EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Petsamo (täsmennyssivu)

Petsamo tarkoittaa seuraavia asioita: * Petsamo, maantieteellinen alue Venäjällä, entinen Suomen kunta (1920–1944) * Petsamo, Petsamon kunnan Trifonan kylän virallinen nimi vuoden 1930 uuden kyläjaon mukaan * Petsamo, nykyinen kunta ja sen keskustaajama Petsamon piirissä Venäjällä * Petsamo, kaupunginosa Tampereella * Petsamo, kaupunginosa Lahdessa * Petsamo, kaupunginosa Riihimäellä * Petsamon piiri, hallintopiiri Murmanskin alueella Venäjällä * Petsamon lääni, yksi Suomen lääneistä vuonna 1921 * Oy Petsamo Ab, Suomessa Petsamon kalastuksen ja elintarvikehuollon kehittämiseksi 1921–1926 toiminut valtionyhtiö * S/S Petsamo, vuonna 1940 upotettu suomalainen höyrylaiva, joka oli toiminut sillinpyyntilaivaston emäaluksena Islannin vesillä == Katso myös == * Petsamon Sanomat, vuonna 1929 Petsamossa ilmestynyt sanomalehti ru:Печенга (значения)
Marit Bergman

Liv-Marit Bergman (s. 21. toukokuuta 1975) on ruotsalainen muusikko. Bergman on julkaissut kolme sooloalbumia, jotka ovat menestyneet erinomaisesti hänen kotimaassaan. 1990-luvulla Bergman soitti riot grrl punk -yhtye Candysuckissa. Lisäksi hän on esiintynyt ja levyttänyt muutamissa muissa musiikkiprojekteissa. Bergman on kotoisin Rättvikistä, mutta asuu nykyään Tukholmassa. Marit Bergmanin soolodebyyttialbumi 3.00 A.M. Serenades julkaistiin vuonna 2002 hänen oman levy-yhtiönsä Sugartoy Recordingsin kautta. Kriitikot ylistivät albumia ja BMG julkaisi sen uudelleen seuraavana vuonna. Bergman palkittiin vuoden naisartistina P3 Guld -gaalassa 2003. Toinen albumi Baby Dry Your Eye ilmestyi maaliskuussa 2004. Se nousi suoraan Ruotsin albumilistan ykköseksi ja sai myös suurta suosiota kriitikoilta. Bergman sai viisi Grammis-ehdokkuutta ja voitti kaksi sarjaa: vuoden säveltäjä ja vuoden naisartisti. Lisäksi hän sai kaksi P3 Guld -palkintoa: vuoden naisartisti ja ”Guldmicken” eli vuoden live-esiintyjä. Vuonna 2005 julkaistiin live-DVD Live at Rival. Kolmas sooloalbumi I Think It's a Rainbow julkaistiin syyskuussa 2006. Tammikuussa 2007 Elle-lehti valitsi Bergmanin vuoden parhaiten pukeutuvaksi naiseksi. Suomessa Bergman on konsertoinut kolmesti: The Cardigansin lämmittelijänä vuonna 2003, Tavastia-klubilla syksyllä 2006 sekä Pietarsaaressa kesällä 2007. Bergman on aiemmin ollut toimittajana Darling- aikakauslehdessä. Lisäksi hän on kirjoittanut kirjaan Pilluparvi artikkelin tyttöbändeistä. ==Diskografia== ===Albumit=== * * * * * ===EP:t=== * * * ===Singlet=== * * * * * * * * * ===DVD:t=== * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Marit Bergmanin kotisivut * * Luokka:Ruotsalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Me hirviöt (televisiosarja)

thumb|Fred Gwynne ja Yvonne De Carlo Herman ja Lily Munsterin rooleissa. Me hirviöt () on vuosina 1964–1966 CBS-televisioyhtiölle tuotettu yhdysvaltalainen 70-osainen tilannekomediasarja. Mustavalkoinen sarja kertoo omakotilähiössä goottilaisessa kartanossaan asuvasta, kuuluisia elokuvahirviöitä muistuttavasta Munsterien perheestä. Aikaisemmin sarjan suomennosnimi oli Mitäs me Hirviöt. ABC-televisioyhtiö tuotti samoihin aikoihin The Addams Family -sarjan, jossa on paljon samoja piirteitä. == Sarjan päähenkilöt == *Herman Munster (Fred Gwynne) – Frankensteinin hirviötä muistuttava perheen isä *Lily Munster (Yvonne De Carlo) – hiuksensa alaskammannutta Frankensteinin morsianta muistuttava perheen äiti, tyttönimeltään Dracula *Eddie Munster (Butch Patrick) – Hermanin ja Lilyn poika, ihmissusi *Isoisä (Al Lewis) – Lilyn isä Sam Dracula, vampyyri ja hullu tiedemies *Marilyn Munster (Beverley Owen, myöhemmin Pat Priest) – Lilyn sisarentytär, perheen ainoa ei-hirviömäinen jäsen. == Katso myös == * Luettelo televisiosarjan Me hirviöt hahmoista Luokka:Tilannekomediat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat Luokka:1960-luvun televisiosarjat
Luoma-ahon nuorisoseura

Luoma-ahon Nuorisoseura r.y. Alajärvellä Luoma-ahon kylässä toimiva nuorisoseura. Yhdistys kuuluu jäsenenä Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuraan. Yhdistyksen puheenjohtajana on Merja Hannulabacka-Mäki ja sihteerinä Mika Korkea-aho. == Historiaa == Yhdistyksen juuret ulottuvat vuonna 1912 Luoma- ahon kylään perustettuun lukurenkaaseen. Jo 1914 lukurengas muutettiin kirjastoseuraksi, jonka nimeksi tuli Luoma-ahon kylän kirjastoseura. Kirjastoseura liittyi jäseneksi Suomen Kirjastoseuraan. Varsinainen nuorisoseura perustettiin 1920 nimellä Luoma-ahon nuorisoseura. Nuorisoseura liittyi jäseneksi Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuraan ja myös Lappajärven aluepiiriin. Yhdistys oli valtakunnallisesti esillä julkisuudessa 1983, koska maatalousministeriö otti kielteisen kannan Luoma-ahon nuorisoseuran ja Luoma- ahon maamiesseuran yhteisesti järjestämien kesäjuhlien sianjuoksukilpailu- tapahtumaan sioille aiheutuvan kohtuuttoman rasituksen vuoksi. Vastaava kilpailu oli järjestetty jo edellisenä vuonna, ja se oli ollut jo silloin yleisömenestys. Sianjuoksukilpailu kuitenkin pidettiin, eikä siitä jälkikäteen aiheutunut järjestäjille oikeudellisia seuraamuksia. Tapahtumaan osallistui lähes 5000 katsojaa ja järjestäjät saivat näin tapahtumasta tuloja toiminnalleen muutamien seuraavien vuosien aikana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Luoma-ahon kylän kotisivut Luokka:Nuorisoseurat Luokka:Alajärvi
PlayStation Home

PlayStation Home (Home™) oli Sonyn kehittämä 3D-virtuaalimaailma yhteisöpalvelu PlayStation 3 -pelikonsolille.Sitä pidettiin alun perin kopiona Second Life pelistä, mutta siitä puuttui mahdollisuus käyttäjien luomaan sisältöön. Se oli osa PlayStation Networkia. Palvelun julkinen betatestaus alkoi 11. joulukuuta 2008 eli se oli vapaassa testikäytössä. Kuten virtuaalimaailmapeleissä yleensä käyttäjä pystyi luomaan pelikonsolilleen avatarin eli virtuaalihahmon. Hahmon mukana tuli oma huone, jota pystyi sisustamaan erilaisista saavutuksista saaduilla esineillä. Käyttäjät pystyivät puolestaan keskustelemaan ja kiertämään palvelun virtuaalimaailmoja keskenään. Palvelusta pystyi suoraan siirtymään peleihin, joka mahdollisti turnausten ja muiden tapahtumien järjestämisen ystävien kanssa. Palvelu esiteltiin Game Developers Conferencessa 7. maaliskuuta 2007. Se oli ilmainen ja sen asennuspaketin piti olla alle puolen gigatavun kokoinen. Home tuli ladattavaksi PlayStation 3:n käyttöjärjestelmäpäivityksen mukana. Vuoden 2007 E3-pelitapahtumassa Homesta kerrottiin lisätietoa. Vaatevalikoimasta tuli runsas ja palvelun sisäisiin televisioihin pystyi pistämään pyörimään minkä tahansa videon tai pelin, jonka muut näkivät. PlayStation Homessa oli myös paljon maksullista sisältöä. Käyttäjä pystyi vierailemaan pelin sisäisessä kauppakeskuksen (Shopping Centre) eri kaupoissa joissa oli myynnissä vaatteita ja huonekaluja, jota voi käyttää. PlayStation Home suljettiin 1. huhtikuuta 2015, joten palvelua ei voi enää käyttää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Playstation Homen betatesti (virallinen sivusto) - arkistoitu archive.org *PlaystationHome.com (epävirallinen sivusto) - arkistoitu archive.org Luokka:PlayStation 3 -pelit Luokka:Virtuaalimaailmat
City-Center

City-Center oli Viljo Revellin vuosina 1958–1960 Helsinkiin laatima yleissuunnitelma, joka käsitti kokonaisuudessaan Kaivokadun, Keskuskadun ja Aleksanterinkadun rajaaman korttelin. Tarkoitus oli luoda yhtenäinen arkkitehtoninen ja toiminnallinen kokonaisuus. Revellin kuoltua 1964 Heikki Castrén jatkoi City-Centerin suunnittelutyötä. Suunnitelman toteuttaminen täydellisenä olisi edellyttänyt vanhan rakennuskannan purkamista ja näin ollen merkittäviä kaupunkikuvallisia muutoksia. Suunnitelmasta toteutettiin vain 1967 valmistunut Makkaratalo Kaivokadun ja Keskuskadun kulmaan. Siinä on nykyisin Citycenter-niminen kauppakeskus. Tontilta purettiin Theodor Höijerin 1870 suunnittelema kulmatalo, Skohan talo, jossa aikoinaan oli toiminut Suojeluskuntain kauppa Oy, sekä pieni yksikerroksinen liikerakennus Keskuskadulta. Muita suunnitelman purettavaksi edellyttämiä, mutta siltä välttyneitä rakennuksia ovat Tallbergin talo (1899) Aleksanterinkatu 21:ssä ja Hermeksen talo (1898) Aleksanterinkatu 19:ssä, Keskuskadun kulmassa. ==Lähteet== *http://www.hel2.fi/ksv/hela/Kaupunkisuunnittelulautakunta/Esityslistat/050520114.htm Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kluuvi en:City-Center
Pavilijonki

Pavilijonki [sic]Pavilijonki (Pavilion, The) (DVD) Videodivari.fi. Viitattu 13.1.2016. (The Pavilion) on C. Grant Mitchellin ohjaama western-elokuva, joka julkaistiin suoraan videolle vuonna 2004. Elokuvan pääosissa näyttelevät Craig Sheffer, Patsy Kensit, Richard Chamberlain ja Daniel Riordan. == Näyttelijät == ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2004 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lännenelokuvat
Henriikka

Henriikka ja Henrika ovat naisen etunimiä, Henrik-nimen naispuolisia vastineita. Henriikka on nimen suomenkielinen muoto, useissa muissa kielissä on käytössä muoto Henrika tai Henrica. Henriikan nimipäivä on Suomessa suomenkielisessä kalenterissa 19. tammikuuta samoin kuin Henrikinkin, ja sama päivä on myös suomenruotsalaisessa kalenterissa Henrikan nimipäivä. Ennen vuotta 2010 Henriikan nimipäivä oli päivää myöhemmin, 20. tammikuuta.Helsingin yliopisto, Yliopiston almanakkatoimisto, Arkisto, Kalenterit 2000–: Tammikuu 2009Helsingin yliopisto, Yliopiston almanakkatoimisto, Arkisto, Kalenterit 2000–: Tammikuu 2010 Suomessa nimi Henriikka on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 6 269 ja Henrika 1 537 henkilölle, jotka kaikki ovat naisia. Nimestä ovat kehittyneet etunimet Henna, Henni ja Riikka. ==Tunnettuja Henriikkoja ja Henrikoja == * Henriikka Harinen (s. 1997), suomalainen pesäpalloilija * Henriikka Hietaniemi (s. 1987), suomalainen taitoluistelija * Henriikka Könönen (s. 1997), suomalainen seiväshyppääjä * Henriikka Parpala (s. 1998), suomalainen pituushyppääjä * Henriikka Rönkkönen (s. 1984), suomalainen kirjailija ja bloginpitäjä * Henriikka Salo (s. 1964), suomalainen näyttelijä * Henriikka Tavi (s. 1978), suomalainen kirjailija * Henriikka Vähäuski (s. 2002), suomalainen koripalloilija * Henrika Andersson (s. 1965), suomalainen näyttelijä * Henrika Wilhelmina Bähr, Mimmi Bähr (1844–1923), suomalainen keksijä ja kaunokirjoitustaidon kehittäjä * Henrika "Henriette" Leijel (1830–1904), ruotsalais-suomalainen pianisti * Henrika Maikola (s. 2003), suomalainen salibandyn pelaaja * Henrika Parviainen (s. 1997), suomalainen kilpakävelijä * Henrika Ringbom (s. 1962), suomalainen kirjailija * Henrika Tandefelt (s. 1972), suomalainen historiantutkija ==Lähteet== Luokka:Etunimet
Keltarintavireo

Keltarintavireo (Vireo flavifrons) on amerikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1808. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on noin 14 cm ja paino 15–21 g. Rinta ja kurkku ovat keltaiset, pää ja niska oliivinvihreät, vatsa valkoinen ja yläpuoli harmaan, mustan ja valkoisen kirjava. Tummalla siivellä on 2 valkoista siipijuováa. Silmän ympärillä on keltainen rengas. Nokka on tumma ja kerttumaisen voimakas. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Koiras laulaa myös talvehtimisalueella. == Esiintyminen == Kanadan eteläisemmistä osista läpi Yhdysvaltain itäisen puoliskon Meksikonlahdelle saakka. Lajin kanta on elinvoimainen ja maailman populaation koko on noin 1,4 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan koillisosassa. Vähäinen osa talvehtii Floridassa. Laji on tavattu myös Euroopassa. == Elinympäristö == Pesimäaikana erityyppiset metsät, pääasiassa sekametsät. Talvehtimisseuduilla trooppiset sademetsät 1 800 metrin korkeuteen saakka. == Lisääntyminen == Pesä on puussa usein melko korkealla, jopa 15 metrin korkeudella, ja se on oksanhaaraan ripustettu kasvinosista rakennettu malja. Munia on 3–5, tavallisesti 4. == Ravinto == Syö hyönteisiä, hämähäkkejä ja muita pieniä selkärangattomia. Syksymmällä syö myös marjoja ja hedelmiä. == Lähteet == * Harrison, Colin & Greensmith, Alan 2002: Koko maailman linnut. – WSOY. Helsinki. * Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto - Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8 * All about Birds === Viitteet === Luokka:Vireot
Lot-et-Garonne

Lot-et-Garonne on departementti Lounais-Ranskassa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se on saanut nimensä Garonne- ja Lotjokien mukaan. Departementti koostuu neljästä arrondissementista, 40 kantonista ja 319 kunnasta. Sen pinta-ala on 5 361 neliökilometriä ja siellä on 322 283 asukasta (vuonna 2006). Lot-et-Garonne on yksi Ranskan 83:sta alkuperäisestä departementista, jotka perustettiin Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1790. == Katso myös == * Luettelo Lot-et-Garonnen kunnista == Lähteet == *
National Medal of Arts

National Medal of Arts (suomennettuna Kansallinen taidemitali) on Yhdysvaltain kongressin vuonna 1984 luoma palkinto, jolla kunnioitetaan taiteen alalla menestyneitä yhdysvaltalaisia. Palkinnon saajat valitsee liittovaltion kulttuuritukivirasto National Endowment for the Arts ja sen myöntää seremoniallisesti Yhdysvaltain presidentti. Runoilija Adrienne Rich kieltäytyi vuonna 1997 National Medal of Artsista poliittisista syistä. Mitalin on suunnitellut kuvanveistäjä Robert Graham. == Katso myös == *Luettelo National Medal of Arts -palkinnon saaneista Luokka:Yhdysvaltalaiset taide- ja kulttuuripalkinnot
Reijo Jokela

Reijo Jokela on suomalainen korkeushyppyvalmentaja. Hän on valmentanut muun muassa Oskari Fröséniä, Mikael Rajalaa, Niko Kyyhkystä, Mika Hietaniemeä, Reetta Kalliota ja Eleriin Haasia. Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
The Gift – Enne

The Gift – Enne on Sam Raimin ohjaama elokuva. Elokuva on yliluonnollisia aineksia sisältävä jännityselokuva. Päähenkilö Annie Wilson (Cate Blanchett) sekaantuu murhamysteeriin, kun hän todistaa rikoksen ennustajan kyvyillään. == Näyttelijät == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yliluonnolliset jännityselokuvat Luokka:Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Sam Raimin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset jännityselokuvat
Duncan Hunter

Duncan Lee Hunter (s. 31. toukokuuta 1948) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Kaliforniaa edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1981. Hän on toistuvasti äänestänyt NAFTAn kansainvälisiä vapaakauppasopimuksia vastaan. Hänen vaikutuksestaan Yhdysvaltain-Meksikon rajalle on alettu rakentaa turva-aitaa laittoman maahanmuuton rajoittamiseksi. Hän pyrki republikaanipuolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta ei saanut riittävää kannatusta ensimmäisissä esivaaleissa ja lopetti kampanjan Nevadan esivaalien jälkeen. Hän ilmoitti tukevansa Mike Huckabeeta. ==Elämä== Hunter osallistui Vietnamin sotaan vuosina 1969–1971. Hän valmistui lakimieheksi 1976. Hunterin jäätyä eläkkeelle hänen poikansa, Duncan D. Hunter, joka palveli Yhdysvaltain merijalkaväen upseerina Irakin sodassa, asettui ehdolle samasta vaalipiiristä 2008 kongressivaaleissa ja tuli valituksi. ==Poliittinen ura== Hunter vastustaa aborttia ja alkion kantasolujen käyttöä lääketieteessä. Hän vastustaa aikataulun asettamista joukkojen vetämiselle Irakista. Hän on ilmoittanut kannattavansa taktisten ydinaseiden käyttöä Iranin ydinkriisin ratkaisemiseksi, mikäli muut vaihtoehdot ovat käytetyt. Hunter ilmoitti 30. lokakuuta 2006 hakevansa republikaanien presidenttiehdokkuutta 2008 presidentinvaaleissa. Hän sai kannatusta joissakin piirikunnissa eri puolilla maata, mutta jäi valtakunnallisesti suhteellisen tuntemattomaksi ja lopetti kampanjoinnin tammikuussa 2008. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Viralliset vaalisivut * Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Kalifornialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matka kuuhun (vuoden 1902 elokuva)

Matka kuuhun (Le Voyage dans la lune) on Georges Mélièsin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama ranskalainen lyhyt mustavalkoinen mykkä tieteiselokuva vuodelta 1902. Elokuva perustuu Jules Vernen romaanin Maasta Kuuhun ideoihin.Nummelin, Jyri: Valkoinen hehku. Johdatus elokuvan historiaan, s. 69. Tampere: Vastapaino, 2005. ISBN 951-768-164-X. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään. Matka kuuhun on Mélièsin kuuluisimpia teoksia ja tieteiselokuvan varhainen klassikko. Elokuvalla on ollut merkittävä vaikutus koko lajityyppiin aina nykypäiviin asti. Kaikkien käsin ruutu ruudulta väritettyjen kopioiden luultiin kadonneen, mutta vuonna 1993 Barcelonasta löytyi huonokuntoinen kela, joka entisöitiin ja esitettiin toukokuussa 2011.Peltonen, Timo: Mélièsin kuumatka nyt väreissä. Helsingin Sanomat 1.9.2012, s. D 11. == Elokuva == Elokuva on vapautunut tekijänoikeuksien suojasta ja 12 min 52 s pituinen kopio on tässä vapaasti katsottavissa: == Tarina == Elokuva alkaa kun Mélièsin itsensä esittämä professori Barbenfouillis yrittää saada kollegansa vakuuttuneeksi ja lähtemään matkalle Kuuhun. Matka alkaa ja ohjusmainen avaruusalus osuu ja uppoaa ihmismäisesti kuvatun kuu-ukon silmään. Kuussa tiedemiehet törmäävät pian paikallisiin asukkaisiin (”Selene”), jotka johdattavat vierailijat kuninkaansa luokse. Tiedemiehet kuitenkin huomaavat, että kuun asukkaat katoavat muuttuen pölypilveksi, kun heitä koskettaa sateenvarjolla. Niinpä vierailijat onnistuvat karkaamaan ja palaavat sankareina Maahan, Pariisiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mykkäelokuvasivusto. * Matka kuuhun Youtube -videopalvelussa Luokka:Vuoden 1902 ranskalaiset elokuvat Luokka:Ranskalaiset mykkäelokuvat Luokka:Ranskalaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Tieteiselokuvat Luokka:Avaruuselokuvat
Y&T

Y&T; (Yesterday & Today, ) on vuonna 1974 perustettu kalifornialainen rockyhtye. London Records julkaisi yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia; Yesterday & Today 1976 ja Struck Down 1978. Niiden jälkeen levy-yhtiö vaihtui A&M; Recordsiin, jolle merkittävimmät julkaisut olivat Earthshaker 1981, Black Tiger 1982, Mean Streak 1983 ja In Rock We Trust 1984. Myöhempiä albumeja on julkaissut lisäksi Geffen Records ja Avex Trax. Y&T;:n perustajajäsenet olivat Dave Meniketti (kitara ja laulu), Leonard Haze (rummut), Phil Kennemore (basso) ja Joey Alves (kitara). 1980-luvulla tapahtui parikin muutosta kokoonpanossa, 1986 Jimmy DeGrasso korvasi Hazen ja 1989 Stef Burns korvasi Alvesin. Virallisesti yhtye ilmoitti lopettaneensa vuonna 1991, joskin joitakin keikkoja soitettiin sen jälkeenkin. Vuonna 2001 Y&T; kasattiin uudelleen kokoonpanolla Meniketti, Kennemore, Burns ja Haze. Burns kuitenkin korvattiin pian John Nymanilla, joka oli aiemmin laulanut taustoja yhtyeen levyillä. Vuonna 2006 Haze korvattiin Mike Vanderhulella. Y&T;:n suurimmat hitit olivat 1980-luvulta "Summertime Girls" ja "Mean Streak". Parhaiten myynyt albumi oli In Rock We Trust, joka oli 46. Billboardin albumilistalla ja jota myytiin 450 000 kappaletta. Yhtyeen basisti Phil Kennemore kuoli 7. tammikuuta 2011 keuhkosyöpään. Phil Kennemore oli yksi bändin tärkeimmistä biisintekijöistä, David Meniketin ohella. Yhtyeen alkuperäinen rumpali Leonard Haze kuoli 11. syyskuuta 2016 61-vuotiaana. Hän oli kärsinyt vuosia keuhkoahtaumataudista. Yhtyeen alkuperäinen kitaristi Joey Alves kuoli 12. maaliskuuta 2017 63-vuotiaana paksusuolen tulehdukseen ja siitä aiheutuneisiin komplikaatioihin. ==Diskografia== ===Studioalbumit=== * Yesterday & Today (1976) * Struck Down (1978) * Earthshaker (1981, uusintajulkaisu 2006) * Black Tiger (1982, uusintajulkaisu 2006) * Mean Streak (1983, uusintajulkaisu 2006) * In Rock We Trust (1984, uusintajulkaisu 2006) * Down for the Count (1985) * Contagious (1987) * Ten (1990) * Musically Incorrect (1995) * Endangered Species (1997) * Facemelter (2010) * Acoustic Classix Vol.1 (2018) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Viralliset kotisivut * Yhtye MySpacessa Luokka:Yhdysvaltalaiset rockyhtyeet Luokka:1980-luvun yhtyeet ja sooloartistit‎
Mackinac Bridge

Mackinac Bridge on Yhdysvalloissa Michiganin osavaltiossa sijaitseva riippusilta, joka ylittää Mackinacinsalmen ja yhdistää Michiganin ylemmän ja alemman niemimaan toisiinsa. Se on maailman viidenneksi pisin riippusilta, ja valmistuessaan 1957 se oli maailman pisin kunnes New Yorkiin valmistui 1965 sitä pidempi Verrazano-Narrows Bridge. Verrazano-Narrows ei ole pidempi, mutta siinä on pidempi jänneväli, ts. kahden tolpan väli. Mackinac Bridgen pituus on 8 038 metriä ja korkeus 168 metriä. Suurin alituskorkeus on 47 metriä. Silta johtaa St. Ignacen kaupungista pohjoisessa Mackinaw Cityyn etelässä. Sitä on suunniteltu jo 1880-luvulta lähtien, mutta sen rakennustyöt aloitettiin 7. toukokuuta 1954. Silta avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1957. Sillan suunnitteli David B. Steinman. Silta korvasi lauttayhteyden, joka kykeni kuljettamaan noin 400 autoa tunnissa. Ruuhka-aikoina Mackinacin salmen molemmille rannoille muodostui jopa 20 kilometrin lauttajonoja. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltain riippusillat Luokka:Michiganin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Michiganin liikenne Luokka:Yhdysvaltain tieliikennesillat
Üzeyir Hacıbəyov

Üzeyir Hacıbəyov (17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1885 Ağcabədi – 23. marraskuuta 1948) oli azerbaidžanilainen säveltäjä. Hacıbəyov syntyi Ağcabədissa lähellä Şuşaa. Hänen isänsä toimi sihteerinä kuuluisalle runoilija Xurşidbanu Natəvanille, jolta tuleva säveltäjä sai vahvoja vaikutteita. Hän oli jo lapsena musikaalisesti lahjakas, ja vuonna 1908, 22 vuoden iässä, hän sävelsi hyvin vähän varsinaista alan koulutusta saaneena täysimittaisen oopperan. Koulutukseltaan Hacıbəyov oli opettaja; hän oli opiskellut vuosina 1899–1904 Gorin opettajainseminaarissa ja sai ensimmäisen paikkansa Hadrutista. Työskenneltyään siellä vuoden hän asettui Bakuun, jossa hän jatkoi matematiikan, maantiedon, historian, azerin, venäjän ja musiikin opetusta. Hän myös julkaisi kaupungissa turkkilais-venäläis-turkkilaisen sanakirjan (1907) sekä teoksen aritmeettisista ongelmista (1908). Vaikka Azerbaidžanissa ja azerin kielessä tapahtui Hacıbəyovin elinaikana lukuisia muutoksia, hänen onnistui luoda varsin menestyksekäs ura säveltäjänä; tuotantoon kuuluu muiden muassa seitsemän oopperaa ja kolme musiikkikomediaa. Vuonna 1920 perustettu Bakun musiikkiakatemia on saanut lisänimen Hacıbəyovilta, ja säveltäjää pidetään azerbaidžanilaisen taidemusiikin isänä. Hän keräsi ja julkaisi useita kansanlauluja säveltäjä Müslüm Maqomayevin kanssa ja julkaisi vuonna 1945 maansa kansanmusiikin perusteista myös kirjan. Hacıbəyov oli Bakun musiikkiakatemian professori sekä vuosina 1928–1929 ja 1939–1948 johtaja. Hän oli kahdesti edustajana Neuvostoliiton korkeimmassa neuvostossa. Hänellä oli Leninin kunniamerkki, useampi Stalin-palkinto ja vuodesta 1938 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Hän kuoli diabeteksen komplikaatioihin 63-vuotiaana. Hänen säveltämänsä on Azerbaidžanin kansallislaulu Azərbaycan marşı. == Lähteet == Luokka:Azerbaidžanilaiset säveltäjät Luokka:Kansallislaulujen säveltäjät Luokka:Azerbaidžanilaiset kapellimestarit Luokka:Azerbaidžanilaiset kuoronjohtajat Luokka:Azerbaidžanilaiset musiikkitieteilijät Luokka:Azerbaidžanilaiset etnomusikologit Luokka:Azerbaidžanilaiset professorit Luokka:Kansallislaulujen sanoittajat Luokka:Etnomusikologit Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Mark Reizen

Mark Osipovitš Reizen (, 3. heinäkuuta 1895 – 25. marraskuuta 1992) oli venäläinen oopperalaulaja, lyyrinen basso. Reizen syntyi juutalaiseen sukuun, ja hänellä oli neljä veljeä ja yksi sisko. Kaikki harrastivat musiikkia. Reizen oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja opiskeli insinööriksi, mutta myös laulua Harkovassa Federico Bugamellin johdolla vuosina 1919–1920. Reizen debytoi Harkovan oopperassa vuonna 1921, jolloin hän esitti Pimenin roolin Modest Mussorgskin teoksessa Boris Godunov. Hän siirtyi Leningradin Mariinski- teatteriin vuonna 1925 ja kierteli vuosina 1929–1930 Pariisissa, Berliinissä, Monte Carlossa ja Lontoossa. Reizen työskenteli Bolšoi-teatterin johtavana bassona vuodesta 1930 vetäytymiseensä 1954 ja sai sinä aikana mainetta muiden muassa Nikolai Rimski-Korsakovin, Aleksandr Borodinin, Charles Gounod'n, Mihail Glinkan ja Richard Wagnerin töiden tulkitsijana. Reizen jatkoi opettamista vuodesta 1967. Hän piti resitaalin 80-vuotispäivänsä kunniaksi ja esitti prinssi Greminin roolin Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginissa Bolšoissa 90-vuotisjuhlassaan heinäkuussa 1985. Hänelle myönnettiin Stalin-palkinnot vuosina 1941, 1949 ja 1951. Hän kuoli äkillisesti 97 vuoden iässä Moskovassa. Luokka:Venäläiset oopperalaulajat Luokka:Bassot Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Fuksianpunainen

Fuksianpunainen tai fuksia on väri, joka on sävyltään vaaleanpunaisen ja violetin sekoitus, ja se on saanut nimensä verenpisaroiden suvun (Fuchsia) tieteellisestä nimestä. Värin nimenä fuksianpunaista () alettiin käyttää Britanniassa vuonna 1892.Maerz and Paul A Dictionary of Color New York:1930 McGraw-Hill--Page 195; Color Sample of Fuchsia Page 123 Plate 50 Color Sample I 12 HTML-väreissä fuksianpunainen on saman värinen kuin magenta (M), jota nimitystä käytetään yhdestä CMYK-värinmuodostuksen pääväreistä. CMYK-väreillä luodaan nelivärikuvia muun muassa väritulostimilla. Magenta on vihreän käänteisväri. Tämä värisävy puuttuu valon kirjosta. Näemme sen silloin, kun näköjärjestelmän pitkäaaltoisille punaisille ja lyhytaaltoisille sinisille valoille herkät näkösolut ovat aktiivisia. ==Värikoordinaatit== * heksadesimaalimuodossa #FF00FF * RGB muodossa R:255, G:0, B:255 * HSV-muodossa H:300, S:255, V:255 ==Katso myös== * Magenta * Purppura * Fuksiini ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Punainen la:Coccum (baca) pt:Fúchsia (cor)
Evolution 4.0

__NOTOC__ Evolution 4.0 on power metal -yhtye Thunderstonen neljäs studioalbumi, julkaistu 14. maaliskuuta 2007. Se sisältää kappaleet "Face in the Mirror" ja "Forevermore", joilla yhtye osallistui vuoden 2007 Euroviisujen Suomen karsintaan. Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Pasi Rantanen – laulu * Nino Laurenne – kitara * Titus Hjelm – basso * Mirka Rantanen – rummut * Kari Tornack – koskettimet == Arvostelut == * Imperiumi.net: 9+/10Imperiumi.net: Levyarvio * Metropoli.net: Metropoli.net: Levyarvio * Soundi: Soundi: Levyarvio * Sputnikmusic: Sputnikmusic: Emeritus review == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2007 albumit Luokka:Thunderstonen albumit
Morgan Spurlock

Morgan V. Spurlock (7. marraskuuta 1970 Parkersburg, Länsi-Virginia – 23. toukokuuta 2024) oli yhdysvaltalainen dokumenttielokuvaohjaaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten dokumenttielokuvastaan Super Size Me, jossa hän pyrki esittelemään McDonald’s-ruoan terveydellisesti negatiivisia vaikutuksia syömällä ainoastaan McDonald’sin ruokaa kolmesti päivässä kuukauden ajan. Hän julkaisi myöhemmin myös useita muita dokumenttielokuvia ja televisiosarjoja perustamansa tuotantoyhtiö Warrior Poetsin kautta. ==Elämäkerta== Spurlock syntyi Parkersburgissa Länsi-Virginiassa 7. marraskuuta 1970. Hän sai kasvatuksen metodistina, mutta mielsi itsensä myöhemmin agnostikoksi. Spurlock suoritti tutkinnon Bachelor of Fine Arts (BFA) filmissä New Yorkin yliopistosta vuonna 1993. Ennen Super Size Men tekoa Spurlock toimi näytelmäkirjailijana. Hän voitti palkintoja näytelmästään The Phoenix niin New York International Fringe Festivalissa vuonna 1999 kuin myös Route 66 American Playwriting Competitionissa vuonna 2000. Hän loi myös I Bet You Will -ohjelman MTV- musiikkikanavalle. Vuonna 2004 ilmestynyt dokumenttielokuva Super Size Me teki Spurlockista tunnetun. Dokumentti kuvaa Spurlockin kokeilua syödä pelkästään McDonald’s-pikaruokaketjun ruokaa 30 päivän ajan. Hän ei kokeilunsa raameissa saanut kieltäytyä, jos hänelle ostoksen yhteydessä tarjottiin tavallista ateriaa suurempaa “super-size”-kokoa. Hän pyrki myös liikkumaan vain keskimääräisen amerikkalaisen verran. Spurlockin mukaan hän oli kokeilun päättyessä lihonut noin 11 kiloa, alkanut kärsiä masennuksesta ja maksan toimintahäiriöstä. Dokumentti herätti keskustelua pikaruoan terveellisyydestä ja oli vuonna 2004 ehdolla parhaan dokumentin Oscar-palkinnon saajaksi. Dokumentti herätti toisaalta myös kritiikkiä. Spurlock ei esimerkiksi julkaissut käyttämäänsä ruokapäiväkirjaa. McDonald’s kutsui elokuvaa "epärealistiseksi". Super Size Men jälkeen Spurlock julkaisi muita dokumenttielokuvia ja televisiosarjoja oman vuonna 2004 perustamansa tuotantoyhtiönsä Warrior Poetsin kautta. Elokuvat käsittelivät useita eri aiheita, kuten Afganistanin sotaa (Where in the World Is Osama bin Laden?), siirtolaistyöläisiä ja minimipalkkaa (30 Days), markkinoinnin ja kuluttajien suhdetta (The Greatest Movie Ever Sold), sekä vanhustenhoitoa ja uhkapelaamista (Morgan Spurlock Inside Man). Hollywoodia kohuttaneen seksuaaliseen häirintään liittyneen keskustelun aikana Spurlock julkaisi kirjoituksen, jossa hän ilmaisi olevansa "osa ongelmaa". Spurlockin mukaan häntä syytettiin opiskeluaikoinaan raiskauksesta ja myöhemmin hän sopi entisen avustajan nostaman oikeusjutun seksuaalisesta häirinnästä. Spurlock sanoi myös pettäneensä "lähes jokaista" kumppaniaan. Tunnustukset käytännössä päättivät Spurlockin uran elokuva-alalla ja hän erosi perustamastaan tuotantoyhtiöstä. Spurlock kuoli syöpään 23\. toukokuuta 2024. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Dokumentaristit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Rauhanpiippu

Rauhanpiippu eli calumet on Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen pyhä piippu, jota perinteisesti käytettiin uskonnollisissa ja sosiaalisissa tilaisuuksissa.Andersson & Hämäläinen ja Kekki 2013. s. 99. Rauhanpiippu koostui varresta ja pesästä, jossa poltettiin tupakanlehtiä ja yrttejä. Eri intiaaniheimot käyttivät erilaisia yrttisekoituksia. Piiput oli yleensä valmistettu kaoliniitista ja usein tehty jonkin eläimen muotoon. Piippu ja varsi olivat usein samaa materiaalia, mutta pitkien seremonipiippujen varret valmistettiin yleensä puusta ja koristeltiin helmin, sulin tai piikkisian piikein.Andersson & Hämäläinen ja Kekki 2013. s. 100. Kieltäytyminen vastaanottamasta tarjottua rauhanpiippua katsottiin yleensä loukkaukseksi. Rauhanpiippuja käytettiin lähes kaikkialla Pohjois-Amerikassa, mutta eniten niiden käyttö painottui algonkin- ja sioux-kielisten kansojen keskuuteen. Preeriaintiaanien arvellaan omaksuneen rauhanpiipun maanosan itäosien maanviljelijä-intiaaneilta. Piipun käyttö vakiintui merkiksi vihollisuuksien lopettamisesta, mutta alkuaan sitä käytettiin laajemminkin eri rituaaleissa. Rituaali alkoi piipun sytyttämisestä ja sen ojentamisesta seremonian johtajalle. Hän imi piipusta ensimmäiset savut ja puhalsi ne kohti taivasta. Sitten hän antoi piipun vasemmalla puolellaan olevalle, ja näin piippu kiersi auringon suuntaisesti. Seremonian uskottiin suojaavan osallistujia kaikelta vihamielisyydeltä. ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Tupakointi Luokka:Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri Luokka:Päihteiden polttaminen
Zeeta-funktio

On olemassa useita matemaattisia funktioita, jotka tunnetaan zeeta-funktiona. Näistä tunnetuin on Riemannin zeeta-funktio. Muita merkittäviä zeta-funktiota ovat: * Artinin-Mazurin zeeta-funktio * Dedekindin zeetafunktio * Epsteinin zeeta-funktio * Hassen-Weilin zeeta-funktio * Hurwitzin zeeta-funktio * Iharan zeeta-funktio * Igusan zeeta-funktio * Lefschetzin zeeta-funktio * Lerchin zeeta-funktio * Minakshisundaramin-Pleijelin zeeta-funktio * Alkulukujen zeeta-funktio * Selbergin zeeta-funktio * Weierstrassin zeeta-funktio ==Aiheesta muualla== *Keskustelua siitä, mitä ovat zeeta-funktiot (englanniksi) Luokka:Erikoisfunktiot
Adolf Butenandt

Adolf Friedrich Johann Butenandt (24. maaliskuuta 1903 Bremerhaven – 18. tammikuuta 1995 München) oli saksalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1939 työstään sukupuolihormonien tutkimisessa. Palkinto jaettiin Butenandtin ja Lavoslav Ružičkan kesken. Aluksi natsihallinto pakotti hänet kieltäytymään palkinnosta, mutta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 hän vastaanotti palkinnon. Opiskelunsa Butenandt aloitti Marburgin yliopistossa. Myöhemmin hän liittyi Adolf Otto Reinhold Windausin johtamaan työryhmään Göttingenin yliopistossa. Butenandt valmistui filosofian tohtoriksi 1927. Windauksen ja Schering-yhtiössä toimineen Walter Schöllerin neuvosta Butenandt rupesi tutkimaan munasarjasta erittyviä hormoneja. Hänen tutkimuksensa johtivat estronin ja muutamien muiden naishormonien löytämiseen. Nämä hormonit eristettiin tuhansista litroista virtsaa. Habilitaationsa jälkeen Butenandt toimi lehtorina Göttingenissä. Myöhemmin hän toimi Gdańskin teknillisessä yliopistossa professorina. Vierailtuaan Yhdysvalloissa Butenandtista tuli Kaiser Wilhelm -instituutin johtaja vuonna 1936. Vuonna 1936 hän liittyi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäseneksi. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli sodankäyntiin liittyvien projektien parissa. Kun instituutti siirtyi vuonna 1945 Tübingeniin Butenandtista tuli professori Tübingenin yliopistoon. Instituutti siirrettiin Müncheniin, missä Butenandt toimi Münchenin yliopistossa professorina. Butenandt selvitti mulperiperhosnaaraiden tuottaman feromonin bombykolin rakenteen. == Aiheesta muualla == *Butenandtin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla Luokka:Nobelin kemianpalkinnon saajat Luokka:Saksalaiset biokemistit Luokka:Ranskan tiedeakatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Mettupalayam

Mettupalayam () on kaupunki ja kunta Tamil Nadun osavaltiossa, Intiassa. Kaupungissa on 66 213 (2001) ja se sijaitsee Bhavani-joen varrella 38 kilometrin päässä Coimbatoresta. Mettupalayamista lähtee Nilgirin rautatie, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon, sekä autotiet Nilgirivuorille. Kaupunki onkin merkittävä kauppapaikka tuoreille hedelmille ja vihanneksille, jotka tulevat vuorilta. Niitä myydään täältä ympäri Coimbatoren piirikuntaa. == Lähteet == Luokka:Tamil Nadun kaupungit
Hamilton Fish III

Hamilton Fish III (s. Hamilton Stuyvesant Fish, 7. joulukuuta 1888 – 18. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.Hamilton Fish. Biographical Dictionary of U.S. Congress. Viitattu 21.7.2017. == Varhainen elämä == Fish syntyi Garrisonin kylässä New Yorkissa merkittävään poliitikkosukuun. Hänen isänsä oli kansanedustaja Hamilton Fish II ja äitinsä Emily o.s. Mann. Hänen isänsä isä oli Hamilton Fish, joka oli toiminut ulkoministerinä ja kuvernöörinä sekä istunut kuusi vuotta Yhdysvaltain senaatissa. Fish kävi lapsuudessaan sveitsiläistä Chateau de Lancyn koulua Genevessä, jossa hän oppi puhumaan ranskaa ja pelaamaan jalkapalloa. Kesät hän vietti perheensä kanssa Baijerissa. Myöhemmin hän kävi St. Mark’s Schoolia Massachusettsissa. Hän kuvasi itseään ”B-luokan oppilaaksi”, mutta oli huomattavan lahjakas eri urheilulajeissa. Fish valmistui St. Mark’sista vuonna 1906 ja lähti Harvardin yliopistoon. Hän jatkoi jalkapalloharrastustaan menestyksellä; nämä ansiot toivat kaksinkertaisen College Football All-America Team -maininnan ja vuonna 1954 paikan College Football Hall of Famessa. Hän oli mukana organisoimassa Harvardin lakikoulun jalkapallojoukkuetta. Fish valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1909 cum laude -arvosanoin historiasta ja valtio-opista. Hän sai myöhemmin sotilaspalveluksestaan Kunnialegioonan merkin. == Poliittinen ura == Fish oli aktiivinen politiikassa 1910-luvun alusta saakka. Hänet valittiin New Yorkin edustajainhuoneeseen vuonna 1914. Fish täytti vuonna 1920 Edmund Plattilta vapautuneen paikan Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. Lopulta hän istui edustajainhuoneessa yhtämittaisesti vuoteen 1945; hän oli menettänyt pitkäaikaisen paikkansa edellisen vuoden vaaleissa. Hänen seuraajansa oli Peter A. Quinn. Fish tuli kongressivuosinaan tunnetuksi kommunisminvastaisuudestaan. Hänet muistetaan myös Franklin D. Rooseveltin ja tämän New Dealin vastustajana. Fishiä syytettiin isolationismista ja natsisuhteista.America, American Jews, and the Holocaust: American Jewish History. Jeffrey Gurock. Sivu 72, 211. Google Books. Hänen väitettiin muun muassa saaneen noin 41 000 nykydollaria ”natsimyönteisistä lähteistä”. Sittemmin Fish syytti Robert F. Cutleria kunnianloukkauksesta ja vaati tältä 250 000 dollarin korvauksia natsisympatiahuhujen levittämisestä. == Myöhemmät vaiheet == Fish julkaisi lyhyen ensimmäisen maailmansodan historian ja omaelämäkerran Memoir of an American Patriot. Hän perusti Order of Lafayetten vuonna 1958. Myös Fishin poika Hamilton Fish IV (tunnetaan myös nimellä Hamilton Fish, Jr.) nousi tunnetuksi poliitikoksi. Hamilton Fish III eli 102-vuotiaaksi. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Naruhiko Higashikuni

Naruhiko Higashikuni (, ”Naruhiko, prinssi Higashikuni”, vuodesta 1947 ; 3. joulukuuta 1887 Kioto – 20. tammikuuta 1990 Tokio) oli Japanin keisarisukuun kuulunut prinssi ja kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan lopussa 17. elokuuta – 9. lokakuuta 1945. Naruhiko on ainoa keisarisuvun jäsen, joka on toiminut Japanin pääministerinä, sekä Japanin lyhytaikaisin pääministeri. Hänen pääministerikautensa kesti 54 päivää. ==Perhe== Naruhiko meni 18. toukokuuta 1915 naimisiin Meiji-keisarin yhdeksännen tyttären, prinsessa Toshikon (1896–1978) kanssa. Parilla oli neljä poikaa: * Prinssi Morihiro (6. toukokuuta 1916 – 1. helmikuuta 1969) * Prinssi Moromasa (1917 – 1. syyskuuta 1923; kuoli Kantōn suuressa maanjäristyksessä) * Prinssi Akitsune (13. toukokuuta 1920 – 30. elokuuta 2006) * Prinssi Toshihiko (24. maaliskuuta 1929 – 15. huhtikuuta 2015) ==Ura ja myöhemät vaiheet== Naruhiko nousi Japanin armeijan kenraaliksi ja oli vuodesta 1939 ylimmän sotaneuvoston jäsen. Hänelle myönnettiin myös Kinshi kunshō -sotilaspalkinto vuonna 1940. Hän menetti prinssin arvonsa muiden keisarin etäisempiin sukuhaaroihin kuuluvien henkilöiden kanssa 17. lokakuuta 1947. Naruhiko julkaisi vuonna 1968 muistelmansa Higashikuni nikkin. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan Tokiossa 102-vuotiaana 1990; hän on Japanin historian pitkäikäisin pääministeri ja yksi maailman pitkäikäisimmistä pääministereistä Willem Dreesin, Christopher Hornsrudin ja Antoine Pinayn ohella. == Lähteet == Luokka:Japanin prinssit Luokka:Japanin pääministerit Luokka:Japanilaiset kenraalit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet japanilaiset Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Deji Aliu

Deji Aliu (s. 22. marraskuuta 1975 Lagos, Nigeria) on nigerialainen pikajuoksija. Aliun urheilu-ura alkoi kunnolla vuonna 1991, kun paikallisen urheiluseuran valmentaja näki hänen juoksevan koulun kilpailussa. Hän liittyi kyseiseen urheiluseuraan, ja seuraavana vuonna kilpaili jo Soulin nuorten MM- kisoissa, joissa karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,44 ja oli mukana Nigerian joukkueessa, joka voitti pronssia 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti nuorten Afrikan-mestaruuden 100 metrin juoksussa ajalla 10,61 sekä 200 metrillä ajalla 21,34. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Lissabonissa nuorten maailmanmestaruuden 100 metrillä ajalla 10,17 ja hopeaa 200 metrillä. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna Ateenan olympialaisissa tulos oli sama. Aliu karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 60 metrin juoksun alkuerissä ajalla 6,59. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ajalla 20,78. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui viidenneksi Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,58. Samoissa kisoissa hän teki uuden Afrikan sisäratojen ennätyksen ajalla 6,48. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Nigerian pikaviestijoukkueessa hän sijoittui kolmanneksi, mutta joukkue hylättiin kun selvisi, että Innocent Asonze oli jäänyt jo kesäkuussa 1999 kiinni dopingin käytöstä. Samana vuonna Aliu sijoittui All-Africa Games -kisoissa neljänneksi 100 metrillä ja juoksi Nigerian pikaviestikultaa voittaneessa joukkueessa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui välierissä. Aliu juoksi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 karsiutuen 60 metrin välierissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,15. Hän selviytyi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 60 metrin loppukilpailuun, jossa sijoittui kahdeksanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti ensimmäisen Nigerian mestaruutensa 100 metrillä. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän juoksi 100 metrillä viidenneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Samana vuonna hän voitti All Africa Games -kisoissa 100 metrin kilpailun ennätysajallaan 9,95. Ateenan olympialaisissa 2004 Aliu karsiutui toisissa alkuerissä 100 metrillä toisissa alkuerissä, mutta pikaviestissä hän oli mukana voittamassa olympiapronssia.http://news.bbc.co.uk/sport2/hi/olympics_2004/athletics/results/3532500.stm Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa myös toisissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin alkuerissä sekä Kansainyhteisön kisoissa 100 metrin välierissä. ==Ennätykset== * 100 metrin juoksu: 9,95 (2003) * 200 metrin juoksu: 20,25 (2002) ==Lähteet== Luokka:Nigerialaiset pikajuoksijat Luokka:Nigerialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harry Benjamin

Harry Benjamin (12. tammikuuta 1885 – 24. elokuuta 1986) oli saksalainen seksologi. Hänet muistetaan hänen uraauurtavasta työstään transsukupuolisuuden parissa sekä teoksestaan The Transsexual Phenomenon (1966). Benjaminin mukaan transsukupuolisuutta kutsutaan englanninkielisissä maissa myös Harry Benjaminin syndroomaksi. Benjamin syntyi Berliinissä ja valmistui lääketieteen tohtoriksi 1912 tehtyään väitöskirjan tuberkuloosista. Hän lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli New Yorkissa ja San Franciscossa. Alfred Kinsey esitteli hänelle vuonna 1948 pojan, joka "halusi olla tyttö"; lapsesta tuli Benjaminin varhaisimpia tutkimuskohteita. Benjamin havaitsi eron transsukupuolisuuden ja transvestismin välillä, otti käyttöön englanninkielisen termin ”transsexuality” (transseksuaalisuus) vuonna 1954 ja kohtasi tulevina vuosina lukuisia samankaltaisia tapauksia. Benjamin jakoi transseksuaalit kolmeen kategoriaan (IV, V ja VI), mutta mainitsi että ei pysty tekemään täsmällisiä luokkien erotuksia. Benjamin yhdisti transseksuaalien luokitukseensa melko hiljattain julkaistun ihmisen seksuaalisuutta kuvaavan Kinseyn asteikon. Benjaminin mukaan vaikeinta transseksuaalisuuden muotoa vastaa täysi homoseksuaalisuus (Kinsey 6). Kirjassaan Benjamin silti selittää, että homoseksuaalisuus on eri ilmiö kuin transsukupuolisuuteen liittyvä miehistä kiinnostuneisuus, eikä transseksuaaleja kannattanut hänen mielestään kutsua homoseksuaaleiksi. Eri kategorioiden seksuaaliset suuntautumiset perustuivat hänen potilasaineistoonsa. Benjaminin transseksuaalien luokitus oli alalla vaikutusvaltainen. Luokitusta on käytetty erottamaan potilaista ne jotka tarvitsevat kirurgista hoitoa ja ne jotka eivät sitä tarvitse. Kaksi vaikeinta muotoa (V ja VI) elävät naisina. Lievimmässä transseksuaalisuuden muodossa (IV) potilas ei vaadi itselleen leikkaushoitoa, mutta hänelle estrogeenilääkitys, joka kerryttää rasvaa takapuoleen, takareisiin ja rintoihin voi olla avuksi. Toisaalta lievimmän muodon potilas voi elää miehenä. Benjamin oli transsukupuolisuuden ohella kiinnostunut gerontologiasta ja elämän pidennyksestä. Hän itse vastaili vielä 100-vuotiaana haastattelukysymyksiin ja kuoli 101-vuotiaana 1986 New Yorkissa. Vuonna 1971 Benjamin julkaisi kirjan "Basic Self-Knowledge, a guide to the Fourth Way work of G. I. Gurdjieff". [ISBN 0877281629] ==Katso myös== *Christine Jorgensen ==Kirjallisuutta== *Alison Li. Wondrous Transformations: A Maverick Physician, the Science of Hormones, and the Birth of the Transgender Revolution. University of North Carolina Press, 2023. Luokka:Saksalaiset lääkärit Luokka:Saksalaiset seksologit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet saksalaiset Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Leonard Slatkin

Leonard Edward Slatkin (s. 1. syyskuuta 1944 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän on toiminut vuodesta 2008 Detroitin sinfoniaorkesterin ja vuodesta 2010 ranskalaisen Orchestre National de Lyonin musiikillisena johtajana. Sekä isän että äidin puolelta ukrainalaista sukua oleva Slatkin varttui Los Angelesissa. Hänen isänsä oli viulisti ja kapellimestari Felix Slatkin ja äiti sellisti Eleanor Aller. Isä oli konserttimestarina 20th Century Fox -elokuvayhtiön orkesterissa, äiti soolosellistinä Warner Brothers -yhtiön orkesterissa. Vanhemmat soittivat myös kuuluisassa Hollywood String Quartetissa, ja perheen tuttavapiiriin kuului monia muusikoita ja elokuvatähtiä.RSOn kapellimestarina Leonard Slatkin, Yle Klassinen 9.4.2015. Slatkin sai stipendin opiskelemaan säveltämistä Indianan yliopistossa, mutta keskeytti opinnot yhden lukukauden jälkeen kun ei halunnut osallistua pakolliseen sotilaskoulutukseen. Isänsä varhaisen kuoleman jälkeen Leonard Slatkin tunsi itsensä vapaaksi toteuttamaan unelmaansa kapellimestarin työstä, huolimatta ujoudestaan.Wroe, Nicholas: Star-spangled Promenader, The Guardian 14.7.2001, viitattu 9.4.2015. Hän opiskeli Aspenin musiikkijuhlien kurssilla Walter Susskindin johdolla ennen pääsyään Juilliard Schooliin, jossa hän erikoistui orkesterinjohtoon ranskalaisen Jean Morelin johdolla, opiskelutoverinaan muun muassa suomalainen Leif Segerstam. Slatkin debytoi vuonna 1966, ja vuonna 1968 Walter Susskind nimitti hänet Saint Louisin sinfoniaorkesterin avustavaksi kapellimestariksi. Vuonna 1977 Slatkin nimitettiin New Orleansin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi neuvonantajaksi. Slatkin johti 1970-luvun lopulla ja vuonna 1980 San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa sarjan Beethoven-festivaalikonsertteja. Hänet tunnetaan mm. Saint Louisin sinfoniaorkesterin pitkäaikaisena ylikapellimestarina 1979–1996, Yhdysvaltain kansallisorkesterin ylikapellimestarina 1996–2008 sekä BBC:n sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina 2000–2004. Slatkin nimettiin 2006 Nashvillen sinfoniaorkesterin kapellimestariksi. Hän toimii myös Pittsburghin sinfoniaorkesterin vierailevana kapellimestarina alkaen 2008. Hänet otettiin St. Louis Walk of Fameen 1990, ja hän oli vuonna 2003 National Medal of Artsin saaneiden joukossa. — Slatkin on vieraillut Suomessa vuosina 1980 ja 2015. Slatkin on vuodesta 2011 ollut naimisissa säveltäjä Cindy McTeen kanssa. Tämä on hänen neljäs avioliittonsa. Kolmannen vaimonsa, sopraano Linda Hohenfeldin kanssa hänellä on poika Daniel. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset kapellimestarit Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt