EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Helluntaiherätys Saksassa

Saksalaisen helluntaiherätykseen kuului vuonna 2022 noin 200 000 ihmistä ja 872 seurakuntaa. Liikkeen jäsenmäärä ja seurakuntien määrä on ollut viime vuosina kasvussa. Saksalaisen helluntaiherätyksen katto-organisaatio on Bund Freikirchlicher Pfingstgemeinden (BFP). Seurakuntien määrän kasvu on ollut seurausta uusien seurakuntien liittymisestä mukaan sekä seurakuntien istuttamisesta. == Historia == Saksan helluntaiherätys alkoi luterilaisen papin Jonathan Paulin, E. Meyerin sekä Heinrich Dallmeyerin työn seurauksena. Myös norjalaiset naisevankelistat auttoivat työssä ja myös Thomas Ball Barratt vieraili usein Saksassa. Vuonna 1908, saksalaisen helluntailaisuuden isä Jonathan Paul tapasi Hampurissa muita johtajia laatiakseen uudelle liikkeelle raamatulliset suuntaviivat. 1920-luvulla Saksan helluntailiike oli voimakkaassa ristiriidassa Lewi Pethruksen kanssa ja työ jakautui moneen ryhmään. Vuonna 1922 evankelista Heinrich Vietheer perusti Berliiniin telttalähetyksen ja alkoi istuttaa Elim-seurakuntia. Myöhemmin muut itsenäiset helluntaiseurakunnat liittyivät hänen työyhteyteensä. Yhdyvaltalaiset Assemblies of Godin lähetyssaarnaajat G. Herbert Schmidt ja Gustave Kinderman johtivat Danzigin raamattukoulun toimia vuodesta 1928 alkaen. Tämän raamattukoulun vaikutuksesta helluntaiherätys laajeni Itä-Euroopassa saksalaisten, puolalaisten ja venäläisten keskuudessa. Toiminnan johdosta perustettiin Freie Christengemeinde -yhteisö. Vuonna 1938 natsihallinnon poliittisten sortotoimien vuoksi Elim-kirkot joutuivat liittymään Baptistiliittoon ja Danzigin raamattukoulu suljettiin. Vuonna 1934 evankelista Karl Fix aloitti palvelutyön Berliinissä ja muutti myöhemmin Württembergin osavaltioon. Fix työksenteli yhdessä Karl Keckin ja Paula Gassnerin kanssa Volksmission-kirkkoyhteisön perustamiseksi. === Toisen maailmansodan jälkeen === Toisen maailmansodan joukkotuhon ja miljoonien ihmisten sekä siirtolaisuuden vuoksi monet helluntaiseurakunnat ja lukuisat kirkkorakennukset tuhoituivat. Saksalaisista helluntailaisista tuli kuitenkin monien sodan jälkeen perustettujen uusien seurakuntien perustajajäseniä. Toisen maailmansodan jälkeen perustettiin AoG:n tukemana yhtenen helluntaiyhteisö, joka tunnetaan nykyään nimellä Bund Freikirchlicher Pfingstgemeinden (BFP). Assemblies of God oli keskeisessä asemassa perustamassa Berean raamattukoulua vuonna 1951. BFP:n ja raamattukoulun päämaja sijaitsee nykyisin Erzhausenissa Frankfurtin eteläpuolella. 1980-luvulla saksalaisen helluntaiherätyksen pääsuunta oli ns. Mülheim-liike eli Christlicher Gemeinschaftsverband der Deutschen Pfingstbewegung. Muita saksalaisen helluntaiherätyksen järjestöjä ovat olleet muun muassa Deutsche Volksmission Entschiedener Christen, Christen Gemeinde Elim sekä Assemblies of God-kirkkokuntaa lähellä oleva Arbeitsgemeinschaft der Christengemeinden. == Katso myös == * Kristinusko Saksassa * Helluntaiherätys == Lähteet == Saksa Luokka:Kristinusko Saksassa
Helluntaiherätys Italiassa

Italialaiseen helluntaiherätykseen kuului vuonna 2024 noin 500 000 ihmistä ja yli 1 300 seurakuntaa. Helluntalainen väestö on kasvanut Italiassa erityisesti Itä-Euroopasta, Afrikasta ja Aasiasta suuntautuneen maahanmuuton myötä. Helluntaiherätyksen seurakuntia johtavat erityisesti nuoret miehet. Italian helluntailaiset jakautuvat useaan eri ryhmään. Kaksi pääryhmää ovat Assemblee di Dio ja Chiesa Evangelica Internazionale. == Historia == right|thumb|Assemblee di Dion helluntaiseurakunta Reggio Calabriassa. Italialainen helluntaiherätys sai alkunsa vuonna 1908, jolloin italialaiset siirtolaiset palasivat Italiaan jakamaan kokemuksiaan Azusa-kadun herätyksestä. Ensimmäisiä helluntailiikkeen vaikuttajia olivat muun muassa Luigi Francesco sekä Giacomo Lombardi. Liike kasvoi nopeasti ja vuonna 1930 maassa oli noin 150 helluntaiseurakuntaa. Benito Mussolinin kaudella Italian hallitus kielsi helluntaiherätyksen harjoittamisen ja sulki kaikki helluntaikirkot Italiassa 9. huhtikuuta 1935. Fasistisen lain kautta Italian helluntailaiset olivat vainon kohteena vuodesta 1935 vuoteen 1958. Kaikki kokoukset olivat kiellettyjä ja jopa kadulla tapaamiset ja vierailut luettiin kokouksiksi. Helluntailaisen toiminnan kieltänyt laki kumottiin 12. toukokuuta 1959. Vainoista huolimatta Italian helluntaiseurakunnat kuitenkin kasvoivat. Assemblee di Dio organisoitiin toisen maailmansodan jälkeen. 1980-luvulla helluntailaiset muodostivat selvän enemmistön maan protestanttisesta vähemmistöstä. Chiesa Evangelica Internazionale on vetänyt yhteyteensä monia riippumattomia seurakuntia. == Katso myös == * Kristinusko Italiassa * Helluntaiherätys == Lähteet == Italia Luokka:Kristinusko Italiassa
Gdańskin päärautatieasema

Gdańskin päärautatieasema () on Puolan pohjoisosassa, Pommerin voivodikunnassa toimiva vilkas rautatieasema. Asema sijaitsee Gdańskin vanhan kaupungin (Stare Miasto) länsilaidalla. Päärautatieasemaa edelsi ensin tilapäinen asemarakennus, joka rakennettiin 1. syyskuuta 1870 valmistuneen Berliini–Szczecin–Koszalin–Słupsk–Lębork–Wejherowo–Gdańsk -rautatielinjan yhteyteen. Tilapäisen aseman viereen rakennettiin uusrenesanssin tyylisuunnan mukainen päärautatieasema vuosina 1894–1900. Asemarakennus on sittemmin tuhoutunut useasti. Vuonna 2023 Gdańskin päärautatieaseman kautta kulki päivittäin keskimäärin 36 900 matkustajaa (eli 13,5 milj. matkustajaa vuodessa). Tämän perusteella asema oli Puolan kuudenneksi vilkkain matkustajaliikenteen rautatieasema Wrocławin, Poznańin, Krakovan, Katowicen ja Gdynian päärautatieasemien jälkeen. Merkittävä osa Gdańskin päärautatieaseman matkustajamäärästä selittyy vilkkaalla paikallisjunaliikenteellä kolmoiskaupungin (Gdańsk, Gdynia ja Sopot) monien asemien välillä. Gdańskin linja-autoasema sijaitsee päärautatieaseman vieressä, Maja 3 -kadun länsipuolella. == Katso myös == * Gdynian päärautatieasema * Sopotin rautatieasema == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * PKP Trójmiasta - Kolmoiskaupunki Gdańsk-Gdynia-Sopotin ja lähiseudun alueellisia junavuoroja (trojmiasto.pl) * Gdańskin päärautateaseman aikatauluja (portalpasazera.pl) * Gdańsk Central Railway Station / Gdańsk Główny (rail.cc) Luokka:Puolan rautatieliikennepaikat Päärautatieasema
Jaworin ja Świdnican rauhankirkot

Jaworin ja Świdnican rauhankirkot () ovat 1600-luvun puolivälissä rakennettuja luterilaisia kirkkorakennuksia Puolan lounaisosassa, Ala-Sleesian voivodikunnassa, suuruusluokkaa 50 kilometriä Wrocławista länteen (Jawor) tai lounaaseen (Świdnica). Ne ovat vuodesta 2001 lähtien olleet Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. ==Taustaa== Rauhankirkon nimitys viittaa Kolmikymmenvuotisen sodan (1618-1648) lopettaneeseen Westfalenin rauhaan. Allekirjoitetun sopimuksen mukaan protestantit saivat luvan rakentaa yhden rauhankirkon kuhunkin Sleesian periytyvään herttuakuntaan: Głogów, Jawor ja Świdnica. Tuohon aikaan Sleesia oli Habsburgien vallan alaisuudessa, ja he noudattivat periaatetta (kenen hallinto, sen uskonto). Katoliset hallitsijat eivät yleisesti tunnustaneet luterilaista uskoa, vaikka seudun asukkaiden enemmistö oli evankelisia (luterialaisia). Lupa rakentaa rauhankirkko oli hallitsijoiden puolelta pakon sanelema myönnytys. Lukuisien diplomaattisten tunnustelujen ja Ruotsin hovin painostuksen seurauksena hallitsija Ferdinand Habsburg salli vuonna 1652 Świdnican rauhankirkon rakentamisen. Rakentamisen ehdot olivat kuitenkin tiukat. Kirkot tuli rakentaa kaupungin rajojen ulkopuolelle, hallinnon osoittamille tonteille; rakennusmateriaaleina sai käyttää puuta ja savea; kirkontornia ei saanut sisältyä ja rakennustyön piti valmistua vuoden kuluessa. Arkkitehti, insinööri Albrecht von Säbischin täytyi sovittaa yhteen nämä vaatimukset suuren evankelisen yhteisön odotusten kanssa, joille nämä rakennukset jäivät ainoiksi alueen kirkoiksi. Kolmen rauhankirkon rakentamisluvan myötä viranomaiset kuitenkin samanaikaisesti takavarikoivat 250 luterilaista kirkkoa kolmen herttuakunnan alueella. == Kirkkorakennukset== Jaworin ja Świdnican rauhankirkot ovat suuria, Euroopan suurimpia puukehyksen varaan rakennettuja kirkkorakennuksia. Ne on lisätty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2001. ==Lähteet== Luokka:Puolan kirkot Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Puolassa
Cape Breton Oilers

Cape Brenton Oilers oli vuosina 1988–1996 pelannut AHL-seura. Joukkue pelasi kotiottelunsa Nova Scotian provinssin Sydneyssa. Vuosina 1984–1988 seura tunnettiin nimellä Nova Scotia Oilers ja sitä ennen vuosina 1982–1984 Moncton Alpines. Seura oli koko olemassaolonsa ajan Edmonton Oilersin farmijoukkue. Vuoden 1996 kesällä Edmonton Oilers siirsi farmiseuransa Sydneystä Ontarion Hamiltoniin ja se sai nimekseen Hamilton Bulldogs. Cape Brenton voitti kahdeksanvuotisen historiansa aikana AHL-mestaruuden eli Calder Cupin kerran, keväällä 1993. Keväällä 1991 seura oli yltänyt pudotuspeleissä toiselle kierrokselle, mutta muutoin se oli joko jäänyt tyystin pudotuspelien ulkopuolelle (kolmesti) tai pudonnut heti ensimmäisellä kierroksella (kolmesti). == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoseurat Luokka:Entiset AHL-seurat Luokka:Edmonton Oilers Luokka:Vuonna 1988 perustetut urheiluseurat
The Travelers Companies

The Travelers Companies on yhdysvaltalainen vakuutusyhtiö, joka perustettiin vuonna 1853. Yrityksellä on kenttätoimistot kaikissa Yhdysvaltojen osavaltioissa, ja se toimii myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Singaporessa, Kiinassa, Kanadassa ja Brasiliassa. Vuoden 2021 Fortune 500 -yritysten joukossa se sijoittuu 98. sijalle Yhdysvaltojen suurimpiin yrityksiin 32 miljardin dollarin kokonaismyynnillä. == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Yhdysvaltalaiset pörssiyhtiöt Luokka:Vakuutusalan palveluntarjoajat
Jamie Gittens

Jamie Jermaine Bynoe-Gittens (s. 8. elokuuta 2004 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Hän on pelannut Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän on vuodesta 2024 alkaen käyttänyt pelaajana lyhyempää sukunimeä Gittens. Gittens pelasi juniorina Readingissä ja kausina 2018–2020 Manchester Cityssä. Hän siirtyi syyskuussa 2020 saksalaisseura Borussia Dortmundiin. Hän pelasi Dortmundin edustusjoukkueessa ensimmäiset neljä bundesliigaotteluaan huhti-toukokuussa 2022, yhden niistä avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 15 bundesliigaottelua, joista neljä avauskokoonpanossa, ja teki maalin elokuussa Freiburgia, tammikuussa Augsburgia ja helmikuussa Werder Bremeniä vastaan. Mestarien liigassa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa. Hän oli olkapäävammojen vuoksi poissa kentiltä muun muassa syys-marraskuussa parin kuukauden ajan ja uudelleen kauden lopulla toukokuussa. Kaudella 2023–2024 Gittens pelasi 25 bundesliigaottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa Borussia Mönchengladbachia vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki maalin alkulohkon vierasottelussa AC Milania vastaan. Tappiollisessa loppuottelussa Real Madridia vastaan hän tuli muutamaksi minuutiksi vaihdosta kentälle. Kauden 2024–2025 ensimmäisessä bundesliigaottelussa Gittens teki Dortmundin molemmat maalit sen voittaessa Eintracht Frankfurtin 2–0. Gittens on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän voitti alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2022; hän pelasi turnauksessa neljä ottelua, muun muassa loppuottelussa Israelia vastaan avauskokoonpanossa 57 minuuttia. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rakkauden keidas

Rakkauden keidas (Paradise) on Stuart Gillardin käsikirjoittama ja ohjaama kanadalainen romanttinen seikkailuelokuva vuodelta 1982. Seksploitaation hengessä tehty elokuva tuotettiin Sinisen laguunin (1980) saamaa suosiota ja juonikuviota hyödyntäen, ja sekin kertoo ihmisyhteisöjen ulkopuolisiin olosuhteisiin päätyneestä teiniparista, jotka löytävät seksuaalisuuteensa. Tarina sijoittuu 1800-luvun siirtomaa-aikojen Lähi-Itään. Pääparia näyttelevät Willie Aames ja vasta 17-vuotias Phoebe Cates, jonka runsaat alastonkohtaukset herättivät yleisön mielenkiintoa. ==Juoni== Bagdadin markkinoilla 1800-luvun alussa brittityttö ja yhdysvaltalaisen papin poika liittyvät karavaaniin, jonka muut jäsenet ryöstömurhataan. Teinipari pakenee aavikon hedelmälliselle keitaalle ja alkavat elää siellä oman onnensa nojassa, seuranaan vain kesyt simpanssit.”Rakkauden keidas”, Video-opas 95, WSOY 1994. ==Vastaanotto== Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen antaa elokuvalle yhden tähden viidestä ja pitää sitä teennäisenä Sinisen laguunin kopiona. Samaa mieltä olivat useimmat muutkin kriitikot, jotka moittivat ettei elokuva edes yritä olla vakava periodidraama, vaan sortuu anakronismiin, jossa ilmaisu on monilta osin täysin nykyaikaista muun muassa pääparin ulkonäön, puheenparren ja taustalla soivan viihteellisen rytmimusiikin osalta. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1982 kanadalaiset elokuvat Luokka:Romanttiset elokuvat Luokka:Nuortenelokuvat
One Wall Centre

One Wall Centre on Vancouverissa Kanadassa sijaitseva 150 metriä korkea, 48-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksessa on hotelli ja asuinhuoneistoja. Torni rakennettiin vuosina 1998–2001, ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Busby & Associates Architects. == Lähteet == Luokka:Vancouverin pilvenpiirtäjät Luokka:Vancouverin asuinrakennukset Luokka:Kanadan hotellit
Harbour Centre

Harbour Centre on Vancouverissa Kanadassa sijaitseva toimistokäytössä oleva pilvenpiirtäjä. Rakennus on 147 metriä korkea, ja siinä on 28 kerrosta. Se valmistui vuonna 1977. == Lähteet == Luokka:Vancouverin pilvenpiirtäjät Luokka:Vancouverin toimistorakennukset
MNP Tower

MNP Tower on Vancouverissa Kanadassa sijaitseva 143 metriä korkea, 35-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennus on tarkoitettu toimistokäyttöön. Sen päämateriaali on betoni, ja se on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin. == Lähteet == Luokka:Vancouverin pilvenpiirtäjät Luokka:Vancouverin toimistorakennukset
The Melville

The Melville on Vancouverissa Kanadassa sijaitseva asuinkäyttöön tarkoitettu pilvenpiirtäjä. Rakennus on 141 metriä korkea, ja siinä on 41 kerrosta. Tornin rakentaminen aloitettiin vuonna 2004, ja se valmistui 2007. == Lähteet == Luokka:Vancouverin pilvenpiirtäjät Luokka:Vancouverin asuinrakennukset
Royal Centre

Royal Centre on Vancouverissa Kanadassa sijaitseva 141 metriä korkea, 37-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennus on tarkoitettu toimistokäyttöön, ja sen päämateriaali on betoni. Rakennus valmistui vuonna 1973. == Lähteet == Luokka:Vancouverin pilvenpiirtäjät Luokka:Vancouverin toimistorakennukset
Edelweiss-piraatit

Edelweiss-piraatit () olivat joukko saksalaisia nuorisoryhmiä, jotka vastustivat Natsi-Saksan hallintoa. Edelweiss-piraatit evät olleet yhtenäinen liike vaan pikemminkin useiden nuorisojoukkojen yhteenliittymä, joka syntyi Saksan länsiosissa. Edelweiss-piraatit vastustivat ennen kaikkea sitä, että natsipuolueen nuorisojärjestö Hitlerjugend valvoi tiukasti Saksan nuorison elämää. Edelweiss-piraattien toiminnan katsotaan yleensä alkaneen vuonna 1936, kun jäsenyys Hitlerjugendissa tuli pakolliseksi kaikille Saksan nuorille. Useissa Saksan suurissa kaupungeissa oli Edelweiss-piraattien ryhmiä. Osa näistä ryhmistä kutsui kuitenkin itseään muilla nimityksillä. Esimerkiksi Kölnissä ryhmän nimi oli ”Navajot”. Ryhmiä yhdisti lähinnä se, että ne vastustivat natsien tapaa kontrolloida nuorten elämää. Edelweiss-piraattien jäsenet olivat auktoriteettivastaisia, eivätkä halunneet alistua natsien määräiltäviksi. Piraatit saivat omissa ryhmissään ilmaista mielipiteensä vapaasti, eikä tyttöjä ja poikia erotettu tiukasti toisistaan kuten Hitlerjugendissa. Edelweiss-piraattien jäsenet uhmasivat liikkumisrajoituksia patikoimalla ja retkeilemällä. Luontoretkillään he saattoivat vapaasti laulaa natsien kieltämiä lauluja kuten Ranskan kautta tulleita ”degeneroituneita” blues- tai jazzlauluja. He pystyivät myös käymään avoimia keskusteluja aiheista, jotka olivat kiellettyjä. Vuosina 1936–1939 natsiviranomaiset pitivät Edelweiss-piraatteja ärsyttävinä mutta harmittomina. Asenteet kuitenkin koventuivat toisen maailmansodan aikana, kun viranomaiset uskoivat, että Edelweiss-piraatit jakoivat brittien pudottamia natsien vastaisia propagandalehtiä ihmisten postiluukkuihin. Tämä katsottiin jo avoimen kumoukselliseksi toiminnaksi. Aluksi kiinniotettujen piraattien vakiorangaistus oli pään ajelu kaljuksi. SS:n päällikkö Heinrich Himmler ei kuitenkaan tyytynyt tähän, vaan vaati kaikilta saksalaisilta täydellistä tottelevaisuutta. Himmler kirjoitti turvallisuusvirasto RSHA:n johtajalle Reinhard Heydrichille, ettei voida hyväksyä puolivillaista suhtautumista Edelweiss-piraatteja kohtaan. Heitä tulisi kohdella raaemmin. Himmler vaati, että näihin ryhmiin kuuluvat nuoret pitäisi lähettää keskitysleirille 2–3 vuodeksi, eivätkä he voisi enää koskaan jatkaa opintojaan. Myös heidän vanhempansa tulisi lähettää keskitysleirille, mikäli nämä olivat kannustaneet lapsiaan kapinalliseen toimintaan. Marraskuussa 1944 Kölnissä hirtettiin julkisesti kolmetoista nuorta – kuusi heistä oli Edelweiss-piraattien jäseniä. Osa Edelweiss-piraateista onnistui jatkamaan toimintaansa salassa, ja toisen maailmansodan päätyttyä he yrittivät tehdä yhteistyötä liittoutuneiden miehitysviranomaisten kanssa, mutta nämä kieltäytyivät yhteistyöstä kaikkien Natsi-Saksan aikaisten nuorisojärjestöjen kanssa. Neuvostoliiton hallitsemassa Itä-Saksassa Edelweiss-piraatit kiellettiin kokonaan ja jokainen kiinni jäänyt piraatti sai 25 vuoden vankeustuomion. == Lähteet == Luokka:Vastarintaliikkeet toisen maailmansodan aikana Luokka:Natsi-Saksa Luokka:Nuorisokulttuuri
Lars-Henrik Lilius

Lars-Henrik Lilius (21. helmikuuta 1908 Helsinki – 11. toukokuuta 1997) oli suomalainen juristi. Hän toimi urallaan Itä-Suomen ja Turun hovioikeuksien asessorina, korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena sekä viimeiseksi Turun hovioikeuden presidenttinä 1966–1972. == Lähteet == Luokka:Suomen hovioikeuksien presidentit Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Alte Heiden metroasema

Alte Heide on U6-linjan metroasema Münchenin metrossa. Se avattiin 19. lokakuuta 1971 osana metron ensimmäistä vaihetta. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1964

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1964 käytiin 10. toukokuuta Vuoksenniskan urheilukenttää ympäröivässä maastossa Imatralla. == Tulokset == Laji Kultaa Hopeaa Pronssia Miehet 6 km Pentti Rissanen, Siilijärven Ponnistus Ilmari Kurkivuori, Mäntsälän Urheilijat Reino Hankia, Kusankosken Kumu joukkueet Kaipolan Vire Sakari Peltoniemi Esko Sirén Olavi Salonen Tampereen Pyrintö Toivo Riihijärvi Jorma Virtanen Pekka Rantanen Mäntsälän Urheilijat Ilmari Kurkivuori ??? ??? Miehet 12 km Taisto Teräväinen, Lopen Laaka Eino Oksanen, Helsingin Polisi-Voimailijat Pentti Luoto, Kaipolan Vire joukkueet Kaipolan Vire Pentti Luoto Jouko Kuha Erkki Rantala Lopen Laaka Taisto Teräväinen ??? ??? Vuoksenniskan Urheilijat Tenho Salakka ??? ??? Naiset 1,9 km Eeva-Liisa Kalliolahti, Kuortaneen Kunto Pirkko Silferberg, Mellunkylän Koitto Airi Ahonen, Saarijärven Pullistus joukkueet Kuortaneen Kunto Eeva-Liisa Kalliolahti Hannele Kuusela Tuula Ilkka Saarijärven Pullistus Airi Ahonen Aira Salminen ??? Jalasjärven Jalas Pirkko Hietanen Tarja Rasi ??? == Lähteet == * Luokka:Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 1964 yleisurheilu Luokka:Imatran urheilutapahtumat
Kylmänmyllynlähde

Kylmänmyllynlähde on Jämijärvellä Satakunnan maakunnassa sijaitseva allikkolähde. Paikalle on muodostunut pieni lampi, jonka pohjassa olevista lähteensilmistä pohjavesi purkautuu. Geologisesti Kylmänmyllynlähde liittyy Hämeenkankaan harjujaksoon. Noin 200 metrin päässä lähteestä sijaitsee Jämijärven Uhrilähde. ==Lähteet== Luokka:Suomen lähteet Luokka:Satakunnan nähtävyydet Luokka:Suomen luonnonnähtävyydet luokka:Jämijärven luonto Luokka:Jämijärven valuma-alue
Gdynian päärautatieasema

Gdynian päärautatieasema () on Puolan pohjoisosassa, Pommerin voivodikunnassa toimiva vilkas rautatieasema. Asema sijaitsee Gdyniain kantakaupungin länsilaidalla ja sataman kaupunginosan (Port) eteläpuolella. Gdynian rautatieasema rakennettiin sen jälkeen, kun Gdyniasta tuli ensimmäisen maailmansodan loputtua osa Puolan valtiota. Tuolloinen asemarakennus tuhoutui toisen maailmansodan aikana. Nykyinen Gdynian päärautatieasema on rakennettu 1950-luvulla Wacław Tomaszewskin suunnitelmien mukaan. Rakennus yhdistää sosialistisen realismin ja maailmansotaa edeltävän modernismin tyylejä. Asemaa peruskorjattiin ja siistittiin toukokuussa 2012 päättyneen kunnostuksen aikana. Sisäseinillä on useita mosaiikkiteoksia ja professori Juliusz Studnickin seinämaalauksia. Vuonna 2023 Gdynian päärautatieaseman kautta kulki päivittäin keskimäärin 37 400 matkustajaa (eli 13,7 milj. matkustajaa vuodessa). Tämän perusteella asema oli Puolan viidenneksi vilkkain matkustajaliikenteen rautatieasema Wrocławin, Poznańin, Krakovan ja Katowicen päärautatieasemien jälkeen. Merkittävä osa Gdynian päärautatieaseman matkustajamäärästä selittyy vilkkaalla paikallisjunaliikenteellä kolmoiskaupungin (Gdańsk, Gdynia ja Sopot) monien asemien välillä. == Katso myös == * Gdańskin päärautatieasema * Sopotin rautatieasema == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * PKP Trójmiasta - Kolmoiskaupunki Gdańsk-Gdynia-Sopotin ja lähiseudun alueellisia junavuoroja (trojmiasto.pl) * Gdynian päärautateaseman aikatauluja (portalpasazera.pl) * Gdynia Główna - PKP timetable (polishtrains.eu) * Gdynia Central Railway Station / Gdynia Główna (rail.cc) Luokka:Puolan rautatieliikennepaikat Päärautatieasema
Puhdistamo (yritys)

Puhdistamo on suomalainen yritys, joka valmistaa elintarvikkeita sekä ravintolisiä. Se perustettiin vuonna 2009 alun perin verkkokaupaksi, mutta vuonna 2014 yrityksen tuotteet laajenivat kauppoihin. Maaliskuussa 2020 yritys avasi Ruotsiin ensimmäisen toimipisteensä Pureness-tuotemerkillä. Tammikuussa 2023 Puhdistamo laajeni apteekkeihin. Puhdistamo markkinoi tuotteitaan superfoodeiksi. Yryityksen tuotteisiin kuuluvat muun muassa vitamiinit, kombuchat, energiajuomat ja raakasuklaat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Puhdistamon verkkosivusto Luokka:Suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt Luokka:Suomalaiset elintarvikeyritykset
Karl Arvid Hallenborg

Karl "Carl" Arvid Hallenborg 15. marraskuuta 1737, Skurupin kunta, Ruotsi – 22. marraskuuta 1803 (66) oli ruotsalainen aatelinen ja suomalainen maanomistaja, sekä juristi. Karl toimi muuassa, Turun hovioikeuden jäsenenä ja hovioikeuden presidenttinä vuosina 1799–1803. == Lähteet == Luokka:Ruotsin aateli Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen hovioikeuksien presidentit Luokka:Vuonna 1737 syntyneet Luokka:Vuonna 1803 kuolleet
Scooter Forever

Scooter Forever on saksalainen Scooter-yhtyeen yhdeksästoista studioalbumi, jonka Sheffield Tunes & Kontor Records julkaisi 1. syyskuu 2017. Albumi ylsi Saksan albumilistan sijalle 8, ja pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa. == Kappaleet == CD 2 Valitut Scooterin muokkaamat Rave-klassikot: # Universal Nation 4:31 # Symmetry C 3:41 # Unfuture 3:14 # The First Rebirth 4:08 # Sacred Cycles 3:23 # Burning Phibes 3:46 # Lost In Love 3:32 # The House Of House 3:54 # Lost In Space 3:56 # Tales Of Mystery 3:19 Limited Deluxe box 2 CD +3 tarraa ja fanihuivi == Singlet == * Bora! Bora! Bora! # Bora! Bora! Bora! (03:08) # Extended mix (04:00) * My Gabber # My Gabber (02:54) # Extended mix (04:37) * In Rave We Trust – Amateur Hour (Anthem Mix) # Anthem Mix (03:25) # Anthem Club Mix (04:41) == Arvostelut == * Random.Access: Random.Access: Album review == Lähteet == Luokka:Vuoden 2017 albumit Luokka:Scooterin albumit
Madridin keskusmoskeija

Madridin keskusmoskeija () on uskonnollinen rakennus Tetuánin alueella Madridissa. Arkkitehti Juan Mora Urbanon piirtämä rakennus valmistui vuonna 1988. Se on ensimmäinen Espanjan pääkaupunkiin rakennettu moskeija Reconquistan jälkeen. Nelikerroksisessa kokonaisuudessa on rukoussali, koulutustilat, lastentarha, kirjasto, auditorio, kauppoja ja toimistoja. Rakennuksen suunnittelussa yhdistyvät nykyarkkitehtuurin abstraktit geometriset elementit islamilaisiin elementteihin. == Lähteet == Luokka:Madridin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Espanjan moskeijat
Alma Järvensivu

Alma Järvensivu on ylöjärveläinen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi Tampereen Työväen Teatterin Matilda-musikaalin päähenkilö Matildan roolista. Järvensivu jakoi roolin kahden muun lapsinäyttelijän kanssa. Tytöt valittiin kyseiseen rooliin noin 500 lapsen joukosta. Järvensivu näytteli Pikku-Sannaa TTT:n Katrina-näytelmässä, ja Summer-nimistä oppilasta TTT:n syksyn 2024 musikaalissa School Of Rock. Alma Järvensivu nähdään Nelli Nuudelipäänä uudessa Risto Räppääjä ja kaksoisolento -elokuvassa vuonna 2024. == Roolit TTT:llä ja elokuvissa == * Matilda, TTT, 2021 * Pikku-Sanna, Katrina, TTT, 2023 * Summer, TTT 2024 * Nelli Nuudelipää, Risto Räppääjä ja kaksoisolento -elokuva, 2024 == Videoita == * https://www.youtube.com/watch?v=Zuc1XM8BFDc Tuhma musikaalista Matilda * https://www.youtube.com/watch?v=BwFnA-G3LXU haastattelu * https://www.youtube.com/watch?v=Gm4ea-BHpYY Matilda - Lasten kapina -musiikkivideo * https://www.youtube.com/watch?v=0Kno1r2o4Io haastattelu yhdessä Villa Murtaghin kanssa * https://www.youtube.com/watch?v=nJmUVNBmaBI TTT:n School Of Rock - Suvivirsi * https://www.youtube.com/watch?v=SadHv2njxQs lapsinäyttelijät (Alma, Villa ja Helinä) Matildan roolissa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://yle.fi/a/3-11667551 * https://www.tamperelainen.fi/paikalliset/6350341 Luokka:Suomalaiset lapsinäyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Islannissa 7.–21. toukokuuta. Pelejä pelattiin Reykjavíkissä, Hafnarfjörðurissä, Kópavogurissä ja Akureyrissä. Kisoihin selvisi karsintojen kautta 24 maata, joista oli Euroopasta 14, Afrikasta neljä, Aasiasta kolme ja Amerikasta kolme. Turnauksen voitti Ranska. Turnauksen seisemän parasta maata sai paikan seuraavan vuoden olympialaisiin. == Loppusijoitukset == Sijoitus Maa Ranska Kroatia Ruotsi 4\. Saksa 5\. Venäjä 6\. Egypti 7\. Sveitsi 8\. Tšekki 9\. Valko-Venäjä 10\. Romania 11\. Espanja 12\. Etelä-Korea 13\. Kuuba 14\. Islanti 15\. Tunisia 16\. Algeria 17\. Unkari 18\. Slovenia 19\. Tanska 20\. Kuwait 21\. Yhdysvallat 22\. Marokko 23\. Japani 24\. Brasilia == Lähteet == Miesten maailmanmestaruuskilpailut 1995 Miesten maailmanmestaruuskilpailut 1995 Luokka:Vuoden 1995 urheilu Luokka:Reykjavíkin urheilu Luokka:Kópavogur Luokka:Akureyri
Närpiön keskustaajama

Närpiön keskustaajama () on Pohjanmaan maakunnassa sijaitsevan Närpiön kaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 lopussa taajaman väkiluku oli 4 495, pinta-ala 21,95 km² ja väestötiheys 204,8 as./km². Väkiluvussa mitattuna taajama on Suupohjan rannikkoseudun suurin sekä Vaasan ja Pietarsaaren keskustaajamien ja Laihian kirkonkylän jälkeen Pohjanmaan 4. suurin. == Lähteet == Luokka:Pohjanmaan maakunnan taajamat Luokka:Närpiö
Hakaniemen voimalaitos

Hakaniemen voimalaitos on Helsingin Hakaniemessä sijainnut höyryvoimala, joka tuotti sähköä Helsingin raitioliikenteen tarpeisiin. Se sijaitsi Toisen linjan ja Itäisen Viertotien eli nykyisen Hämeentien kulmassa, nykyisen Arenan talon tontilla. Voimalaitoksen rakennutti Helsingin Raitiotie ja Omnibus Osakeyhtiö (HRO) päätettyään vuonna 1899 sähköistää raitioliikenteen, jota se oli liikennöinyt hevosvetoisesti noin kymmenen vuotta. Voimalaa alettiin rakentaa vuoden 1899 aikana, ja se valmistui toukokuussa 1900.Pertilä 2023, s. 55 Alun perin yhtiö aikoi sijoittaa voimalan hankkimalleen Tehtaankadun tontille Ullanlinnaan, mutta kaupunki ei suostunut muuttamaan tonttia tehdaskäyttöön. Luovuttuaan tontista yhtiö sai vastineeksi koko korttelin 301 eli nykyisen Arenan talon korttelin. Palatsimaiseksi kutsutun voimalan suunnitteli Waldemar Aspelin. HRO käytti voimalasta nimeä Central, joka viittasi sen rooliin sähkövoiman keskuksena. Sisäpihan sijaitsi 50 metriä pitkä savupiippu.Pertilä 2023, s. 58 Samalle tontille Siltasaarenkadun ja Toisen linjan kulmaan mahtui myös raitiovaunujen huoltovaja.Pertilä 2023, s. 60 Voimalaan hankittiin kolme saksalaista höyrykattilan ja höyrykoneen muodostamaa koneistoa, joista käytettiin pääasiassa kahta kerrallaan. Ne syöttivät raitioliikenteen ajolankaverkkoon 550 voltin jännitteen tasavirtaa päiväsaikaan. Öisin laitos ei ollut käytössä. Ensimmäisinä vuosina sähköä myytiin myös ulkopuolisille tahoille, kunnes myynti lopetettiin vuonna 1904, koska kaupunki ei hyväksynyt järjestelyä. Poikkeuksen muodosti Kulosaaren raitiotie, jonka omisti Kulosaari-yhtiö. Se osti tarvitsemansa sähkövirran HRO:lta, joka hoiti myös liikenteen Kulosaareen. Kun HRO:n liikenne kasvoi raitioteiden kaksiraiteistamisen myötä vuosina 1908–1909, voimalaitokseen asennettiin sveitsiläinen 700 hevosvoiman höyryturbiini vuonna 1910.Pertilä 2023, s. 59 Vuoden 1911 lopulla valmistui tontin kiertävä raitioliikenteen kääntösilmukka, joka on myöhemmin tunnettu Arenan silmukkana.Pertilä 2023, s. 116 Höyryn lauhdutusta varten voimalaan johdettiin kylmävesipaineputki Eläintarhanlahdelta vuonna 1912. Voimalaitoksen toiminta päättyi 5. kesäkuuta 1914, koska Helsingin kaupunki oli edeltävänä vuonna uusinut HRO:n toimilupasopimuksen ja vaatinut yhtiötä hankkimaan sähkövirran kaupungilta. Vuonna 1909 valmistunut kaupungin omistama Suvilahden voimalaitos alkoi tuottaa raitioliikenteen sähkövirran 6. kesäkuuta 1914 alkaen. HRO myi tontin kiinteistöineen Ab Arena Oy:lle, joka käytti voimalaa muun muassa varastona ja autokorjaamona, kunnes rakennus purettiin 1920-luvun lopulla. Lars Sonckin suunnittelema, kolmesta eri rakennuksesta koostunut Arenan talo valmistui tontille kahdessa vaiheessa vuosina 1924 ja 1929. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Hakaniemi Luokka:Suomen voimalaitokset Luokka:Helsingin teollisuusrakennukset Luokka:Helsingin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Waldemar Aspelinin suunnittelemat rakennukset
Axel Christian Reuterholm

Axel Christian Reuterholm (27. syyskuuta 1753 Tunbyholm, Ruotsi – 19. tammikuuta 1811 Loviselund, Suomen suuriruhtinaskunta) oli ruotsalais- suomalainen aatelinen, upseeri ja juristi. Reuterholm toimi Uudenmaan ja Hämeen laamannikunnan laamannina vuosina 1784–1792, Ruotsin korkeimman oikeuden jäsenenä vuosina 1793–1796, Ruotsin valtiokonttorin johtajana vuosina 1795–1796 ja Vaasan hovioikeuden presidenttinä vuosina 1796–1811. Reuterholmin vanhemmat olivat Esbjörn Christian Reuterholm ja Maria Gyllenstierna af Lundholm. Reuterholmin puoliso oli taiteilija Lovisa Charlotta Malm- Reuterholm. Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli kamariherra Carl Axel Emanuel Reuterholm. Gustaf Adolf Reuterholm oli Axel Christian Reuterholmin veli. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset aateliset Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen hovioikeuksien presidentit Luokka:Vuonna 1753 syntyneet Luokka:Vuonna 1811 kuolleet
Oberwiesenfeldin metroasema

Oberwiesenfeld on Münchenin metron U3 -linjan metroasema, joka avattiin 28. lokakuuta 2007. Se sijaitsee Moosacher Straßella Olympiaparkin pohjoispäässä, lähellä Am Riesenfeldin olympiakylää. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Erik Johan Bergenheim

Erik Johan Bergenheim (Bergenhem) 5. syyskuuta 1759 Dal , Kramfors, Västernorrland, Ångermanland, Ruotsi – 22. syyskuuta 1816 (57) Vaasa, Suomen suuriruhtinaskunta (66) oli Suomen aatelissa ja suomalainen juristi. hän toimi Vaasan hovioikeuden presidenttinä vuosina 1798–1808. Vanhemmat: Jonas Jacobi Bergenhem (s.1704–1773) ja Helena Katarina Hedberg (s.1721–1808), Puolisot: Hedvig Sofia Hannelius, Lapset: Salomon Bergenheim; Magdalena Sofia Bergenheim; Eversti Jonas Ferdinand Bergenheim; Arkkipiispa Edvard Bergenheim; Mina Bergenheim; ja August Erik Bergenheim. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen hovioikeuksien presidentit Luokka:Vuonna 1759 syntyneet Luokka:Vuonna 1816 kuolleet
Wasa Graffitilandia

Wasa Graffitilandia on graffiti- ja katutaidenäyttely entisessä makasiinirakennuksessa Opistokadulla Vaasassa.Wasa Graffitilandia. Toiminta alkoi vanhan Wasalandian tiloissa vuonna 2021 Vaasan Vaskiluodossa. Makasiinirakennuksissa toiminta alkoi 2023.Katutaidetta esillä talvellakin – Wasa Graffitilandia viihtyy uudessa paikassaan, ja näyttely laajenee jatkuvasti; Ilkka-Pohjalainen 21.2.2024. Näyttely palkittiin vuonna 2022 vaasalaisesta kulttuuriteostaWasa Graffitilandia palkittiin vaasalaisesta kulttuuriteosta; Vaasa.fi 14.3.2022. Näyttelytoimintaa hoitaa vuonna 2014 perustettu pohjanmaalainen Katukulttuuri ry, jonka tarkoituksena on järjestää ja tukea erilaisia katukulttuuriin painottuvia tapahtumia. Seinäjoella on vastaava näyttely Seinäjoki GraffitilandiaSeinäjoki Graffitilandia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Näyttelyn sivusto Luokka:Vaasan museot
‘Āinahaun talo

‘Āinahaun talo oli Honolulussa Waikīkīlla sijainnut kuninkaallinen residenssi, joka kuului Havaijin kuningaskunnan viimeiselle kruununprinsessalle Ka‘iulanille. 10 eekkerin kokoinen tontti, jolla talo sijaitsi, oli ristiäislahja Ka‘iulanin kummitädiltä Ke‘elikōlanilta, joka oli Havaijin rikkain nainen. Itse talon rakennutti Ka‘iulanin isä Archibald Cleghornsillä välin kun tytär oli Britanniassa. Cleghorn ja tämän vaimo prinsessa Likelike suunnittelivat tontille myös puutarhan ja yhdessä vaiheessa siellä oli jopa 50 riikinkukkoa. Likelike teki myös taloa kuvaavan laulun. Alkujaan talo toimi vain Ka‘iulanin ja tämän vanhempien vapaa-ajanasuntona, mutta perhe muutti sinne myöhemmin vakituisesti. Talossa oli kaksi kerrosta ja se oli sisustettu yleellisesti. Talo tuhoutui vuonna 1921 tulipalon yhteydessä. Palon syttymissyyksi on epäilty kaasuvuotua. Tontin osti myöhemmin Matson-niminen laivarahtiyritys. Vuonna 1955 tontille rakennettiin hotelli, joka on nimetty Ka‘iulanin mukaan. Kun Havaijista tuli osavaltio vuonna 1959 Matson myi Waikīkīn tonttinsa hotellille. == Lähteet == Luokka:Honolulun rakennukset ja rakennelmat
Aidenbachstraßen metroasema

Aidenbachstraße on metroasema Münchenin metron U3-linjalla. Se avattiin 28. lokakuuta 1989. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Schaeffler

Schaeffler on saksalainen autoteollisuuden yritys, joka valmistaa kytkimiä ja vaihteistoja. Schaefflerin brändeihin lukeutuu LuK. Yrityksen perustivat vuonna 1946 veljekset Wilhelm ja Georg Schaeffler. Luokka:Saksalaiset teollisuusyritykset
Arabellaparkin metroasema

Arabellapark on Münchenin metron asema Bogenhausenin kaupunginosassa. Se avattiin 27. lokakuuta 1988. Se on U4 -linjan itäinen pääteasema. == Laajennussuunnitelmat == U4:än jatkamista Arabellaparkista kohti Englschalkingin S-Bahn-asemaa Bogenhausenin itäosassa on suunniteltu. Nämä suunnitelmat on kuitenkin jäädytetty budjettirajoitusten vuoksi. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Rakkauden keidas (vuoden 1991 elokuva)

Rakkauden keidas (videona nimellä Paradise, alk. Paradise) on Mary Agnes Donohuen ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1991. Se on amerikkalaisversio ranskalaisesta elokuvasta Isojen ihmisten leikit (Le grand chemin, 1987). Sen pääroolia, maatilalle kesänviettoon lähetettyä kaupunkilaista pikkupoikaa näyttelee nuori Elijah Wood ja aikuispääosissa nähdään Melanie Griffith ja Don Johnson, jotka olivat tuolloin naimisissa keskenään myös tosielämässä. ==Vastaanotto== Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano ihasteli, miten siirappisesta aiheesta on saatu kehitettyä lämminhenkinen komediallinen draama, jossa etenkin lapsinäyttelijät ilahduttavat roolisuorituksillaan. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1991 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Uudelleenfilmatisoinnit
Böhmerwaldplatzin metroasema

Böhmerwaldplatz on Münchenin metron U4-linjan asema lähellä Böhmerwaldplatzia, Bogenhausenin kaupunginosassa. Asema avattiin 27. lokakuuta 1988. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Luettelo Suomen suurimmista metsänomistajista

Luettelo Suomen suurimmista metsänomistajista sisältää yksityishenkilöt, jotka omistivat pinta-alaltaan eniten metsää vuonna 2023. Mukana eivät ole yritykset eivätkä henkilöt, jotka omistavat metsää yritystensä kautta. Pinta-ala kattaa omistuksen Manner-Suomessa. Sija Nimi Kotikunta Hehtaareita missä Mistä tunnettu 1 Huilaja Anna Maria Lontoo, Britannia 10 006 Lappi alkujaan Kittilästä, juristi 2 Harvia Pertti Kalevi Muurame 6 901 Ranua Harvian entinen tj. 3 Vastamäki Ari Pekka Nakkila 5 271 Koillismaa Biowatti 4 Stenberg Jari Matti Jokioinen 4 106 Jospak 5 Rautio Reijo Veli Oulainen 4 042 entinen kauppias 6 Suutari Harri Yrjö Kalevi Kajaani 3 78 Kajaanin ymp. Componenta, Ponsse 7 Brotherus Ilkka Johannes Hausjärvi 3 552 Sinituote, Amer Sports 8 Harvia Irma Tuulikki Muurame 3 469 Harvia 9 Takamäki Tapani Henrik Kuortane 3 046 10 Lähdesmäki Elisa Sirje Elena Helsinki 2 988 eri puolilla maata suojelu ja virkistyskäyttö 11 Kanniainen Pasi Antti Puolanka 2 962 12 Udd Sture Ingvar Vaasa 2 927 Yritysrypäs, puurakentaminen 13 Furuhjelm Nils-Olof Robert Campbell Helsinki 2 876 Furuhjelm, Nordic Capital 14 Ekholm Kari Väinö Pomarkku 2 830 15 Julkunen Martti Kalevi Joensuu 2 606 16 Mikkilä Juha Yrjö Kurikka 2 459 17 Häkkinen Keijo Paavo Naantali 2 443 18 Väisänen Jouni Tapani Salla 2 411 19 Hartikainen Konsta Ensio Joensuu 2 321 20 Puro Ilpo Johannes Oulu 2 299 == Lähteet == Luokka:Suomen metsätalous Luokka:Luettelot suomalaisista henkilöistä
Kivennavan kirkko

Kivennavan kirkko oli kuudes evankelis-luterilainen kirkko Kivennavan kirkonkylän korkeimmalla mäellä vuosina 1808–1939. Kivennavan kunta kuului Suomelle ennen luovuttamistaan Neuvostoliitolle 1944. Puinen kirkko rakennettiin 1804–1808, mutta sen suunnittelijasta ja töitä johtaneesta rakennusmestarista ei ole tietoa. Suomen sodan jälkeen Suomi siirtyi Venäjän vallan alle 1809, ja Viipurin lääni ja samalla Kivennapa yhdistettiin muuhun Suomeen 1811. Levottomista ajoista huolimatta kirkkoa kuitenkin kaunistettiin. Pietarilainen kirkkomaalari Müller varusti kirkon sisätilat Raamatun kertomuksiin pohjautuvilla maalauksilla 1810–1811. Kirkkoon hankittiin myös veistoksia, mutta vuosien saatossa ne hävisivät tai siirtyivät museoiden kokoelmiin.Maunu 1912, s. 4–5. Kirkon sisäosat laudoitettiin 1819, ja 1828 valmistui Taavetti Rahikaisen tekemä kellotapuli. Kirkon ovet tehtiin tuomiokapitulin ohjeiden mukaan ulospäin aukeaviksi 1831. Vuonna 1832 kellotapuli maalattiin vihertäväksi, kirkon seinät keltaisiksi ja kirkon vesikatto punaiseksi. Saarnastuoli maalattiin ja koristeltiin kullatuilla enkelinpäillä 1833, jolloin lisäksi lakattiin lehterin laudat.Maunu 1912, s. 7. Puinen kirkko tarvitsi usein korjauksia, ja niitä tehtiinkin. Perinpohjainen kunnostus tehtiin kesällä 1900 arkkitehti Leander Ikosen suunnitelman mukaan. Työtä johti rakennusmestari Holopainen. Kirkkoon tehtiin uusi saarnastuoli ja uudet penkit, ja kaikki maalattiin öljyvärillä. Uuden, Kristuksen ylösnousemista kuolleista kuvaavan alttaritaulun maalasi rouva Viodolfa Ahrenberg. Entinenkin alttaritaulu oli esittänyt samaa aihetta. Sakastin alle tehtiin viinikellari 1906, ja 1909 kirkkoon asennettiin sisäikkunat. Vuonna 1910 rakennettiin sakastin eteiseen klosettilaitos, ja seuraavana vuonna kirkon ulkoseinät maalattiin vaalean keltaisiksi.Maunu 1912, s. 14–16. Salama sytytti kirkon kellotapulin 24. elokuuta 1901, jolloin koko tapuli tuhoutui ja kellot sulivat.Maunu 1912, s. 16. Suomalaiset sotilaat polttivat kirkon 1939 talvisodan alussa perääntyessään Karjalankannakselta. Seuraava eli seitsemäs kirkko tehtiin 1943 entisen kirkon paikalle. Sitä kutsuttiin Pajarin kirkoksi, koska rakentamisen pani alulle kenraalimajuri Aaro Pajari. Tämä kirkko tuhoutui venäläisten suurhyökkäyksessä 11. kesäkuuta 1944. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Luovutettujen alueiden kirkkorakennukset
Permin ooppera- ja balettiteatteri

Permin ooppera- ja balettiteatteri () on Permissä sijaitseva oopperatalo, jossa järjestetään myös balettiesityksiä.История театра Пермский театр оперы и балета, viitattu 25.8.2024 Permin oopperan toiminta avattiin virallisesti 7. joulukuuta 1870 Mihail Glinkan oopperan Elämä tsaarin puolesta esityksellä. Tuolloin esitys pidettiin puisessa teatterirakennuksessa. Puurakennus purettiin vuonna 1874, ja samalle paikalle rakennettu uusi teatteritalo valmistui vuonna 1880 arkkitehti Rudolf Karvovskin johdolla. Permin oopperatalossa pidettiin ensimmäinen balettiesitys 2. helmikuuta 1926, jolloin siellä esitettiin Adolphe Adamin Giselle. Vuosina 1941–1944 Leningradin Kirov- teatteri oli evakuoituna Permiin. Joulukuussa 1942 se kantaesitti Permissä Aram Hatšaturjanin baletin Gajane. Permin ooppera- ja balettiteatterin yhteyteen avattiin museo 1940-luvun jälkipuoliskolla. 1950-luvulla rakennukseen tehtiin laajamittaisia uudistuksia. == Lähteet == Luokka:Perm Luokka:Venäjän oopperatalot
Torres Obispado

Torres Obispado on Monterreyssä Meksikossa sijaitseva kahden pilvenpiirtäjän muodostama rakennuskokonaisuus. Siihen kuuluvat 305 metriä korkea T.Op Corporativo ja 156 metriä korkea T.Op Departamentos. Ensiksi mainittu on maan korkein rakennus. T.Op Corporativossa on hotelli ja toimistotiloja, kun taas T.Op Departamentosissa on asuinhuoneistoja. Rakennukset valmistuivat vuosina 2019 ja 2020. == Lähteet == Luokka:Meksikon pilvenpiirtäjät Luokka:Monterreyn rakennukset ja rakennelmat
Bonner Platzin metroasema

Bonner Platz on U3 -linjan metroasema Münchenin metrossa. Se avattiin 8. toukokuuta 1972. == Lähteet == Luokka:Münchenin metroasemat
Alvignac

Alvignac on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Gourdonin kaupungista itään. Alvignac on kylpyläkaupunki, jonka historia ulottuu 1600-luvulle. Sinne saapui kuuluisia vieraita, kuten Ranskan kuningas Ludvig XV:n rakastajatar Madame de Pompadour. Paikan suosio oli vaihtelevaa, mutta 1800-luku ja 1900-luvun alku olivat sen kulta-aikaa. Ajan myötä kiinnostuksen ja kävijämäärien lasku johtivat toiminnan täydelliseen lopettamiseen vuonna 1981. Kylpylä avasi kuitenkin ovensa taas uudelleen vuonna 2018. Salmièren lähde sijaitsee Alvignacin ja sen naapurikunnan Miersin rajalla. Gouffre de Réveillonin kuilu sijaitsee muutaman kilometrin Alvignacin keskustasta länteen. Se on seudulle tyypillinen maanalaisen vesiuoman alkukohta. Salguesin virta putoaa Gouffre de Réveillonin kuiluun, ja muutaman kilometrin päässä se yhtyy Gouffre du Saut-de-la-Pucellen kuilusta tulevaan vastaavaan virtaan. Lopulta yhdistynyt vesivirta nousee esiin noin 10 kilometrin päässä Meyronnesin kunnan eteläpuolella olevasta Limonin lähteestä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Lotin kunnat
Kannuksen rauhanyhdistys

Kannuksen rauhanyhdistys on Kannuksessa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Kannuksen rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. == Historia == Vanhoillislestadiolaisuus saapui Kannukseen 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa erityisesti Korvenkylä oli lestadiolaisuuden keskus ja liike sai kannatusta myös muissa kylissä. Lestadiolaisuus sai kannattajikseen kokonaisia perheitä. Esimerkiksi helluntaina 1902 Korvenkylässä pidetyissä seuroissa liikkeeseen liittyi yli kolmekymmentä henkilöä. Eräs kylän vaikuttaja oli Eemeli Niemi-Korpi, joka toimi liikkeen puhujana niin Suomessa, Yhdysvalloissa kuin Kanadassa. Muissa kylissä lestadiolaisuus kilpaili muiden herätysliikkeiden kanssa. Kannuksen lestadiolaisille oli tyypillistä käydä seuroissa myös naapuripitäjissä. Kirkonkylään lestadiolaisuus levisi 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa. Sotien jälkeen 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla Kärkiskylällä oli lestadiolaista herätystä ja liikkeen kannatus lisääntyi myös kirkonkylässä, Yliviirteellä ja Hanhinevalla. Kannuksen rauhanyhdistys perustettiin vuonna 1948. Rauhanyhdistyksellä ei ensin ollut omaa toimitaloa, vaan seuroja pidettiin kirkossa, seurakuntatalolla ja karjatalouskoululla. Vuonna 1951 ostettu omakotitalo palveli rauhanyhdistyksen seurapaikkana vuoteen 1966 saakka. Rauhanyhdistyksen ensimmäinen toimitalo valmistui vuonna 1972 ja sitä laajennettiin vuonna 1982. Kannuksen rauhanyhditykseen kuului vuonna 1970 80 aikuisjäsentä ja 1980-luvun loppuun menneessä aikuisjäsenten määrä oli kasvanut noin 240 jäseneen. === Kajaanintien toimitalo === Jäsenmäärän kasvun myötä Kannuksen rauhanyhdistykselle tuli ajankohtaiseksi jälleen tilojen laajennus. Rauhanyhdistys ja Kannuksen kaupunki tekivät vuonna 2007 vaihtokaupan, jossa rauhanyhdistys lahjoitti kaupungille vanhan toimitalon ja kaupunki lahjoitti kangasmetsätontin Kajaanintien varresta. Uuden toimitalon avajaisia vietettiin vuonna 2011. == Lähteet == Luokka:Kannuksen rakennukset ja rakennelmat Rauhanyhdistys Luokka:Vanhoillislestadiolaiset rauhanyhdistykset
Herman Müller

Georg Otto Herman Müller (16. lokakuuta 1840 Tukholma - 2. marraskuuta 1919 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja arkkitehti. Hän työskenteli koristemaalarina muun muassa Kuninkaallisessa draamateatterissa, Södra Teaternissa, Djurgårdsteaternissa ja Nya Teaternissa. Müller on suunnitellut vuonna 1876 valmistuneen Reposaaren kirkon, jonka ohella hän suunnitteli samaan aikaan Poriin myös toteutumattoman teatteritalon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset taidemaalarit Luokka:Ruotsalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Nord-Etnedalin kirkko

Nord-Etnedalin kirkko () on Etnedalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1866. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Etnedal
Bruflatin kirkko

Bruflatin kirkko () on Etnedalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1750. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Etnedal
Evenesin kirkko

Evenesin kirkko () on Evenesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1800. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Evenes
Bogenin kappeli (Evenes)

Bogenin kappeli () on Evenesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1920. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Evenes
Evjen kirkko

Evjen kirkko () on Evje og Hornnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1891. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Evje og Hornnes
Hornnesin kirkko

Hornnesin kirkko () on Evje og Hornnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1828. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Evje og Hornnes
John W. Brunius

John Wilhelm Brunius (26. joulukuuta 1884 Tukholma – 17. joulukuuta 1937 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Lisäksi hän johti tukholmalaista Oscarsteaternia vuosina 1926–1932 yhdessä Gösta Ekmanin ja vaimonsa Pauline Bruniuksen kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Ruotsalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Brunius

Brunius on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi: * Anne-Marie Brunius (1916–2002), näyttelijä * Carl Georg Brunius (1792–1869), arkkitehti, taidehistorioitsija ja kreikan kielen professori * John W. Brunius (1884–1937), näyttelijä ja elokuvaohjaaja * Pauline Brunius (1881–1954), näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Anne-Marie Brunius

Anne-Marie Pauline Brunius (24. syyskuuta 1916 Tukholma – 10. marraskuuta 2002) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän oli John W. Bruniuksen ja Pauline Bruniuksen tytär ja aloitti uransa jo lapsena. Bruniuksen ensiesiintyminen oli hänen äitinsä ohjaamassa lyhytelokuvassa Herr Vinners stenåldersdröm (1924). Hän kuitenkin myös lopetti uransa varhain, kun hän 1930-luvun lopulla meni naimisiin ja muutti ulkomaille tehden vain kaksi lyhyttä paluuta Ruotsiin vuosina 1947, jolloin hän esiintyi kiertävässä teatterissa, ja 1950, jolloin hän näytteli Hasse Ekmanin ohjaamassa elokuvassa Flicka och hyacinter. Brunius muistetaankin erityisesti 1930-luvun nuorison tulkitsijana valkokankaalla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet