EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Bertel Saarnio

Tuure Bertel Matias Saarnio (22. maaliskuuta 1912 Jaakkima – 27. syyskuuta 1969 HelsinkiKuva Bertel Saarnion hautakivestä. Billiongraves.com. Viitattu 5.4.2018.) oli suomalainen arkkitehti. Saarnion tunnetuin suunnittelutyö on hänen yhdessä arkkitehti Juha Leiviskän kanssa suunnittelemansa Kouvolan kaupungintalo. Saarnio oli mukana suunnittelemassa Alvar Aallon johdolla 1944–1945 Rovaniemen uutta asemakaavaa. __NOTOC__ == Rakennuksia == thumb|Kouvolan kaupungintalo (1969). * 1949 Gävlenlinnan päiväkoti, Papinkatu 1, Joensuu * 1953 Rauman opettajaseminaarin harjoituskoulun laajennus * 1953 Kullaan kunnantalo (Matti Hakurin kanssa) * 1953 Ruotsinpyhtään pappila * 1955 Saarnion oma kesähuvila Hauenkoukku, Bökars * 1957 Porvoon Säästöpankki, pääkonttoriFacta 2001, osa 14, p. 221. WSOY 1985. * 1957 Heinolan opettajaseminaarin harjoituskouluSeminaarin koulu. * 1963 Pakilan NMKY:n kerhotalo, Palosuontie 4 B, HelsinkiPakilan toimintakeskus. * 1963 Helsingin Vanhankaupungin vedenpuhdistuslaitoksen laajennusVanhankaupungin vedenpuhdistuslaitos. * 1964 Ruoholahdenkatu 16, Helsinki * 1964 Pursimiehenkatu 4, Helsinki * 1964 Rauman vesitorni * 1968 Kouvolan kaupungintalo (Juha Leiviskän kanssa)Kouvolan kaupungintalon esite. * 1969 Pursimiehenkatu 6, Helsinki == Lähteet == * 1960-luvun arkkitehtuuria. * Bertel Saarnion suunnittelemia rakennuksia Helsingin keskustassa. Korttelit.fi. ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Saksan LVI panssariarmeijakunta

Saksan LVI panssariarmeijakunta () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. == Perustaminen == Wehrkreis VI perusti 15. helmikuuta 1941 LVI motorisoidun armeijakunnan esikunnan () Bad Salzuflenissa. Armeijakunta nimettiin 1. maaliskuuta 1942 LVI panssariarmeijakunnaksi.lexikon-der- wehrmacht - LVI AK == Historia == Armeijakunta liitettiin perustettaessa Armeijaryhmä C:n 11. armeijaan, mistä se siirretiin toukokuussa Saksan yleisesikunnan OKH:n alaiseen 3. panssariryhmään. Panssariryhmä siirrettiin kesäkuussa hieman ennen operaatio Barbarossan alkamista osaksi pohjoisen armeijaryhmän 4. panssariryhmää ollen sijoitettuna Dünaburgiin, Lugaan ja Lowatiin. Armeijakunta liitettiin 16. elokuuta 16. armeijaan ja se siirrettiin 17. syyskuuta keskisen armeijaryhmän 3. panssariryhmään. Yhtymä selvisi kesä- heinäkuussa 1944 Bobruiskin taisteluista, mutta se kärsi merkittäviä tappioita neuvostojoukkojen murtautuessa Baranovin sillanpäästä tammikuussa 1945. Armeijakunta siirrettiin Berliinin suojaksi, mutta se ei kyennyt siihen. Hitlerin tehtyä itsemurhan 30. huhtikuuta armeijakunta antautui 2. toukokuuta. Monet yhtymän miehistä saivat surmansa sotavankeudessa kuten sen viimeinen komentajakin. == Komentajat == ;LVI motorisoitu armeijakunta *jalkaväenkenraali Erich von Manstein maaliskuu - syyskuu 1941 *panssarikenraali Ferdinand Schaal 13. syyskuuta 1941 - nimenvaihtoon ;LVI panssariarmeijakuntalexikon-der-wehrmacht LVI Panssariarmeijakunta *panssarikenraali Ferdinand Schaal - 1. elokuuta 1943 *jalkaväenkenraali Friedrich Hossbach 1. elokuuta - 14. marraskuuta 1943 *jalkaväenkenraali Anton Grasser 14. marraskuuta - 9. joulukuuta 1943 *jalkaväenkenraali Friedrich Hossbach 9. joulukuuta 1943 - 15. kesäkuuta 1944 *jalkaväenkenraali Johannes Block 15. kesäkuuta 1944 - 26. tammikuuta 1945 *ratsuväenkenraali Rudolf Koch- Erpach 26. tammikuuta - 10. huhtikuuta 1945 *tykistönkenraali Helmut Weidling 10. huhtikuuta - toukokuu 1945 == Lähteet == 56 Luokka:Panssarijoukot
Erkki Elomaa

thumb|Erkki Elomaan suunnittelema Järvenpään kirkko (1968). Erkki Kaarlo Elomaa (4. toukokuuta 1936 HelsinkiDiplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1965, s. 79. Insinöörijärjestöjen kustannus, Helsinki 1965. – 26. syyskuuta 1989Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1991, s. 1455. Suomen teknillinen seura, Helsinki 1991.) oli suomalainen arkkitehti. Elomaa valmistui arkkitehdiksi vuonna 1962. Elomaan tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1968 valmistunut Järvenpään kirkko. == Lähteet == * 1960-luvun arkkitehtuuria * Vallilan kirjasto : Akateemikko Juha Leiviskän haastattelu ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Risto Murto

Risto Murto (s. 1963 Kuusamo) on työeläkevakuutusyhtiö Varman toimitusjohtaja vuoden 2014 alusta. Aiemmin hän oli Varman varatoimitusjohtaja. == Ura == Murto valmistui maisteriksi kansantaloustieteestä vuonna 1989 ja yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi 1992 Oulun yliopistosta. Tohtoriksi hän väitteli Helsingin kauppakorkeakoulussa 1997. Murto työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen (ETLA) tutkijana 1987–1992, Suomen Pankin ekonomistina 1992–1993, Erik Selin Oy:n (nykyisin Carnegie) tutkimuspäällikkönä 1993–1997 ja Opstock Oy:n tutkimusjohtajana 1997–2000 ja toimitusjohtajana 2000–2005. Varmassa Murto aloitti vuonna 2006 ja työskenteli vuoteen 2010 sijoituksista vastaavana johtajana ja vuosina 2010–2013 varatoimitusjohtajana. Vuonna 2014 hänestä tuli Varman uusi toimitusjohtaja, kun hänen edeltäjänsä Matti Vuoria siirtyi eläkkeelle. == Luottamustehtävät == *Murto on hallituksen jäsen muun muassa Nordeassa (2023- ), Sammossa (2015 - ), Finanssialan Keskusliitossa (2014–). Murto on myös Suomen kansallisooppera ja -baletti sr:n hallintoneuvoston jäsen sekä Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen. *Hän aloitti Työeläkevakuuttajat TELA:n ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuonna 2014 ja vuonna 2017 hänestä tuli TELA:n hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 2019 hän on Telan hallituksen jäsen. *Murto oli vuosina 2014–2015 Oulun yliopiston hallituksen varapuheenjohtaja ja 2016-2019 hallituksen puheenjohtaja. Hän oli Wärtsilän hallituksen varapuheenjohtaja tai jäsen vuosina 2014–2023. *Hän on ollut vuodesta 2020 lähtien E2 Tutkimuksen hallituksen puheenjohtaja.https://www.e2.fi/ajankohtaista/uutiset/risto-murto- on-valittu-e2-tutkimuksen-hallituksen-puheenjohtajaksi.html == Teokset == * * * * * * * * * * * == Lähteet == Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Suomalaiset taloustieteilijät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Varma
Jan Jämsen

Jan Jämsen on myös taiteilijanimellä Katla toimiva suomalainen muusikko, jonka instrumentteja ovat laulu ja kosketinsoittimet. Parhaiten hänet muistetaan toimimisesta Finntrollin solistina vuosina 1997–2003. Jämsen on vuosien saatossa toiminut myös sanoittajana ja tehnyt kappaleita Finntrollin lisäksi myös Magenta Harvestille. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset metallimusiikin laulajat Luokka:Suomalaiset metallimusiikin kosketinsoittajat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Papuanhuiluvaris

Papuanhuiluvaris (Cracticus cassicus) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Papuanhuiluvarista tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa- Guineassa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Huiluvarikset
Heidi Parviainen

Heidi Parviainen (s. 8. maaliskuuta 1979 Espoo) on suomalainen, klassisesti koulutettu laulaja ja sanoittaja. Parhaiten hänet tunnetaan Amberian Dawn -yhtyeestä. Parviainen toimi yhtyeen laulusolistina ja sanoittajana vuodesta 2006 loppuvuoteen 2012 saakka, jolloin heidän tiensä erosivat. Ennen Amberian Dawnia Parviainen oli Iconofearin kosketinsoittajana vuosina 1999–2005. Heidi Parviainen julkisti vuonna 2012 uuden musiikillisen projektinsa, Dark Sarahin, joka on julkaissut neljä studioalbumia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Savannihuiluvaris

Savannihuiluvaris (Cracticus mentalis) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Savannihuiluvarista tavataan Koillis- Australiassa, Kaakkois-Indonesiassa ja Papua-Uuden-Guinean eteläosissa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Huiluvarikset
Leeni-Maria Hovila

Leeni-Maria Hovila (s. 1978) on suomalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Kivimetsän Druidin laulusolistina, minkä lisäksi hän on myös The Body Snatscher-yhtyeen laulaja. Aiemmin hän laulanut myös Excecratus-yhtyeessä ja ollut vierailevana solistina Swallow The Sunin vuonna 2008 ilmestyneellä Plague of Butterflies EP:llä. Hänellä on kaksi lasta (s. 2015 ja 2018). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tagulanhuiluvaris

Tagulanhuiluvaris (Cracticus louisiadensis) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan kotoperäisenä Tagulan saarella Papua-Uudessa- Guineassa. Lajin populaatiota ja ekologiaa ei tunneta ja se on luokiteltu uhanalaisuusluokituksessa puutteellisesti tunnetuksi. ==Lähteet== Luokka:Huiluvarikset
Kananlihalle meneminen

Kananlihalle meneminen ihmisellä tai yleisemmin nisäkkäillä piloerektio tarkoittaa ihon karvankohottajalihasten supistumista niin, että iho ihmisellä näyttää paljaalta kanan nahalta tai karvapeitteisellä nisäkkäällä karvat pörhistyvät. Tämä on yleensä reaktio ilman lämpötilan laskuun, mutta se voi syntyä myös muista ärsykkeistä, kuten voimakkaasta tunnekuohusta tai uhkaustilanteesta. Karvankohoamisen aiheuttaa adrenaliinihormoni.http://tieku.fi/kysy-meilta/miksi-iho-menee-kananlihalle ==Ilmiön alkuperä== Ihon kananlihalle nousemisen ihmisellä uskotaan olevan jäänne siitä evoluution vaiheesta, jossa ihmisillä oli kattavampi karvapeite. Tällöin karvankohottajalihakset saattoivat kohottaa turkin pystyyn ilman keräämiseksi sen alle, jolloin ilma toimi lämpöeristeenä. ==Merkitys nykyään== Nykyihmiselle tällä ilmiöllä ei ole juuri merkitystä lämmön varaajana vähäisen karvoituksen vuoksi. Lähes päinvastaisesti se vain kuluttaa turhaan energiaa tilanteessa, jossa kaikki mahdolliset resurssit saatettaisiin tarvita kylmästä selviämiseen. == Katso myös == * Surkastuma == Lähteet == Luokka:Iho
Huilukorppi

Huilukorppi (Strepera graculina) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Huilukorppia tavataan Australian itäosissa. Sen on kuvattu olevan runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on nouseva. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Leijut
Nokihuilukorppi

Nokihuilukorppi (Strepera versicolor) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Nokihuilukorppia tavataan Australian eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä ja harvinainen kuivilla alueilla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Leijut
Alankokirjomonarkki

Alankokirjomonarkki (Peltops blainvillii) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Alankokirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Leijut
Vuorikirjomonarkki

Vuorikirjomonarkki (Peltops montanus) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Vuorikirjomonarkkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa- Guineassa. Lajin populaation kokoa ja kannankehitystä ei tunneta, mutta sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Leijut
Rastasparatiisilintu

Rastasparatiisilintu (Cnemophilus loriae) on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Rastasparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on yleinen ja laajalla levinnyt levinneisyysalueellaan. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Huntuparatiisilinnut
Huntuparatiisilintu

Huntuparatiisilintu (Cnemophilus macgregorii) on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Huntuparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Sen levinneisyysalue ei kuitenkaan ole kovin suuri eikä sen populaation koko ja kannankehitys ole tiedossa. Laji on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen ei uskota olevan vaarassa. ==Lähteet== Luokka:Huntuparatiisilinnut
Keltaparatiisilintu

Keltaparatiisilintu (Loboparadisea sericea) on huntuparatiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Keltaparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, ja kanta on vakaa. ==Elinympäristö== Keltaparatiisilintu elää vuoristometsissä 600–2 000, yleensä yli 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta. ==Lähteet== Luokka:Huntuparatiisilinnut
Leipurin

Leipurin Oy on suomalaiseen Aspo Oyj -yhtiöön kuuluva leipomoalan raaka- aineita ja koneita myyvä yritys. ==Historiaa== Suomen Leipurien Tukkuliike Oy perustettiin 1920 hankkimaan osakasleipomoilleen raaka-aineita ja koneita. 1930-luvun lamassa yrityksen toiminta kärsi, ja vuonna 1933 ekonomi Arvi Raikkala kutsuttiin yrityksen toimitusjohtajaksi. Yksityisten leipomoiden kilpailu osuustoiminnallisten kanssa oli kovaa, ja Raikkalan mukaan vastaus piili laadun kohentamisessa. Leipurien Tukkuliike palkkasi kiertäviä ”demonstratöörejä” eli laatukonsultteja ja lisäsi leipomokone-edustustensa määrää. Helsingin Mechelininkatu 12:ssa sijainneen yrityksen nimi vaihtui 1948 Leipurien Tukku Oy:ksi. Sota- ja jälleenrakennusvuosia leimasi monien muiden alojen tavoin tavarapula. Viljan ja jauhojen säännöstelyä purettiin 1948 ja 1949, mutta sokerin ja margariinin säännöstelystä luovuttiin kokonaan vasta 1954. Leipurien Tukku panosti konekauppaan leipomoiden vanhentuneen laitekannan uusimiseksi. Pitkäaikaista toimitusjohtajaa Arvi Raikkalaa seurasi tehtävässä 1961 hänen poikansa Matti. 1970-luvun alkupuolella alkoi koeleipomotoiminta yhteistyössä Suomen Leipuriliiton kanssa. 1970-luvun lopulla Leipurien Tukku ryhtyi viemään koneita ja laitteita erityisesti Neuvostoliittoon. Leipurien Tukku listautui pörssin meklarilistalle vuonna 1982. Suomen 1990-luvun alun lamavuosina yritys ajautui osaksi Kaukomarkkinat- konsernia, jonka omistajaksi vuosikymmenen puolivälissä tuli Kesko. Tuolloin leipomoalan liiketoiminta oli jaettuna kahdeksi yhtiöksi, LT-Tukku ja LT-Kone. EU-jäsenyyden tuoma tuonnin vapautuminen 1990-luvun puolivälissä laajensi tuotevalikoimaa leipomoalasta liha- ja valmisruokateollisuuden raaka- aineisiin. Neuvostoliiton romahdettua yrityksen kansainvälistyminen sai uuden vaiheen Viroon ja Venäjälle perustettujen tytäryhtiöiden myötä. 2010-luvulla Leipurin-yrityksellä on toimintaa Baltiassa, Puolassa ja neljässä Venäjän miljoonakaupungissa. Vuodesta 2008 Leipurin-yhtiö on ollut Aspo Oyj:n omistuksessa. Sen liikevaihto vuonna 2012 oli 65,2 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 58. Aspo yritti listata Leipurin-yhtiön pörssiin järjestämällä listautumisannin ja osakemyynnin loppuvuonna 2014. Anti ja listautuminen kuitenkin peruttiin. Aspon mukaan Venäjän ruplan valuuttakurssin romahtaminen oli muuttanut sijoitusilmapiirin negatiiviseksi ja lisännyt epävarmuutta Venäjällä toimivien yhtiöiden kehityksestä.Leipurin peruuttaa listautumisensa Helsingin pörssiin - listautumisanti keskeytetään Talouselämä 3.12.2014 ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *Yki Hytönen (2005). Leipurin ystävä: Leipurien Tukku 1920–2005. ISBN 952-91-9328-9. *Jalas, Aaro & Åberg, Veijo: Suomen leipuriliitto 1900–2010: Katsaus leipomoalan historiaan. Suomen leipuriliitto, 2010. ISBN 978-952-92-7476-5. ==Aiheesta muualla== *Leipurin Oy:n verkkosivusto * Yhtiö Pörssitiedon netissä Luokka:Suomalaiset tukkukaupat
Kapinmesikko

Kapinmesikko (Promerops cafer) on kapinmesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Kapinmesikkoa tavataan Etelä-Afrikan eteläosissa. Sen on kuvattu olevan yleinen sopivissa elinympäristöissä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kapinmesikot
Santorínin kaldera

Santorínin kaldera on suuri, pääosin vedenalainen, eteläisellä Egeanmerellä sijaitseva kaldera. Kreetan saaresta 120 km pohjoiseen sijaitseva Kreikan Kykladien saariin kuuluva Santorínin saariryhmä koostuu kalderan vedenpinnan yläpuolella olevista osista. Pääsaari Thíra sekä Thirasían ja Aspronísin saaret sijaitsevat kalderan reunalla ja Néa Kaménin ja Palaiá Kaménin saaret keskiosassa. == Maantiede == Kalderan koko on noin 12 × 7 km, ja sen kolmella sivulla on 300 metrin korkuiset jyrkänteet. Kalderan keskustassa on kaksi tuliperäistä saarta Néa Kaméni (suom. uusi palanut) ja Palaiá Kaméni (suom. vanha palanut). Pääsaaren Thíran pinta-ala on 75,8 km², Thirasían 9,3 km² ja asumattomien Néa Kaménin 3,4 km², Palaiá Kaménin 0,5 km² ja Aspronísin 0,1 km². Santorínin luonnonkauniit jyrkänteet, joiden rinteillä sijaitsee valkoiseksi kalkituista rakennuksista muodostuvia kyliä (mm. Oía ja Imerovígli) yhdessä aurinkoisen ilmaston kanssa, ovat tehneet alueesta erittäin suoritun turistikohteen. Alue on suosittu myös vulkanologien keskuudessa johtuen sen hyvistä olosuhteista tuliperäisten ilmiöiden tarkastelun kannalta. == Geologia == Santorínin kaldera on eteläisen Egeanmeren tuliperäisen kaaren eli helleenisen kaaren aktiivisin osa. Alueella Afrikan mannerlaatta työntyy Euraasian mannerlaatan alle noin 5 cm:n vuosivauhdilla. Alueella tapahtuu runsaasti maanjäristyksiä noin 150-170 km:n syvyydessä. == Vulkanologia == Kaldera muodostuu päällekkäisistä kilpitulivuorista, jotka vähintään neljä osittain päällekkäistä kalderaa ovat halkaisseet. Vanhin kaldera muodostui noin 180 000 vuotta sitten. Sitä seuraava kaldera muodostui noin 70 000 vuotta sitten. Tämän jälkeen muodostui seuraava kaldera noin 21 000 vuotta sitten. Nykyinen kaldera muodostui noin 3 600 vuotta sitten Theran eli Santorínin tulivuorenpurkauksessa (myös nk. ”minolainen tulivuorenpurkaus”). Vuonna 1640 eaa. tapahtunut valtava purkaus on voinut olla aiheena Atlantiksen tarinan synnylle. Purkaus oli voimakkuudeltaan 7 vulkaanisella räjähdysasteikolla. Santoríni on lepotilassa oleva aktiivinen tulivuori. Néa ja Palaiá Kaménin saaret ja niiden tummat laavakentät ovat muodostuneet useiden pienten tai keskikokoisten purkausten seurauksena vuosisatojen kuluessa. Viimeisin purkaus tapahtui vuonna 1950. Luokka:Thíra Luokka:Kreikan tulivuoret Luokka:Supertulivuoret
Kumar Sanu

Kumar Sanu (oik. Kedarnath Bhattacharya, s. 23. syyskuuta 1957 Kalkutta, Länsi-Bengali) on intialainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten playback- laulajana hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti viisi peräkkäistä parhaan mieslaulajan Filmfare Awards -palkintoa 1990-luvun alussa. Intian hallitus myönsi Sanulle Padma Shri -palkinnon vuonna 2009. == Palkinnot == * Filmfare Awards ** 1991: Paras mieslaulaja – ”Ab Tere Bin” (Aashiqui) ** 1992: Paras mieslaulaja – ”Mera Dil Bhi Kitna Pagal Hai” (Saajan) ** 1993: Paras mieslaulaja – ”Sochenge Tumhe Pyaar” (Deewana) ** 1994: Paras mieslaulaja – ”Yeh Kaali Kaali Aankhen” (Baazigar) ** 1995: Paras mieslaulaja – ”Ek Ladki Ko Dekha” (1942: A Love Story) *** Ehdokkuudet **** 1994: Paras mieslaulaja – ”Baazigar O Baazigar” (Baazigar) **** 1995: Paras mieslaulaja – ”Kuch Na Kaho” (1942: A Love Story) **** 1996: Paras mieslaulaja – ”Tujhe Dekha To” (Dilwale Dulhania Le Jayenge) **** 1996: Paras mieslaulaja – ”Tu Mile Dil Khile” (Criminal) **** 1998: Paras mieslaulaja – ”Do Dil Mil Rahe Hain” (Pardes) **** 1999: Paras mieslaulaja – ”Ladki Badi Anjaani Hai” (Kuch Kuch Hota Hai) **** 2000: Paras mieslaulaja – ”Aankhon Ki Gusthakiyaan” (Hum Dil De Chuke Sanam) **** 2003: Paras mieslaulaja – ”Sanam Mere Humraaz” (Humraaz) **** 2004: Paras mieslaulaja – ”Kisise Tum Pyar Karo” (Andaaz) * Screen Awards ** 1995: Paras mieslaulaja – ”Ek Ladki Ko Dekha” (1942: A Love Story) * Muut palkinnot ** 2009: Padma Shri Intian valtiolta == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Intialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaarina Sarkola

Kaarina Sarkola (2. marraskuuta 1913 Loppi – 10. helmikuuta 2000) oli suomalainen kirjailija. Sarkola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934. Hän oli ammatiltaan mainostoimittaja. == Teoksia == * Uhrisalaisuus : runoja. Otava 1947 * Puujohannes : romaani. Otava 1949 * Samaa unta : kihlaparin kirjeitä sodan keskellä. Minerva 2007 (Kaarina Sarkolan ja Tauno Huotisen kirjeenvaihtoa jatkosodan vuosilta) == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Halfdan Nylander

Halfdan Nylander (12. huhtikuuta 1913 Rovaniemi – 15. marraskuuta 1997 Kokkola)Kuolinilmoitus, Halfdan Nylander, Österbottningen, 1997, No 276, sivu 2, julkaistu 30.11.1997 oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.Suomen Kirjailijat 1945–1980, Nylander, Halfdan, sivu 453, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985 Nylander tuli ylioppilaaksi Jakobstads samlyceum koulusta vuonna 1944. Hän toimi rautatievirkailijana vuodet 1934–1969 ja asemapäällikkönä Kokkolassa vuosina 1960–1969. Nylanderin vanhemmat olivat asemapäällikkö Bruno Nylander ja Agda Melida (o.s. Kurtze). Nylanderin puoliso oli Aino Kyllikki (o.s. Lampo) vuodesta 1937. == Teoksia == * Två vägar; kuvitus Bo Aurén. Förbundet Kyrkans ungdom, Nykarleby 1980 * Frasfritt : 461 tankekorn : aforismikokoelma ; kuvitus Bo Aurén. Förbundet Kyrkans ungdom, Nykarleby 1981 == Lähteet == * == Viitteet == Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Maria Orasto

Aune-Inkeri Pesonen, kirjailijanimi Maria Orasto (22. maaliskuuta 1913 Kerimäki – 9. huhtikuuta 1984) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Inkeri Erätie. == Teoksia == Nimellä Maria Orasto: * Koulukarkurit : nuorisoromaani. Suomen kirkon sisälähetysseura 1964 * Ruusunpunan kaksoset. Suomen kirkon sisälähetysseura, 1967 * Vekaran taikatelkkari. Suomen kirkon sisälähetysseura 1967 * Perintötalo Onnenpotku : romaani. Kirjaneliö 1970 * Tsiri, iloinen vajavainen : lastenkirja. Kirjaneliö 1971 Nimellä Inkeri Erätie: * Uhattua elämää : romaani. Karisto 1948 == Lähteet == * * Find A Grave : Aune Inkeri Pesonen * Kirjasampo.fi : Maria Orasto * Kirjasampo.fi : Inkeri Erätie Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Shimantojoki

Shimantojoki () on lähes 200 kilometriä pitkä joki Kōchin prefektuurissa Shikokun saarella Japanissa. Joen sanotaan olevan yksi Japanin kolmesta puhtaimmasta joesta, ja se on tunnettu luonnonnähtävyys. Joen varrella on myös Shimanton kaupunki. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Japanin joet Luokka:Tyyneenmereen laskevat vesistöt Luokka:Kōchin prefektuuri
Johannes Heinonen

Isak Johannes Heinonen (24. kesäkuuta 1892 Turku – 27. tammikuuta 1982Johannes Heinosen hautamuistomerkki) oli lääkintäkenraalimajuri vuodesta 1946. Hän toimi puolustusvoimien ylilääkärinä 1944–1953.Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 611 Heinosen vanhemmat olivat Isak Heinonen ja Elin Augusta Eriksson ja puoliso vuodesta 1938 Gunvor Vaenerberg. Heinonen tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1911 ja valmistui odontologian kandidaatiksi 1915, lääketieteen kandidaatiksi 1915 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1920. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja moniin Euroopan maihin sekä 1949 Amerikkaan. Suomen valkoisen kaartin pataljoonan lääkäri Heinonen oli 1922–1927, Viipurin sotilassairaalan ylilääkäri 1927–1939, talvisodan 1939–1940 sotasairaaloiden päällikkölääkäri, Keskussotilassairaala 2:n ylilääkäri 1940–1941, päämajan sota-invalidihuollon tarkastaja 1942–1944, puolustusvoimien ylilääkäri 1944–1953 ja pääesikunnan sotainvalidihuollon tarkastaja 1944–1950.Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Valko-Venäjän kansalliskirjasto

Valko-Venäjän kansalliskirjasto (, ) on vuonna 2006 käyttöön avattu, Minskin nähtävyyksiin kuuluva Valko-Venäjän kansalliskirjasto. Se sijaitsee Minskin koillisosassa, kaupungin keskustasta koilliseen johtavan, pääkatuihin kuuluvan Praspekt Nezaležnostsin (suom. itsenäisyyden valtatien) varrella, melko lähellä Minskin metron Vostok-asemaa. Valko-Venäjän kansalliskirjasto on vuonna 1922 perustettu kansalliskirjasto. Nykyinen kirjastorakennus pohjautuu vuonna 1989 kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittaneeseen, kahden minskiläisen arkkitehdin, Mihail Vinahradaun ja professori Viktar Kramarenkan suunnitelmaan. Päätös kirjaston rakentamisesta tehtiin vuonna 2002 ja rakennustyöt ajoittuivat vuosille 2002-2006. Kansalliskirjaston sisäänkäynnin vieressä on ensimmäisen valkovenäjänkielisen kirjan painaneen renessanssiajan humanistin, graafikon ja raamatunkääntäjän, tohtori Frantsysk Skarynan (noin 1486–1551) patsas. Kirjastorakennuksen pääsisäänkäynti on muotoiltu avattua kirjaa muistuttavaksi ja siihen on taiteiltu Skarynan painaman teoksen johdannon valistavia sanontoja monille kielille käännettynä. Kirjastorakennuksen Tiedon timantiksi kutsuttuun keskustorniin on asennettu 4 646 väriltään vaihdettavaa led-elementtiä, joiden avulla keskustornista saadaan halkaisijaltaan 62 metrin kokoinen pikselinäyttö. Iltaisin auringonlaskun ja puolenyön välillä kirjastorakennuksen keskustornissa esitetään muutaman minuutin kestoisia, tietokoneohjattuja valoteoksia. Kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2013 yli 9 miljoonaa nimikettä. Rakennukseen on suunniteltu tilat yhteensä 14 miljoonalle nimikkeelle. Kirjaston asiakkaaksi pääsee rekisteröitymään 16 vuotta täytettyään. Lukusaleja on yhteensä 19 ja niissä on 2 000 istumapaikkaa. Useimmat työpöydät on varustettu Internetiin kytkeytyillä tietokoneilla; monia kirjaston tietokantoja pääsee käyttämään myös etäyhteydellä. Kirjastorakennuksessa on myös näyttelytiloja, kahvila, postitoimisto, pankin toimipiste ja matkatoimisto. Siellä on kansainvälisiä kongresseja ja korkeantason poliittisia tapaamisia varten rakennettu Presidentin keskus. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Natsionalnaja biblioteka Belarusi (kramarenko.com) *Natsionalnaja biblioteka (biblioteka im. Lenina) (minsk-old-new.com) Luokka:Minskin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kansalliskirjastot Luokka:Euroopan kirjastot
Sienten syötävyysmerkintä

Sienten syötävyysmerkintä ilmoittaa sienen syötävyyden ja sopivuuden ruuaksi. Syöntikelpoisuus ilmoitetaan Suomessa tähdillä, ympyrällä ja risteillä, ja symbolien määrä ilmaisee sienen herkullisuuden tai myrkyllisyyden asteen. Sienestäjä voi sienioppaaseen merkittyjen symbolien avulla varmistua sienen käyttökelpoisuudesta ruuaksi, eikä hänen tarvitse välttämättä kokeilla sitä. Tähdellä merkitty sieni on syöntikelpoinen sieni. Tähtimerkinnät ovat suuntaa antavia, koska kysymys on myös makuasioista. Ympyrällä ja tähdellä merkitty sieni on esikäsiteltävä ennen ruuaksi valmistamista, ja pelkällä ympyrällä merkitty sieni on syötäväksi kelpaamaton esimerkiksi pahan makunsa vuoksi. Ristillä merkitty sieni on myrkyllinen, joka voi aiheuttaa lieviä myrkytysoireita tai pysyviä vaurioita ihmisen elimistöön. Merkinnät vaihtelevat hieman kirjasta toiseen. Myös sulkuja käytetään joksus merkkien ympärillä. Lisäksi tunnetaan rastimerkintä haitallisesta sienestä, pääkallomerkintä myrkyllisestä, kahden pääkallon merkintä tappavan myrkyllisestä ja toisinaan symbolien määrä voi yleisestikin olla korkeintaan kaksi, ja rengassymboli sellaisenaan saattaa olla merkki esikäsittelyn tarpeesta. == Merkinnät == Symboli Kelvollisuus Esimerkkisieniä *** Herkullinen ruokasieni herkkutatti, voitatti, männynleppärousku, isohapero, mustavahakas, koivunkantosieni, kehnäsieni, keltavahvero, suppilovahvero, mustatorvisieni, lampaankääpä ** Hyvä ruokasieni punikkitatit, kangastatti, kangashapero, viinihapero, koivuhapero, limanuljaska, kuusilahokka, vaaleaorakas * Syötäväksi kelpaava samettitatti, lehmäntatti, savuhapero, nuijamalikka, harmaamustesieni, valevahvero, keltasarvikka, känsätuhkelo ○** Esikäsiteltynä hyvä ruokasieni karvarousku, haaparousku, mustarousku, keltarousku, härmämalikka, akansieni, pohjanmesisieni ○* Esikäsiteltynä syötäväksi kelpaava kangasrousku, nurmirousku, sikurirousku, savurousku, koivunlehtohapero, typäskääpä, piispanhiippa ○ Syötäväksi kelpaamaton sappitatti, lehtorousku, tulipunahapero, polttiaishapero, samettijalka, retikkavalmuska, sappivalmuska, haisuseitikki † Lievästi myrkyllinen lakritsirousku, isokaulussieni, kangaskärpässieni, kitkerälahokka, rustonupikka †† Hyvin myrkyllinen punakärpässieni, ruskokärpässieni, valkorisakas, suippumadonlakki ††† Tappavan myrkyllinen valkokärpässieni, kavalakärpässieni, suippumyrkkyseitikki, pulkkosieni, myrkkynääpikkä, myrkkyrisakas, isorusokas †††○*** Tuoreena tappavan myrkyllinen, oikein esikäsiteltynä herkullinen ruokasieni korvasieni (†) Mahdollisesti tai tiettyjen ehtojen täyttyessä myrkyllinen mustarousku, jossa on nekatoriinia, joka saattaa olla syöpää aiheuttava aine harmaamustesieni, kiillemustesieni, tauriontatti ja nuijamalikka, joissa on antabuksen tavoin vaikuttavia aineita, eli ne voivat alkoholin nauttimisen yhteydessä aiheuttaa myrkytyksen == Lähteet == Luokka: Sienestys
Juhani Heinonen (vuorineuvos)

Eino Juhani Heinonen (7. syyskuuta 1925 Jyväskylä – 21. huhtikuuta 2014) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Are-yhtymän pääjohtaja vuosina 1979–1985. Hän sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1982. Viitattu 12.8.2015 Heinonen valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1944 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli vuonna 1950 lyhyen aikaa Suomen Teollisuusliitossa. Vuosina 1950–1954 Heinonen työskenteli Osuuskunta Metexin tarjousinsinöörinä ja 1954–1956 osastopäällikkönä. Vuonna 1956 Heinonen siirtyi isänsä Kalle Heinosen perustaman Are Oy:n apulaistoimitusjohtajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1966 saakka, minkä jälkeen hänestä tuli toimitusjohtaja vuosiksi 1966–1979. Vuodet 1979–1985 Heinonen oli Are-Yhtymän pääjohtaja. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Vuorineuvokset Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Lohiahvenkalat

Lohiahvenkalat (Percopsiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkon heimoja ja lajeja tavataan makeista vesistä Pohjois-Amerikasta. ==Tyypillisiä piirteitä== Varhaisimmat lohiahvenkaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Lahkoon kuuluu kolme heimoa sokkokalat (Amblyopsidae), piraattiahvenet (Aphredoderidae) ja lohiahvenet (Percopsidae). Yhteensä lahkossa on yhdeksän lajia. Lohiahvenkalojen monofyleettisyys on kiistanalaista ja esimerkiksi eräät iktyologit pitävät sokkokaloja turskakaloihin tai ahvenkaloihin kuuluviin tokkomaisiin kaloihin kuuluvana. Kooltaan kaikki lahkon kalat ovat pienehköjä noin 5-20 cm pitkiä kaloja, joille tunnusmerkillisiä piirteitä ovat heikot piikit selkä-, rinta- ja vatsaevissä, useilla lajeilla oleva rasvaevä ja lähekkäin sijaitseva rinta- ja vatsaevät. ==Lähteet== *
Olli Heinonen (lääkäri)

Olli Pertti Heinonen (17. kesäkuuta 1934 Helsinki – 22. marraskuuta 2001Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 2003, s. 154. Otava 2002. ISBN 951-1-18085-1 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän toimi Kuopion korkeakoulussa kansanterveystieteen (epidemiologia) professorina 1975–1981, Suomen akatemian tutkijaprossorina 1984–1989 ja Helsingin yliopiston kansanterveystieteen professorina 1989–1998. Hän on tutkinut syövän ennaltaehkäisyä ja allergiaoireita.WSOY Iso Tietosanakirja 3. osa, s. 194. WSOY 1995. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Kuopion yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit
Reijo Heinonen (kemisti)

Reijo Heinonen (4. kesäkuuta 1923 Töysä – 30. lokakuuta 2013 Helsinki)Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 10.11.2013, s. C 27 oli suomalainen maanviljelyskemisti, professori. Hän oli Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja fysiikan dosentti 1958–1965 ja uudelleen 1985–1993, Lantbrukshögskolanin professori 1962–1987 Uppsalassa. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut maan rakenne ja sen kosteussuhteet.Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 612Helsingin yliopiston virkamiehet (tästä 2. dosenttikausi)WSOY Iso Tietosanakirja 3. osa, s. 194, WSOY 1995 (tästä Uppsalan päättymisvuosi) Hän valmistui tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen maanviljelyskemian alaan kuuluva suomenkielisen väitöskirjansa (1954) aiheena oli Multakerroksen kosteussuhteista Suomen maalajeissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Ruotsin maatalousyliopiston professorit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Nelly Sachs -palkinto

Nelly Sachs -palkinto () on kansainvälinen kirjallisuuspalkinto, jonka myöntää Dortmundin kaupunki. Palkinto on nimetty saksalais-ruotsalaisen runoilijan Nelly Sachsin mukaan. Palkinnon arvo on noin 15 000 euroa. Vuosi Saaja Maa 1961 Nelly Sachs Ruotsi 1963 Johanna Moosdorf Saksan liittotasavalta 1965 Max Tau Norja 1967 Alfred Andersch Sveitsi 1969 Giorgio Bassani Italia 1971 Ilse Aichinger Itävalta 1973 Paul Schallück Saksan liittotasavalta 1975 Elias Canetti Britannia 1977 Hermann Kesten Yhdysvallat 1979 Erich Fromm Saksan liittotasavalta 1981 Horst Bienek Saksan liittotasavalta 1983 Hilde Domin Saksan liittotasavalta 1985 Nadine Gordimer Etelä-Afrikka 1987 Milan Kundera Ranska 1989 Andrzej Szczypiorski Puola 1991 David Grossman Israel 1993 Juan Goytisolo Espanja 1995 Michael Ondaatje Kanada 1997 Javier Marías Espanja 1999 Christa Wolf Saksa 2001 Georges-Arthur Goldschmidt Ranska 2003 Per Olov Enquist Ruotsi 2005 Aharon Appelfeld Israel 2007 Rafik Schami Syyria/Saksa 2010 Margaret Atwood Kanada 2011 Norman Manea Romania 2013 Abbas Khider Irak/Saksa 2015 Marie NDiaye Ranska 2017 Bachtyar Ali Irak/Saksa 2021 Katerina Poladjan Saksa ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset kirjallisuuspalkinnot
Olli Heinonen (urheilulääkäri)

Olli Juhani Heinonen (s. 5. elokuuta 1957 Maaria) on suomalainen urheilulääkäri ja liikuntalääketieteen professori. Heinonen on Turun yliopiston terveysliikunnan professori. Professuuri on yhteinen Vierumäellä toimivan Suomen Urheiluopiston ja Turun yliopisto kanssa ja sopimus koski aikaa 2008–2010. Hän on myös Paavo Nurmi -keskuksen ylilääkäri.Vierumäki.fi Olli Heinonen valittiin terveysliikunnan professoriksi. Turun Sanomat 2.2.2008. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset urheilulääkärit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit
Sakari Ilmanen

Sakari Johannes Ilmanen (3. marraskuuta 1880 Loppi – 16. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taitoluistelija. Hän oli edustamassa Suomea vuoden 1920 olympialaisissa sijoittuen tuolloin viidenneksi. Seuratasolla Ilmanen edusti Helsingfors Skridskoklubbia. Ilmanen voitti taitoluistelun Suomen- mestaruuden vuosina 1908, 1912, 1920, 1921, 1922 ja 1924. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Veikko Heinonen (professori)

Veikko Armas Heinonen (7. toukokuuta 1925 Orivesi – 19. marraskuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja Jyväskylän yliopiston professori 1971–1988. Hänen tutkimusalaansa oli kasvatuspsykologia ja empiirinen pedagogiikka. Hän kehitti tilastollisten menetelmien sovellutuksia käyttäytymistieteihin.Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 612 1970-luvulla Heinonen kuului Vapaan koulutuksen tukisäätiön aktiiveihin. Säätiö vastusti peruskoulu-uudistusta. ==Julkaisuja== * Koulusaavutustestit, 1961 * Differentiaalipsykologia, 1964 * Oppimisen psykologia opetustyössä, 1966, 4. p. 1976 * Oppimisen psykologia opetus- ja kasvatustyötä varten, 1978 yhdessä Jouko Karin kanssa * Evaluaatio koulussa, 1980 yhdessä Erkki Viljasen kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kasvatustieteilijät Luokka:Jyväskylän yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Korotsko

Korotsko () on kylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Korotskoje-järven länsirannalla neljä kilometriä Valdaista eteläänDokument, s. 16, 31.. Taajamassa on 446, kylässä 20 ja kunnassa 536 asukasta (vuonna 2009)Dokument, s. 18.. ==Maantiede ja asutus== Korotskon kunnan pinta-ala on 161,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Ivantejevon, Jaželbitsyn ja Jedrovon maalaiskuntiin sekä Valdain kaupunkiin.Dokument, s. 16–17. Pinta-alasta 68,1 % on Valdain kansallispuistoa ja 18,6 % maatalousmaataDokument, s. 93, 101.. Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Järviä ovat Korotskoje, Boroje, Berezovo, Beloje, Seredeiskoje ja Jeltšinskoje.Dokument s. 19. Korotskon kylän ja taajaman lisäksi kuntaan kuuluu seitsemän kylää: Bor, Gagrino, Glebovo, Jeltšino, Mironuška, Polosy ja Seredeja. ==Historia== Korotskon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. 1600-luvulla siellä toimi pieni luostari. Vuonna 1724 kylässä syntyi Venäjän ortodoksisen kirkon piispa ja hengellinen kirjailija Tihon Zadonski. Vuonna 1864 perustettiin naisluostari, jonka rakennukset muutettiin neuvostoaikana mielisairaalaksi.Dokument, s. 13–15. Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Karjalan kieltä puhuttiin Borin, Gagrinon, Jeltšinon ja Seredejan kylissä vielä 1900-luvun alussa. ==Liikenne, talous ja palvelut== Kunnan ohi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Jeltšinon pysähdyspaikka. Korotskosta on linja-autoyhteys Valdaihin.Dokument, s. 61–62. Korotskossa toimii Valdain mielisairaala. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät. Teollisuutta ei ole. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kaksi kauppaa ja postiDokument, s. 46–47, 52, 91.. ==Nähtävyydet ja matkailu== Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Korotskon naisluostarin päärakennus ja kaksi kirkkoa.Dokument, s. 122–124. Tšornoje-järven rannalla toimii matkailukeskus Goluboi fakel ja Polosyssa lasten kesäleiri RadugaDokument, s. 52.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Korotskon kunnan sivusto * Korotskosta kertova sivusto Luokka:Novgorodin alueen kylät Luokka:Valdain piirin kunnat
Houkutuslintu (elokuva)

Houkutuslintu on Roland af Hällströmin ohjaama ja nimimerkillä Viljo Hela käsikirjoittama elokuva vuodelta 1946. Houkutuslintu on Teuvo Tulio -vaikutteinen film noir -tyyppinen rappioelokuva.Taustaa, Elonet.fi.Karjalainen, Jussi: Houkutuslintu. Päivän elokuvia. TV-maailma 35/2013, s. 25. ==Näyttelijät== == Tuotanto == Elokuva on Hällströmin neljäs oma ohjaus, ja hän teki siihen myös käsikirjoituksen nimimerkillä Viljo Hela, jota hän sittemmin käytti vakituisena nimimerkkinä. Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta 20 sekuntia, ennen kuin se hyväksyttiin esitettäväksi. Elokuva myytiin useaan maahan, ja leikkaamatonkin versio sai esitysluvan muun muassa Ranskassa, mutta monissa maissa sen esittämistä ei lähinnä saunakohtauksen vuoksi sallittu ollenkaan. ==Arviot== Elokuva sai kohtalaisen myönteisen vastaanoton. Vaikka siinä ei Toini Aaltosen mukaan ”täydelleen onnistuta, se ei ole niin vaarallista, pyrkimys on kuitenkin hyvä”. Kuvaaja Esko Töyri aloitti tässä elokuvassa yhteistyön Hällströmin kanssa, ja hänen työnsä sai kiitosta korkeatasoisena. Laila Jokimon pääosasuoristus pantiin merkille myönteisesti (Hans Kutter ja Paula Talaskivi).Lehdistöarvioita Elonet.fi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Houkutuslintu ja Läpi usvan, Yle.fi * Elokuvaa koskeva ennakkoratkaisu KKO 1963-II-71 (koko teksti) * Elokuvaa koskeva ennakkoratkaisu KKO 1963-II-71 (Finlexin tiivistelmä) Luokka:Roland af Hällströmin ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1946 suomalaiset elokuvat Luokka:Film noir -elokuvat
Kriketin SM-sarja 2013

Kriketin SM-sarja 2013 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa, 1. ja 2. divisioonan. Molemmissa sarjoissa pelattiin 40 syöttövuoron pelejä. Helsinki CC voitti mestaruuden, ja Shaurya voitti 2. divisioonan nousten kaudelle 2014 1. divisioonaan. Lisäksi pelattiin T20-pelimuodon mestaruussarja, johon osallistui neljätoista joukkuetta. Mestaruuden vei Saaremaan joukkue. ==1. divisioona== Joukkueet kohtasivat toisensa kaksi kertaa. Voitosta sai 8 pistettä, tasapelistä 4 molemmille. joukkue Ot. Win NR/tie Lost Pen. RR Pts Helsinki CC 10 8 0 2 0 1,390 64 Vantaa CC 10 6 0 4 0 1,273 48 FinnAsia CC 10 5 1 4 0 -0,310 44 Espoo CC 10 5 0 5 0 -0,300 40 Finnish Pakistani Club 10 4 1 5 0 -0,192 36 Bengal Tigers 10 1 0 9 0 -1,645 8 * Helsinki CC on Suomen mestari. Bengal Tigers putoaa. ==2.divisioona== 2\. divisioonassa pelattiin kaksinkertainen sarja. joukkue Ot. Win NR/tie Lost Pen RR Pts Shaurya 12 10 0 2 0 1,345 80 Stadin Krikettikerho 12 8 1 3 -1 0,287 67 Turku CC 12 5 1 6 0 -0,189 44 Vaasa CC 12 5 1 6 0 -1,094 44 Empire CC 12 4 2 6 0 -0,055 40 VantaaSuperKings CC 12 4 0 8 0 -0,200 32 Kerava CC 12 3 1 8 0 -0,587 28 Shaurya nousee 1. divisioonaan kaudeksi 2014. ==Lähteet== * SM40 1. divisioonan sarjataulukko * SM40 2. divisioonan sarjataulukko * X-divisioonan finaalit * T20-mestaruussarjan välierät * T20-mestaruussarjan loppuottelu Luokka:Vuoden 2013 kriketti 2013
Läpi usvan

Läpi usvan on Roland af Hällströmin ohjaama elokuva vuodelta 1948. Se on Houkutuslinnun ohella Hällströmin film noir -tyyppisiä elokuvia. Elokuvan käsikirjoituksen Hällström laati nimimerkillä Viljo Hela, yhdessä Yrjö Rannikon kanssa, jonka ainoa elokuvakäsikirjoitus tämä oli.Muut tiedot. Elonet.fi. Viitattu 5.9.2013. Film noirin ohella elokuvan tyyli on sukua Teuvo Tulion tummille melodraamoille.Karjalainen, Jussi: Läpi usvan, Päivän elokuvia. Tv-maailma 2/2013. Leif Wager sai osasuorituksestaan vuoden miespääosa-Jussin. ==Näyttelijät== == Tuotanto == Elokuvatarkastamo langetti alokuvalle aluksi 35 prosentin veron, joka ei valituksesta Valtion elokuvalautakuntaan muuttunut, vaikka yhtiö luonnehti elokuvaa opetuselokuvaksi alkoholin vaaroista. Valitus Korkeimpaan hallinto-oikeuteen tuotti tulosta sikäli että veroluokka aleni ensin 30 sitten 25 prosenttiin. Elokuvalle määrättyjä leikkauksia ei KHO ottanut muotovirheen vuoksi käsittelyyn. Niistä olisi pitänyt ensin esittää vaatimus elokuvalautakunnalle. == Vastaanotto == Elokuvan katsojamäärät jäivät vaatimattomiksi, ja elokuva tuotti yhtiölle tappiota. Aikalaisarvioissa elokuva ei juuri saanut kehuja. Sitä pidettiin pettymyksenä verrattu Hällströmin edelliseen elokuvaan Pikajuna pohjoiseen. Kriitikot luonnehtivat sitä epäonnistumiseksi (Harry Lewing) ja juonta banaaliksi (Olavi Veistäjä), joskin itse ohjaaja saa myös kiitosta, ja esimerkiksi Juha Nevalainen piti häntä arviossaan persoonallisena, luovana filmiohjaajana. Esko Töyrin taitavan kameratyön pani moni kriitikko merkille.Lehdistöarvioita. Elonet.fi. Viitattu 5.9.2013. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Houkutuslintu ja Läpi usvan, Yle.fi . * Luokka:Roland af Hällströmin ohjaamat elokuvat Luokka:Suomalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1948 suomalaiset elokuvat Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:Jussi-palkitut elokuvat
Kravun kääntöpiiri (romaani)

Kravun kääntöpiiri () on yhdysvaltalaisen Henry Millerin omaelämäkerrallinen romaani vuodelta 1934. Se julkaistiin Pariisissa. Yhdysvalloissa se oli seikkaperäisten seksikuvausten vuoksi sensuurin kieltämä lähes 30 vuoden ajan. Kun Kravun kääntöpiiri julkaistiin siellä vuonna 1961, siitä tuli heti myyntimenestys. Teoksen on suomentanut Pentti Saarikoski, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1962 Gummerus. Miller kirjoitti teoksen Pariisissa, jossa hän asui vuosina 1930–1939. Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1963, s. 68. Helsinki: Otava, 1962. Romaanin tapahtumat ajoittuvat 1920- ja 1930-luvun vaihteen vuosiin. ==Suomennoksen kohtalo== Oikeusministeriön pyynnöstä asetettu lautakunta epäsiveellisten julkaisujen levittämisen ehkäisemiseksi katsoi toukokuussa 1962 yksimielisessä lausunnossaan Kravun kääntöpiirin loukkaavan useissa kohdin siveellisyyttä, ja oikeusministeriö määräsi Jyväskylän raastuvanoikeuden takavarikoimaan teoksen. Päätös synnytti suurta huomiota, ja julkisuudessa kysyttiin, voiko lautakunta, johon ei kuulunut yhtäkään kirjallisuuden asiantuntijaa, arvioida teoksen taiteellista arvoa ja miksi kiellettiin vain teoksen suomennoksen myynti, kun sitä oli saatavissa myös ruotsinkielinen käännös ja englanninkielinen alkuteos. Lisäksi huomautettiin, että Suomi oli ainoa länsimaa, jossa Millerin teos takavarikoitiin. Yhdysvalloissa teoksen julkaisukielto oli kumottu vuonna 1961.Mitä-Missä-Milloin 1963, s. 338. Kravun kääntöpiirin ensimmäinen painos takavarikoitiin oikeuden päätöksellä vuonna 1962. Suomennos julkaistiin vasta 1970, kun toimitusjohtaja Mauno Salojärvi siirsi tehtävät Pekka Salojärvelle.Kirjastot.fi. Vuonna 1997 ja sen jälkeen julkaistuissa suomennoksissa on sivuilla 331–356 Henry Millerin korkeimmalle oikeudelle osoittama kirje, jonka on suomentanut Heikki Salojärvi. Lisäksi mukana on suomentaja Pentti Saarikosken ja Gummeruksen kirjallisen johtajan Ville Revon kirjeenvaihtoa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit Luokka:Vuoden 1934 kirjat Luokka:Sensuuri Suomessa
Houkutuslintu

Houkutuslintu on varsinkin vesilintujen metsästyksessä käytettävä sorsaa tai muuta lintua esittävä nukke, jonka tarkoituksena on houkutella oikeat linnut metsästäjien ulottuville. Yleensä houkutuslinnut laitetaan kellumaan seisovaan veteen. Houkutuslintuja voidaan käyttää myös muiden lintulajien metsästyksessä. Vertauskuvallisesti houkutuslinnulla voidaan tarkoittaa mitä tahansa petollista syöttiä, jolla joku houkutellaan ansaan. Luokka:Metsästysvälineet Luokka:Huijaukset
Josuha Guilavogui

Josuha Guilavogui (s. 19. syyskuuta 1990 Ollioules, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan pääsarjassa pelaavaa Wolfsburgia. Guilavogui on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.Josuha Guilavogui | VfL Wolfsburg VfL Wolfsburg (Luettu 17. syyskuuta 2019). Guilavoguita pidetään taitavana pallonriistäjänä sekä hyvänä pelinavaajana. Häntä on verrattu ranskalaislegenda Patrick Vieiraan.Galtier: "Guilavogui tiene cosas que recuerdan a Patrick Vieira" As.com (Luettu 5. syyskuuta 2013). == Seurajoukkueura == Guilavoguin ensimmäinen ammattilaisseura oli Ranskan pääsarjassa pelaava Saint-Étienne. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 19-vuotiaana kaudella 2009–2010.Josuha Guilavogui - Special Matches transfermarkt.co.uk (Luettu 5. syyskuuta 2013). Guilavoguista tuli nopeasti yksi joukkueensa avainpelaajista ja ura kotimaassa huipentui kaudella 2012–2013 voitettuun Ranskan liigacupiin.Rising Star: Josuha Guilavogui Ligue1.com (Luettu 5. syyskuuta 2013). Guilavogui siirtyi Atlético Madridiin syyskuussa 2013. Lehtitietojen mukaan hän solmi viiden vuoden sopimuksen ja Atlético maksoi Saint-Étiennelle 10 miljoonan euron siirtokorvauksen.Atletico Madrid sign St Etienne’s Josuha Guilavogui on a five-year deal Inside Spanish Football (Luettu 5. syyskuuta 2013). Guilavogui ei kyennyt vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa ja Atlético lainasi hänet takaisin lähtöseuraansa tammikuussa 2014. Saman vuoden elokuussa Atlético ilmoitti lainanneensa Guilavoguin Wolfsburgiin kahden kauden ajaksi.Guilavogui jugará cedido en el Wolfsburgo las dos próximas campañas clubatleticodemadrid.com (Luettu 8. elokuuta 2013). Guilavoguin ensimmäisellä lainakaudella Wolfsburg sijoittui Bundesliigassa toiseksi ja voitti Saksan cupin. Toisen kauden alkajaisiksi Guilavogui oli mukana voittamassa maan supercupia.Guilavogui: Wolfsburg are ambitious Fox Sports (Luettu 21. elokuuta 2015). Kesällä 2016 Guilavogui siirtyi seuraan pysyvällä sopimuksella.El Wolfsburgo hace efectiva la opción de compra por Guilavogui clubatleticodemadrid.com (Luettu 8. elokuuta 2016). == Maajoukkueura == Guilavogui on edustanut Ranskaa useissa eri nuorisomaajoukkueissa. Hänellä oli aikaisemmin myös mahdollisuus edustaa äitinsä kotimaata Guineaa.10 facts about reported Arsenal transfer target Josuha Guilavogui HITC Sport (Luettu 5. syyskuuta 2013). Hän teki ensiesiintymisensä Ranskan A-maajoukkueessa kesäkuussa 2013 Uruguayta vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän pelasi vuonna 2013 viidessä maaottelussa sekä vuonna 2014 ja 2015 yhdessä. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nuori kaarti

Nuori kaarti voi tarkoittaa ainakin seuraavia: *nuori kaarti, Napoleonin keisarillisen kaartin osa *nuori kaarti, Venäjän keisarillisen kaartin tietyille yksiköille annettu arvonimi *Nuori kaarti, toisen maailmansodan aikana Krasnodonissa toiminut nuorisoliittolaisten partisaanijärjestö *Nuori kaarti, vuonna 1945 ilmestynyt Aleksandr Fadejevin romaani, joka kertoo Krasnodonin partisaaneista *Nuori kaarti, vuonna 1948 valmistunut kaksiosainen neuvostoliittolainen elokuva, perustuu Fadejevin romaaniin *Nuori kaarti, vuosina 1926–1937 Neuvostoliitossa ilmestynyt suomenkielinen lehti *”Nuori kaarti”, vanha työväenlaulu (sama sävel kuin Köyhälistön laulussa) *Yhtenäisen Venäjän Nuori Kaarti, venäläinen poliittinen nuorisojärjestö