EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Linnut (lehti)

Linnut on suomalainen lintuja ja lintuharrastusta käsittelevä aikakauslehti. Lehteä ryhtyi julkaisemaan Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen Nuorisojaosto (myöhemmin Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto, nykyiseltä nimeltään BirdLife Suomi ry) vuonna 1965 Lintumies-nimellä. Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Olavi Hildén. Vuodesta 1993 alkaen lehden nimi on ollut Linnut. Lehden päätoimittaja on Jan Södersved. Vuodessa ilmestyy neljä 52–60-sivuista numeroa. Linnut on suunnattu kaikille linnuista kiinnostuneille. Sen vakiosisältöön kuuluu muun muassa tutkimus- ja suojelu- uutisia, neuvoja lintujen määritykseen ja harrastukseen, kotimaan lintupaikkojen esittelyjä, kirja-arvosteluja ja harvinaisuushavaintoja. Lisäksi lehdessä ilmestyy pidempiä artikkeleita erilaisista lintuihin ja lintuharrastukseen liittyvistä aiheista, muun muassa matkakertomuksia ja lajiesittelyitä. Aikaisemmin lehti oli suunnattu nykyistä enemmän aktiiviharrastajille ja lintututkijoille ja sisälsi myös tieteellisempiä artikkeleita. Nykyään tieteellisten artikkelien julkaisukanavia ovat Linnut- vuosikirja ja Ornis Fennica, joita myös julkaisee BirdLife Suomi. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Linnut-lehden verkkosivut Luokka:Suomalaiset lintulehdet Luokka:BirdLife Suomi
Aktaion

Aktaion (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristaioksen ja Autonoen poika. Hän oli kuuluisa Theban sankari, jota kentauri Kheiron oli kouluttanut ja johon Artemiin raivo myöhemmin kohdistui. Hän oli kreikkalaisille varoittavana esimerkkinä siitä, ettei ihmisten pidä sekaantua jumalten asioihin. Artemis oli kylpemässä metsässä nymfeineen Boiotian Orkhomenoksessa, kun metsästämässä ollut Aktaion osui paikalle ja näki jumalattaren alastomana. Aktaion pysähtyi ja jäi katsomaan Artemiin lumoavaa kauneutta. Kun Artemis huomasi Aktaionin, hän langetti tälle rangaistuksen: jos Aktaion puhuisi, hän muuttuisi uroshirveksi - onnettomasta epäkunnioituksesta tämän neitsytmyyttiä kohtaan. Kun Aktaion kuuli oman metsästysseurueensa kutsun, hän huusi heille ja muuttui heti hirveksi. Tällöin koirat hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja repivät hänet kappaleiksi. Koirat olivat niin järkyttyneitä isäntänsä kuolemasta, että Kheiron teki Aktaionista niin elävän näköisen patsaan, että hänen koiransakin luulivat sitä oikeaksi. Apollodoros kertoo toisessa versiossa, että Aktaionin rikkomus oli se, että hän kilpaili tädistään Semelestä Zeuksen kanssa, kun taas Euripides väittää tragediassaan Bakkhantit Aktaionin kerskailleen olevansa parempi metsästäjä kuin Artemis. Diodoros Sisilialaisen mukaan Aktaion olisi halunnut naida Artemiin. Joissakin lähteissä koirien väitetään olleen Artemiin omia. Kertomuksen latinalaisen version mukaan Aktaion muuttui hirveksi nähtyään Dianan - joka siis on Artemiin roomalainen vastine - kylpemässä Kithairon-vuorella, ja häntä ajoi takaa ja lopulta surmasi viisikymmentä koiraa.Ovidius: Muodonmuutoksia iii.131 Tämä versio esiintyy myös Kallimakhoksen Viidennessä hymnissä rinnakkaismyyttinä Teiresiaan sokeutumiselle tämän nähtyä Athenen kylpemässä. Aktaionin patsaita pystytettiin usein vuorille suojaamaan polttavalta kuumuudelta. On myös arvioitu, että myytti voisi kuvastaa kasvillisuuden kuolemista viidenkymmenen mätäkuun päivän ajan. Mätäkuun latinankielinen nimi, caniculares dies, tarkoittaa "koiran päiviä" samaan aikaan nousevan Ison koiran tähtikuvion () mukaan. Kirjailija Plutarkhos kertoo, että 1. vuosisadalla jaa. oli tapana jahdata hirvennahkaan sonnustautunutta miestä Lykaionin vuorella ja lopuksi surmata hänet. Myytti heijastaa ihmisten uhraamista metsästyksen ja nymfien jumalille. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Kreikkalaisen mytologian muodonmuutokset
Yhdystie 8794

Yhdystie 8794 on Vaalassa sijaitseva Suomen tieverkon yhdystieosuus Veneheiton ja Nuojuankankaan välillä. Tie haarautuu Veneheitossa seututieltä 800, ohittaa Neittävän ja Nuojuan kylät, ylittää Oulu–Kontiomäki-radan ja päättyy Nuojuankoskella yhdystien 8792 risteykseen. Tien pituus on 21 kilometriä. Luokka:Vaalan liikenne 8794
Mutrusuu

Mutrusuu (Cryptacanthodes maculatus) on Pohjois-Atlantissa Pohjois-Amerikan rannikolla elävä käärmemäinen kala, jonka silmät sijaitsevat päälaella ja suu on ylöspäin suuntautunut. Se voi kasvaa yli 90 cm pitkäksi. Se elää mutapohjaan kaivautuneena ja kaivaa pohjaan pitkiä käytäväverkkoja. Ravinto koostuu kaloista ja selkärangattomista eläimistä. Mutrusuut (heimo Cryptacanthodidae) luettiin aikoinaan osaksi teistien heimoa (Pholididae); niiden yhteisiä piirteitä ovat esimerkiksi pitkulainen ruumis ja lähes ruumiin pituinen selkäevä. ==Lähteet== Luokka:Kivinilkkakalat
BASE-hyppääminen

BASE-hyppääminen ( tyypillisten hyppyalustojen mukaan) on kiinteiltä alustoilta (esimerkiksi korkeilta rakennuksilta) suoritettua laskuvarjohyppäämistä niin kutsutun base-varjon avulla. Normaaliin laskuvarjohyppäämiseen verrattuna BASE-hyppääminen on huomattavasti vaarallisempaa. Sitä tehdään usein luvatta, koska yleensä kiinteistönomistajat eivät halua antaa lupaa huimapäiseltä vaikuttavalle harrastukselle. ==Erot laskuvarjohyppyyn== BASE-hypyt tehdään yleensä paljon matalammalta, ja ne hypätään kiinteältä hyppyalustalta. Hyppyjen mataluuden vuoksi myös lentonopeudet ovat alhaisempia, mikä hankaloittaa oikeassa asennossa pysymistä. BASE-hypyissä käytettävissä varjokokonaisuuksissa ei ole varavarjoa, toisin kuin laskuvarjohypyssä käytettävässä kalustossa. Käytettävä päävarjo on myös nopeammin aukeava. ==Historia== Ensimmäiset BASE-hypyt suoritettiin 1700-luvun loppupuolella. * 1783 Louis-Sébastien Lenormand hyppäsi ensimmäisen laskuvarjohypyn Montpellier’n observatorion tornista, hypättyään ensin kuumailmapallosta. * 1912 Frederick Law hyppäsi Vapaudenpatsaasta. * 1913 Štefan Banič hyppäsi rakennuksesta esitelläkseen uutta laskuvarjoaan Yhdysvaltain patentti- ja tavaramerkkivirastolle ja armeijalle. * 1913 Pietarin konservatorion opiskelija venäläinen Vladimir Ossovski () hyppäsi 53 metriä korkealta Seine-joen ylittävältä sillalta Rouenissa, Ranskassa, käyttäen RK-1-laskuvarjoa, jonka Gleb Kotelnikov (1872-1944) keksi vuotta ennen hyppyä. Ossovski aikoi hypätä myös Eiffel- tornista, mutta Pariisin pormestari ei sallinut sitä. * 1966 Michael Pelkey ja Brian Schubert hyppäsivät kalliolta Yosemitenlaaksossa. * 1975 9. marraskuuta rakennustyöläinen Bill Eustace hyppäsi rakenteilla olleesta CN Towerista Torontossa. Hänet erotettiin. * 1975 Owen J. Quinn hyppäsi laskuvarjolla World Trade Centerin eteläisestä tornista protestoidakseen työttömyyttä vastaan. * 1976 Rick Sylvester hyppäsi suksineen Mount Asgardin vuoren rinteeltä. Laskuvarjo avautui Yhdistyneen kuningaskunnan lipuksi. Kohtaus kuvattiin James Bond-elokuvaan 007 rakastettuni. Hyppy toi lajille laajalti huomiota. * 2013 Antti Pendikainen hyppäsi motobasen. * 2015 Antti Pendikainen hyppäsi ilman laskuvarjoa. ==Katso myös== *Liitopuku ==Lähteet== *Finnish BASE Association Facebook: https://www.facebook.com/groups/123679090458 *Finnish BASE Association: Mitä BASE on? *Hurja onnettomuus havahdutti Iiro Seppäsen: En juokse enää koskaan ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== *A legend: Dwain Weston YouTube *120 metrin ilmalento keskellä kaupunkia – Lahden radiomasto on base-hyppääjien ykköspaikka Yle Uutiset, 25.4.2018. *Kokenut BASE-hyppääjä haluaa ravistella lajiin liittyviä ennakkoluuloja: "Emme janoa vaarantunnetta" Yle Uutiset, 20.5.2017. *Lahti Antenna Base Boogie 2021 - Sponsored by Perustava YouTube Luokka:Laskuvarjohyppy
Yhdystie 8792

thumb|250px|Tie Jylhämässä Vaalaan päin. Yhdystie 8792 on Vaalassa sijaitseva Suomen tieverkon yhdystieosuus Partalankylän ja Vaalan välillä. Tie haarautuu Partalankylässä valtatieltä 22 ja ylittää Nuojuan voimalaitoksen padon. Nuojuankankaalla tiestä erkanee yhdystie 8794. Tie kulkee Jylhämän kylän läpi ja loppuu seututien 800 risteykseen Vaalan kirkonkylän länsipuolella. Tien pituus on yhdeksän kilometriä. Luokka:Vaalan liikenne 8792
Seppo Pirhonen

Seppo Pirhonen (s. 22. heinäkuuta 1941 Sysmä) on suomalainen entinen iskelmälaulaja. Hänen laulajauransa oli lyhyt: hän levytti kaikki 22 kappalettaan vuosina 1960-1961. Pirhonen aloitti keikkailemisen 15-vuotiaana sysmäläisen Matti Simolan yhtyeen solistina. Hänen kuten monen muunkin 1960-luvun alkuaikojen iskelmälaulajan ura alkoi laulukilpailusta. Pirhonen osallistui Levytukku Oy:n järjestämiin kilpailuihin Heinolassa, Lahdessa ja Sysmässä, minkä jälkeen hän pääsi loppukilpailuun, joka pidettiin Helsingissä. Sieltä oli tuloksena ensimmäinen sija. Seuraava askel oli Levytukku Oy:n koelaulutilaisuus, jossa hän jälleen teki vaikutuksen, nyt levytuottajiin. Ensimmäisen levynsä hän teki huhtikuussa 1960, se oli alkujaan italialainen hidas foksi Keskiyö. Pian Pirhonen pääsi televisioon, josta hänet löydettiin tuohon aikaan erittäin suositun Veikko Ahvenaisen orkesterin solistiksi, ja se säesti Pirhosta useilla hänen levytyksistäänkin. Ahvenaisen orkesterissa soittivat tuohon aikaan useat kotkalaisen "Keisarikunnan" jäsenet, muun muassa "Nortti" Nortamaa (basso), Keijo Laitinen (kitara), Erkki "Eki" Liikanen (rummut) sekä Junnu Vainionkin kanssa myöhemmin paljon yhteistyötä tehnyt Reijo Lehtovirta (puhaltimet). Pääosin levytykset tehtiin kuitenkin ruotsalaista alkuperää oleville orkesteritaustoille, sillä ruotsalainen iskelmälaulaja Gunnar Wiklund levytti samat kappaleet. Yhteistyö Ruotsiin ja BFB-levymerkkiin (Bonniers folkbibliotek) oli Levytukku Oy:n johtajan Niilo Saarikon suhteiden ansiota. Tästä yhteistyöstä poiki myös Gunnar Wiklundin ja Seppo Pirhosen yhteinen TV-esiintyminen suomalaisessa "Music music" -ohjelmassa vuonna -61. Syksyllä 1960 Pirhonen levytti muutaman kappaleen Ritva Simunan kanssa. Tammikuussa 1961 ilmestyi hänen tunnetuin kappaleensa, Postivaunut. Seppo Pirhosen ammatillinen laulajanura kesti vain pari vuotta. Vuonna 1962 hän astui armeijaan eikä levyttänyt sen jälkeen. Avioiduttuaan vuoden lopulla hän työskenteli Sanoma Oy:ssä seuraavat 30 vuotta. Tämän toimensa ohella hän keikkaili 1980-luvulle saakka esiintyen Pekka Tammilehdon serkun Juhani Tammelan yhtyeessä 23 vuotta. Vuonna 1999 Seppo Pirhosen kaikki levytykset koottiin CD-levylle sen kunniaksi, että vuoden 2000 keväällä tuli kuluneeksi 40 vuotta hänen ensimmäisestä levytyksestään. == Albumit == * Kaikki levytykset 1960-1961 (Sveltosound, 1999) == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paul Doumer

Joseph Athanase Paul Doumer (22. maaliskuuta 1857 Aurillac, Cantal – 7. toukokuuta 1932 Pariisi) oli Ranskan presidentti vuosina 1931–1932. Doumer toimi Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörinä vuosina 1897–1902. Palattuaan Ranskaan hän toimi parlamentin puheenjohtajana vuosina 1902–1905. Doumer voitti Aristide Briandin vuoden 1931 presidentinvaaleissa, ja hänestä tuli presidentti 13. toukokuuta. 6\. toukokuuta 1932 Doumer ammuttiin Pariisissa, kun hän oli avaamassa kirjamessuja. Murhaaja oli mielisairas venäläinen emigrantti Paul Gorguloff. Doumer kuoli 7. toukokuuta klo 04:37. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan presidentit Luokka:Ranskan valtiovarainministerit Luokka:Ranskalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet Luokka:Andorran ruhtinaskumppanit
Paul Gorguloff

Paul Gorguloff () (29. kesäkuuta 1895 Labinsk, Kuban, Venäjä –14. syyskuuta 1932 Pariisi) oli venäläissyntyinen emigrantti ja kirjailija, joka murhasi Ranskan presidentin Paul Doumerin 6. toukokuuta vuonna 1932 Pariisiin kirjamessuilla. Gorguloff syntyi Labinskissa, Kubanin alueella, Venäjällä. Gorguloff opiskeli lääketiedettä ennen kuin Ensimmäinen maailmansota syttyi. Hän haavoittui sodassa. Venäjän vallankumouksen aikana Gorguloff taisteli Venäjän valkoisessa armeijassa bolševikkeja vastaan ennen kuin muutti Prahaan, Tšekkoslovakiaan jossa suoritti opinnot loppuun. Gorguloff karkotettiin Tšekkoslovakiasta, koska suoritti laittomia abortteja. Hän muutti Pariisiin ja sieltä Nizzaan vuonna 1931, jossa hän suoritti laittomia lääketieteellisiä kokeita. Gorguloffia uhkailtiin karkotuksella, kunnes hän muutti Monacoon vuonna 1932. Gorguloff saapui 6. toukokuuta vuonna 1932 Hôtel Salomon de Rothschildiin, jossa hän meni presidentti Doumerin luokse ja ampui häntä takaa, kolme laukausta. Kaksi niistä osui presidenttiin. Presidentti Doumer kaatui lattialle, ja hänet vietiin välittömästi Beaujonin sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana päivänä. Yksi kirjamessujen vierailevista kirjailijoista Claude Farrère onnistui saamaan Gorguloffin maahan ennen kuin poliisi saapui. Gorguloffin motiivi ampua presidentti Doumer oli yksinkertaisesti se, että Ranska ei tukenut valkoista vastavallankumouksellista liikettä Venäjällä bolševiikkejä vastaan. Gorguloff pidätettiin, ja hänet vietiin La Santén vankilaan, jossa hänet tuomittiin kuolemaan giljotiinilla. Hänen viimeiset sanat olivat: "Venäjä kotimaani". Luokka:Venäläiset murhaajat Luokka:Venäläiset teloitetut Luokka:Ranskalaiset murhaajat Luokka:Ranskalaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Tuija Parvikko

Tuija Parvikko on suomalainen poliittisen ajattelun ja teorian tutkija. 1980-luvulla Parvikko oli tuomassa Suomeen italialaisessa ja ranskalaisessa feminismissä vaikuttanutta Luce Irigarayn radikaalia sukupuolieron teoriaa. Hänen ensimmäiset teoksensa ja artikkelinsa käsittelivätkin italialaista feminismiä. Väitöskirjan hän kuitenkin teki Hannah Arendtin poliittisesta ajattelusta ja väiteltyään vuonna 1996 Parvikko on jatkanut tutkimuksiaan poliittisesta ajattelusta keskittyen poliittisen arviointikyvyn ja muistin politiikan teemoihin. Parvikko on toiminut kolumnistina ja kriitikkona muun muassa Helsingin Sanomiin, Kansan Uutisiin ja Tampereen yliopiston Aikalaiseen. Hän on toiminut valtio-opin yliassistenttina, akatemiatutkijana ja apurahatutkijana Jyväskylän yliopiston historian ja etnologian laitoksella. == Teoksia == *Henkilökohtainen on poliittista. Italialaisen feministiliikkeen statu nascenti pyrkimyksenä uuteen naisten väliseen poliittiseen kulttuuriin. Jyväskylä: Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta, 1986. *Luce Irigaray ja miehisen diskurssin kieltämä sukupuoliero. Helsinki: Sosiaali- ja terveysministeriö, 1993. *Responsibility of the pariah. The impact of Bernard Lazare on Arendt’s conception of political action and judgement in extreme situations. Jyväskylä: Sophi, 1996. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tuija Parvikon esittely Helsingin Sanomien sivuilla . *Tuija Parvikon kirjoituksia niin & näin -lehdessä. Luokka:Suomalaiset politiikan tutkijat Luokka:Suomalaiset kolumnistit Luokka:Suomalaiset kriitikot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Kaikki levytykset 1960–1961

Kaikki levytykset 1960-1961 on Seppo Pirhosen vuonna 1999 julkaistu albumi. == Kappaleet == # Postivaunut (Diligensen) - Cleber-Era \- 2'42 (30.1.1961), säest. Gösta Theseliuksen orkesteri (ruots.) # Keskiyö (E mezzanette) - Cozzeli-Compari-Bossen-Helismaa \- 2'45 (28.4.1960), säest. E. Bossen orkesteri # Shamppanjaa (Dry champagne) - Gunnar-Marshall-Era \- 2'27 (23.9.1961), säest. Veikko Ahvenaisen orkesteri # Ann-Maria - Gunnar-Marshall- Era \- 2'30 (23.9.1961), säest. Veikko Ahvenaisen orkesteri # Paljon päiviä (Lapp på luckan) - Ericsson-Ryde-Era \- 2'02 (26.9.60), säest. Gösta Theseliuksen orkesteri # Viimein (Godnatt) - Ericsson-Lyriel-Era \- 2'14 (26.9.1960), säest. Gösta Theseliuksen orkesteri # Hän poistukoon (He'll Have To Go) - Allison-Rosemarie-Saukki \- 2'05(26.9.1960), säest. Leif Kronlundin orkesteri (ruots.) # Lepohetki lähteellä (Bon soir dame) - Dashiell-Era \- 2'04 (26.9.1960), säest. Leif Kronlundin orkesteri # Onnensininen soppeni (My Little Corner Of The World) - Pockriss-Laitinen-Saarinen \- 3'07 (2.12.1960), säest. Veikko Ahvenaisen orkesteri # Sucu sucu - Rajos-Karikas-Vallas \- 2'01 (15.5.1961), säest. Onni Gideonin yhtye # Sä olet taivaani (I Know) - Lindeman-Stutz-Kristiina \- 3'10 (23.5.1960), säest. Leif Kronlundin yhtye # Kaksi pitkää vuotta (Zwei lange Jahren) - Cornell-Fleuvemont-Era \- 2'05 (15.5.1961), säest. Veikko Ahvenaisen yhtye # Taas muistan synnyinseudun (Nu tändes åter ljusen i min lilla stad) - Decker-Itä \- 3'03 (23.5.1960), säest. Leif Kronlundin yhtye # Isä tykkää äidistä (Pappa älskar mamma) - Moutot-Ylin- Vallas \- 2'15 (13.12.1960) - Seppo Pirhonen, Ritva Simuna & Markku Söderström, säest. Gösta Theseliuksen orkesteri # Kriminal tango - Trombetta- Fleuvemont-Era \- 2'49 (24.10.1960) - Seppo Pirhonen & Ritva Simuna sekä Leonard Fleuvemontin orkesteri # Näkemiin rakkaus (Farewell My Love) - Simon- Fleuvemont-Saarinen \- 2'30 (24.10.1960) - Seppo Pirhonen & Ritva Simuna sekä Leonard Fleuvemontin orkesteri # Kuin linnunpesä - Kurki-Hytinkoski-Tervasmäki \- 2'45 (13.12.1960) - Seppo Pirhonen & Ritva Simuna ja Ramblers-orkesteri, joht. Klaus Salmi # Tuuli tunturiin käy (Nu går vind över fjäll) - Sylvain- Lehmusto \- 2'28 (30.1.1961), säest. Leif Kronlundin orkesteri # Ei tiedä toinen - Ahvenainen-Laitinen-Juuri \- 2'26 (8.3.1961), säest. Veikko Ahvenaisen orkesteri # Kun ruusu kuihtuu - Ahvenainen-Laitinen-Juuri \- 2'49 (2'49 )8.3.1961, säest. Veikko Ahvenaisen orkesteri # Satu ruskeista silmistä - Jauhiainen-Kurki \- 2'34 (13.12.1960), säest. Ramblers-orkesteri, joht. Klaus Salmi # Vuosi sitten (Love Oh Love) - Pick-Tuomas \- 2'41 (2.12.1960), säest. Gösta Theseliuksen orkesteri # Hän poistukoon (puhelinversio) kts. raita 7 - 2'28 == Lähteet == * CD-levy SWECD 1 (Sveltosound, 1999) Luokka:Suomalaiset iskelmäalbumit Luokka:Vuoden 1999 albumit
Macintosh II

Macintosh II on Applen 2. maaliskuuta 1987 julkaisema tietokone, joka aloitti Macintosh-tietokoneiden suurinta suorituskykyä tarjoavan malliston. Macintosh II oli ensimmäinen Macintosh, jossa näyttö ja keskusyksikkö olivat erillään (vrt. Compact Macintosh), käytti värillistä näyttöä, mahdollisti usean näytön käyttämisen yhtä aikaa ja jonka näppäimistö sisälsi painikkeen koneen käynnistämiseksi Mac II, Low End Mac . Luettu 29. tammikuuta 2007.. Apple julkaisi kolme uutta Macintosh II -sarjan mallia ennen kuin suositun, ensimmäisen Macintosh II:n tuotanto lakkautettiin 15. tammikuuta 1990. __NOTOC__ ==Yleistä== Macintosh II -tietokonetta myytiin $3 898 hintaan yhdellä 800 kt:n levykeasemalla varustettuna. Lisävarusteena oli saatavilla 20 ($ 999), 40 ($ 1 599) ja 80 Mt:n ($ 2 699) kiintolevyt ja toinen 800 kt:n levykeasema. Kahdeksan paikkaa keskusmuistilaajennuksille, kuusi NuBus- liitäntää lisälaitteita varten ja mahdollisuus vaihtaa näyttö tai näytönohjain tekivät laitteesta siihen saakka julkaistuista Macintosheista laajennettavimman. Käyttäjällä oli lupa avata Macintosh II:n kotelo ilman takuun purkautumista. Eräs Macintosh II:n menestyksekkääseen myyntiin vaikuttanut seikka oli laitteen ulkoasu, joka vastasi ajan muita, ammattilaiskäyttöön tarkoitettuja tietokoneitaLeigh Kimmel, Apple Computer, Inc.: A History, Leigh Kimmel . Luettu 3. helmikuuta 2007.. Huhtikuussa 1987 Apple julkaisi uuden version käyttöjärjestelmästä nimeltään System Software 2.01, joka koostui System 4.1 ja Finder 5.5 -ohjelmistoista. Käyttöjärjestelmäpäivitys antoi edellytykset Macintosh II:n teknisten ominaisuuksien hyödyntämiseksi Steven Weyhrich, Appendix B: Apple II Timeline, 1986-89, Apple II History . Luettu 3. helmikuuta 2007.. Mallin suunnittelijoita olivat Michael Dhuey ja Brian BerkeleyBrian Berkeley, Curriculum Vitae, Society For Information Display . Luettu 29. tammikuuta 2007.Design News of the Year, Design News . Luettu 29. tammikuuta 2007.. ==Tekniset tiedot== * 16 MHz:n Motorola 68020 -suoritin * 16 MHz:n Motorola 68881 -matematiikkasuoritin * 1 Mt:n keskusmuisti, laajennettavissa 20 Mt:n saakka (120 ns 30-pin SIMM) * 256 värin näytönohjain 640x480 resoluutiolla * yksi tai kaksi 3.5" 800 kt:n levykeasemaa, päivitettävissä 1.44 Mt:n asemiksi * lisävarusteena 20, 40 tai 80 Mt:n kiintolevy (SCSI) * 6 NuBus- laajennuspaikkaa * 2 ADB-porttia * 2 sarjaporttia * 1 SCSI-liitäntä * käyttöjärjestelmä System 3.0/Finder 5.1 – System 7.5.5 Macintosh II, Apple- history.com . Luettu 29. tammikuuta 2007. tai A/UX Macintosh II käytti Motorolan 32-bittistä 68020-suoritinta, mutta emolevylle tallennettu käyttöjärjestelmän osa sisälsi vanhaa, 24-bittistä koodia. 32-bittinen muistiavaruus saavutettiin Applen tarjoamalla Mode32-ohjelmistopäivityksellä(dokumentaatio, ohjelma). Laitteen pystyi päivittämään Macintosh IIx tai IIfx -malliksi vaihtamalla emolevyn. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Macintosh II, Macintosh 1984-1997 Marko Latvasen sivuilla * Apple Macintosh II Everymac.comissa * Macintosh II Old Computer Museumissa Luokka:Applen tietokoneet Luokka:Vuoden 1987 tietokoneet
Ruusutiira

Ruusutiira (Sterna dougallii) on laajalle levinnyt tiiralaji. Sen nimi tulee pesintäajan punertavasta väristä. == Koko ja ulkonäkö == Ruusutiira on 38–39 cm pitkä ja noin 90 gramman painoinen. Sen erottaa parhaiten pesintäaikana vatsapuolen vaaleanpunaisesta väristä, josta myös sen nimi on peräisin. Pyrstö on haarainen ja pitkä, sitä koristavat reunasulat voivat olla 15 cm keskimmäisiä pyrstösulkia pidempiä. Ruusutiiran nokka on musta ja sen jalat ovat punertavat ja melko pitkät. == Levinneisyys == Ruusutiiraa tavataan etenkin Pohjois-Atlantilla, Britteinsaarilla, mutta myös ympäri maailmaa kuten Väli- ja Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Afrikassa, joka on niiden talvehtimisalue kun ne muuttavat Euroopasta. Euroopan kanta on noin 3000 paria. Lintua on tavattu ainakin kerran Ruotsissa ja pari kertaa Tanskassa, mutta ei Suomesta. Laji on kaikkialla varsin vähälukuinen. == Elintavat == Ruusutiirat ovat puhtaita merilintuja. Ne muuttavat etelään heinä-elokuussa ja palaavat myöhään. Ruusutiirat saavat merestä ravinnokseen kaloja ja pieniä selkärangattomia. Ääntely on läpitunkevaa kriii ja pehmeämpää tjuvik. == Lisääntyminen == Ruusutiirat pesivät vasta kesäkuussa. Linnut pesivät yhdyskunnissa muiden tiirojen seurassa hiekka- ja kalliosaarilla. Pesä on syvennys maassa. Molemmat vanhemmat hautovat 1–3 munaa noin 21 vuorokautta. Poikaset tulevat lentokykyisiksi kuukauden vanhoina. Poikasia ja munia jää usein lokkien saaliiksi. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Tiirat
Gerardus ’t Hooft

Gerardus ’t Hooft (IPA: , s. 5. heinäkuuta 1946) on alankomaalainen fyysikko, joka on tutkinut heikkoa vuorovaikutusta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1999 yhdessä Martinus J. G. Veltmanin kanssa heikon vuorovaikutuksen kvanttiluonteen valaisemisesta matemaattisen kenttäteorian avulla.Elämäkerta Nobelprize.org:in sivuilla Hän työskentelee teoreettisen fysiikan professorina Utrechtin yliopistossa.T'Hooftin kotisivu yliopistolla Asteroidi 9491 Thooft on nimetty hänen kunniakseen, ja t'Hooft on kirjoittanut sille leikkimielisen perustuslain siltä varalta, että asteroidi myöhemmin asutetaan.9491 THOOFT – CONSTITUTION and Bylaws Universiteit Utrecht Hän on saanut myös Wolfin palkinnon fysiikasta vuonna 1981. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset fyysikot Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Ranskan tiedeakatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lucasin lukujono

Lucasin lukujono on Fibonaccin lukujonon kaltainen sillä erotuksella, että ensimmäiset luvut ovat 2 ja 1 (eli jokainen jonon luku on kahden edellisen luvun summa). Tarkemmin ilmaistuna Lucasin jono L_n = L_(n-1) + L_(n-2) siten, että L_1 = 2 ja L_2 = 1 josta saadaan jono 2, 1, 3, 4, 7, 11, 18, 29, 47, 76, 123, 199, 322... Lukuja, jotka kuuluvat Lucasin sarjaan ja ovat lisäksi alkulukuja kutsutaan Lucasin alkuluvuiksi. Ensimmäiset Lucasin alkuluvut L_n ovat 2, 3, 7, 11, 29, 47, 199, 521, 2207, 3571, 9349, ... (A005479 OEIS:ssä). == Katso myös == Lucasin alkuluku Luokka:Lukujonot Luokka:Lukuteoria he:סדרת לוקאס
Martinus J. G. Veltman

Martinus Justinus Godefriedus Veltman (27. kesäkuuta 1931 – 4. tammikuuta 2021) oli alankomaalainen fyysikko, joka tutki heikkoa vuorovaikutusta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1999 yhdessä Gerardus ’t Hooftin kanssa heikon vuorovaikutuksen kvanttiluonteen valaisemisesta matemaattisen kenttäteorian avulla. Eläköidyttyään hän jatkoi Michiganin yliopiston emeritusprofessorina. Vuonna 2003 Veltman julkaisi melko yleistajuisen kirjan hiukkasfysiikasta: Facts and Mysteries in Elementary Particle Physics.Kirjaesittely Amazon.com Veltman väitteli Utrechtin yliopistossa vuonna 1963 ja aloitti siellä työt kolme vuotta myöhemmin.Martinus J.G. Veltman Encyclopedia Britannica Siinä välissä hän työskenteli Cernissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Veltman Mathematics Genealogy Projectissa Luokka:Alankomaalaiset fyysikot Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Pierre Duhem

Pierre Maurice Marie Duhem (10. kesäkuuta 1861 – 14. syyskuuta 1916) oli ranskalainen fyysikko, tieteenfilosofi ja tieteen historioitsija, joka tunnetaan parhaiten kirjoituksista, jotka koskivat kokeellisen tieteen luonnetta ja tieteellistä kehitystä keskiajalla. W. V. O. Quine hyödynsi hänen väitettään, jonka mukaan tieteelliset teoriat eivät nauti empiiristä tukea itsenäisinä vaan kokonaisuuden osana.Cartwright & Hendry, 2005. == Teoksia == * Les théories de la chaleur (1895) * Le mixte et la combinaison chimique. Essai sur l'évolution d'une idée (1902) * L'évolution de la mécanique (1902) * Les origines de la statique (1903) * La théorie physique son objet et sa structure (1906) * Études sur Léonard de Vinci. Paris, F. De Nobele, 1906–13; 1955. 3 v. 1. sér. I. Albert de Saxe et Léonard de Vinci. II. Léonard de Vinci et Villalpand. III. Léonard de Vinci et Bernardino Baldi. IV. Bernardino Baldi, Roberval dt Descartes. V. Thémon le fils du juif et Léonard de Vinci. VI. Léonard de Vinci, Cardan et Bernard Palissy. VII. La scientia de ponderibus et Léonard de Vinci. VIII. Albert de Saxe. 2. sér. IX. Léonard de Vinci et les deux infinis. X. Léonard de Vinci et la pluralité des mondes. XI. Nicolas de Cues et Léonard de Vinci. XII. Léonard de Vinci et les origines de la géologie. 3. sér. Les précurseurs parisiens de Galilée: XIII. Jean I. Buridan (de Béthune) et Léonard de Vinci. XIV. Le tradition de Buridan et la science italienne au XVIe siecle. XV. Dominique Soto et la scolastique parisienne. * Sozein ta phainomena. Essai sur la Notion de Théorie physique de Platon à Galilée (1908) * Traité de l'énergétique (1911) * Le Système du Monde. Histoire des Doctrines cosmologiques de Platon à Copernic, 10 vols., (1913-1959) == Katso myös == * Clausiuksen-Duhemin epäyhtälö * Duhem-Quine- teesi * Gibbsin-Duhemin yhtälö == Lähteet == == Kirjallisuus == * Cartwright, Nancy & Hendry, Robin Findlay (2005): "Duhem, Pierre" teoksessa == Aiheesta muualla == * Stanford Encyclopedia of Philosophy: Pierre Duhem * Pierre Duhem - MacTutor Biography * The Passion of Pierre Duhem - artikkeli Duhemin ajatusten sensuurista Luokka:Ranskalaiset filosofit Luokka:Tieteenfilosofit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Vesa Oittinen

Vesa Oittinen (s. 25. lokakuuta 1951 Turku) on suomalainen aate- ja oppihistorioitsija. Oittinen työskentelee akatemiatutkijana Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa erityisalanaan Itä-Euroopan ja Venäjän aate- ja oppihistoria. Hän on filosofian historian dosentti Tampereen yliopistossa. Vesa Oittinen väitteli Saksassa ranskalaisten strukturalistien ja jälkistrukturalistien Spinoza-tulkinnoista vuonna 1994. Hän on Karl Marx -seuran puheenjohtaja. Oittinen on suomentanut useita filosofisia teoksia, muun muassa Baruch Spinozan Etiikan, Immanuel Kantin Prolegomenan ja Friedrich Engelsin Kristinuskon alkuperän sekä varustanut nämä kattavilla johdannoilla ja selityksillä. Suomennoksistaan Oittinen on saanut Mikael Agricola -palkinnon vuonna 1988. Oittinen on useasti arvostellut englannin kielen valta-asemaa suomalaisessa tiedeyhteisössä esimerkiksi virantäytöissä. == Teoksia == * * * * Spinozistische Dialektik: die Spinoza-Lekture des französischen Strukturalismus und Poststrukturalismus. Frankfurt am Main: Lang, 1994. === Toimituksia === * * * === Suomennoksia === * * * * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Oittinen Marxista ja Bakuninista Karl Marx -seuran sivuilla (2001) * Vesa Oittinen: Bernstein ja Kantin varjo työväenliikkeen yllä Karl Marx -seuran sivuilla (1999) * Vesa Oittinen Nikolai Buharinin vankilavihkoista Karl Marx -seuran sivuilla (1996) *Vesa Oittisen kirjoituksia ja käännöksiä niin & näin -lehdessä. *Jylhämö, Kimmo: Prolegomenan suomennoksen taustasta: suomentajan haastattelu. niin & näin 1/1998, 22–23. Luokka:Mikael Agricola -palkinnon saajat Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Steven Chu

Steven Chu (, s. 28. helmikuuta 1948) oli Yhdysvaltain energiaministeri presidentti Barack Obaman hallinnossa ja kokeellinen fyysikko, joka on tutkinut ja kehittänyt atomien laserjäähdytystä. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1997 yhdessä Claude Cohen-Tannoudjin ja William Daniel Phillipsin kanssa. Chu toimi energiaministerinä Obaman ensimmäisen kauden ajan, aloittaen tehtävänsä tammikuussa 2009. Hän ilmoitti erostaan muutama kuukausi Obaman uudelleenvalinnan jälkeen, vedoten hänen haluunsa palata akateemisen opetus- ja tutkimustyön pariin. Ennen ministerikauttaan hän työskenteli sovelletun fysiikan professorina Stanfordin yliopistossa, fysiikan ja molekyylibiologian professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja Lawrence Berkeley National Laboratory -nimisen tutkimuslaitoksen johtajana. Chu tunnetaan ilmastonmuutoksen asiantuntijana, joka on jo pitkään toiminut uusiutuvien energialähteiden kehittämisen parissa. Marraskuussa 2008 hän kutsui ilmastonmuutosta maailmaa uhkaavaksi äkilliseksi, arvaamattomaksi ja peruuttamattomaksi tuhoksiYLE: Yhdysvaltain energiaministeriksi Nobel-palkittu fyysikko . Chu on edistänyt eri tieteenalojen välistä vuorovaikutusta ja aloitti Bio-X-nimisen tutkimusohjelman, johon osallistuu fyysikoita, kemistejä ja biologeja. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Obaman hallituksen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset fyysikot Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Stanfordin yliopiston professorit Luokka:Nobelin fysiikanpalkinnon saajat Luokka:Yhdysvaltain energiaministerit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Hip Hop Is Dead

__NOTOC__ Hip Hop Is Dead on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti Nasin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 19. joulukuuta 2006 levymerkillä Def Jam Recordings. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Entertainment Weekly: BEntertainment Weekly: Album review == Listasijoitukset == Lista (2007) Sijoitus U.S. Billboard 200 #1 Lista (2006) Sijoitus U.S. Top R&B;/Hip Hop Albums #1 United World Chart #1 == Lähteet == Luokka:Nasin albumit Luokka:Vuoden 2006 albumit
Max Liebermann

Max Liebermann (20. heinäkuuta 1847 Berliini – 8. helmikuuta 1935 Berliini) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko. Hän oli 1900-luvun alussa yksi Saksan arvostetuimmista taidemaalareista. Liebermann oli varakkaan tehtailijan poika ja opiskeli maalaustekniikkaa muun muassa Carl Steffeckin oppilaana. Porvarillisesta taustastaan huolimatta hän tuli uransa alkupuolella tunnetuksi köyhän kansan kuvaajana: maalausten aiheina olivat muun muassa talonpojat, käsityöläiset ja tehdastyöläiset. Tyylillisesti hänen lähtökohtanaan oli 1800-luvun puolivälin ranskalainen realismi (esimerkiksi Jean-François Millet), mutta myös 1600-luvun hollantilainen taide vaikutti hänen tyyliinsä (varsinkin Frans Hals). Liebermannin realismi oli hyvin tinkimätöntä, ja niinpä jotkut alkoivat pilkallisesti nimittää häntä ”rumien ihmisten muotokuvamaalariksi”. 1890-luvulla Liebermannin tyyli kehittyi impressionistisempaan suuntaan. Värit muuttuivat valoisemmiksi, ja aiheet vaihtuivat porvarillisemmiksi. Hänen yhteiskunnallinen arvostuksensa nousi, ja vuonna 1897 hänet nimitettiin Preussin kuninkaallisen akatemian professoriksi. Tämä ei kuitenkaan estänyt häntä perustamasta vuonna 1899 ”Berliner Secession” -taiteilijaryhmittymää, jonka tarkoituksena oli toimia vastavoimana akatemian edustamalle konservatiiviselle taidenäkemykselle. 1900-luvun alussa Liebermannia pidettiin yleisesti yhtenä saksalaisen impressionismin tärkeimmistä edustajista. Hän sai myös mainetta muotokuvamaalarina ja maalasi muun muassa Saksan presidentti Paul von Hindenburgin muotokuvan. Eräs usein toistuva teema Liebermannin myöhäistuotannossa oli hänen kesähuvilaansa ympäröivä vehreä puutarha. Tässä suhteessa hän muistuttaa toista suurta impressionistia, Claude Monet’ta. Liebermann oli juutalainen, joten Adolf Hitlerin valtaantulo vuonna 1933 johti hänen täydelliseen syrjäytymiseensä Saksan kulttuurielämästä. Kun hän näki voitonvarmojen kansallissosialistien marssivan kotikaupungissaan Berliinissä, totesi hän katkerana: ”En voi syödä niin paljon, että voisin oksentaa niin paljon kuin haluaisin.” Tämä kommentti kuvaa hyvin sitä tunnelmaa, jonka vallassa vanha Liebermann sekä monet muut merkittävät saksalaiset taiteilijat olivat vuonna 1933. Tiedosto:Max Liebermann Canning factory.jpg|Säilyketehdas, 1879 Tiedosto:Max Liebermann Papageienmann 1902.jpg|Papukaijamies, 1902 Tiedosto:Liebermann Papageienallee 1902.jpeg|Papageienallee, 1912 Tiedosto:Liebermann Selbstbildnis mit Palette 1912.jpeg|Omakuva, 1912. Tiedosto:Max Liebermann Kohlfeld im Wannseegarten.jpg|Kaalipelto, 1917 Tiedosto:Max Liebermann Bildnis Richard Strauss.jpg|Richard Strauss, 1918 ==Palkinnot ja tunnustukset== *Adlerschild des Deutschen Reiches, 1927 == Aiheesta muualla== * Max Liebermann -yhdistyksen kotisivut Luokka:Saksalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1847 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet Luokka:Muotokuvamaalarit
Ford Scorpio

Ford Scorpio on Fordin vuosina 1985–1998 Saksassa Kölnin tehtaallaan valmistama henkilöautomalli. Ford Sierran rakenteeseen perustuva Scorpio korvasi mallistossa Granadan, ja autoa myytiinkin Isossa-Britanniassa Granada- mallinimellä. Joskus käytetään myös merkintää Granada Mk III, jatkona Granadan kahdelle edeltävälle sukupolvelle. Scorpio suunniteltiin alkujaan Fordin ”lippulaivaksi”. Perusmallissakin oli vakiovarusteena muun muassa lukkiutumattomat jarrut ja keskuslukitus. Ohjaustehostin, kattoluukku ja sähköikkunat sekä automaattivaihteisto olivat lisävarusteita. Scorpio valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1986. == Mark I 1985–1994 (1992 restyling) == Ensimmäisen sukupolven Scorpio rakennettiin jatketulle Sierran pohjalevylle, ja suunniteltiin ulkoisesti Sierran ja kolmannen sukupolven Escortin tyylisesti. Moottorivalikoimana oli 1,8 litrainen Pinto -moottori (ei tuotu Suomeen) ja 2,0 l tilavuuksina, V6 Cologne -moottori 2,8 l, sekä myöhemmin myös 2,4 ja 2,9 litran tilavuuksina ja diesel 2.5 D sekä myöhemmin 2.5 TD. Vuoteen 1989 mennessä valikoimasta poistettiin Pinto -moottorit. Nämä korvasi 2,0 l DOHC-moottori. Vuonna 1991 tuli saataville myös 2,9 litrainen 24 venttiilinen Cosworth-malli. Ensimmäisen sukupolven Scorpio oli ensimmäinen eurooppalainen massatuotantoauto, jossa oli vakiona ABS-jarrut. Alkuun Scorpiota sai vain hatchback -mallisena. Sedan -malli esiteltiin vuonna 1990 ja farmari kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1994 tulivat 16 -venttiiliset 2,0 ja vuonna 1996 2,3 (147hv) DOHC moottorit. == Mark II 1995–1998 == Täysin erilainen muotoilu edeltäjäänsä verrattuna ei saavuttanut suurta suosiota ostajien keskuudessa. Huippumalleissa oli todella paljon varusteita, Cosworthin 2,9 l moottori ja automaattivaihteisto. Helsingin Sanomien Matti Jansson kirjoitti hätkähtäneensä uudistuneen Scorpion isoa kromattua etusäleikköä, jota muualla oli haukuttu jopa rumaksi. Ajossa auto oli taajamissakin kokoisekseen ketterä, mutta parhaimmillaan maantieajossa rauhallisena matka-autona, jota ei tarvitse paimentaa. Huonoillakin teillä se käyttäytyi hyvin. Kaksilitrainen perusmoottori ei kuitenkaan ollut kovin tehokas kuljettamaan yli 1500 kilon painoista autoa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Scorpio Luokka:E-segmentin autot Luokka:1980-luvun autot Luokka:1990-luvun autot
Wronskin determinantti

Matematiikassa Wronskin determinantilla tarkoitetaan determinanttia, jonka kehitti Józef Maria Hoene-Wroński ja nimesi Thomas Muir. Sitä käytetään esimerkiksi differentiaaliyhtälölaskennassa, jossa sen avulla voidaan tarkastella yhtälön ratkaisujen lineaarista riippumattomuutta. ==Määritelmä== Kahden funktion f ja g Wronskin determinantti on W(f, g) = fg′ – gf ′. Yleisemmin n:lle reaaliluku- tai kompleksilukukertoimiselle funktiolle f1, ..., fn, jotka ovat n − 1 kertaa derivoituvia välillä I, muodostetaan Wronskin determinantti W(f1, ..., fn) seuraavasti : W(f_1, \ldots, f_n) (x)= \begin{vmatrix} f_1(x) & f_2(x) & \cdots & f_n(x) \\\ f_1'(x) & f_2'(x) & \cdots & f_n' (x)\\\ \vdots & \vdots & \ddots & \vdots \\\ f_1^{(n-1)}(x)& f_2^{(n-1)}(x) & \cdots & f_n^{(n-1)}(x) \end{vmatrix},\qquad x\in I. Toisin sanoen Wronskin determinanttia muodostettaessa kootaan aluksi matriisi, jossa funktiot järjestetään matriisin ensimmäiseksi riviksi, kukin omaksi alkiokseen. Matriisin toiselle riville taas järjestetään sarakkeittain aina ensimmäinen derivaatta kustakin ensimmäisen rivin funktiosta. Samoin mahdolliselle kolmannelle riville järjestetään sarakkeittain ensimmäisen rivin funktioiden toinen derivaatta ja lopulta n:nelle riville ensimmäisen rivin funktion n­-1:s derivaatta. Näin sekä rivejä että sarakkeita on n kappaletta ja saadaan aikaan neliömatriisi, josta voidaan määrittää determinantti. ==Wronskin determinantti ja lineaarinen riippumattomuus== Jos funktiot fi ovat lineaarisesti riippuvia, niin tällöin myös niistä muodostetun Wronskin determinantin sarakkeiden täytyy olla, sillä derivointi on lineaarinen operaatio ja tällöin determinantin arvoksi tulee nolla. Niinpä Wronskin determinanttia voi käyttää sen osoittamiseen, että jono derivoituvia funktioita on lineaarisesti riippumattomia tietyllä välillä. Tähän riittää se, että determinantin arvoksi saadaan jotain nollasta poikkeavaa. Jos näin käy funktiojonolle, joka on lineaarisen homogeenisen differentiaaliyhtälön ratkaisujoukko, voidaan sanoa, että kyseinen funktiojono muodostaa kyseisen lineaarisen homogeenisen differentiaaliyhtälön ratkaisujen kannan. On helppo ajatella, että W = 0 tarkoittaa aina lineaarista riippuvuutta, mutta tämä onkin yleinen väärinkäsitys. Giuseppe Peano painotti kuitenkin jo varhain (1889), että on olemassa funktioita kuten x2 ja |x|x, joilla on jatkuvat derivaatat ja joiden Wronskin determinanttien arvot ovat 0 kaikilla x:n arvoilla, ja silti niiden muodostama funktiojono ei ole lineaarisesti riippuva. Niinpä tarvitaankin muutamia lisäehtoja sille, että Wronskin determinantin arvo 0 jollain tietyllä välillä tarkoittaisi lineaarista riippuvuutta. Giuseppe Peano havaitsi vuonna 1889, jos funktiot ovat analyyttisiä, niin W = 0 tietyllä välillä tarkoittaa lineaarista riippuvuutta. Bochner puolestaan antoi vuonna 1901 muutamia muita ehtoja sille, että W = 0 tarkoittaisi lineaarista riippuvuutta. Lisäksi Wolsson julkaisi vuonna 1989 yleisemmän määritelmän sille, millä tavoin Wronskin determinantin arvo nolla ilmaisee lineaarista riippuvuutta. ==Lähteet== * * * * * * * * Luokka:Tavalliset differentiaaliyhtälöt Luokka:Determinantit
Pohjalaisten Osakuntien Laulajat

Pohjalaisten Osakuntien Laulajat (POL) on Helsingin yliopiston pohjalaisosakuntien (Etelä-Pohjalainen Osakunta, Pohjois-Pohjalainen Osakunta ja Vasa Nation) piirissä toimiva opiskelijoiden sekakuoro. Siihen kuuluu nykyään noin 40 harrastajalaulajaa, ja sen johtajana toimii kuoronjohdon Julia Lainema. POL:n edeltäjä oli 1920-luvulla alkunsa saanut mieskuoro Pohjalaiset Mieslaulajat. Nykymallin muotoiseksi kuoro muutettiin vuonna 1963. Sen johtajina ovat toimineet mm. laulaja-säveltäjä Hannu Sinnemäki, säveltäjä Pekka Jalkanen, pianisti Matti Perttula, kuoronjohtaja, kansanmusiikin opiskelija Anneli Kont-Rahtola, kapellimestariopiskelija Andrus Kallastu ja Sibelius-Akatemian musiikinteorian lehtori, dir. mus. Aarre Joutsenvirta. Syksystä 2007 kevääseen 2016 POL:n laulunjohtajana on toimineen Satu Simolan työtä jatkamaan ryhtyi MuM Julia Lainema syksystä 2016 alkaen. POL esiintyy erilaisissa tapahtumissa kuten opiskelijariennoissa, kirkkokonserteissa sekä kiertueilla niin Suomessa kuin ulkomailla, ja se on tehnyt myös äänityksiä ja levytyksiä. Kuoron ohjelmisto ulottuu renessanssimusiikista kevyeen musiikkiin ja nykysäveltäjien teoksiin; erityisesti siihen sisältyy pohjalaissäveltäjien, kuten Toivo Kuulan ja Leevi Madetojan, sekakuorosävellyksiä. ==Katso myös== * Etelä-Pohjalainen Osakunta * Pohjois-Pohjalainen Osakunta * Vasa nation ==Aiheesta muualla== * Pohjalaisten Osakuntien Laulajien kotisivut * Ylen Elävä arkisto: POL Ilmajoen Musiikkijuhlilla 1977 Luokka:Helsingin yliopisto Luokka:Suomalaiset sekakuorot Luokka:Helsingin musiikki
Mikko Lahtinen

Mikko Iko Valtteri Lahtinen (s. 17. syyskuuta 1966 Turku Antti Rajakorpi ja Marko Westerbacka (toim.): Lastuja Rautaveden rannalta: Vammalan lukio 1904−2004, s. 288. Vammala 2004. ) on suomalainen filosofi, politiikan tutkija ja filosofisen aikakauslehti Niin & näin pitkäaikainen päätoimittaja. Hän on myös kirjoittanut ja toimittanut useita filosofisia teoksia, ennen kaikkea poliittisen filosofian ja teorian historiasta antiikista nykyaikaan. ==Elämä== Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vammalan lukiosta vuonna 1985, valmistui yhteiskuntatieteen lisensiaatiksi vuonna 1991, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1997Lastuja Rautaveden rannalta: Vammalan lukio 1904−2004, s. 197. ja väitteli Tampereen yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksella valtio-opista parhain mahdollisin arvosanoin Louis Althusserin Machiavelli-tulkinnasta vuonna 1997. Lahtinen on väitellyt myös aate- ja oppihistoriasta aiheenaan J. V. Snellman.Oulun yliopiston väitöstiedote 15.12.2006 Niin & näin -lehden päätoimittajana hän oli vuosina 1994–2006 ja diakoniatieteen vuosikirjan Anno Domino päätoimittajana 2000-2010 ja Suomen valtiotieteellisen yhdistyksen Politiikka-lehden päätoimittajana 2019–2020. Vuosina 2008-2009 Lahtinen toimi valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa. Nykyään hän on valtio-opin yliopistonlehtori samassa yliopistossa. Tieteentekijöiden liitto valitsi Mikko Lahtisen vuoden 2007 tieteentekijäksi. == Teoksia == * * * * * * * * * * Kirja on pitkä ajatus. Sastamala: Warelia, 2022. ISBN 978-952-387-035-2. ==Muissa julkaisuissa== *Heikki Taimio (toim.). Kurssin muutos: Kestävään kasvuun ja hyvinvointiin. 2009. Työväen sivistysliitto **Hyvinvointivaltion tulevaisuus ja kamppailut hegemoniasta == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Niccolo Machiavelli ja aleatorinen materialismi: Louis Althusser ja Machiavellin konjunktuurit, väitöskirjan tiivistelmä * Filosofi Esa Saarisen arvio teoksesta Snellmannin Suomi * M. Lahtisen blogi * Kirjastojen mies Mikko Lahtinen ja Kirjastojen maa Kirjastokaista-video *Mikko Lahtisen kirjoituksia niin & näin -lehdessä Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Suomalaiset politiikan tutkijat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Tampereen yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Río de la Plata

Río de la Plata () on Uruguayjoen ja Paranájoen yhteinen estuaari Etelä- Amerikan rannikolla. Se on noin 290 kilometrin mittainen ennen kuin jokien vesi laskee Atlanttiin. Alkupäästään joensuu on 48 km leveä ja levenee 220 kilometriin. Se muodostaa rajan Argentiinan ja Uruguayn välillä. Merkittävimmät kaupungit Río de la Platan varrella ovat maiden pääkaupungit Buenos Aires ja Montevideo. Kaakosta puhaltava tuuli saattaa aiheuttaa 'sudestada'-nimellä tunnetun ilmiön ja nostaa tulvan alueella. Ensimmäisenä eurooppalaisena Río de la Platan näki vuonna 1516 espanjalainen Juan Díaz de Solís etsiessään reittiä Atlantilta Tyynellemerelle. Intiaanit tappoivat koko retkikunnan nykyisen Uruguayan Colonian rannikolla, lukuun ottamatta laivapoika Francisco del Puertoa, jonka pelasti seuraavana vuonna Sebastián Gaboton laiva. Toisen maailmansodan alussa 13. joulukuuta 1939 käytiin Río de la Platan suulla meritaistelu Saksan Kriegsmarinen taskutaistelulaivan Admiral Graf Speen ja brittiläisen osaston välillä. Admiral Graf Spee upotettiin muutamia päiviä sen jälkeen estuaariin. == Lähteet == Luokka:Estuaarit Luokka:Argentiinan joet Luokka:Uruguayn joet Luokka:Argentiinan ja Uruguayn raja Luokka:Rajajoet
Vonka

Vonka on leveä ja syvä kohta joessa, tai joen mutka, tai poukama joen rannalla. Vonkaaminen eli vonkaus tarkoittaa joko kalojen pyydystämistä tai sitä, että vahditaan tukinuiton aikana, etteivät tukit ruuhkaannu vongan kohdalle. Tukkien vahtija on vonkamies. ==Lähteet== *SKS: Suomen sanojen alkuperä (2000) Luokka:Potamologia
Caja Madrid

thumb |Caja Madridin toimisto La Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid, Caja Madrid, oli Espanjan vanhin säästökassa, joka perustettiin 1702. Säästokassat perustettiin alun perin lainaamaan rahaa ihmisille, jotka kärsivät Napoleonin Ranskan kanssa käydyn sodan jälkimainingeista 1800-luvun alussa. Usein katolisen kirkon perustamina ne pyrkivät antamaan maanviljelijöille huonon sadon aikoina lainoja kohtuullisella korolla. Omasta säästöpankista kiivaasti alueellisessa Espanjassa tuli kuitenkin autonomian merkki. Monet joutuivat kaappaamaan paikallispoliitikkojen käsiin, jotka varasivat varoja suureellisten rakennushankkeiden lainoittamiseen. Caja Madridista tuli 2000-luvun alussa Espanjan neljänneksi suurin rahoitusalan yhtiö. Yhtiö työllisti 12 800 työntekijää. Vuonna 2011 Caja Madrid johti seitsemän rahoituslaitoksen fuusiota, jossa syntyi Bankia niminen yritys. Tuolloin Caja Madrid tuotti 2.9 miljardia euroa voittoa, ja toinen suuri fuusioon osallistunut säästökassa Bancaja, 491 miljoonaa. Kahdessa vuodessa Bankia joutui selvitystilaan. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset yritykset Luokka:Madridin historia
Clickair

Clickair oli espanjalainen, vuonna 2006 toimintansa aloittanut halpalentoyhtiö, joka sulautui heinäkuussa 2009 espanjalaiseen Vueling Airlinesiin. Yhtiön yhtenä omistajana oli Espanjan kansallinen lentoyhtiö Iberia. Yhtiön solmukohtana oli Barcelonan lentoasema. Yhtiö lensi lähes 40 kohteeseen Euroopassa. Sillä oli käytössään 26 Airbus A320-200 -konetta. Clickair aloitti liikenteen Barcelonasta Helsinkiin 1. toukokuuta 2007, mutta lopetti sen alkuvuonna 2008. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Clickair * Lentokohteet Luokka:Halpalentoyhtiöt Luokka:Entiset espanjalaiset lentoyhtiöt
Loimaan Lehti

Loimaan Lehti on Loimaalla ja lähikunnissa ilmestyvä paikallislehti. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1915. Loimaan Lehteä kustantaa Priimus Media Oy, joka on osa Priimus-konsernia. Priimus Group on viestintä- ja kirjapainoalan yritysrypäs, jonka toiminnan keskuspaikkana on Loimaa. Kolmesti viikossa ilmestyvän lehden levikki oli 8 100 vuonna 2014. Lehti ilmoittaa ilmestymisalueekseen Loimaan ohella myös Oripään, Ypäjän, Huittisen, Punkalaitumen ja entisen Vampulan kunnan. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Loimaan Lehti * Priimus Group Oy Luokka:Suomalaiset paikallislehdet Luokka:Loimaa Luokka:TS-Yhtymä
Uudenkaupungin rautatieasema

Uudenkaupungin rautatieasema (, , ratakm 264+795) on rautatieasema Uudessakaupungissa Varsinais-Suomessa. Asema palvelee enää ainoastaan tavaraliikennettä, ja sen läpi kulkee joka arkipäivä Yaran lannoitetehtaan kuljetuksia. Uudenkaupungin asema on Thure Hellströmin suunnittelema ja se valmistui radan myötä vuonna 1924. Samassa yhteydessä asemalle rakennettiin myös kaksipaikkainen veturitalli. Koska asema sijaitsi suhteellisen kaukana kaupungin keskustasta, jatkettiin matkustajajunayhteyttä vuonna 1933 aina Kalarannan seisakkeelle asti. Henkilöliikenne asemalla ja koko radalla lakkautettiin 1.1.1993, jonka jälkeen asema jäi vain tavaraliikenteen käyttöön. Siitäkin suurin osa jatkaa aseman ohi lannoitetehtaalle. Aseman tavaramakasiini paloi vuonna 2001, mutta itse asema säästyi ja se kunnostettiin 2000-vuosikymmenen alussa. Aseman vieressä ovat säilyneet myös pitkään käyttämättömänä ollut veturitalli ja höyryveturien vesitorni. Asema muutettiin kauko-ohjatuksi vuonna 2008 ja jo vuonna 2007 se siirtyi Senaattikiinteistöjen myyntikohteeksi. Kesäkuussa 2010 Senaatti-kiinteistöjen antaman tiedon mukaan asemaa ei kuitenkaan aiota myydä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kuvia Uudenkaupungin rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla Rautatieasema