EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Maria Caniglia

Maria Caniglia (5. toukokuuta 1905 NapoliMaria Caniglia (1905-1979) Naxos, viitattu 30.12.2022Notice de personne Caniglia, Maria (1905-1979) Bibliothèque nationale de France, viitattu 30.12.2022 – 16. huhtikuuta 1979 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Maria Caniglia AllMusic, viitattu 30.12.2022 Caniglia opiskeli Napolissa Agostino Rochen johdolla. Roche oli myös Caniglian tulevan säännöllisen yhteistyökumppani Ebe Stignanin opettaja. Caniglia teki vuonna 1930 debyyttinsä Torinossa Chrysothemiksen roolissa Richard Straussin Elektrassa. Hän keskittyi jo tässä vaiheessa vahvasti spintorooleihin, vaikka La Scalan koelaulussa 1929 kapellimestarit Ettore Panizza, Carlo del Campo ja Gino Marinuzzi olivat suositelleet laulajalle keskittymistä alun perin lyyriseen ohjelmistoon. Pian Caniglia esiintyi Magdana Ottorino Respighin La campagna sommersassa Genovassa, Lohengrinin Elsana Roomassa ja Marian roolissa Ildebrando Pizzettin Lo stranierossa La Scalassa. La Scalassa Caniglia eteni päärooleihin muun muassa Italo Montemezzin La notte di Zoraimassa ja Pietro Mascagnin Le mascheressa. Tätä seurasivat esiintymiset wagnerilaisissa rooleissa, kuten Sentana Lentävässä hollantilaisessa ja Sieglindenä Valkyyriassa. Caniglia oli johtava sopraano La Scalassa, kunnes lähti sieltä vuonna 1951. Hänen laajaan ohjelmistoonsa kuuluivat roolit muiden muassa lukuisissa Giuseppe Verdin oopperoissa, Giacomo Puccinin Manon Lescautissa ja vuonna 1937 Respighin Lucrezian sekä Christoph Willibald Gluckin Iphigénie en Tauriden nimirooleissa. Caniglia teki ensiesiintymisensä Salzburgin musiikkijuhlilla vuonna 1935, Buenos Airesin Teatro Colónissa 1937 ja Covent Gardenissa 1937. Vuonna 1936 hän loi Roxanen roolin Franco Alfanon Cyrano de Bergeracissa Roomassa, ja vuonna 1937 hän esiintyi Aidassa ensimmäisissä Caracallan kylpylöillä pidetyissä oopperajuhlissa. Metropolitan-oopperassa Caniglia esiintyi ensimmäisen kerran Desdemonan roolissa Otellossa Giovanni Martinellin vastaesiintyjänä vuonna 1938. Italian hallinto kuitenkin takavarikoi taiteilijoiden passit toisen maailmansodan aikana, joten Caniglia ei päässyt jatkamaan esiintymisiä Yhdysvalloissa eikä Isossa-Britanniassa. Vuonna 1939 Caniglia meni naimisiin säveltäjä, kapellimestari Pino Donatin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hän esiintyi jälleen Buenos Airesissa Normana ja Adrienne Lecouvreurina. Vuonona 1950 hän oli johtava tähti La Scalan vierailevissa esiintymisissä Lontoossa. Caniglia jatkoi uraansa lähdettyään La Scalasta 1951. Vuonna 1959 hän jäi eläkkeelle esiinnyttyään Toscana Kairossa. Caniglia esiintyi useimpien aikansa johtavien italialaisten kapellimestarien johdolla. Näihin kuuluivat Victor de Sabata, Franco Ghione, Antonio Guarnieri, Vittorio Gui, Gino Marinuzzi, Ettore Panizza, Gabriele Santini ja Tullio Serafin. Tunnetuksi tuli varsinkin Caniglian tenori Beniamino Giglin kanssa tekemä yhteistyö. Caniglia teki levytyksiä His Master's Voicelle (kaikki Giglin kanssa) ja Cetra Recordsille. == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Erkki Hakkiluoto

Erkki Aatos Hakkiluoto (1927Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5–2016Sulasol 3/16 Harri Keto 2016, viitattu 30.12.2022) oli suomalainen kuoronjohtaja ja musiikkineuvos (1995). Hakkiluoto valmistui opettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1950. Hän opetti Harjavallassa ja Helsingin Pakilassa ennen siirtymistä Poriin. Hakkiluoto jäi eläkkeelle Itä- Porin yläasteelta vuonna 1987. Musiikkikoulutuksensa hän oli saanut Sibelius- Akatemian kirkkomusiikkiosastolla, jossa hän opiskeli muun muassa urkujen- ja pianonsoittoa, laulua sekä musiikin teoriaa.Kuoromusiikin uuttera veteraani Reijo Majasaari, Senioriopettaja, Nro 3/2015 Hakkiluoto johti uransa aikana monia kirkko- ja mieskuoroja. Hän oli Porin Mies-Laulun taiteellinen johtaja vuosina 1965–2000. Hänen seuraajansa tehtävässä on Guido Ausmaa.Faktat lyhyesti Porin Mies-Laulu, viitattu 30.12.2022 Hakkiluoto oli Suomen Mieskuoroliiton hallituksen jäsen vuosina 1965–1995 ja Sulasolin Satakunnan piirihallituksen puheenjohtaja vuosina 1980–1989. Hän sai monia tunnustuksia, kuten director musices -arvonimen (1978), musiikkineuvoksen arvonimen (1995), Suomen Mieskuoroliiton kunniamerkin (1995) ja Sulasolin kultaisen kunniamerkin (1997). Hän oli Suomen Mieskuoroliiton kunniajäsen 12. maaliskuuta 2005 – 25. toukokuuta 2016.Merkillisiä miehiä Suomen Mieskuoroliitto, viitattu 30.12.2022 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Uolevi Lassander

Uolevi ("Ötö") Lassander (6. tammikuuta 1924 Suojärvi – 10. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen musiikkialan vaikuttaja.Kuolleet: Liittosihteeri Uolevi Lassander Matti Hyökki, Helsingin Sanomat 7.4.2011, viitattu 30.12.2022 Lassander syntyi rautatieläisperheeseen sittemmin luovutetun Karjalan alueella. Hän oli rintamamies ja sotaveteraani. Lassander kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1945 ja suoritti ylioppilasmerkonomin tutkinnon. Musiikkiharrastuksensa kautta hän liittyi Ylioppilaskunnan Laulajiin vuonna 1950. Hän eteni valtakunnallisiin järjestötehtäviin ja toimi vuosina 1971–1989 Suomen Mieskuoroliiton toiminnanjohtajana. Lisäksi hän oli Sulasolin liittosihteerinä vuosina 1989–1994. Lassander toimitti monia Laululipas-julkaisuja, virolaisia kuorolaulukokoelmia ja duettoalbumeja. Hän laati kokonaisnuottilaitokset kaikista mieskuorolauluista, jotka olivat säveltäneet Jean Sibelius, Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Erik Bergman ja Einojuhani Rautavaara. Lassander oli virolaisten säveltäjien Gustav Ernesaksin ja Veljo Tormiksen erityisavustaja Viron neuvostomiehityksen aikana. Hän oli Tuglas-seuran ja Viron kuoroliiton kunniajäsen, minkä lisäksi hänelle myönnettiin harvinainen Viron valtion Maarianmaan risti. Suomen Mieskuoroliiton kunniajäsen Lassanderista tuli 4. maaliskuuta 1995.Merkillisiä miehiä Suomen Mieskuoroliitto, viitattu 30.12.2022 Lassander kirjoitti Suomen Mieskuoroliiton julkaiseman teoksen Sotaveteraanien perinnelaulut (2005).Uolevi Lassander: Sotaveteraanien perinnelaulut Finlandia Kirja, viitattu 30.12.2022 Veljo Tormis omisti Lassanderille kalevalaisen teoksensa Laulusild.Uolevi Lassander Estofilia 100, viitattu 30.12.2022 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset musiikkivaikuttajat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Paavo Kiiski

Paavo Kiiski (6. helmikuuta 1942 Oulu – 3. tammikuuta 2022 Lahti) oli suomalainen kuoronjohtaja, musiikinopettaja ja suomalaisen musiikkikasvatuksen kehittäjä.Muistokirjoitus: Paavo Kiiski 1942-2022 Helsingin Sanomat 22.3.2022, viitattu 30.12.2022Musiikkineuvos Paavo Kiiski on kuollut Riitta Tapiomäki, Yle 14.1.2022, viitattu 30.12.2022 Hän sai musiikkineuvoksen arvonimen vuonna 1995. Kun Suomeen perustettiin musiikkiluokat vuonna 1966, Kiiski oli perustamassa ensimmäisiä musiikkiluokkia Lahteen. Hän toimi itse alusta pitäen musiikkiluokkien opettajana Harjun ja Lotilan kouluissa. Vuodesta 1976 hän työskenteli musiikinopettajana Tiirismaan yläkoulussa ja lukiossa. Kiiski kehitti musiikkiluokkapedagogiikkaa suomalaisiin oloihin mukauttamansa Kodály- metodin pohjalta. Hän piti kymmeniä Kodály-metodiin pohjautuneita kursseja eri puolilla Suomea ja oli Klemetti-Opiston Kodály-metodiikan säveltapailuseminaarien pääopettaja vuosina 1969–1994. Kiiski oli mukana laatimassa peruskoulujen musiikin ensimmäistä opetussuunnitelmaa. Hän toimi lisäksi musiikin valtakunnankouluttajana ja opetti Sibelius-Akatemiassa säveltapailua sekä musiikkiluokkapedagogiikkaa. Hän oli Hämeen läänintaiteilija. Kiiski johti lähes 30 vuoden ajan Lahden Mieskuoroa. Hän johti myös useita muita lahtelaisia kuoroja ja Lahden musiikkiluokkien kuoroja. Orimattilan Mieslaulajien taiteellisena johtajana hän oli vuosina 2006–2018.Taiteelliset johtajat Orimattilan Mieslaulajat Ry, viitattu 30.12.2022 Kiiski sävelsi lisäksi omaa musiikkiaan ja teki sovituksia erilaisille kokoonpanoille. Hän oli mukana tekemässä musiikin oppikirjoja. Kiiski oli Sulasolin puheenjohtaja ja sitten taiteellinen johtaja vuosina 1994–2006.Paavo Kiiski 1942-2022 Sulasol 17.1.2022, viitattu 30.12.2022 Hänelle myönnettiin Vuoden lahtelaisen arvonimi, Hämeen läänin taidepalkinto, Sulasolin Klemetti-palkinto (1991) ja kultainen kunniamerkki (2002) sekä Lahti-mitali. Vuonna 1995 hänestä tuli musiikkineuvos. Kiiski oli 12. maaliskuuta 2005 alkaen Suomen Mieskuoroliiton kunniajäsen.Merkillisiä miehiä Suomen Mieskuoroliitto, viitattu 30.12.20222 Kiiski kuoli 79-vuotiaana Salpausselän kuntoutussairaala Jalmarissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Jukka Kankainen

Jukka JyryOtavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Kankainen (7. huhtikuuta 1932 Viipuri – 15. joulukuuta 2019 Nurmijärvi) oli suomalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkineuvos.Muistot: Jukka Kankainen 1932–2019 Helsingin Sanomat 25.1.2020, viitattu 30.12.2022 Kankainen aloitti koulunkäynnin Lapualla ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953. Tämän jälkeen hän opiskeli Oulun opettajakorkeakoulussa ja valmistui vuonna 1955 kansakoulunopettajaksi. Hän solmi yli 60 vuotta kestäneen avioliiton opettajaksi myös valmistuneen Lean kanssa ja sai neljä lasta. Kankainen työskenteli alun perin kyläkoulujen opettajana Pohjois-Suomessa, mutta siirtyi kokonaan musiikkialalle osallistuttuaan Klemetti-Opiston kesäkursseille. Hän pääsi opettamaan musiikkia Oriveden Opistoon. Vuosina 1972–1984 Kankainen oli Klemetti-Opiston johtaja. Vuosina 1977–1984 hän toimi Sulasolin toiminnanjohtajana ja vuosina 1987–1994 puheenjohtajana. Hän oli myös Fazer-Musiikin taiteellinen johtaja vuosina 1984–1990. Kankaiselle myönnettiin Sulasolin kultainen jäsenmerkki vuonna 1994.Jukka Kankainen 1932-2019 Sulasol 1/20, viitattu 30.12.2022 Kankaisen isä oli Tauno Kankainen. == Työ säveltäjänä ja kuoronjohtajana == Kankainen johti perustamaansa Vantaan Naislaulajat -kuoroa. Kankaisen kiinnostui säveltämisestä Harald Andersénin johtamassa Klemetti-Opiston kamarikuorossa bassona laulamisen myötä. Hän laati kaikkiaan noin kaksisataa teosta, joihin kuuluu erityisesti kuoromusiikkia. Kankaisen pääteokseksi on luonnehdittu pääsiäisaikaan runsaasti esitettyä Luukas-passiota. Kirkollista käyttöä varten laatimiinsa sävellyksiin hän sai vaikutteita herännäisyydestä. Kankaisen tunnetuimpien teosten joukossa ovat myös Waltari- ja Kivi-sarjat, Kalevala-aiheiset laulut ja Vantaa-teemaan liittyvät laulut. Lisäksi Kankainen teki lukuisia kuorosovituksia. Osa hänen teoksistaan on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta; Waltari-sarja pääsi osaksi useiden kuorojen säännöllistä ohjelmistoa Japanissa. Kankainen sävelsi myös lapsikuorolle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Vordingborg

Vordingborg on keskustaajama Tanskassa Vordingborgin kunnassa, Sjællandin alueella. Vuonna 2022 siellä oli 11 943 asukasta. Kaupunkia ympäröivän kolmen suuren kartanon vuoksi yhtenäinen kaupunkikehitys ei ole ollut mahdollista. Kartanoiden muodostaman renkaan sisällä kaupungissa on 12 000 asukasta ja 17 868 asukasta, kun otetaan huomioon kolme satelliittikaupunkia Ørslev, Nyråd ja Stensved, jotka sijaitsevat vastaavasti 1, 3 ja 5 kilometrin päässä Vordingborgista. Koko Vordingborgin kunnassa on 45 463 asukasta. == Historia == Vordingborg perustettiin 1100-luvulla Valdemar I:n vendien vastaiseksi puolustuslinnakkeeksi rakentaman linnan ympärille. Aikoinaan kaupunki oli kansalliskokous Danehofin suosituin kokoontumispaikka, ja Tanskan vanhin kansallinen säädös julkaistiin siellä vuonna 1241. Kaupunki sai peruskirjan vuonna 1415. Vanha Vordingborgin kunta yhdistettiin 1. tammikuuta 2007 Kommunalreformenin (vuoden 2007 kunnallisuudistus) seurauksena Langebækin, Mønin ja Præstøn kuntiin, jolloin muodostui laajennettu Vordingborgin kunta. == Maantiede == Vordingborg sijaitsee 85 km Kööpenhaminasta ja 106 km Odensesta. Kaupunki sijaitsee Sjællandin saarella ja on yhteydessä Falsterin saareen Farøn ja Storstrømin siltojen kautta. == Nähtävyydet == Kuningas Valdemar IV Atterdagin 1360-luvulla rakennuttaman Vordingborgin vanhan kuninkaallisen linnan rauniot ovat kaupungin kuuluisin nähtävyys. Ainoa linnasta kokonaan säilynyt osa on 26 metriä korkea Hanhitorni (Gåsetårnet), suurin yhdeksästä päälinnan tornista. Hanhitornin nimi tulee tornin huipulla olevasta kultaisesta hanhesta. Legendan mukaan Valdemar IV Atterdag käytti symbolia Hansaliiton pilkkaamiseen. Nykyinen kullattu hanhi asetettiin paikalleen vuonna 1871. Torni siirrettiin kansalliselle säätiölle 24. joulukuuta 1808 ja on siten ensimmäinen suojeltu historiallinen muistomerkki Tanskassa. Raunion paikalla sijaitsee myös historiallinen puutarha. Vordingborgissa sijaitsee Etelä-Sjællandin museo (Sydsjællands Museum). Kaupungissa järjestetään joka heinäkuu festivaali, Vordingborg Fest Week (Vordingborg Festuge). Vordingborgin lähetin on yksi Tanskan korkeimmista torneista. Tanskan puolustusvoimien ylläpitämä kasarmi (Vordingborg Kaserne) sijaitsee kaupungin laidalla. == Kuuluisia vordingborgilaisia == * Peter Andreas Heiberg (1758 Vordingborg - 1841) tanskalainen kirjailija ja filologi * N. F. S. Grundtvig (1783 Udbyssä lähellä Vordingborgia – 1872) tanskalainen pastori, kirjailija, runoilija, filosofi, historioitsija ja poliitikko * Meïr Aaron Goldschmidt (1819 Vordingborg – 1887) kustantaja, toimittaja ja kirjailija * Jesper Juul (s. 1948 Vordingborg) perheterapeutti ja vanhemmuuden kirjailija * Morten Olsen (s. 1949) entinen jalkapalloilija, joka toimi Tanskan maajoukkueen päävalmentajana vuosina 2000–2015. * Anders Trentemøller (s. 1974 Vordingborg) elektronisen musiikin tuottaja ja multi-instrumentalisti == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vordinborgin kunnan kotisivut Luokka:Tanskan kaupungit Luokka:Vordingborgin kunta
Inge Borkh

Inge Borkh (alun perin Ingeborg Simon; 26. toukokuuta 1921 Mannheim – 26. elokuuta 2018 Stuttgart) oli saksalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Inge Borkh, Opera Diva of Passionate Portrayals, Dies at 97 Zachary Woolfe. The New York Times 28.8.2018, viitattu 30.12.2022 Borkh syntyi perheeseen, jonka isä oli juutalainen. Perhe pakeni Natsi-Saksasta vuonna 1935 ja asettui ensin Geneveen, sitten Wieniin. Anschlussin (1938) jälkeen Borkh palasi Sveitsiin, jossa tapasi basso Fritz Ollendorffin. Borkhin äidin puoleisessa suvussa oli paljon laulajia, mutta Borkh itse aloitti koulutuksensa näyttelijänä. Ollendorffin suosituksesta hän kuitenkin keskittyi lauluäänensä kehittämiseen. Borkh opiskeli Milanossa ja teki ensimmäisen esiintymisensä Luzernissa omaksumallaan Inge Borkh -taiteilijanimellä. 1940-luvulla hän asui Sveitsissä ja siirtyi nopeasti kevyemmästä lyyrisestä ohjelmistosta raskaampiin rooleihin. Näihin kuuluivat Senta (Lentävä hollantilainen, Wagner), Giacomo Puccinin Toscan ja Turandotin nimiroolit sekä Leonoran roolit Giuseppe Verdin oopperoissa Trubaduuri ja Kohtalon voima. Borkh tuli tunnetuimmaksi Richard Straussin oopperoiden Elektra ja Salome nimirooleista. Vuonna 1951 hän myös saavutti merkittävän menestyksen Gian Carlo Menottin Konsulin Magda Sorelin roolissa Berliinissä vain vuosi teoksen kantaesityksen jälkeen. Vuonna 1958 Borkh teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Salomena Dimitri Mitropouloksen johdolla. Lontoon Royal Opera Housessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1959 jälleen Salomen roolissa. Borkh debytoi myös muun muassa San Franciscossa, mutta hänen uransa pääpaino pysyi Manner-Euroopassa. Metropolitan-oopperassa hän teki vielä esiintymisiä Valkyyrian (Wagner), Nainen vailla varjoa -oopperan (R. Strauss) ja Fidelion (Beethoven) tuotannoissa. Borkh vetäytyi oopperasta esiinnyttyään vuonna 1973 Palermossa Elektrana. Hän kuitenkin teki vielä esiintymisiä monologioilla ja kabareetaiteilijana. Borkh teki vähän kaupallisia levytyksiä, mutta arvostetuksi on noussut esimerkiksi Mitropouloksen johtama Elektran liveäänitys Salzburgin musiikkijuhlilta vuodelta 1957. Borkh julkaisi omaelämäkertateoksen Ich komm' vom Theater nicht los... vuonna 1996. Hän oli naimisissa bassobaritoni Alexander Welitschin (k. 1991) kanssa, ja hänellä oli poikapuoli. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Ruotsin ralli 1988

Ruotsin ralli 1988 (viralliselta nimeltään 38. International Swedish Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 4. - 6\. helmikuuta 1988 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). Kilpailuun lähti 158 autokuntaa, joista 67 pääsi maaliin. Vauhdin Maailma -lehden mukaan FISA huomautti järjestäjiä, että vaikka kilpailujen ei pitänyt ylittää 600 kilometriä niiden ei pitäisi myöskään olla paljoa sen alle. == Tulokset == Sija Kuljettaja Kartanlukija Auto Aika Ero 1 Markku Alén Ilkka Kivimäki Lancia Delta HF 4WD 5:02.31 0.0 2\. Stig Blomqvist Benny Melander Ford Sierra XR 4x4 5:04.08 +1.37 3\. Lars-Erik Torph Christina Thörner Audi Coupé Quattro 5:10.03 +7.32 4\. Erik Johansson Johnny Johansson Audi Coupé Quattro 5:12.27 +9.56 5\. Håkan Eriksson Jan Svanström Opel Kadett GSI 5:14.08 +11.37 6\. Björn Johansson Anders Olsson Opel Kadett GSI 5:14.17 +11.46 7\. Bror Danielsson Anders Eklind Audi Coupé Quattro 5:14.47 +12.16 8\. Malcolm Wilson Ian Grindrod Opel Kadett GSI 5:16.18 +13.47 9\. Sebastian Lindholm Staffan Pettersson Audi Coupé Quattro 5:16.42 +14.11 10\. Tomas Jansson Ingemar Algerstedt Audi 80 Quattro 5:18.39 +16.08 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:MM-rallikausi 1988 Luokka:Ruotsin ralli
Akropolis-ralli 1987

Akropolis-ralli 1987 (viralliselta nimeltään 34. Acropolis Rally) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1987. Kilpailu järjestettiin 31. toukokuuta - 3\. kesäkuuta 1987 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailu oli suurelta osin samanlainen kuin edellisenä vuonna, mutta asfalttipäällysteiset erikoiskokeet oli jätetty pois. == Tulokset == Sija Kuljettaja Kartanlukija Auto Aika Ero 1 Markku Alén Ilkka Kivimäki Lancia Delta HF 4WD 7:25.57 0.0 2\. Juha Kankkunen Juha Piironen Lancia Delta HF 4WD 7:26.45 +0.48 3\. Hannu Mikkola Arne Hertz Audi 200 Quattro 7:31.21 +5.24 4\. Jorge Recalde Jorge del Buono Audi Coupé Quattro 7:32.59 +7.02 5\. Jean Ragnotti Pierre Thimonier Renault 11 Turbo 7:34.27 +8.30 6\. Erwin Weber Matthias Feltz Volkswagen Golf GTI 16V 7:36.53 +10.56 7\. Miki Biasion Tiziano Siviero Lancia Delta HF 4WD 7:53.54 +27.57 8\. François Chatriot Michel Périn Renault 11 Turbo 7:58.07 +32.10 9\. Rudolf Stohl Ernst Röhringer Audi Coupé Quattro 8:04.04 +38.07 10\. Mike Kirkland Robin Nixon Nissan 200SX 8:07.46 +41.49 Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: Lähde: == Lähteet == Luokka:MM-rallikausi 1987 Luokka:Akropolis-ralli
George Arnott Walker Arnott

George Arnott Walker Arnott (6. helmikuuta 1799 Edinburgh, Skotlanti – 17. huhtikuuta 1868 Glasgow, Skotlanti) oli skotlantilainen kasvitieteilijä. ==Elämä ja ura== Arnott vietti varhaisvuodet Edensheadissa ja Arlaryssa Fifen ja Kinrossin rajalla. Vuonna 1807 hän lähti Edinburghiin, kirjautui yliopistoon vuonna 1813 ja suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1818. Hän opiskeli sitten oikeustiedettä ja hyväksyttiin asianajajaksi vuonna 1821. Ammatti ei kuitenkaan kiinnostanut häntä, ja hän luopui siitä pian. Hänen huomionsa oli noin kolme tai neljä vuotta aiemmin kiinnittynyt kasvitieteeseen, ja tälle tutkimukselle hän omistautui nyt tutustuen Robert Wightiin ja Robert Kaye Grevilleen sekä hieman myöhemmin William Jackson Hookeriin. Vuonna 1821 hän lähti Ranskaan, jossa hän työskenteli Pariisin herbaariossa ja julkaisi kaksi sammalia käsittelevää artikkelia. Sen jälkeen hän vieraili Espanjassa ja Venäjällä. Vuosina 1830–1840 hän työskenteli William Jackson Hookerin kanssa laatimassa selvitystä kapteeni Frederick William Beecheyn Tyynenmeren ja Beringinsalmen matkoilla kerätyistä kasveista, ja tämä selvitys julkaistiin vuonna 1841 neljässä niteessä. Näiden kymmenen vuoden aikana hän julkaisi aktiivisesti Etelä-Amerikasta, Intiasta ja Senegambiasta peräisin olevien uusien kasvien kuvauksia eri aikakauslehdissä. Arnott teki yhteistyötä Wightin kanssa teoksissaan Illustrations of Indian Botany ja Prodromus Floræ peninsulæ Indiæ Orientalis. Vuonna 1839 hän otti tilapäisesti Hookerin paikan Glasgow'n yliopiston kasvitieteen lehtorina, ja vuonna 1845 hänet nimitettiin yliopiston kasvitieteen professoriksi, ja hän jätti Arlaryn vuonna 1846 ja asettui asumaan Glasgow'hun. Vuonna 1850 hän osallistui Hookerin kanssa British Flora -teoksen kuudenteen painokseen. Samoihin aikoihin hän ryhtyi tutkimaan diatomeja, joista hän muodosti laajan ja arvokkaan kokoelman ja julkaisi useita selvityksiä aiheesta. Hänen suuret kokoelmansa siirtyivät myöhemmin Glasgow'n yliopiston omistukseen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset kasvitieteilijät Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Skotlantilaiset biologit Luokka:Vuonna 1799 syntyneet Luokka:Vuonna 1868 kuolleet
Sanabriajärvi

Sanabriajärvi () on Espanjassa Zamoran maakunnassa sijaitseva järvi. Järven pinta-ala on 3,47 neliökilometriä ja se sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella. Järviallas on syntynyt Würm- jäätiköitymisvaiheen seurauksena, ja järvi on Espanjan sekä koko Iberian niemimaan suurin jäätikön synnyttämä järvi. Järvi koostuu kahdesta altaasta, joista itäisemmän altaan syvin kohta on 53 metrissä ja läntisemmän altaan 46 metrissä. Sanabriajärveä ympäröivien metsien pääpuulaji on pyreneittentammi (Quercus pyrenaica). Järvessä on havaittu elävän seitsemän eri kalalajia. Järvialue on osa Sanabriajärven luonnonpuistoa. Järveä lähin kaupunki on historiallinen Puebla de Sanabrian pikkukaupunki. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjan maantiede Luokka:Euroopan järvet
Savonjoki

Savonjoki voi tarkoittaa seuraavia asioita: == Kylä == * Savonjoki, kulmakunta Rautalammella == Joki == * Savonjoki, joki Orivedellä * Savonjoki, joki Pöytyällä * Savonjoki, joki Sotkamossa * Savonjoki, joki Vimpelissä
Marfan valot

Marfan valot (myös Marfan aavevalot) ovat Yhdysvalloissa, Texasissa, Marfan kaupungin lähellä usein, mutta epäsäännöllisesti lähellä maanpintaa näkyviä tähtimäisiä valoja. Niiden alkuperä on ollut pitkään arvoitus. Nykyisen tutkimuksen mukaan suurin osa niistä on autojen valoja. == Valot == Ensimmäinen kirjauttu havainto oli lehmipoika Robert Ellisonin vuonna 1883 tekemä. Valot näkyvät parhaiten pieneltä katselualueelta, johon kaupunki on rakennuttanut katoksen. Marfan valot ovat tähtimäisiä ja liikkuvat hitaasti. Valot liikkuvat, hajoavat, sulautuvat toisiinsa, katoavat, ilmaantuvat uudestaan.Valot ovat yleensä keltaoransseja, mutta punaista, vihreää ja sinistäkin on havaittu Bunnell, James (2009). Hunting Marfa Lights. Lacey Publishing Company. pp. 14–15. ISBN 978-0970924940. Ne näkyvät aina kirkkaina öinä. Valoja näkyy lähinnä sektorilla, joka on kaupungin järjestämästä havaintopaikasta länteen-etelään, eniten lounaaseen kohti Chinatin vuoria. Päänäkymissektori on televisiotornin ja Chinatin vuorten välissä, katsoen virallisesta havaintopaikasta. == Selitys == Marfan valoja on monesti väitetty virvatuliksi, aaveiksi, ufoiksi jne. Erään kertomuksen mukaan ne tulisivat kauan sitten murhatun apassijohtajan haamun lyhdystä. Tutkimusten mukaan suurin osa niistä on kuitenkin kaukaa näkyviä autojen ajovaloja ja leiritulia. Ajovaloselitys vahvistuu näillä perusteilla: valtatie 67 näkyy havaintopaikalta. Valojen ilmaantumistiheys eri aikoina vastaa valtatien liikenteen määrää näinä aikoina. Valojen liikesuunta on sama kuin valtatien. Tutkijoiden kokeessa auton etuvalojen vilkutus näkyi havaintopaikalta, näyttäen Marfan valolta. Kokeilijoiden auton ohittaneen auton valot näkyivät myös. Seutu on kuivaa aroa tai aavikkoa, ja melko korkealla merenpinnasta. Näin valot voivat näkyä kauas, ilman että niiden lähteitä tunnistaa. Näin päivän ja yön lämpötilaerot ovat melko suuria. Lämmin ilma nousee yöllä ylöspäin luoden kuplamaisia valoa taittavia linssejä, jotka liikkuvat.Tämä aiheuttaa valojen liikehtimisen, vilkkumisen, katoilut jne. 67-valtatien ajovalot näkyvät noin 25-30 km päästä sopivassa säässä. == Lähteet == Luokka:Valoilmiöt Luokka:Texas
Hedvig Indebetou

Hedvig Sofia Amalia Indebetou (1. huhtikuuta 1844 – 25. huhtikuuta 1933) oli ruotsalainen kääntäjä ja lastenkirjojen kirjoittaja. Hedvig Indebetou oli tehtaanomistajan Carl Gustaf Indebetoun ja hänen vaimonsa Dorothea Almgrenin tytär. Indebetoun juuret olivat Hollannin Flanderissa, mistä esivanhemmat olivat muuttaneet Ruotsiin 1600-luvun puolivälissä. Hänen perheensä hankki Katrineholmin lähellä olevan Beckershofsin kartanon Östra Vingåkersin pitäjässä. Hedvig Indebetou oli nuorin viidestä sisaruksesta. Vuonna 1859, 15-vuotiaana, hän muutti setänsä luokse Södermalmiin Tukholmaan, joka huolehti hänen kasvatuksestaan. Vuosina 1867–1877 hän toimi yksityisopettajana ja alkoi samalla kirjoitella tarinoita lastenlehtiin. Vuonna 1884 hän kirjoitti kuvitetun satukokoelman Ängsblommor, sekä vuonna 1896 kuvitetun tarinakokoelman Fåglalåt. Samalla Hedvig Indebetou aloitti pääasiassa englanninkielisten lasten- ja nuortenkirjojen kääntämisen. Ensimmäinen käännös När pappa kommer hem on vuodelta 1883. Hän teki useita käännöksiä moniin nuorten kirjasarjoihin. Käännettyjä kirjailijoita olivat muiden muassa Susan ja Anna Bartlett Warner, Frederick Marryat, Lucy Peacock, Kate Douglas Wiggin, Louisa May Alcott sekä Bret Harte. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1844 syntyneet Luokka:Vuonna 1933 kuolleet
Puebla de Sanabria

Puebla de Sanabria on pikkukaupunki Espanjassa Zamoran maakunnassa. Se on Sanabrian comarcan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Kaupunki sijaitsee Zamoran maakunnan luoteisosassa Tera- ja Castro-jokien välisellä alueella. Sanabriajärvi sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungista. Puebla de Sanabriassa on useita historiallisesti ja arkkitehtonisesti merkittäviä kohteita eri vuosisadoilta. Runsaan kulttuuriperintönsä myötä kaupunki merkittiinkin vuonna 1994 historialliseksi kokonaisuudeksi ja vuodesta 2017 lähtien se on ollut osa Espanjan kauneimpien kylien verkostoa (Pueblos más bonitos de España). Puebla de Sanabrian merkittävimpiä kohteita ovat Benaventen kreivin linna sekä Santa María del Azoguen kirkko. Benaventen kreivin linna on Benaventen neljännen kreivin, Rodrigo Alonso Pimentelin 1400-luvun puolessavälissä rakennuttama täydellinen keskiaikainen linnoitus. Santa María del Azoguen kirkko on puolestaan 1100-luvulla rakennettu romaanilaistyylinen kirkko, jota on kuitenkin muokattu merkittävästi 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Lisäksi kaupungintalo merkitty rakennusmonumentiksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kastilia ja Leónin kaupungit
Non2en2e

Non2en2e (tyylitetynä NON2EN2E) on rap-artisti Iben kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 2. joulukuuta 2022. Non2en2e on jatko-osa Nonsense-abumille. Idea toisesta osasta syntyi loppuvuonna 2019, ja sen työstäminen alkoi 2020 heti perkele!-albumin jälkeen. == Kappaleet == # # # # # # # # == Arvostelut == * Rumba: 9.1/10Hölynpölyn syvempi merkitys – arviossa Iben Non2en2e-mixtape Viitattu 30.12.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 albumit Luokka:Iben albumit
Johnny English (elokuvasarja)

Johnny English on James Bondia ja vastaavanlaisia elokuvia parodioivan elokuvasarjan nimi. Jokaisessa elokuvassa pääosaa näyttelee Rowan Atkinson, jonka hahmo, Johnny English, perustuu Neal Purvisin, Robert Waden ja William Daviesin käsikirjoitukseen. Sarjaan kuuluu kolme elokuvaa: Johnny English (2003), Johnny English – uudestisyntynyt (2011) ja Johnny English iskee jälleen (2018). Elokuvien taloudellisesta menestyksestä huolimatta ne saivat ristiriitaisia arvioita kriitikoilta. == Elokuvat == === Johnny English (2003) === Pääosassa on vakoojaa näyttelevä Rowan Atkinson. Hänen pitää apurinsa Boughin (Ben Miller) kanssa tutkia Britannian kruununjalokivien varkautta. Pääepäiltyinä ovat ranskalainen yrittäjä Pascal Sauvage (John Malkovich) ja Lorna Campbell (Natalie Imbruglia). === Johnny English – uudestisyntynyt (2011) === Munkkiluostariin itseään etsimään lähtenyt salainen agentti Johnny English palautetaan työtehtäviin, kun kansainvälinen palkkatappajien ryhmittymä uhkaa Kiinan pääministerin henkeä. === Johnny English iskee jälleen (2018) === Hakkerit vievät kaikkien vakoojien tiedot salaiselta palvelulta. Joku on pakko saada selvittämään asiaa, joten on palkattava hommaan jo agenttihommista eläköitynyt nykyinen sisäoppilaitosopettaja Johnny English. == Lähteet == Johnny English
Aikuisviihde Suomessa

Aikuisviihteen eri aihealueista ei ole paljoa tietoa juuri Suomen ja suomalaisten tarkastelukulmasta. Aikuisviihteen ja suomalaisten välinen yhteys on yhä pimennossa oleva asia. ==Laki== Aikuisviihdevideoiden levittämiseen ikärajaksi on asetettu 18 vuotta. Kuluttaja ei syyllisty rikokseen, vaikka olisikin alle 18-vuotias. Lapsisisältöisen ja eläinsisältöisen aikuisviihteen levittäminen ja jälleenmyynti on laitonta, tähän ei kuitenkaan lukeudu animaatio- tai piirrosaikuisviihdemateriaali. ==Kyselyt== Vuoden 2015 FINSEX:in teettämän kyselyn mukaan 83 % suomalaismiehistä ja 58 % suomalaisnaisista piti aikuisviihdettä erittäin kiihottavana. ==Sivustot== Vuoden 2013 maaliskuussa suosituin suomalaisten käyttämä aikuisviihdesivusto oli Pornhub. Similarwebin tilastoinnin mukaan se oli joulukuussa 2022 Suomen kaikista suosituin aikuisviihdesivusto ja kahdeksikymmeneksiensimmäiseksi suosituin verkkosivusto, sijoittuen Ylilaudan (#20) ja Suomi.fi-portaalin (#22) väliin. Muita suosittuja aikuisviihdesivustoja Suomessa ovat XVideos, xHamster, XNXX ja Stripchat. ==Kulutus== Maaliskuussa 2013 tilastoitiin, että suomalaiset kuluttivat 144 miljoonaa minuuttia aikuisviihdesivustoilla. Kyseisillä sivustoilla kävi yhteensä noin 1,740,000 henkilöä. ==Mieltymykset== Pornhub-sivuston mukaan vuosina 2021 ja 2022 suomalaisten suosituin aikuisviihdekategoria oli naisten välinen lempiminen. Vuonna 2023 suomalaisten lempikategoria oli peräaukkoyhdyntä, joka oli myös kaikista mieluisin kategoria muissakin Pohjoismaissa. ==Katso myös== * Prostituutio Suomessa ==Lähteet== Luokka:Pornografia Luokka:Suomalainen yhteiskunta
Ahmoon työväentalo

Ahmoon työväentalo on Ahmoon kylässä Karkkilan kaupungissa sijaitseva työväentalo. ==Historiaa== Ahmoon ja Haaviston työväenyhdistys Oras perustettiin joulukuussa 1905. SDP:n puoluetilaston mukaan yhdistyksen jäsenmäärä oli 260 vuonna 1907, minkä jälkeen se putosi huomattavasti. Työväenyhdistys osti vuonna 1911 entisen maalaistalon päärakennuksen. Taloa laajennettiin vuonna 1917 juhlasiivellä. Tämä mahdollisti työväentalon entistä monipuolisemman käytön. Kansalaissodan aikana talo oli punakaartin esikuntana. Lapualaisvuosina työväenyhdistys lakkautettiin ja työväentalo pakkohuutokaupattiin vuonna 1932, josta Karkkilan työväenyhdistys lunasti talon. Ahmoon eteläinen pienviljelijäyhdistys osti talon vuonna 1934. Vuonna 1947 valtioneuvosto lunasti talon ja luovutti sen SKP:n Ahmoon yhdistykselle. ==Rakennus== Työväentalon pinta-ala on 280 m². Talossa on 118 m²:n juhlasali ja 40 m²:n näyttämö. Talossa on lisäksi pieni keittiö ja ravintolatila sekä tarvittavat saniteettitilat. Talo on peruskorjattu vuosina 2010–2018. Kaikki ulko- ja sisäpuoliset pinnat on uusittu talon perinteitä kunnioittaen. Talo on väritykseltään ja ilmapiiriltään kodikas. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Karkkilan rakennukset ja rakennelmat
Tuorilan työväentalo

Tuorilan työväentalo on Tuorilan kylässä Karkkilan kaupungissa sijaitseva työväentalo. ==Historiaa== Tuorilan ja Järvenpään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys osti tontin Tuorilan kylästä. Muistitiedon mukaan tässäkin tonttikaupassa olisi jouduttu käyttämään niin kutsuttuja välikäsiä, joita ilman työväenyhdistysten oli vaikeaa ostaa tonttimaata. Ensimmäinen maininta talosta oli SDP:n vuoden 1909 puoluetilastossa. Vuonna 1945 työväenyhdistys siirtyi SKDL:n jäsenjärjestöksi. ==Rakennus== Työväentalon pinta-ala on 270 m². Talossa on 103 m²:n juhlasali ja 48 m²:n näyttämö. Talossa on lisäksi pieni keittiö ja ravintolatila sekä tarvittavat saniteettitilat. Taloa on peruskorjattu useaan otteeseen vuosina 1997–2007. Talo lämpiää puulla ja sähköllä. Vesi saadaan omasta kaivosta. ==Toimintaa työväentalolla== Työväentalon vakiokäyttäjinä oli alkuvuosina oman yhdistyksen lisäksi myös Pyhäjärven Sos.dem. kunnallisjärjestö. Tuorilan työväentalolla järjestettiin monet yhteiset vappujuhlat. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka: Karkkilan rakennukset ja rakennelmat
Karkkilan Vuotinaisten työväentalo

Vuotinaisten työväentalo oli Vuotinaisten kylässä Karkkilan kaupungissa sijainnut keskeneräiseksi jäänyt työväentalo. ==Historiaa== Vuotinaisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys valitsi vuonna 1920 rakennustoimikunnan, joka sai vapaat kädet työväentalon rakentamiseen. Työväentalon rakentamista vaikeutti yhdistyksen taloudellinen tilanne. Yhdistykselle oli luvattu laina, joka olisi ollut kuitenkin nostettavissa vasta talon valmistumisen jälkeen. Talon rakentaminen keskeytettiin talveksi vuonna 1920. Talon saatiin kuitenkin rakennettua vesikattoon saakka, mutta tämän pidemmälle se ei koskaan valmistunut. Talo myytiin vuonna 1929 Högforsin tehtaalle, joka purki talon. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka: Karkkilan entiset rakennukset ja rakennelmat
Hot Rod (elokuva)

Hot Rod on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Akiva Schaffer ja käsikirjoittanut Pam Brady. Andy Samberg esittää elokuvassa Rod Kimbleä, aloittelevaa stunt-esiintyjää, jonka isäpuoli Frank (Ian McShane) käyttäytyy jatkuvasti pilkkaavasti ja epäkunnioittavasti häntä kohtaan. Kun Frank sairastuu, Rod alkaa keräämään rahaa hänen sydänoperaatiotaan varten tekemällä isoimman stunttinsa. Muita rooleja esittävät muun muassa Jorma Taccone, Sissy Spacek, Will Arnett, Danny McBride, Isla Fisher ja Bill Hader. Elokuvan musiikit on säveltänyt Yes-yhtyeen kitaristi Trevor Rabin. Soundtrack sisältää myös useita ruotsalaisen rock- yhtye Europen tekemiä kappaleita. Hot Rod tuli teatterilevitykseen Yhdysvalloissa 3. elokuuta 2007. Elokuva oli taloudellinen floppi, tuottaen ainoastaan 14 miljoonaa dollaria 25 miljoonan dollarin budjetilla. Se sai ilmestyessään myös ristiriitaisen vastaanoton: sitä kritisoitiin eritysesti käsikirjoituksesta ja huumorista. Myöhemmin elokuva on alkanut nauttia kulttielokuvan mainetta. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Vuoden 2007 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintakomediat Luokka:Yhdysvaltalaiset urheiluelokuvat Luokka:Paramount Picturesin elokuvat Luokka:Elokuvat terveydenhoidosta
Bariumkromaatti

Bariumkromaatti (BaCrO4) on barium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena ja pyrotekniikassa. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa bariumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Bariumkromaatti liukenee vain hyvin niukasti veteen ja paremmin happoihin. Yhdiste on voimakas hapetin sekä myrkyllistä ja karsinogeenista. Bariumkromaatti muodostaa kaksoissuoloja alkalimetallikromaattien kanssa. Bariumkromaattia valmistetaan saostamalla vesiliukoisten bariumsuolojen, kuten bariumkloridin, liuoksista kromaattien avulla. Bariumkromaattia käytetään väriaineena taiteilijaväreissä, korroosionestomaaleissa sekä lasin ja emalien värjäykseen. Yhdistettä käytetään myös hapettimena pyrotekniikassa.Billie J. Page & Gary W. Loar: Chromium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2001. == Lähteet == Luokka:Bariumyhdisteet Luokka:Kromaatit
Puistokatu 4

Puistokatu 4 on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva 1800-luvun lopussa rakennettu huvilarakennus, jossa toimii Tiina ja Antti Herlinin säätiön ja Maj ja Tor Nesslingin Säätiön samanniminen yhteishanke. Hanke tarjoaa työtiloja tutkijoille, yrityksille, yhdistyksille ja organisaatioille, jotka työskentelevät ekologisesti kestävän tulevaisuuden puolesta. Talossa ovat myös edellä mainittujen säätiöiden, Ympäristötiedon foorumin ja Puistokatu 4 -hankkeen työntekijöiden työtilat. Talon ensimmäisessä kerroksessa toimii kortteliravintola Elm. == Talon historia == Ensimmäinen versio Puistokatu 4:stä valmistui, kun insinööri ja kartanpiirtäjä Carl Henrik Nummelin rakennutti talon itselleen 1870-luvun lopulla. Rakennus tuhoutui kuitenkin kokonaan tulipalossa 1886. Nykymuotoinen huvila nousi paikalle 1890-luvun alussa. Uudet asukkaat olivat aikansa tunnetuin suomalaisnäyttelijätär Ida Aalberg ja tämän varatuomaripuoliso Lauri Kivekäs. Vuonna 1916, muutaman vuosikymmenen yksityisasuttamisen jälkeen, huvila muutettiin kouluksi. Ensin talossa toimi yksityinen Svenska Samskolan ja sen jälkeen Ranskalainen kansakoulu ja lastentarha. Suomen Arkkitehtuurimuseon säätiö vuokrasi Puistokatu 4:n kaupungilta vuonna 1959. Seuraavat vuosikymmenet talo toimi arkkitehtuurimuseon näyttely- ja toimistotilana. 2000-luvulle tultaessa talo alkoi kärsiä muun muassa kosteusvaurioista ja lahoavista rakenteista. Arkkitehtuurimuseolla ei ollut varaa tarvittavan laajuisiin kunnostustöihin, ja lopulta museon toiminta siirrettiin muualle. Rakennus seisoi autioituneena vuosikausia, kunnes tammikuussa 2020 Tiina ja Antti Herlinin säätiö osti talon. Syksyllä 2020 alkoivat kunnostustyöt, jotka saatiin päätökseen kesällä 2022. == Puistokatu 4 -hanke == Puistokatu 4 -hanke syntyi Tiina ja Antti Herlinin säätiön ja Maj ja Tor ja Nesslingin Säätiön tarpeesta tarjota fyysinen tila ekologisesti kestävän tulevaisuuden rakentamiselle. Hanke aloitti fyysisesti Puistokatu 4:ssä elokuussa 2022, jolloin juhlittiin myös remontista valmistuneen talon avajaisia. Talon 14 huonetta -avajaisnäyttelyssä oli esillä teoksia muun muassa Rosa Liksomilta, Emilia Hernesniemeltä, ja Teemu Lehmusruusulta. Kävijöitä kaksiviikkoisessa ilmaisnäyttelyssä oli kaikkiaan noin 5300. Syys-talvella 2022 taloon muuttivat säätiöiden työntekijät sekä hankkeen ensimmäiset tutkija- ja toimijajäsenet. Päivittäin käytössä olevien työtilojen lisäksi talossa järjestetään kaikille avoimia tapahtumia, kuten ympäristökysymyksiin liittyviä luku- ja keskustelupiirejä sekä luentosarjoja. Lisäksi talon ensimmäisessä kerroksessa on kaupunkilaisille avoin kirjasto. Puistokatu 4:n tilat on remontin ohessa entisöity niin, että vierailu talossa onnistuu esteettömästi ja tilat ovat saavutettavia. Puistokatu 4:lle myönnettiin marraskuussa 2022 Kansanvalistusseuran Sivistyspalkinto. == Lähteet == Luokka:Helsingin huvilat ja villat Luokka:Kaivopuisto
James Edward Smith

James Edward Smith (2. joulukuuta 1759 Norwich, Englanti – 17. maaliskuuta 1828 Norwich) oli englantilainen kasvitieteilijä ja entomologi. Hän oli Linnean Societyn perustaja. ==Elämä ja ura== Smith oli varakkaan villakauppiaan poika. 1780-luvun alussa hän opiskeli Edinburghin yliopistossa lääketiedettä ja vuonna 1783 hän muutti Lontooseen jatkamaan opintojaan. Smith oli Joseph Banksin ystävä, jolle oli tarjottu ruotsalaisen kasvitieteilijän Carl Linnaeuksen koko kokoelma kirjoja, käsikirjoituksia ja näytteitä hänen poikansa Carl Linnaeus nuoremman kuoleman jälkeen. Banks ei hyväksynyt tarjousta, mutta Smith osti kokoelman isänsä suostumuksella. Kaupan jälkeen tarjouksia tuli vielä muun muassa Venäjän keisarinnalta. Kokoelma saapui Ruotsista Lontooseen vuonna 1784. Vuonna 1785 Smith valittiin Royal Societyn jäseneksi ja hänelle myönnettiin lääketieteen tohtorin arvonimi Leidenin yliopistossa. Vuosina 1786–1788 Smith teki matkan Alankomaissa, Ranskassa, Italiassa ja Sveitsissä ja vieraili kasvitieteilijöiden ja herbaarioiden luona. Hänen matkansa on kuvattu yksityiskohtaisesti kolmiosaisessa Sketch -teoksessa, jonka Smith julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1793. Hän perusti Linnean Society of Londonin vuonna 1788 ja hänestä tuli sen ensimmäinen puheenjohtaja, ja hän toimi tehtävässä kuolemaansa asti. Pian vuonna 1796 solmitun avioliiton jälkeen Smith vetäytyi kotikaupunkiinsa ja asui Lontoossa vain kaksi tai kolme kuukautta vuodessa pitämässä vuosittaisen luentosarjan. Hänen kirjastostaan ja kasvitieteellisistä kokoelmistaan tuli kuuluisia Euroopassa, ja niihin tutustui lukuisia tieteilijöitä kaikkialta mantereelta. Vuonna 1797 hän julkaisi The Natural History of the Rarer Lepidopterous Insects of Georgia -kirjan, joka oli ensimmäinen Yhdysvaltojen hyönteisiä käsittelevä teos. Hänen kasvitieteellisiin teoksiinsa kuuluvat Flora Britannica (1800–1804) ja The English Flora (4 nidettä, 1824–1829). Prinssihallitsijan tultua Linnean Societyn suojelijaksi Smith sai ritarin arvon vuonna 1814 ja hänet valittiin useiden ulkomaisten tiedeseurojen jäseneksi. Vuonna 1818 Thomas Martyn kutsui Smithin luennoimaan Cambridgeen, mutta yliopiston viranomaiset vastustivat sitä, koska Smith oli unitaristi. Tapaus sai Smithin kirjoittamaan kaksi katkeraa pamflettia. Hän kirjoitti myös kasvitieteellisiä artikkeleita Abraham Reesin Cyclopaediaan vuosina 1808–1819. Hän laati myös useita virsiä. Smithin kuoltua Linnean Society osti hänen kokoelmansa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset kasvitieteilijät Luokka:Brittiläiset entomologit Luokka:Englantilaiset henkilöt Luokka:Royal Societyn jäsenet Luokka:Vuonna 1759 syntyneet Luokka:Vuonna 1828 kuolleet
Pirjo Virtanen

Pirjo Aili Maria Virtanen (s. 1970) on tamperelainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi 27-vuotiaana lokakuussa 1997 Tampereen Teknillisessä Korkeakoulussa aiheenaan materiaalitutkimus, tarkemmin kupari-nikkeli-tina-seosten mikrorakennemuutokset. Virtanen tunnetaan pitkästä työurasta suomalaisessa Metso-konsernissa, mm. Lokomon paikallisjohtajana ja sairastamastaan harvinaisesta verisairaudesta, aplastisesta anemiasta. Vuodesta 2021 alkaen hän on toiminut Hallituspartnerit ry:ssä ja kestävyyskonsulttina . Hän asuu Tampereen Tahmelassa aviomiehensä kanssa. Perheessä on kaksi poikaa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Damian Galiński

Damian Galiński (s. 1991) on puolalainen superraskaansarjan karateka. Hän on Kyokushinin moninenkertainen EM-mitalisti ja sijoittui parhaimmillaan MM- kilpailuissa kuudenneksi. Galiński on myös kolminkertainen Puolan mestari. ==Kilpaura== Galiński saavutti 2013 Puolan Openissa hopeaa hävittyään loppuottelussa hallitsevalle mestarille Patryk Sypieńille.Polish Open Weight Championships kyokushinresults.com Viitattu 30.12.2022 Hän saavutti samana vuonna myös Puolan mestaruuden superraskaassasarjassa voitettuaan loppuottelussa kolminkertaisen Puolan mestarin Marcin Sieradzkin.Polish Championships kyokushinresults.com Viitattu 30.12.2022 Galiński saavutti 2014 Puolan mestaruuskilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Maciej Mazurille. Marraskuussa hän saavutti EM-hopeaa hävittyään Euroopan Openin loppuottelussa Patryk Sypieńille. Toukokuussa 2015 Galiński sijoittui EM- kilpailuissa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Djema Belkhodjalle.IKO European Championships kyokushinresults.com Viitattu 30.12.2022 Myöhemmin marraskuussa Galiński saavutti Euroopan Openissa uransa toisen EM-mitalin. Hän oli vielä marraskuun lopulla mukana MM-kilpailuissa. Galiński voitti 2016 Puolan Openissa pronssia. Hän saavutti 2017 Puolan Openissa hopeaa hävittyään loppuottelussa hallitsevalle mestarille Maciej Mazurille. Huhtikuussa Galiński sijoittui painoluokallisissa MM-kilpailuissa kuudenneksi.IKO - International Karate Organization - 6th World Weight Category Championship (2017) technique- karate.com Viitattu 30.12.2022 Toukokuussa hän taas eteni EM-kilpailuissa superraskaansarjan loppuotteluun saakka, jossa hän hävisi mestaruuden Konstantin Kovalenkolle. Galiński sijoittui vielä neljänneksi marraskuussa Euroopan Openissa hävittyään pronssiottelun Patryk Sypieńille.IKO - International Karate Organization - 16th European Open Karate Championship (2017) technique-karate.com Viitattu 30.12.2022 ==Lähteet== Luokka:Puolalaiset karatekat Luokka:Kyokushinin harjoittajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mike McGlinchey

Mike McGlinchey (s. 12. tammikuuta 1995) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan hyökkäyksen linjamies. McGlinchey edustaa NFL-liigassa pelaavaa Denver Broncosia. San Francisco 49ers varasi McGlincheyn ensimmäisellä kierroksella yhdeksännellä varausvuorolla vuoden 2018 varaustilaisuudessa. https://www.pro-football- reference.com/players/M/McGlMi00.htm Heinäkuussa 2018 McGlinchey teki 49ersin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 18,34 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. https://www.spotrac.com/nfl/san-francisco-49ers/mike- mcglinchey-25104/ 49ersin päävalmentaja Kyle Shanahan nimesi hänet aloituskokoonpanoon kauden 2018 ensimmäiseen runkosarjaotteluun. Tulokaskautensa päätteeksi McGlinchey valittiin kauden tulokasjoukkueeseen. https://www.profootballwriters.org/on-field-awards/2010s-pfwa-all-rookie- teams/ Toukokuussa 2021 49ers käytti viidennen vuoden option McGlincheyn sopimuksesta. https://www.49ers.com/news/49ers-exercise-fifth-year-option-on- t-mike-mcglinchey Maaliskuussa 2023 McGlinchey teki Denver Broncosin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 87,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. https://www.spotrac.com/nfl/denver-broncos/mike-mcglinchey-25104/ McGlinchey on pelannut 67 NFL:n runkosarjan ottelua ja kolme NFL:n pudotuspelien ottelua. Tilastot päivitetty 30. joulukuuta 2022. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
David Koechner

David Michael Koechner (s. 24. elokuuta 1962 Tipton, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat muun muassa Champ Kind satiirisessa komediaelokuvassa Uutisankkuri: Ron Burgundyn legenda (2004) ja Todd Packer tilannekomediasarjassa Konttori (2005–2013). Uransa alussa hänet tunnettiin rooleistaan Saturday Night Liven (1995–1996) sketseissä. Koechner on myös esiintynyt muun muassa elokuvissa Man on the Moon (1999), Austin Powers – agentti joka tuuppasi minua (1999), Pomon tytär (2003), 40 v. ja neitsyt (2005), The Dukes of Hazzard (2005), Snakes on a Plane (2006), Talladega Nights: The Ballad of Ricky Bobby (2006), Thank You for Smoking (2006), Paul (2011), Final Destination 5 (2011), Piranha 3DD (2012), Uutisankkuri 2: Legendan paluu (2013), A Haunted House (2013) ja Krampus (2015) sekä televisiosarjoissa Yhä vedossa (2002–2003), Monk (2007), Hannah Montana (2008–2010), American Dad! (2008–), Goldbergit (2015–), P niin kuin per... (2015–) ja Twin Peaks: The Return (2017). Vuosina 1998–2020 Koechner oli naimisissa. Hänellä on viisi lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset koomikot Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt