Tulopolitiikka

Tupolla eli tulopolitiikalla tarkoitetaan tulonjaosta ja siihen liittyvistä työehdoista sopimista keskitettyjen työmarkkinajärjestöjen kesken. Suomessa keskusjärjestöjen lisäksi usein myös hallitus osallistui neuvotteluihin osapuolena. Vuonna 2008 sopimusta ei tehty. Työnantajia edustava Elinkeinoelämän Keskusliitto (EK) halusi, että työehtosopimukset neuvotellaan jatkossa toimialakohtaisesti. == Työmarkkinaratkaisut 1969–2000 == Tupo Sisältö Vuodet Neuvottelija(t) Liinamaa I * indeksiehtojen poistaminen * valtuuslaki hintojen ja vuokrien valvontaan * jäsenmaksuperintäsopimus 1969 Keijo Liinamaa (valtakunnansovittelija) Liinamaa II * erorahajärjestelmä * kokoontumisoikeus työpaikalla 1970 UKK-sopimus * neljän viikon vuosiloma 1973, vähimmäispalkka * tiedotus- ja koulutussopimukset 1970 Urho Kekkonen (tasavallan presidentti) HL-sopimus *lomaltapaluuraha 10 % lomapalkasta * sairausajan palkkaetuuksia parannettiin 1972 Niilo Hämäläinen (SAK:n puheenjohtaja) ja Timo Laatunen (STK:n puheenjohtaja) Liittokohtaiset - sopimukset 1973 Lindblom-sopimus * verohelpotuksia * lapsilisien korotus, 7 kk:n äitiysloma * ansiokehitystakuu 1974 Olavi Lindblom (SAK:n puheenjohtaja) Liinamaan tarkistus * lapsilisien korotus * erillisverotus * asumistukiuudistus 1975 Keijo Liinamaa (valtakunnansovittelija) Miettusen välitys * ryhmähenkivakuutus * osaeläke työkyvyttömyydestä 1976 Martti Miettunen (pääministeri) Liinamaan suositus * ansiokehitystakuu * talviloma * turvalauseke devalvaation varalta 1977 Keijo Liinamaa (valtakunnansovittelija) Liinamaan suositus (vaihe 2.) 1978 Somerto–Oivio-sopimus * talvilomaoikeuden laajentaminen * työllisyyssuosituksia * sairausajan palkan maksukauden pidentäminen 1979 Pentti Somerto (STK:n puheenjohtaja) ja Pekka Oivio (SAK:n puheenjohtaja) Liittokohtaiset sopimukset 1980 Pekkas-sopimus * sairauspäivä- ja äitiysrahan maksuperusteiden uudistus 1981 Matti Pekkanen (valtakunnansovittelija) Pekkas-sopimus (2.vaihe) 1982 Liittokohtaiset - sopimukset 1983 Pekkas-sopimus * indeksiehto * työttömyysajan toimeentuloturvan uudistus * työajan lyhentäminen 32 t/vuosi 1984 Matti Pekkanen (valtakunnansovittelija) Pekkas-sopimus (2.vaihe) 1985 Toimihenkilö- tupo ja VHS-sopimus * indeksiehto * ansiokehitystakuu * työajan lyhentäminen * valtion tukipaketti ml. verokevennyksiä 1986 Toimihenkilö-tupo ja VHS-sopimus (2. vaihe) 1987 Liittokohtaiset sopimukset 1988 Talous- ja tulopoliittinen yhdistelmäratkaisu * indeksiehto * ansiokehitystakuu * ostovoiman lisäys 2,5 % palkankorotusten ja veroratkaisujen yhteisvaikutuksena 1989 Kallio I * ansiokehitystakuu * indeksiehto * veropoliittiset toimet * ostovoiman lisäys 1990–91 4,5 % * luottamusmiessopimus, työaikakysymykset * aikuiskoulutus 1990 Teuvo Kallio (valtakunnansovittelija) Kallio II (2.vaihe) 1991 Ihalainen–Kahri sopimus * indeksiehto * työeläkkeiden rahoitus ja palkansaajien työeläkemaksu * sopimisjärjestelmän kehittäminen * valtion toimenpiteet ml. työttömyysturvan tason säilyttäminen 1992 Lauri Ihalalainen (SAK:n puheenjohtaja) ja Tapani Kahri (STK:n puheenjohtaja) Ihalainen-Kahri tarkistus 1993 Liittokohtaiset sopimukset 1994 1995 Talous-, työllisyys- ja työmarkkinapoliittinen sopimus * indeksiehto * ansiokehityslauseke * työelämän kehittäminen * valtion toimenpiteet mm. verotuksen ja työttömyysturvan osalta 1996 Talous-, työllisyys- ja työmarkkinapoliittinen sopimus (vaihe 2.) 1997 Tupo-sopimus * indeksiehto * työelämän kehittäminen * hallituksen veroratkaisut 1998 Tupo- sopimus (Vaihe 2.) 1999 Liittokohtaiset sopimukset 2000 == Tulopoliittinen sopiminen == Suomessa on harjoitettu pitkään kolmikantaan perustuvaa tulopolitiikkaa. Osapuolina ovat olleet työmarkkinoiden keskusjärjestöt, työnantajien ja -tekijöiden keskusjärjestöt sekä hallitus. Tupoa sovittaessa pyritään yksimielisyyteen työmarkkinoita koskevasta ratkaisusta. Tupossa sovitaan palkoista, tulonjaosta ja sosiaalisista toimista. Tällöin liittokohtaiset työehtosopimukset (TES:t) sovitaan noudattaen Tupossa sovittuja reunaehtoja, "raameja". Tulopolitiikka on ollut merkittävä tekijä sodan jälkeisessä Suomessa 1940-luvulta lähtien. Sillä on sovittu työehdoista työpaikoilla ja lisäksi sovittu useiden sosiaalipoliittisten uudistusten toteuttamisesta. Vaikeissa kiistatilanteissa on kuitenkin ajauduttu myös työtaisteluihin, joista merkittäviä ovat olleet esimerkiksi Kemin lakko vuonna 1948, yleislakko vuonna 1956 ja Metalliliiton lakko vuonna 1971. Lisäksi työnantajat ovat julistaneet joissakin tilanteissa työsulkuja, kuten esimerkiksi paperitehtaissa vuonna 2005. Suomessa valtio on rohkaissut tupoissa maltillisiin palkankorotuksiin käyttämällä "porkkanana" veroalennuksia. Tässä suhteessa Suomi eroaa Ruotsista, jossa valtion sekaantumista neuvotteluihin palkoista ei ole yleensä hyväksytty.https://www.etla.fi/wp-content/uploads/2012/09/B232.pdf#page=105, sivu 105 Tulopoliittisista kysymyksistä sovittaessa on viime vuosikymmeninä ensisijaisesti pyritty keskitettyyn Tupoon, johon osallistuvat kaikki liitot. Toisinaan on myös jouduttu turvautumaan liittokohtaisiin tuloratkaisuihin. Yksittäiset työntekijä- ja työnantajajärjestöt päättävät itse osallistumisestaan Tupoon, ja Tupo katsotaan yleensä syntyneeksi vasta, kun riittävän suuri osa aloista, työnantajista ja työntekijöistä on sen piirissä. Devalvaatio on menettänyt merkityksensä tupoa sovittaessa talouden muuttumisen ja eurovaluutan myötä. == Tulopoliittinen valmistelu == Helsingin Sanomien politiikan ja talouden toimittaja Teija Sutinen kirjoitti pääkirjoitussivulla kolmikannan epäonnistuneen toistuvasti. Kun hallitus siirtää päätöstensä valmistelun pois itseltään kolmikannalle, uudistukset vesittyvät ja etuja vain hipaistaan, Sutinen päättelee.Kolmikannan pannukakku, Merkintöjä, Helsingin Sanomien politiikan ja talouden toimittaja Teija Sutinen, Helsingin Sanomat, sivu A4, 27.11.2013. Esimerkiksi ministeri Paula Risikko (kok) pyysi kolmikantaa valmistelemaan hanketta työeläkeyhtiöiden läpinäkyvyydestä. Yli vuoden päästä syksyllä 2013 työmarkkinajärjestöt tuottivat esityksen, jossa sen paremmin johtajien pörssikaupat kuin lähipiirikaupatkaan eivät tulisi julkisiksi. Ay-liike syytteli EK:ta, mutta sitten Voima-lehdelle vuodettu asiakirja paljasti, ettei ay-liikekään halunnut avoimuutta - ei aikonut alun perinkään toteuttaa hallituksen tahtoa, Sutinen kirjoittaa. Silti hallitus siirsi jopa syksyn 2013 rakennepoliittisen pakettinsa suurelta osin kolmikannan valmisteltavaksi. Tavoite oli, että vuorotteluvapaa työllistäisi jatkossa muitakin kuin päivän työttöminä olevia, mutta virkamiesten pettymykseksi sitäkään ei korjattu. Seuraavaksi kolmikannan valmisteltavaksi annetaan eläkeuudistus. == Tupo, liittokohtainen ja yrityskohtainen sopiminen == Valtio-opin emeritusprofessori Heikki Paloheimon mukaan keskitetyt työmarkkinaratkaisut (tupo) toimivat kohtalaisesti 1960-luvun lopulta 1980-luvulle mutteivät enää avoimessa eurovaluutan taloudessa, jossa ei ole kansallista valuuttakurssipolitiikkaa. Tänä aikana moni kehittynyt maa on siirtynyt yrityskohtaiseen sopimiseen (paikallinen sopiminen) ja Suomessa tulisi siirtyä samaan suuntaan. Välimuoto, liittokohtainen sopiminen, on Paloheimon mukaan huonoin vaihtoehto, koska siinä kukin sopimus maksatetaan muilla ja näin heikennetään talouskasvun edellytyksiä. Keskitetyssä sopimisessa sentään sopimuspöydässä on paljon liittoja, joilla sopimusta ei voida maksattaa. Myöskään yrityskohtaisessa ongelmaa ei ole, koska kilpailu pakottaa ottamaan huomioon yrityksen tilanteen ja välttämään kustannuksia liikaa nostavia vaatimuksia. ==Ongelmat== Suomen tulopolitiikan tämän hetken ongelmia ovat huono työllisyys, yrityksien toimintamahdollisuuksien turvaaminen sekä solidaarisen palkkamallin yhteen sovittaminen kapitalistisen globaalin talouden ja pääomasijoittajien asettamiin vaatimuksiin. Keskeisenä ongelmana voidaan myös nähdä keskitetyn ratkaisun aiheuttama tuloerojen kasvu, joka johtuu eri sektoreille sovituista suhteellisista, prosenttimääräisistä korotuksista. Tämä on johtanut varsinkin naisvaltaisten alojen palkkojen jälkeenjäämiseen. Taistolaiset kommunistit olivat pitkään sillä kannalla, että tulopolitiikka on murskattava, koska se voidaan yhdistää käsitteeseen luokkasopu tai se hillitsee tulopoliittista taistelua. ===Työmarkkinat=== Elinkeinoelämän keskusliitto (EK) on kritisoinut tupoja siitä, että ne eivät ota huomioon eri alojen ja jopa eri yritysten erilaisia tilanteita. Vapaassa markkinataloudessa - sellaisessa teoreettisessa tilanteessa jossa on täydellinen kilpailu ilman markkinahäiriöitä – kysynnän ja tarjonnan lain mukaisesti työnantajien kilvan houkutellessa työntekijöitä palkat nousevat siellä (tietyt alat, paikkakunnat, yritykset ja työtehtävät), missä työvoimasta on eniten pulaa, ja laskevat siellä, missä on eniten työttömyyttä. Tämä kannustaa työvoimaa siirtymään mahdollisuuksien ja preferenssiensä mukaan sinne, missä heitä tarvitaan enemmän, pakottamatta kuitenkaan ketään toisin kuin konkurssit ja irtisanomiset. Tämän EK katsoo parantavan työllisyyttä ja talouskasvua. === Kolmikanta epädemokraattisena sosiaalipoliitiikan päättäjänä === Kolmikanta tarkoittaa sopimista työnantajajärjestöjen, työntekijäjärjestöjen ja valtion kesken. Professori Heikki Hiilamon mukaan työmarkkinajärjestöjen pitäisi sopia vain keskinäisistä asioistaan ja kansaa laajemmin koskevat asiat pitäisi jättää demokraattisen päätöksenteon piiriin. Sata-komiteassa sisuuntuneiden kansanedustaja Osmo Soininvaaran ja professori Hiilamon mukaan kolmikanta on eettisesti kestämätön ja kansanvallan vastainen yhteiskunnan vahvimpien etukoneisto, koska kolmikannassa lasten, sairaiden, vanhusten ja syrjäytyneiden asemasta päättävät työmarkkinajärjestöt.On aika hyvästellä kolmikanta. soininvaara.fi, Heikki Hiilamo ja Osmo Soininvaara 14.4.2011. Päätös lakkauttaa varallisuusvero tehtiin kolmikannassahttp://www.ek.fi/extranet/PK_yritysvaltuuskunta/Esityslistat_ja_poytakirjat/1_2005_poytakirja.php 16.2.2005 ja se tuotti arvostelua vasemmalta. ===Lainsäädäntö=== Suomessa työmarkkinaneuvottelut on rajattu kilpailulakien ulkopuolelle, erään näkökulman mukaan palkoista sopimisessa on kyse laillisesta kartellista.HS 28.9.2009: "Yhteinen isoveli hintojen valvojaksi?", s. B5, – – "työmarkkinaneuvotteluja, jotka on rajattu kilpailulakien ulkopuolelle; toisin sanoen palkoista sopimisessa on kyse laillisesta kartellista." ==Katso myös== *Tammikuun kihlaus *Työn taloustiede *Palkkasääntely == Lähteet == === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Elinkeinoelämän keskusjärjestö: Tuposanasto Luokka:Tulopoliittiset kokonaisratkaisut Luokka:Politiikan käsitteet Luokka:Työ