeakouluissa ja julkishallinnossa toimiville ammattilaisille. TUCS on osa Finnish Graduate Schools in Information Technology (Figsit) -verkostoa. Verkoston tavoite on parantaa tietojenkäsittelytieteen ja informaatioteknologian tohtorikoulutettavien koulutuksen ja ohjauksen laatua ja määrää mahdollisimman pienillä lisäkustannuksilla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * TUCS:n kotisivu * Luettelo TUCS:iin kuuluvista tutkimusryhmistä keskuksen kotisivulla * Turun yliopiston TUCS-kokoelma Kansalliskirjaston Doria-palvelussa * Åbo Akademin opiskelijoiden TUCS Dissertations -sarjassa julkaisemat väitöskirjat Kansalliskirjaston Doria-palvelussa Tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskus Luokka:Suomen tutkimuslaitokset Luokka:Tekninen koulutus Luokka:Åbo Akademi
Niagara (elokuva)

Niagara on vuonna 1953 valmistunut dramaattinen trilleri ja film noir -elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Marilyn Monroe, Joseph Cotten ja Jean Peters. Monroe on petollisen ja manipuloivan vaimon roolissaan elokuvan kantava voima. Peters taas esittää Cottenin ja Monroen esittämän pariskunnan ystävätärtä. Toisin kuin monet muut sen aikaiset film noir -elokuvat Niagara kuvattiin Technicolor-järjestelmällä. Elokuva oli ensi-iltavuonna Foxin kassamagneetteja elokuvien Herrat pitävät vaaleaveriköistä ja Kuinka miljonääri naidaan ohella, ja Monroesta tuli sen ansiosta 1950-luvun suurimpia naistähtiä. Elokuvaa pidetäänkin usein Monroen läpimurtoroolina. ==Juoni== Toisena kuherruskuukautenaan Polly (Jean Peters) ja Ray (Casey Adamsin) Cutler saapuvat Niagaran putouksille majataloon ja tapaavat siellä toisen pariskunnan, Rose (Marilyn Monroe) ja George (Joseph Cotten) Loomisin. Rose on huomattavasti nuorempi kuin aviomiehensä. Sodasta tullut George kärsii jatkuvasti masennuksesta ja on juuri päässyt pois psykiatrisesta sairaalasta. Rose tekee kaikkensa sekoittaakseen miehensä pään entistä pahemmin; hän muun muassa pukeutuu tahallisen provosoivasti - kaksinaismoralistiseen aikakauteen nähden jopa rivoa hipovan avokaulaisiin pukuihin. Yhtenä päivänä putouksilla Polly näkee Rosen suutelevan nuoren miehen (Richard Allan) kanssa. Myöhemmin Rose ja mies suunnittelevat puhelimessa Georgen murhaamista, suunnitelmana on tönäistä mies vesiputousten näköalapaikalta alas ja lavastaa se itsemurhaksi. Murhasuunnitelma jää kuitenkin toteutumatta, kun nuori mies kuolee. George arvaa vaimonsa osuuden suunnitelmassa ja työntää rakastajan koskeen putouksien alla olevalta Tuulien sillalta, mutta ottaa kuitenkin tämän kengät luovuttaessaan pois vierailua varten lainaamansa sadevaatteet ja saappaat. Kun vedestä löydetään ruumis, kaikki olettavat sen olevan George. Rose tunnistaa miehensä kengät ja menee ruumishuoneelle tunnistamaan miehensä ruumiin. Kun Rose huomaa ruumishuoneella rakastajansa kuolleen ja miehensä olevan elossa, hän joutuu järkytyksestä sairaalaan. Kaupungissa on kellotorni, jonka koneisto soittaa toivesävelmiä; Rose ja rakastaja olivat sopineet että heidän yhteinen mielisävelmänsä tornin soittamana olisi merkki onnistuneesta murhasta – mutta George tietääkin asian ja jättää tornille pyynnön soittaa sävelmää jatkuvasti. Sairaalassa oleva Rose joutuu paniikkiin ja lähtee epätoivoiselle pakomatkalle päästäkseen miestään pakoon. Raivostunut George saa kuitenkin Rosen kiinni, ja kovan takaa-ajon jälkeen murhaa hänet. Tekonsa seuraukset tajuttuaan George päättää lähteä pakomatkalle. Hän varastaa veneen, johon joutuu myös Polly, ja vene suuntaa suoraan Niagaran putouksille. Polly onnistutaan pelastamaan kiveltä keskeltä putouksen harjaa, mutta George putoaa veneensä kanssa alas varmaan kuolemaan. Elokuva päättyy kuviin Niagaran putouksista. == Näyttelijät == ==Aiheesta muualla== * * *Film Monthly Review *Film Noir of the Week review Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:Vuoden 1953 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Henry Hathawayn ohjaamat elokuvat
Voikukkarauta

Voikukkarauta on hyvin kapeateräinen työväline, joka on tarkoitettu rikkaruohojen kitkemiseen.Yle: Piharatamosta eroon Sen pitkällä piikillä voi kaivaa syvälle ulottuvan voikukan juuren pois. Väline sopii hyvin myös esimerkiksi piharatamoiden poistamiseen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kuva Fiskarsin voikukkaraudasta * Yhteishyvä: Rikkaruohonpoistaja Luokka:Puutarhatyökalut
Priorisointi

Priorisointi on minkä tahansa tekemisen asettamista tärkeysjärjestykseen. Tavoitteena on tehostaa toimintaa ja säästää kustannuksia. ==Priorisointi terveydenhuollossa== Priorisointia joudutaan pohtimaan terveydenhoidossa, kun sen kustannukset nousevat. Vanheneva väestö, kallistuva lääketieteellinen teknologia ja lääkkeet sekä ihmisten lisääntyvät vaatimukset johtavat kestämättömään terveydenhuollon kustannuskehitykseen. Tällöin mietittäväksi tulee toiminnan tehostaminen ja mahdollisesti joidenkin hoitojen lopettaminen. Mahdollisia keinoja priorisoinnin toteuttamiseksi on monia, ja nämä herättävät tavallisesti ristiriitaisia mielipiteitä. Olisiko oikein hoitaa vakavissa sairauksissa esimerkiksi ensisijaisesti nuoria ihmisiä (koska näillä on enemmän odotettavia elinvuosia) vai listata hoidettavat sairaudet ja karsia vain vähän haittaa aiheuttavia tiloja pois julkisen hoidon piiristä (esimerkiksi suonikohjut, peräpukamat, kosmeettinen kirurgia, lapsettomuushoidot)? Tulisiko ihmisen oman sairautta mahdollisesti edistävän toiminnan rajoittaa hoitoon pääsyä (esimerkiksi tupakoitsijan keuhkosyöpä)? Yleisimmin on kannatettu sitä, että vain vähäisessä määrin tehokkaita hoitoja rajoitetaan ja tehokkaampiin panostetaan. Toiset vastustavat koko priorisointia katsoen sen aiheuttavan epätasa-arvoa hoidettavien potilaiden välille. Toiset pitävät priorisointia ehdottomasti tarvittavana välineenä terveydenhuollon tehokkaan toiminnan takaamiseksi. Terveydenhuollon etiikan dosentin Samuli Saarnin mukaan Suomessa priorisointi otetaan esille aina talouden laskusuhdanteen aikana eikä hänen mukaansa avoin priorisointi ole terveydenhuollossa kohdallaan. ==Lähteet== == Kirjallisuutta == * Lammintakanen Johanna. 2005. Health Care Prioritisation. Evolution of the Concept, Research and Policy Process. Väitöskirja. Kuopion yliopisto. * Luokka:Julkinen talous Luokka:Lääketieteen etiikka
Edgeøya

Edgeøya on Norjan Huippuvuoriin kuuluva asumaton saari. Sen pinta-ala, 5 073 km², tekee siitä Huippuvuorten kolmanneksi suurimman saaren Länsimaan ja Koillismaan jälkeen. Edgeøyan löytäjästä ja löytämisajankohdasta ei ole täyttä varmuutta, mutta saari nimettiin brittiläisen Thomas Edgen (k. 1624) mukaan. Edgeøya kuuluu Kaakkois-Huippuvuorten luonnonsuojelualueeseen. == Lähteet == Luokka:Huippuvuorten maantiede Luokka:Norjan saaret
Uljas Kandolin

Uljas Salomon Kandolin (ent. Niskanen; ) oli suomalainen näyttelijä. Ennen näyttelijänuraansa Kandolin toimi sukeltajana. == Ura == Kandolin oli alkujaan sukeltaja kasvatti-isänsä sekä bio­logisen isänsä tapaan, mutta kiinnostui näyttelemisestä 1940-luvulla ja siirtyi Eino Salmelaisen näyttelijä­kurssille. Sieltä hänet kiinnitettiin Karhumäen Teatteriin ja näytteli myöhemmin Helsingin Kansanteatterissa. Kandolin teki pitkän uran koti­maisen elo­kuvan parissa, hänen ensimmäinen roolinsa oli vuonna 1946 valmistuneessa Ilmari Unhon ohjaamassa elo­kuvassa ”Minä elän”. Viimeisessä elo­kuva­roolissaan hän esitti Topi Taavitsaista Matti Kassilan ohjaamassa Nataliassa vuodelta 1979. Hän kuoli seuraavana vuonna. Kandolin esiintyi pitkään Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hänen menestynein roolinsa oli pää­osa, maito­mies Tevje, musikaalissa Viulunsoittaja katolla (1965). Tästä esityksestä peräisin olleita kuvia käytettiin muun muassa esityksen pohjana olleen Šolom Aleichemin kirjan Tevje, maito­mies uuden suomennoksen kuvituksena. Usein Kandolinilla oli konnan rooli, kuten elo­kuvissa Ei ruumiita makuuhuoneeseen ja Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, mutta hän esitti myös yli­konstaapeli Salomon Koukkua kolmessa Tarkaksen elo­kuvassa: Paksunahka (1958), Opettajatar seikkailee (1960) ja Oksat pois... (1961). Vuonna 1954 Kandolin sai parhaan miessivuosan Jussin elo­kuvasta Kovanaama. Kandolin palkittiin Pro Finlandia -kunnia­merkillä vuonna 1966. Kandolin on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin. == Filmografia == == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Jussi- palkinnon saajat Luokka:Suomalaiset jousiampujat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Mais

Mais on Marisa Monten toinen levy. Se ilmestyi vuonna 1991. Levyllä kuullaan 12 laulua. Tekijöiden joukossa on mm. Caetano Veloso ja Nando Reis. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # Luokka:Vuoden 1991 albumit Luokka:Brasilialaiset albumit
Uncle Scrooge

Uncle Scrooge on Yhdysvalloissa ilmestyvä sarjakuvalehti. Carl Barksin piirtämät pitkät Roope Ankka -seikkailut ilmestyivät siinä vuosina 1952–1967. == Western-yhtiö 1952–1984 == Varsinaista Uncle Scrooge -lehden ykkösnumeroa ei ole koskaan julkaistu, mutta sellaiseksi katsotaan Four Color -lehden numero 386. Four Color Comicsissa julkaistiin eri sarjakuvahahmojen nimikkojulkaisuja, siten että päähenkilön nimi oli lehden otsikkona ja varsinainen juokseva numerointi vain pienellä näkyvissä. Numeroksi kaksi katsotaan FCC 456, joka sisälsi kuuluisan Roopen nuoruusvuosiin viittaavan tarinan "Back to the Klondike" (Takaisin Klondikeen). Numeroksi kolme katsotaan FCC 495. Uncle Scrooge itsenäistyi omaksi lehdekseen neljännestä lehdestä lähtien. Joka lehdessä ilmestyi uusi Barks-seikkailu aina numeroon 66 saakka. Numero 67 sisälsi uusinnan 1950-luvulta, sitten ilmestyi vielä kolme uutta Barksin juttua numeroissa 68–70. Synkähkö "The Doom Diamond" oli Barksin viimeinen piirrostyö Uncle Scrooge -lehteen. Varsinaisesti Barks jätti jäähyväiset Roope-sedän seikkailuille vasta numerossa 71, joka sisälsi Barksin käsikirjoittaman ja Tony Stroblin piirtämän "King Scrooge the First". Numerosta 72 lähtien Western-yhtiö alkoi julkaista Barksin juttuja uusintoina. Kansikuvatkin olivat samoja kuin alkuperäisissä lehdissä, mutta uudella tavalla väritettyjä. Myös uusia Roope-tarinoita tehtiin Uncle Scroogeen, piirtäjänä aluksi Tony Strobl. Stroblin töitä ei arvosteta kovin korkealle, mutta toisaalta hänen edeltäjänsä Uncle Scrooge -lehden juttujen tekijänä oli yksi maailman suurimmista sarjakuvataiteilijoista, joten kuka tahansa olisi ollut kovan haasteen edessä tullessaan Barksin tilalle. 1970-luvun lopulla uusien sarjojen taso laski vielä huomattavasti, kun taiteilijoiksi tulivat muun muassa Pete Alvarado, Jack Manning ja Kay Wright. == Gladstone- ja Disney-yhtiöt 1986–1998 == Vuonna 1986 lehteä alkoi julkaista Gladstone, numerosta 211 lähtien, ja Barks-uusintojen lisäksi yhtiö julkaisi myös ei- amerikkalaisten piirtäjien tarinoita, joita Yhdysvalloissa ei ollut aiemmin nähty. Numerossa 219 teki debyyttinsä uusi amerikkalaistaiteilija Don Rosa. 1990–1993 Uncle Scroogea julkaisi Disney-yhtiö, joka paransi lehden painoasua ja paperin laatua. 1993–1998 julkaisija oli jälleen Gladstone. Uncle Scrooge sai uuden ulkonäön numerosta 309, jolloin sivumäärä kaksinkertaistui ja paperi muuttui kiiltäväksi. Kun Gladstone lopetti sarjakuvien julkaisun 1998, Uncle Scrooge oli viisi vuotta ilmestymättä. Viimeinen Gladstonen Uncle Scrooge oli numero 318. == Gemstone ja Boom! Studios== Vuonna 2003 uusi yhtiö, Gemstone jatkoi siitä mihin Gladstone oli lopettanut. Gemstone lopetti lehden julkaisemisen vuonna 2009, viimeinen numero oli 383. Samana vuonna lehden julkaisua jatkoi Boom! Studios -kustantamo. == Lähteet == * Ankkalinnan Pamaus 1/1999. Ankistit ry. . Luokka:Aku Ankka -sarjakuvakirjat ja -lehdet‎
Natalia (elokuva)

Natalia on Matti Kassilan ohjaama suomalainen elokuva, joka perustuu kirjailija Arto Paasilinnan alkuperäisaiheeseen. Vuonna 1979 valmistuneessa komediassa voi nähdä aavistuksen irvailua 1970-luvun lopun suomettumiselle. Se kertoo ajasta, jolloin lämpimien ja lujien suhteiden ylläpitäminen Neuvostoliittoon nähtiin Suomessa tärkeänä päämääränä. Elokuva sai ensi- iltansa 14. joulukuuta 1979 Arenassa ja Bristolissa. Näyttelijät Saara Ranin, Uljas Kandolin ja Pentti Irjala tekevät Nataliassa viimeiset elokuvaroolinsa. Ohjaaja Matti Kassila nähdään cameo-roolissa elokuvan kertojana. Elokuvassa nähtävä lehmä oli taiteilija Miina Äkkijyrkän omistama. == Juoni == Tapahtumapaikkana on Luotson kylä Pelkosenniemellä Lapissa. Karhujahdissa olevat miehet löytävät erämaasta eksyneen lehmän. Lehmän alkuperää ei aluksi tiedetä ja sen omistajaa etsitään kuumeisesti. Lopulta saadaan selville, että lehmän nimi on Natalia ja se on karannut kollektiivitilalta Neuvostoliitosta. Lehmän löytäjät Sammeli ja Einari eivät haluaa teurastaa Nataliaa, joten se päätetään palauttaa kotimaahansa maiden välisen ystävyyden osoittamiseksi. Kaksikko lähetetään saattamaan eläintä kotiinsa tavaravaunussa. Vastoinkäymisistä johtuen sekä miehet, lehmä että tavaravaunu seikkailevat harhateillä pitkin Suomea. Ulkoministeriön virkamies Jussi Holopainen yrittää selvittää tilannetta ja kohtaa vanhan rakastettunsa Marjan, joka on eläinlääkäri. ==Näyttelijät== == Lähteet == Luokka:Suomalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 1979 suomalaiset elokuvat Luokka:Matti Kassilan ohjaamat elokuvat Luokka:Elokuvat eläimistä
Lontoon filharmoninen orkesteri

Lontoon filharmoninen orkesteri (The London Philharmonic Orchestra LPO) on Lontoossa toimiva Britannian merkittävimpiin kuuluva orkesteri. Sen kotisali on Royal Festival Hall. ==Historia== Orkesterin perusti vuonna 1932 Thomas Beecham, ja se soitti ensimmäisen konserttinsa 7. lokakuuta samana vuonna. Vuonna 1938 orkesterista tuli itsehallinnollinen yhteisö, jossa orkesterin jäsenet päättävät organisaation toimista. Toisen maailmansodan aikana se oli erityisen aktiivinen ja kiersi maata soittaen konserttimusiikkia sielläkin, missä se ei ollut tavanomaista. LPO on vuosittain pidettävän Glyndebournen oopperafestivaalin keskeisin orkesteri. Orkesteria ovat johtaneet useat oman aikansa maineikkammat kapellimestarit, kuten Adrian Boult (1950–57), Bernard Haitink (1967–79) ja Georg Solti (1979–83). Vuonna 2000 tehtävään valittiin Kurt Masur ja vuonna 2007 siirtyy pääkapellimestariksi Vladimir Jurovski, joka on ollut orkesterin merkittävin vieraileva johtaja. ==Ohjelmisto== Klaus Tennstedtin johtajakaudella LPO levytti useita merkittäviä teoksia, mutta ehkä tärkein oli Gustav Mahlerin täydellinen sinfonioiden levyttäminen. Orkesteri on kunnostautunut ehkä vähemmän tunnetun musiikin levyttäjänä. Tällaisia ovat olleet Carlo Maria Giulinin johdolla tehty Antonín Dvořákin kahden viimeisen sinfonian levytys, useiden Dmitri Šostakovitšin sinfonioiden levytys Bernard Haitinkin johdolla ja Edward Elgarin Variations Enigma, jonka johti Adrian Boult. Orkesterin päätoiminta on klassisen musiikin konsertointi, mutta se on levyttänyt myös esimerkiksi seuraavien elokuvien soundtrackit: Arabian Lawrence, Philadelphia, The Mission sekä Taru sormusten herrasta -elokuvat Sormuksen ritarit, Kaksi tornia ja Kuninkaan paluu. LPO on levyttänyt myös CD- albumin musiikkia videopeliin Dragon Quest Orkesteri soittaa myös usein populaarimusiikkia, kuten Nightwishin Once ja Dark Passion Play -albumit. 90-luvun puolivälissä LPO myös soitti rockmusiikkia Led Zeppelinin ja Pink Floydin kanssa. ==Merkittävimmät orkesterinjohtajat== *Vladimir Jurovski (2007–) *Kurt Masur (2000–2007) *Franz Welser-Möst (1990–1996) *Klaus Tennstedt (1983–1990) *Sir Georg Solti (1979–1983) *Bernard Haitink (1967–1979) *John Pritchard (1962–1966) *William Steinberg (1958–1960) *Sir Adrian Boult (1950–1957) *Eduard van Beinum (1947–1950) *Thomas Beecham (1932–1939) ==Muita lontoolaisia orkestereita== *Philharmonia-orkesteri (Philharmonia Orchestra) *Lontoon sinfoniaorkesteri (London Symphony Orchestra) *Royal Philharmonic Orchestra *English Chamber Orchestra *BBC:n sinfoniaorkesteri *Valistuksen ajan orkesteri (Orchestra of the Age of Enlightenment) *Academy of St. Martin in the Fields *London Mozart Players ==Aiheesta muualla== *Orkesterin kotisivut *LPO:n kuoron kotisivut Luokka:Brittiläiset sinfoniaorkesterit Luokka:Lontoon kulttuuri
Kökşetaw

Kökşetaw tai Kökšetau (, , vuoteen 1993 saakka Кокчетав, Koktšetav) on Aqmolan alueen pääkaupunki Pohjois-Kazakstanissa. Sen asukasluku on 136 835 (2012). Kaupunki on perustettu 1824. ==Väestön kehitys== * 52 909 (1959) * 80 564 (1970) * 103 162 (1979) * 136 757 (1989, tai 135 424) * 123 389 (1999) * 135 106 (2009) * 136 835 (2012, arvio) ==Tunnettuja asukkaita== *Vladimir Sahnov, hiihtäjä ja hiihtovalmentaja thumb|500px|center|Näkymä kaupunkiin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Kökšetaun kaupungille omistettu sivusto Luokka:Kazakstanin kaupungit
Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä

Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä on Leevi and the Leavingsin kokoelmalevy, joka julkaistiin 30. syyskuuta 1997. Levy oli vuosina 1997–2010 Suomen virallisella listalla yhteensä 134 viikkoa. Korkeimmillaan levy ylsi toiselle sijalle. Levyä on myyty 149 497 kappaletta, mikä tekee siitä 18. myydyimmän suomalaisen äänitteen Suomessa. == Kappaleet == Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist. CD 1 # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # CD 2 # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1997 kokoelma-albumit Luokka:Leevi and the Leavingsin albumit
Jevpatorija

Jevpatorija (, , ) on kaupunki Mustanmeren rannikolla Krimillä Ukrainassa. Kaupunkipiirin asukasluku oli 123 465 (2013). Itse Jevpatorijan kaupungin asukasluku arvioitiin 106 877 asukkaaksi, jonka ohella kaupunkipiirissä oli kolme kaupunkityyppistä taajamaa. Jevpatorija on merkittävä satama- ja turistikaupunki. Sinne haarautuu kantatie valtatieltä ja pistorata Ukrainan rautateiden pääradalta Simferopolin pohjoispuolella. Ukrainan avaruusjärjestöllä on siellä tutka- ja ohjausasema. == Historia == === Antiikki === Antiikin aikana nykyisen Jevpatorijan paikalla sijaitsi Karkinitis (myös Kerkinitis) -niminen kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin 500- tai 400-luvulla eaa. Kaupungin nykyinen nimi tulee Pontoksen kuningas Mithridates VI:n lisänimestä Eupator Dionysos. === Myöhempi historia === 600-luvulta 900-luvulla kaupunki oli kasaarien valtakunnan aluetta, myöhemmin kumaanien, mongolien ja Krimin kaanikunnan sekä lyhyen aikaa 1478–1485 Osmanien valtakunnan hallussa. Kasaarit kutsuivat sitä nimellä Güzliev (”Kaunis talo”), tataarit nimellä Kezlev ja osmanit Gözleve. Varhaisempi venäläinen nimi oli tataarista johdettu Kozlov. Vuonna 1783 Venäjän keisarikunta sai haltuunsa koko Krimin ja kaupunki sai nimen Jevpatorija 1784. Britit, ranskalaiset ja turkkilaiset miehittivät kaupungin Krimin sodan aikana 1854, ja siellä käytiin Jevpatorijan taistelu talvella 1855. Kaupunki juhli 2 500-vuotispäiviään vuonna 2003. == Kuvia== Kuva:Evp sea port.jpg|Jevpatorian satamaa. Kuva:Eupatoria 04-14 img12 Juma Jami Mosque.jpg|Moskeija vuodelta 1552. Kuva:70-м антенна П-2500 (РТ-70).jpg|Tähtitieteilijöiden radioteleskooppi 70-metrisellä antennilla. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *M. Jevpatorija (tilastotietoa Ukrainan parlamentin palvelimelta) (rada.gov.ua) * Autonomisen tasavallan länsiosan kattava 1:200 000 topografiakarttalehti v.2006 (jpg) *Matkailutietoa kaupungista (kalamit.info) Luokka:Krimin autonomisen tasavallan kaupungit Luokka:Antiikin Kreikan siirtokunnat
Parhautta

Parhautta on Kumikameli-yhtyeen kymmenvuotisen taipaleensa kunniaksi vuonna 1996 julkaisema kokoelmalevy. Kokoelma julkaistiin myös Saksassa nimellä Kaputtheit vuonna 1998 Kumikamelin sivuprojektin Eläkeläisten suosion myötä. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano kokoelmalle nauhoitetuilla kappaleilla == *Jarmo Koponen – laulu, kitara, basso, kosketinsoittimet *Jussi Musikka - kitara, taustalaulu *Anssi Rosenius - rummut, lyömäsoittimet *Jouni Vento – basso, kosketinsoittimet, taustalaulu === Levyllä esiintyvät entiset jäsenet === *Janne Hurskainen – rummut, kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu *Jukka Hyrkäs – kitara, taustalaulu *Jouni Hukka – rummut *Hannu Lajunen – rummut, kosketinsoittimet, taustalaulu *Petteri Kukkonen – kosketinsoittimet, taustalaulu == Lähteet == * Kumikamelin viralliset kotisivut Luokka:Vuoden 1996 kokoelma-albumit Luokka:Kumikamelin albumit
Ilkka Suppanen

Ilkka Suppanen (s. 1968 Kotka) on suomalainen huonekalumuotoilija ja arkkitehti. Hän on tunnetuimpia suomalaisia nykymuotoilijoita. Hän on suunnitellut tuotteita mm. Cappellinille, Woodnotesille ja Iittalalle. Tunnetuimpia hänen muotoilemistaan esineistä on Lentävä matto -sohva Hän nousi maineeseen Airbag-tuolillaan. Suppasen töitä on ollut esillä Venetsian biennaalissa ja New Yorkin Museum of Modern Artissa. Suppanen on opiskellut arkkitehdiksi Helsingin Teknillisessä korkeakoulussa. Hän on opiskellut sisustus- ja huonekalusuunnittelua Taideteollisessa korkeakoulussa. Vuonna 1996 Suppanen yhdessä Ilkka Terhon, Teppo Asikaisen ja Timo Sallin kanssa perusti Snowcrash-ryhmän, josta tuli maailmanlaajuisesti kuuluisa muotoilun alalla. Suppanen on opettanut suunnittelua Taideteollisessa korkeakoulussa vuodesta 1996. Suppanen asuu Helsingissä ja Milanossa. Hän omistaa majakkalaivan. ==Palkinnot== Suppanen on saanut useita tunnustuksia: * Vuoden nuori muotoilija 2001 * Avotakka-palkinto 2001 * Taiteen keskustoimikunnan kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2001–2004 * Bruno Mathsson -palkinto arvoltaan 100 000 kruunua vuonna 2006 * Asko Avonius -palkinto 2009 * Torsten ja Wanja Söderbergin palkinto 2015 * Kaj Franck -muotoilupalkinto 2020 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Ilkka Suppasen verkkosivut Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oded Golan

Oded Golan (, s. 1951 Tel Aviv) on israelilainen insinööri ja antiikkikauppias. Jotkin hänen löydöistään ovat aikaansaaneet kohua niin arkeologisissa kuin uskonnollisissakin piireissä. Niitä epäillään väärennöksiksi ja huijauksiksi. ==Elämä== Golan palveli Israelin puolustusvoimissa ennen kuin opiskeli insinööriksi Technion:issa. Golan kiinnostui myös arkeologiasta ja antiikista. Golan ja hänen kumppaninsa väittivät että he olivat löytäneet lukuisia hienoja artefakteja, joista tunnetuimmat olivat laatta, jossa kuvattiin mitä korjauksia Salomonin temppeliin oli tehty, ja 2002 esiintuotu ”Jaakobin luuarkku” (ossuaario), jossa ollut kaiverrus ”Ya'akov bar Yosef akhui di Yeshua” (), tukivat Jeesuksen historiallisuutta. Useat kyseenalaistivat Golanin löydöt ja syyttivät tätä väärentäjäksi. Israel Antiquities Authorityltä saamiensa tietojen pohjalta Israelin poliisi pidätti Golanin joulukuussa 2004, koska häntä epäiltiin väärentämisestä ja huijauksesta. Dokumenttifilmi The History Merchants esitti kuinka Golan ja hänen ystävänsä tuottivat lukuisia väärennöksiä myytäväksi nimenomaan uskonnollissävytteisille antiikkimarkkinoille.http://www.bibleinterp.com/articles/Altman_Uvda_review.htm Golan kertoi toimittajalle huumorimielessä miten löydöksiä voidaan väärentää. Esimerkiksi ossuaarion nimet voitaisiin väärentää siten, että kaiverrus tehtäisiin rautatyökaluilla, joista ei jää jälkiä ”nykyaikaisista” nikkelistä ja kadmiumista. Tulosta voitaisiin ”vanhentaa” kvartsipölyllä. Viime silaus voitaisiin tehdä polttamalla pieniä määriä kultaa ossuaarion kaiverrusten pinnalla ja laittamalla siihen hieman rautakautista hiiltä ja lämmittämällä koko komeus 300 celsiusasteessa. http://www.davidrowan.com/2005/05/is-oded- golan-behind-biblical.html http://www.bibleinterp.com/articles/Chadwick_Indications.htm Golanista filmi ei sisältänyt kuin huhuja, eikä todisteita. Hänestä mediasirkus oli häntä vastaan ja IAA ja poliisi esittivät vääriä syytöksiä.http://www.bibleinterp.com/articles/Golan_Rumor.htm 29\. joulukuuta vuonna 2004 Golan kutsuttiin Israeliin oikeuden eteen. Syytettyinä olivat myös Robert Deutsch, joka oli käännösekspertti Haifan yliopistossa, Shlomo Cohen, antiikkikeräilijä sekä Faiz al-Amaleh, antiikkivälittäjä. Heitä syytettiin väärennysrenkaan pitämisestä. Renkaan väitettiin kestäneen yli 20 vuotta. Golan kiisti syytteet. Oikeudenkäynti Jaakobin luuarkusta on kesken (2007). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Pidätyksestä *UK Daily Telegraphin artikkeli Luokka:Huijarit Luokka:Israelilaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viipurin rautatieasema

Viipurin rautatieasema () (Vpi, ratakm 313+350) on Viipurin kaupungin merkittävin rautatieasema. Ensimmäinen asemarakennus valmistui vuonna 1870 Riihimäki–Pietari-radan avautuessa. Vuonna 1913 se korvattiin uudella asemarakennuksella, joka puolestaan tuhoutui jatkosodassa. Nykyinen rautatieasema on rakennettu neuvostoaikana. == Entiset asemarakennukset == Viipurin ensimmäinen rautatieasema valmistui vuonna 1870 samaan aikaan Riihimäki–Pietari-radan kanssa. Sen käytyä vanhanaikaiseksi 1800-luvun lopulla, suunnittelivat uuden asemarakennuksen arkkitehdit Eliel Saarinen ja Herman Gesellius. Graniittinen asemarakennus valmistui lopullisesti vuonna 1913http://www.kansallisbiografia.fi/kb/artikkeli/3614/ Biografiakeskus, mutta tuhoutui jatkosodassa vuonna 1941. Vuonna 1913 käyttöön otettu asemarakennus muistutti julkisivultaan erittäin paljon Eliel Saarisen toista luomusta, Helsingin rautatieasemaa. Kun Helsingissä pääsisäänkäyntiä koristaa sen molemmilla puolilla kaksi miespatsasta, Viipurissa pääsisäänkäynnin molempia reunuksia koristi kaksi pylväille nostettua karhuhahmoa. Toisin kuin Helsingin asema, Viipurin asema ei kuitenkaan sijainnut rautatien päätepisteessä. Niinpä sen pääjulkisivu oli rautatien suuntainen, ei kohtisuorassa rataan nähden kuten Helsingissä. Raiteet olivat asemarakennuksen toisen kerroksen korkeudella, ja pääsy niille oli portaitse asemalta ratapihan toiselle puolelle johtaneesta tunnelista. == Nykyinen asemarakennus== Neuvostoaikana rakennettu nykyinen rautatieasema edustaa tyypillistä stalinistista tyyliä. Asemarakennuksen palveluihin kuuluvat muun muassa lipunmyynti, kahvila, lehtikioski, valuutanvaihtopiste sekä säilytyslokerot. Rautatieasemalla pysähtyvät Venäjän sisäisten junien lisäksi kaikki Suomesta Venäjälle liikennöivät kansainväliset junat: suurnopeusjuna Allegro Pietariin ja yöjuna Tolstoi Moskovaan. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Kuva entisestä asemarakennuksesta *Viipurin entinen rautatieasema 3D-mallinnuksena VirtuaaliViipurin sivuilla *VR:n ratapihaa 3D-mallinnuksena VirtuaaliViipurin sivuilla Rautatieasema Luokka:Eliel Saarisen suunnittelemat rakennukset Luokka:Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:1870-luvulla rakennetut rautatieliikennepaikat
Kirov (Kirovin alue)

Kirov (), vuoteen 1934 Vjatka (), on Kirovin alueen pääkaupunki Uralin länsipuolella Venäjällä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 473 695. Kirov sijaitsee Siperian rautatien ja Vjatkajoen varrella noin 900 kilometriä Moskovasta itään. Kaupunki perustettiin novgorodilaisten Hlynov-nimisen linnoituksen myötä 1374. Hlynov liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan 1489. Kaupunkina se on mainittu 1457. Kaupunginoikeudet se sai 1708 ja vuonna 1781 nimen Vjatka, jolloin siitä tuli myös kuvernementin pääkaupunki. Vuonna 1934 kaupunki nimettiin bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan. Kaupungin vanhin olemassa oleva rakennus Trifonovin luostarin Ylösnousemuksen katedraali on vuodelta 1689. Kaupungin jääpalloseura Rodina pelaa Venäjän jääpallon superliigassa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kirovin alueen kaupungit
Kirov

Kirov viittaa muun muassa seuraaviin: ==Paikannimi== * Kirov, kaupunki Kirovin alueella * Kirov, kaupunki Kalugan alueella * Kirov, kyläalue Gornajin uluusissa Sahan tasavallassa * Kirov, kyläalue Kebeejin uluusissa Sahan tasavallassa * Kirovin piiri, hallinnollinen piiri Pietarissa Venäjällä * Kirovin piiri, kunnallishallinnollinen piiri Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallassa Venäjällä * Kirovin piiri, piiri Kalugan alueella Venäjällä * Kirovin piiri, piiri Stavropolin aluepiirissä Venäjällä * Kirovin piiri, kaupunkipiiri Donetskissa Ukrainassa. * Kirovin alue, hallintoalue Venäjällä ==Laiva== * Kirov (1936), Neuvostoliiton laivaston Kirov-luokan risteilijä * Kirov (1977), aiemmin Neuvostoliiton ja nykyisin Venäjän laivaston taisteluristeilijä, nimetty 1992 Admiral Ušakoviksi * Kirov-luokan taisteluristeilijä, Neuvostoliiton laivaston sotalaivaluokka. ==Sukunimi== * Petăr Kirov (s. 1942), bulgarialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija * Sergei Kirov (1886-1934), bolševikkijohtaja ==Muut== * Kirov-teatteri, tunnetaan myös nimellä Mariinski-teatteri, teatteri Pietarissa