EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kulmaritariyökkönen

Kulmaritariyökkönen (Catocala nupta) on kookas ritariyökkösiin kuuluva yöperhonen. Se lentää loppukesällä ja alkusyksystä. == Koko ja ulkonäkö == Varsin kookas yökkönen, jonka etusiivet ovat hivenen ruskeanharmaat ja kirjavat. Etusiivessä sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset, tummanharmaat ja erottuvat hyvin, mutta kuvioinnin terävyys vaihtelee. Etenkin ulompi poikkiviiru mutkittelee terävästi. Poikkiviirujen välisellä alueella on tummanharmaa munuaistäplä ja sen vierellä siiven keskiosan puolella on hyvin erottuva vaalea, tummareunainen täplä. Täplien vieressä siiven tyven puolella on sumea laikku vaaleaa väriä. Takasiivet ovat kirkkaan punaiset ja niissä on etenkin etuosastaan leveä, mustanruskea reunus. Siiven keskellä on kapeampi tumma vyö, jonka etuosassa on selvä sisäänpäin suuntautunut mutka. Siipiväli 65-80 mm.Svenska fjärilarUK Moths Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 221-222 Lajin voi sekoittaa idänritariyökköseen (Catocala adultera), jolla etusiipien sävy on sinertävämpi ja kuviointi on terävämpää. Lisäksi idänritariyökkösellä takasiiven tumma reunus on kapeampi. == Levinneisyys ja lentoaika == Laji tavataan laajalti Euroopassa ja Aasian puolella Pakistaniin, Keski-Aasiaan ja Japaniin saakka. Suomessa se on jokseenkin harvinainen ja vahvasti etelään painottunut. Laji on 2000-luvun aikana levinnyt pohjoisemmaksi ja havaintoja on aina Kuusamoa myötenSuomen perhostutkijain seura . Perhoset lentävät heinäkuun keskivaiheilta syyskuun alkupuoliskolle. Lennon huippu on elokuun puolivälissä.Perhoswiki == Elinympäristö ja elintavat == Kulmaritariyökkönen suosii reheviä ja avoimia lehtimetsiä. Sukulaistensa tapaan se viihtyy myös kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät innokkaasti syötille, mutta joissakin määrin myös valolle. Toukka koteloituu yhteensitomiensa lehtien väliin tai kuoressa olevaan rakoon. Muna on talvehtiva elämänvaihe. == Ravintokasvi == Toukka elää erilaisilla pajulajeilla (Salix) tai joskus haavalla (Populus tremula). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Perhoset: Kulmaritariyökkönen * Suomen perhostutkijain seura * Bestimmungshilfe des Lepiforums * Moths and Butterflies of Europe and North Africa Luokka:Ritariyökköset
Yöailakki

Yöailakki (Silene noctiflora, syn. Melandrium noctiflorum) on yöaikaan kukkiva kohokkikasvi. == Ulkonäkö ja koko == Yksi- tai kaksivuotinen yöailakki kasvaa 25–40 cm korkeaksi. Kasvi on haaraton tai vähähaarainen ja yläosastaan tahmeakarvainen. Lehtien muoto vaihtelee soikeista puikeisiin. Kukinto on harvakukkainen tai kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on karvainen, ulkoteriötön ja ainakin 2 cm pitkä. Vaaleassa verhiössä on lisäksi noin 10 matalaa suonta. Teriö on lisäteriöllinen ja väriltään kellertävän valkoinen tai hieman punertava. Terälehtien lapa on syvään kaksiliuskainen, liuskat vaihtelevat muodoltaan tasasoukista pitkulaisiin. Yöailakki kukki Suomessa heinä-syyskuussa. Kukat aukeavat vain öisin, jolloin ne tuoksuvat voimakkaasti. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota.Retkeilykasvio 1998, s. 118, 121.Den virtuella floran: Nattglim (myös levinneisyyskartat) Viitattu 3.9.2012. == Levinneisyys == Yöailakkia tavataan Euroopassa Ranskasta Länsi- ja Lounais-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan, Balkanille, Pohjois- Kreikkaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Kaukasuksen alueelle. Pohjoisessa lajia tavataan Britteinsaarille, Fennoskandian keskiosiin ja Luoteis-Venäjälle saakka. Lajia kasvaa harvinaisena myös Islannissa. Aasiassa yöailakki kasvaa satunnaisena Länsi-Siperiassa, Keski-Aasiassa, Turkissa ja Iranissa. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös Uuteen-Seelantiin sekä Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa pääasiassa mantereen itä- ja keskiosissa. Suomessa yöailakki on uustulokas, jota tavataan Etelä-Lappia myöten. Suurimmassa osassa maata laji on satunnainen, ainoastaan Etelä-Suomessa se on vakiintunut luontoon.Retkeilykasvio 1998, s. 121. Suomeen lajin tiedetään levinneen useilla eri tavoilla: laivojen painolastissa, puutarhasiemenessä, venäläisen viljassa seassa sekä venäläisten junavaunujen mukana.Helsingin kasvit 1998, s. 112. == Elinympäristö == Yöailakki kasvaa Suomessa puutarhoissa, viljelymailla, ratapihoilla ja kaatopaikoilla. == Lähteet == * Helsingin kasvit – Kukkivilta kiviltä metsän syliin. Toim. Kurtto, Arto & Helynranta, Leena. Helsingin kaupungin ympäristökeskus. Yliopistopaino, Helsinki 1998. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * *Luontoportti: Yöailakki (Silene noctiflora) *ITIS: Silene noctiflora *United States Department of Agriculture (USDA): Silene noctiflora *Flora of China: Silene noctiflora Luokka:Kohokit
Keltaritariyökkönen

Keltaritariyökkönen (Catocala fulminea) on melko kookas loppukesän ja alkusyksyn taitteen yöperhoslaji. Suomen ritariyökköslajistosta se on kooltaan pienimpiä ja ainoa, jonka takasiivet ovat pohjaväriltään keltaiset. == Koko ja ulkonäkö == Keltaritariyökkösen etusiivet ovat pohjaväriltään ruskeanharmaat ja voimakaskuvioiset. Varsinkin siiven kärkiosassa musta, ruskeavarjosteinen ulompi poikkiviiru tekee selkeästi erottuvan ja jyrkästi mutkittelevan kuvion. Sisempi poikkiviiru on myös musta, selvästi erottuva ja sen tyvipuolella on ruskeaa varjostumaa, joka vaalenee tasaisesti kohti siiven tyveä. Ruskea, vaaleareunainen munuaistäplä erottuu poikkiviirujen välissä hyvin, kuten myös sen vieressä oleva kolmiomainen, vaalea, mustareunainen täplä. Siiven keskiosassa on etureunan puolella mustahkoa varjostumaa, jonka sisäpuolelta siipi on varsin vaalea. Takasiivet ovat räikeän keltaiset ja niiden keskiosassa tummanruskea vyö tekee lenkin. Siiven ulkoreuna on myös suurelta osin tummanruskea. Siipiväli on 51–60 mm.Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 224 Keltaritariyökköstä ei voi sekoittaa takasiipiensä keltaisen värin vuoksi mihinkään muuhun ritariyökköseen. Sen sijaan Suomessakin esiintyy useita muita yökköslajeja, joiden takasiivet ovat kirkkaan keltaiset tummalla kuvioinnilla. Näistä lajin erottaa helposti suuremman kokonsa sekä etu- ja takasiipien kuvioinnin avulla. == Levinneisyys ja lentoaika == Keltaritariyökkösen palearktinen levinneisyys ulottuu Lounais-Euroopasta Japaniin. Suomessa laji oli pitkään kaakosta ja etelästä satunnaisesti vaelteleva etelärannikon harvinaisuus, jonka ensimmäinen havainto on vasta vuodelta 1932. Se on kuitenkin levinnyt 2000-luvun aikana erittäin voimakkaasti pohjoiseen ja länteen, samalla kun havaitut yksilömäärät ovat kasvaneet räjähdysmäisesti. Nykyisin sitä voi tavata Vaasa–Kajaani-linjan eteläpuolella, joskin idempänä laji lienee edelleen hieman yleisempi. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun alkuun huipun ollessa elokuun puolivälissä.Perhoswiki == Elinympäristö ja elintavat == Laji viihtyy rehevissä metsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Erityisesti paikoilla joissa kasvaa tuomea. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat hyvin syötille, mutta joissain määrin myös valolle. Muna on talvehtiva vaihe. == Ravintokasvi == Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa tuomea (Prunus padus), mutta myös muutamia muita lehtipuita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Ritariyökköset
Eino Roiha

Eino Vilho Pietari Roiha (12. toukokuuta 1904 Viipuri – 20. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen musiikintutkija, säveltäjä ja pianisti. Hän oli merkittävä nykymusiikin esitaistelija, ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1943 Jean Sibeliuksen sinfonioiden muotoanalyysista. ja puolusti vuonna 1943 tiettävästi ensimmäistä Sibelius-aiheista väitöskirjaa Die Symphonien von Jean Sibelius: Eine formalanalytische Studie.Salmenhaara 1994 Roiha toimi Jyväskylän seminaarin musiikin lehtorina 1930–1935, Jyväskylän Kasvatusopillisen korkeakoulun lehtorina 1935–1938, Helsingin opettajakorkeakoulun lehtorina vuodesta 1948 ja Helsingin yliopiston musiikinopettajana vuodesta 1948 ja musiikkitieteen dosenttina vuodesta 1949. Hän oli Nykymusiikki-yhdistyksen perustajia ja toimi sen puheenjohtajana 1949–1955. Sävellyskonsertin Roiha piti Jyväskylässä 1931. Hän toimi Jyväskylän amatööriorkesterin johtajana 1931–1939 ja mieskuoro Sirkkojen johtajana 1936–1939 sekä esiintyi pianistina. Roiha oli Ylioppilaslehden musiikkikriitikko 1927–1929 ja Keskisuomalaisen 1945–1948. Roiha julkaisi musiikkikirjallisuutta, muun muassa teoksen Koululaisen musiikkioppi (1938). Johdatus musiikkipsykologiaan vuodelta 1949 on ensimmäinen kattava suomalainen esitys musiikkipsykologiasta, ja postuumisti julkaistu On the Theory and Technique on Contemporary Music (1956) – ensimmäinen merkittävä suomalainen tutkimus modernista musiikista – soveltaa hahmopsykologiaa atonaalisen musiikin tarkasteluun. Roihan sävellyksiin kuuluvat muun muassa * Pianosonaatti E-duuri, 1928 * Viulusonaatti e-molli, 1929–1931 * Vanhaklassinen sarja jousiorkesterille, 1931 * Preludi suurelle orkesterille, 1935 * Concertino pienelle orkesterille, 1936 * Concertino pianolle ja orkesterille, 1939 * Allegro jousiorkesterille, 1943 * Fuuga suurelle orkesterille, 1944 * Noin 10 yksinlaulua ja 20 kuorolaulua * Sarja preludeja, Fantasia, Passagaglia ja fuuga * Panssarimarssi (Yrjö Jylhä) Propaganda- Aseveljien sävellyskilpailuun, 1942 ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Kirjallisuus == * ==Aiheesta muualla== * * Seminaarin harjoituskoulun yliopettaja Juho Jussila sekä lehtorit Eino Roiha ja Toimi Harjama seminaarin retkellä Roninmäellä (valokuva vuodelta 1931). Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät Luokka:Suomalaiset pianistit Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Suomalaiset musiikkitieteilijät Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Orkesterinjohtajat Luokka:Suomalaiset musiikkikriitikot Luokka:Suomalaiset musiikkikirjailijat Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Paavo Roine

Paavo Kultimo Roine (5. elokuuta 1914 Mäntsälä – 11. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston ravintokemian professori vuosina 1949–1973 ja ravitsemustieteen yliopisto-opetuksen alullepanija Suomessa. Hän julkaisi muun muassa oppikirjoja ja laati 1950-luvun alussa ensimmäisen suomalaisen ruokaympyrän. ==Lähteet== Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Ravitsemustieteilijät Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Lauri Roivas

Lauri Roivas, myös Roivanen (1683, nähtävästi Ilomantsi–15. marraskuuta 1750) oli talonpoikaispäällikkö sodassa vuosina 1741–1743. Roivas oli maanviljelijä Ilomantsin Eimisjärvellä, jonka oma kotitalokin lienee tuhottu 1741 alkaneessa sodassa. Sivu 630. Hän ja toimi Pohjois-Karjalassa yhteistyössä sissipäällikkö Erkki Sallisen ja muiden kanssa venäläisiä vastaan.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, s. 579. Asemalleen hän lienee saanut vahvistuksen maaherra Stjernstediltä. Roivas tunnettiin neuvokkaana sotilaana, joka pystyi yllättämään vihollisen ja kaappaamaan siltä kuormastoja ja muuta saalista. Hän osallistui muun muassa huhtikuussa 1742 käytyyn Öllölän taisteluun, jossa Sallisen johtamat talonpojat karkottivat moninkertaisen vihollisjoukon. Roivaksen puoliso oli Valpuri Sillanen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kapinajohtajat Luokka:Suomalaiset sissipäälliköt Luokka:Hattujen sota Luokka:Pohjois-Karjalan historia Luokka:Vuonna 1683 syntyneet Luokka:Vuonna 1750 kuolleet
Suomi kesäparalympialaisissa 2012

Suomi osallistui Lontoon vuoden 2012 kesäparalympialaisissa 10 lajiin. Suomen lippua avajaisissa kantoi Leo-Pekka Tähti. Päättäjäisissä lippua kantoi Jere Forsberg. == Mitalit == Mitali Mitalisti Laji Tapahtuma Kulta Leo-Pekka Tähti yleisurheilu T54 100m pyörätuolikelaus Kulta Jere Forsberg jousiammunta taljajousi Kulta Toni Piispanen yleisurheilu T51 100m ratakelaus Kulta Maalipallomaajoukkue maalipallo miesten turnaus Hopea Katja Karjalainen kouluratsastus 1b-luokan vapaaohjelma Pronssi Marjaana Huovinen yleisurheilu F33/34/52/53-luokkien keihäänheitto == Katso myös == * Suomi kesäolympialaisissa 2012 == Lähteet == * YLE: Suomelle kuuden mitalin potti paralympialaisista (9.9.2012) kesäparalympialaisissa 2012 Luokka:Valtiot kesäparalympialaisissa 2012
Magnus Friedrich Roos

Magnus Friedrich Roos (1727–1803) oli saksalainen teologi. Hän oli Johan Albrecht Bengelin oppilas, ja hänellä oli merkittävä vaikutus Württembergin pietismiin.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 634 == Suomennetut teokset == (Vuosi on suomennoksen ilmestymisvuosi) *Jumalan lasten erinkaltaisuudesta ja yhdenkaltaisuudesta tässä elämässä, 1857 *Ristinkoulu : eli neuvo kristilliseen käytökseen kärsimisissä, johon myös on liitetty rukouksia eri-tiloissa, 1862 *Perheellinen rakennuskirja aamu- ja iltarukouksissa kuudeksi viikoksi, 1866 *Kaksi saarnaa, 1877. *Saarnoja sunnuntai- ja juhlapäiväin evankeliumeista, koko vuosikerta, 1884 *Kristillinen rukouskirja kotihartauden tarpeeksi, 1891 *Kotihartauskirja, 1896-1897 *Raamatunselityksiä I-IX, 1898-1908 *Perheen hartauskirja : aamu- ja ehtoorukouksia kuutena viikkona, sekä tutkistelemuksia ja rukouksia ripillä käytäessä ja moniaissa muissa tilaisuuksissa, 1901 ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset teologit Luokka:Vuonna 1727 syntyneet Luokka:Vuonna 1803 kuolleet
Raatokärpäset

Raatokärpäset (Calliphoridae) on kärpästen heimo. Heimoon kuuluu 1 100 lajia. Raatokärpästen lisäksi myös monet muut kärpäset syövät raatoja, mutta raatokärpäset ovat erikoistuneet niihin.Mikkola, Kauri, et al., 1989, s. 98. == Ulkonäkö == Aikuisilla on usein metallinhohtoinen, sini- tai vihreänkiiltoinen pinta. Ne ovat tukevarakenteisia ja usein karvapeitteisiä. Toukat ovat valkeita ja matomaisia.Field Guides: Calliphoridae (Blowflies). Viitattu 3.9.2012 == Elinympäristö == Raatokärpäset viihtyvät aurinkoisilla paikoilla ja asutuksen lähellä. Ne lentävät usein sisälle rakennuksiin ja laskeutuvat ruokaan. Ne ovat tavallisia myös kaatopaikoilla ja tunkioilla.Laine, Lasse J., 2000, s. 354. Raatokärpäset munivat tuoreeseen tai kypsään lihaan tai ulosteisiin. Jotkut lajit munivat eläviin eliöihin ja linnunpesiin. Kuoriuduttuaan toukat syövät raatoa tai isäntäänsä. Aikuiset käyttävät ravinnokseen kukkia ja muita kasvinosia sekä hajoavaa kasvi- ja eläinainesta.Mikkola, Kauri, et al., 1989, s. 98. Kärpästen on havaittu noudattavan tiettyä järjestystä raadon syömisessä. Raatokärpäset ovat yleensä ensimmäisinä tuoreella raadolla. Kun pilaantuminen alkaa, seuraavat eräät sukaskärpässuvut. Raadon hajoamisen loppuvaiheessa, kun jäännökset ovat muuttuneet nestemäiseksi, sitä tulevat syömään mahla- ja hedelmäkärpäset.Mikkola, Kauri, et al., 1989, s. 98. Eräät kasvit, muun muassa raatokukat (Stapelia), houkuttelevat kärpäsiä raadontuoksulla.Mikkola, Kauri, et al., 1989, s. 96. == Lähteet == * * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luettelo Suomessa tavattavista lajeista. *
Rosberg

Rosberg on sukunimi: *Fredrik Rosberg (1855–1924), suomalainen insinööri ja Helsingin Puhelinyhdistyksen toimitusjohtaja *Jari Rosberg (s. 1950), suomalainen jääkiekkoilija *Jarno Rosberg (s. 1981), suomalainen nyrkkeilijä *J. E. Rosberg (1864–1932), suomalainen maantieteilijä *John Rosberg (1891–1960), suomalainen insinööri, Helsingin Puhelinyhdistyksen teknillinen johtaja ja äärioikeistolainen aktivisti, Fredrik Rosbergin poika *Keke Rosberg (s. 1948), suomalainen moottoriurheilija *Nico Rosberg (s. 1985), saksalais- suomalainen moottoriurheilija ==Muut== *Team Rosberg, saksalainen kilpa- autotalli *"Keke Rosberg formula rock", musiikkikappale Luokka:Sukunimet
J. E. Rosberg

Johan Evert Rosberg (18. kesäkuuta 1864 Kirkkonummi – 20. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja Helsingin yliopiston maantieteen ylimääräinen professori vuodesta 1902 ja professori vuodesta 1912. Rosberg teki tutkimusmatkoja Eurooppaan ja Aasiaan. Hän julkaisi maantieteen oppikirjoja ja karttakirjoja.Otavan Iso tietosanakirja, osa 7, p. 638. Otava 1966. Rosbergin vanhemmat olivat apteekkari Viktor Rosberg ja Eva Charlotta Karolina Bruncrona. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1895 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900. ==Julkaisut (osittainen)== *Bottenvikens finska deltan, 1895. *Land och folk 1–2, 1906. *Petsamon maa : Suomen alue Jäämeren rannalla : hieman historiaa ja maantiedettä. Otava 1919 * Muistelmia muilta mailta. Otava 1920 * Yleisen maantieteen alkeet. Otava 1921 *Autolla Suomesta Välimerenmaihin, WSOY 1926. *Maapallo: Maantieteellinen tietokirja. Kuvia ja kuvauksia 1–10, Otava, 1924–1929. *Maat ja kansat: Maantieteellinen tietokirja.. Otava 1931–1933. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset maantieteilijät Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Yves Duteil

Yves Duteil [iv dytɛj] (s. 24. heinäkuuta 1949 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de- Seine) on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän toimi 1989–2014 myös pormestarina noin 700 asukkaan Précy-sur-Marnen kunnassa Pariisin itäpuolella, Seine-et-Marnen departementissa. Toimistotyöntekijäisän ja kultaseppä-äidin poikana Pariisin luoteisessa esikaupungissa varttunut Duteil soitti lapsesta saakka pianoa ja muita kosketinsoittimia, kunnes vaihtoi kitaraan 15 vuoden iässä. Hän aloitti yliopisto-opinnot, mutta vaihtoi pian musiikkikonservatorioon. Hän sai ensi kerran menestystä laulullaan "Virages" vuonna 1972. Se sisältyy hänen vuoden 1974 esikoisalbumilleen L'écritoire.. Viitattu 29.5.2018. Hänen eniten myyty ja tunnetuin albuminsa on vuonna 1977 julkaistu Tarentelle, jolta löytyvät nimikappaleen lisäksi hänen tunnetuimpiin kuuluvat laulunsa "Le petit pont de bois" ja "Le mur de la prison d'en face" sekä Notre Temps -lehden koko 1900-luvun parhaaksi ranskalaislauluksi valitsema "Prendre un enfant par la main". 1980-luvun puolivälissä Duteil teki ranskan kieltä ylistävän laulun ”La langue de chez nous” ja samannimisen albumin. Hänet palkittiin Ranskan akatemian hopeamitalilla. Pormestarin työstään hän on saanut Marianne-palkinnon. Vuonna 2018 Yves Duteil julkaisi kuuden vuoden hiljaisuuden ja sydänleikkauksen jälkeen viidennentoista albuminsa Respect. Duteil on kirjoittanut myös muutamia lastenkirjoja. Hänet tunnetaan myös ranskan kielen, lasten oikeuksien ja ympäristönsuojelun hyväksi tekemästään työstä. ==Duteil Suomessa== Yves Duteil on vieraillut Suomessa ainakin kahdesti 1970-luvun keskivaiheilla. Toinen kerta oli lokakuussa 1977 Helsingin konservatorion juhlasalissa, ja Yleisradio esitti tästä konsertista tallennetun 45-minuuttisen ohjelman maaliskuussa 1978. ==Levytykset== * 1972: "Virages" (single) * 1974: L'écritoire * 1976: J'attends * 1977: Tarentelle * 1978: En public au théâtre des Champs-Elysées * 1979: Mélancolie (myöhemmin nimellä J'ai la guitare) * 1980: Yves Duteil chante pour les enfants * 1981: Ça n'est pas ce qu'on fait qui compte * 1982: L'Olympia * 1982: Les saisons Grand-Père * 1983: La statue d'ivoire * 1985: La langue de chez nous * 1985: L'univers musical Jean Musy – instrumental * 1987: Ton absence * 1988: Côté scène – Olympia * 1990: Blessures d'enfance * 1991: En public – spectacle au Zénith * 1992: Vos préférences , kokoelma * 1992: La fleur de l'impossible – Alberville * 1993: Ligne de vie * 1994: Entre elles et moi – duos * 1996: Pour les enfants , kokoelma * 1997: Touché * 1997: Correspondences, neljän CD:n kokoelma * 2001: Sans attendre * 2002: Yves Duteil chante les enfants * 2003: Yves Duteil chante pour elle * 2003: Yves Duteil par cœur * 2004: Tous les droits des enfants * 2004: Yves Duteil chante l'air des mots * 2008: (fr)agiles * 2010: Mes escales..., kahden CD:n kokoelma * 2018: Respect ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Yves Duteil'n virallinen sivusto Luokka:Ranskalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tiina Myllymäki

Tiina Myllymäki (s. 7. toukokuuta 1985 Helsinki) on suomalainen balettitanssija. Hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisbalettiin vuonna 2003 ja vuonna 2011 hänet nimitettiin ensitanssijaksi. Myllymäki on tanssinut lukuisten klassikkobalettien pääroolin ja hänet palkittiin Edvard Fazer -palkinnolla vuonna 2012. Myllymäki opiskeli Helsingin tanssiopistossa vuosina 1992–2003, opettajina Maj-Lis Rajala, Nelli Skrjabina-Satama ja Riikka Nyman. Lisäksi hän kävi kesäkursseilla Tanskassa ja Ranskassa. Myllymäki on vieraillut Oulun kaupunginteatterissa 2006, Macaon Kulttuurikeskuksessa 2009 ja Singapore Arts Festivalilla 2009.http://www.ooppera.fi/esittely/henkilokunta/tanssijat http://balettiplus.fi/henkilosto/tiina-myllymaki/ == Rooleja == *Don Quijote: Mercedes (Patrice Bart) *Giselle (Sylvie Guillem) *Joutsenlampi: Pikkujoutsenet, Pas de six (Rudi van Dantzig/Petipa–Ivanov) *Joutsenlampi: Pas de trois, pikkujoutsenet (Kenneth Greve) *Le Corsaire – Merirosvo: Medora (Ivan Liška / Petipa) *Kuinka äkäpussi kesytetään: Bianca (John Cranko) *Manon: nimirooli (Sir Kenneth MacMillan) *Prinsessa Ruusunen: Prinsessa Florina (Javier Torres/Petipa) *Pähkinänsärkijä ja Hiirikuningas: Klaara (Wayne Eagling ja Toer van Schayk) *Scheherazade: nimirooli (Kenneth Greve) *Tuhkimo – traaginen kertomus: Tuhkimo, Sisarpuoli (Terence Kohler) *Petite Mort (Jiří Kylián) *FLUKE (Mats Ek) *workwithinwork (William Forsythe) *Double Evil (Jorma Elo) *Savonlinnan oopperajuhlilla Aida, Mefistofele *Lumikuningatar: Lapinseita ja Lumikuningatar (Kenneth Greve) == Palkinnot == *Moran pohjoismainen balettikilpailu 2000, finalisti. *Prix de Lausanne 2001. *Eurovision nuorten tanssijoiden kilpailu 2001. *Helsingin kansainvälinen balettikilpailu 2001, semifinalisti. *Moran pohjoismainen balettikilpailu 2002, 1. sija. *Helsingin kansainvälinen balettikilpailu 2009, finalisti. *Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinto 2012 http://www.hs.fi/kulttuuri/Tiina+Myllymäelle+Edvard+Fazer+-tanssipalkinto/a1305596364521 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset balettitanssijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gibraltar Chronicle

Gibraltar Chronicle on gibraltarilainen päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1801, ja sen levikki on nykyään noin 5 000 kappaletta. == Historia == Gibraltar Chronicle perustettiin 1801, ja sen sanotaan olevan The Timesin jälkeen maailman toiseksi vanhin englanninkielinen sanomalehti.Archer, s. 178. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli ranskalainen Charles Bouisson, joka oli muuttanut Gibraltarille vuonna 1794. Hän toimi lehden päätoimittajana peräti 54 vuoden ajan. Lehteä hallinnoi alkuun Garrison Library. Gibraltar Chronicle oli ensimmäinen lehti, joka uutisoi vuonna 1805 Trafalgarin taistelusta. Uutiset ylsivät Britannian lehtiin vasta yli viikon päästä tapahtuneesta. Lehti on ollut myös raportoimassa monista Gibraltarin tai sen lähistön merkittävistä tapahtumista, kuten Mary Celesten tapauksesta, John Lennonin ja Yoko Onon häistä, operaatio Flaviuksesta ja HMS Tirelessin tapauksesta. Lehden suunta on muuttunut 1900-luvulla, kun brittiläinen varuskunta on lähtenyt Gibraltarilta. Aikaisemmin lehti raportoi runsaasti aiheista, jotka kiinnostivat brittiläisiä joukkoja, kuten Britannian urheilu- uutisista. Varuskunnan lähdettyä lehti on siirtynyt enemmän paikallisuutisiin.Archer, s. 179. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Lehden kotisivut Luokka:Gibraltarilainen kulttuuri Luokka:Gibraltarilaiset sanomalehdet
Buran Voronež

Buran Voronež () on venäläinen jääkiekkojoukkue Voronežin kaupungista Sverdlovskin alueelta. Joukkue on perustettu vuonna 1977 ja se pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL:ssä. == Joukkue kaudella 2024–2025 == Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit # Pelaaja Hanskakäsi Sopimus Syntymäpaikka 1 Dmitri Šarov L 2025 Tšeljabinsk, Venäjä 33 Nikita Lisenkov L 2025 Tšeljabinsk, Venäjä Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat # Pelaaja Kätisyys Sopimus Syntymäpaikka 4 Ivan Koževnikov L 2025 Voronež, Venäjä 15 Jevgeni Šakurov L 2025 Ufa, Venäjä 36 Malik Ališlalov L 2025 Moskova, Venäjä 83 Dmitri Ogurtsov L 2023 Moskova, Venäjä 89 Mark Pavlikov L 2025 Nižni Tagil, Venäjä Artjom Devjatkin L 2026 Tobolsk, Venäjä Kirill Gološtšapov L 2026 Ufa, Venäjä Aleksandr Kovaljov L 2025 Taškent, Uzbekistan Kirill Kremzer L 2024 Orsk, Venäjä Aleksandr Miftjajev R 2025 Salehard, Venäjä Nikita Solopanov L 2025 Voronež, Venäjä Dmitri Tjuvilin L 2025 Jaroslavl, Venäjä Jegor Ždanov L 2025 Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät # Pelaaja Kätisyys Paikka Sopimus Syntymäpaikka 11 Ivan Sekerin L H 2025 Homel, Valko-Venäjä 22 Aleksandr Šipilov L H 2025 Voronež, Venäjä 24 Kirill Popov L H 2025 Šentala, Venäjä 49 Maksim Kirileitšenko R H 2025 Nižnevartovsk, Venäjä 77 Ilja Kruglov L KH 2026 Mytištši, Venäjä 98 Svjatoslav Dorohov H 2024 Voronež, Venäjä Andrei S. Aleksejev L OLH 2025 Moskova, Venäjä Denis Baranov L H 2025 Salehard, Venäjä Sergei Barbašev R OLH 2024 Moskova, Venäjä Jegor Bryzgalov L VLH 2025 Kirov, Venäjä Vadim Fattahov R H 2025 Penza, Venäjä Aleksandr Losev L H 2025 Tšeljabinsk, Venäjä Ivan Manin L H 2025 Klin, Venäjä Vladislav Miagkov L H Try-out Bobrov, Venäjä Aleksei Mitrofanov L OLH 2025 Voskresensk, Venäjä Valeri Poljakov L KH 2025 Ufa, Venäjä Jegor Rytkov L H 2025 Penza, Venäjä Anton Sagadejev L KH 2025 Temirtaw, Kazakstan Nikita Saveljev L H Try-out Pavel Savtšenko R H Try-out Bijsk, Venäjä === Joukkueenjohto === * Päävalmentaja: Albert Loginov * Apuvalmentaja: Aleksandr Buinitski * Apuvalmentaja: Sergei Duškin * Maalivahtivalmentaja: Vjatšeslav Sedov * Toimitusjohtaja: Konstantin Turukin Lähde: EliteProspectshttps://www.eliteprospects.com/team/4308/buran-voronezh Viitattu 28.9.2021. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Seuran kotisivut Luokka:Venäläiset VHL-seurat
Kaktushiirihaukka

Kaktushiirihaukka (Geranoaetus albicaudatus) on deguhaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Amerikan mantereella lähinnä subtrooppisella ja trooppisella vyöhykkeellä Antigua ja Barbudassa, Argentiinassa, Arubassa, Barbadosissa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Dominicassa, Ecuadorssa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guadeloupessa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Martiniquessa, Meksikossa, Montserratissa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Saint Kitts ja Nevisissa, Saint Luciassa, Saint Vincent ja Grenadiineissa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Se on vaelluslintu. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset ja lauhkean vyöhykkeen heinäarot, kuivat savannit ja subtrooppiset ja trooppiset kuivat ylävät pensastot. Populaatio on Pohjois-Amerikassa kasvamassa.Birdlife.org viitattu 3.8.2012 Kaktushiirihaukka on suurikokoinen hiirihaukka. Sen pituus on 44–60 cm, siipiväli 118–143 cm, ja se painaa 865–1 240 grammaa. Aikuiset linnut ovat päältä harmaita ja alta ja takaosasta valkoisia, jossa on himmeää vaaleanharmaata tai punertavaa raidoitusta. Lyhyt pyrstö on valkoinen, ja melkein päässä siinä on musta poikkiraita. ==Alalajit== Sillä on kolme alalajia: * Geranoaetus albicaudatus albicaudatus Vieillot, 1816 * Geranoaetus albicaudatus colonus Berlepsch, 1892 * Geranoaetus albicaudatus hypospodius Gurney, 1876 ==Lähteet== Luokka:Haukat Luokka:Elinvoimaiset lajit
Torkel Nordman

Johan Torkel Matias Nordman (15. toukokuuta 1878 Hämeenlinna – 23. joulukuuta 1949 Pori Viitattu 27.1.2019.) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan suunnittelemistaan teollisuusrakennuksista ja huviloista. == Ura == Nordmanin vanhemmat olivat maanmittari Mathias Nordman ja Anna Johanna Forssén. Hän kävi alkeiskoulun Tampereella ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Lyceum för gossar och flickor -koulusta. Nordman opiskeli 1896–1902 Polyteknillisessä opistossa ja 1899–1904 Helsingin yliopistossa, muttei suorittanut tutkintoa kummassakaan. Arkkitehdiksi hän valmistui Saksan Neustrelitzissa toimineesta Strelitzin polyteknillisestä opistosta. Vuonna 1902 Nordman aloitti työskentelyn Onni von Zansenin arkkitehtitoimistossa Porissa, mistä hän siirtyi jo parin vuoden kuluttua piirtäjäksi Birger Federleyn toimistoon Tampereelle. Federleyn toimistossa Nordman suunnitteli muun muassa suuren huvilan Kaukajärven kartanon omistajalle Bertel Grahnille. Vuonna 1906 Nordman palasi Poriin ja perusti arkkitehtitoimiston yhdessä rakennusmestari Arthur Fagerholmin kanssa. Se tuli tunnetuksi erityisesti teollisuusrakennuksista, mutta toimisto suunnitteli myös useita huviloita. Vuonna 1917 Nordman siirtyi Rosenlewin rakennusosaston päälliköksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Vuosina 1902–1903 Nordman toimi Akseli Gallen-Kallelan apulaisena Porissa sijaitsevan Juseliuksen mausoleumin freskojen maalaustyössä, ja valvoi myöhemmin 1930-luvulla rakennuksen entisöintiä. Hän oli myös aktiivinen vaikuttaja Porin kulttuurielämässä. Vuonna 1925 Nordman oli mukana perustamassa Porin Näyttämöä, ja kuului myöhemmin muun muassa Porin teatterin johtokuntaan. Lisäksi hänen harrastuksiinsa kuului kuorolaulu. Tarinan mukaan Nordman tapasi maaliskuussa 1917 helsinkiläisessä ravintolassa seurueen, johon kuului muun muassa säveltäjä Jean Sibelius. Yhteisen illanvieton aikana Sibelius oli valittanut pääkaupungissa vallinnutta elintarvikepulaa, minkä johdosta Nordman Poriin palattuaan lähetti hänelle viulukoteloon pakatun savustetun lampaanlavan eli ”lampaanviulun”. Kiitokseksi Sibelius sävelsi Nordmanille kuoroteoksen "Fridolins dårskap". Erik Axel Karlfeldtin runoon sävelletystä kappaleesta muodostui myöhemmin yksi ruotsinkielisten mieskuorojen suosikkilauluista. == Töitä == * Kaukajärven huvila, Tampere (1904) * Kauttuan paperitehdas, Eura (1907) * Hotelli Otavan laajennus, Pori (1908) * Kirjurinluodon kesäravintola, Pori (1910) * Mäntyluodon hotelli, Pori (1915) * Varkauden paperitehtaan johtajan asunto Rantala (1912) * Porin Konepajan konttori ja konehalli (1916) * Pihlavan huvila-alueen huviloita, Pori (1910–1920-luvut) * Kauniaisten kartanon laajennukset (1937) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Mikael Muurimäki

Mikael Muurimäki (s. 11. maaliskuuta 1980 Seinäjoki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Muurimäki aloitti uransa aikuisten sarjoissa jo 16-vuotiaana kasvattajaseuransa TP-Seinäjoen riveissä. Vuotta myöhemmin hän pelasi joukkueessa ensimmäisen Veikkausliiga-kautensa. Lisäksi Muurimäki on pelannut Veikkausliigaa neljän kauden ajan Jarossa sekä FC Jazzissa. Yhteensä hän on pelannut 83 liigaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Kaudella 2004 hän oli kuudella maalillaan FC Jazzin paras maalintekijä yhdessä Matti Santahuhdan kanssa. Muurimäki lopetti uransa huipputasolla vuoteen 2011 SJK:n noustua Ykköseen. Kaudella 2012 hän pelasi Kolmosessa SJK:n reservijoukkue Kerho 07:ssä. ==Lähteet== *Veikkausliigan tilastot ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
HMS Trafalgar (D77)

HMS Trafalgar (viirinumerot R77 ja D77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjä, joka valmistui toisen maailmansodan lopulla. == Valmistus == Alus tilattiin 27. huhtikuuta 1942 Swan Hunterilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 15. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. tammikuuta 1944 ja valmistui 23. heinäkuuta 1945.Moore, George s. 51 == Palvelus == Alus saapui romutettavaksi heinäkuussa 1970. ==Lähteet== * * * * === Viitteet === Luokka:Kuninkaallisen laivaston Battle-luokan hävittäjät Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan hävittäjät Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan kylmän sodan hävittäjät Luokka:Swan Hunterin valmistamat alukset
Tauno Himmi

Tauno Emil Himmi (sukunimi aik. Himberg; 12. maaliskuuta 1903 Tampere – 22. joulukuuta 1976) oli suomalainen varatuomari, lääninasessori ja kirjailija. Himmin vanhemmat olivat nimismies ja sotakamreeri Juha Emil Himberg ja Iida Josefiina Herckman. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1932 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937.Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979 (matrikkeli), s. 193. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X. Himmi toimi Hämeen lääninhallituksen ylimääräisenä esittelijänä 1933–1938, nuorempana lääninsihteerinä 1938–1949, vanhempana lääninsihteerinä 1949–1955 ja lääninasessorina 1955–1966. Himmin kirjalliseen tuotantoon kuului romaaneita ja näytelmiä. Hän harrasti myös maalaamista. == Näytelmiä == * Valokuva voi valehdella : yksinäytöksinen huvinäytelmä. Pienviljelijäin liitto, Helsinki 1932 (nimellä Tauno Himmy) * Kaupungin valot odottavat : kaksinäytöksinen näytelmä. Werner Söderström oy:n näytelmäsarja 144. WSOY 1936 * Taitaa kohta räjähtää : kolminäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 421. Karisto 1936 * Eläköön tuli kolmoset.. 1939-1940 * Hämeen lukko. 1943 * Kaksoset vain aluksi.1943 * Kaksi lääkäriä.. 1946 * Kaksi aseveljeä. 1951 * Miehenne on minun. 1954 * Elina Klauntytär Kurki. * Majurin Ekin tytär. * Rouva johtajan perheasiat. * Vain kaksoset - näin aluksi. == Romaaneja == * Serenaadi Selmalle : leppoisa kertomus erään laamannin toisesta nuoruudesta. Karisto 1947 * Laukon valtiatar : romaani uuden ajan sarastuksen vuosilta. Karisto 1948 * Miekka ja risti : romaani kristinuskon ja pakanuuden välisten valtataistelujen ajoilta. Karisto 1948 * Sydänten kapina : romaani isoavihaa edeltäneiltä ajoilta. Karisto 1949 * Viha ja rakkaus. Karisto 1950 * Sydänyön hetkiä : romaani vuosien 1808-1809 sodan ajoilta. Karisto 1951 * Kauniin lesken kosijat : kevyt kertomus entisaikojen avioliittomarkkinoista. Karisto 1952 * Rakas entinen vaimoni : leppoisa kuvaus kunnon rehtorin harha- askeleesta hänen itsensä kertomana. Karisto 1953 * Tuomarin tunnustus. Karisto 1954 (Kirjan digitoitu versio Internet Archivessa) == Muuta tuotantoa == * Nyt ei olla ponttoolla : runoja. 1937 * Vapaaseen huoltoon kohdistuva arvostelu. Vapaan huollon julkaisuja n:o 4. Suomen huolto, Helsinki 1942 * 10 vuotta vapaata huoltotyötä Hämeessä : vapaan huollon Hämeen lääninkeskus 1939-1949 ; tekijät Tauno Himmi ja Väinö Heikkilä. Hämeenlinna 1949 * Raamatun toteutuneet ennustukset. Tekijä, Tampere 1970 == Lähteet == * * HämeWikin artikkeli Tauno Himmi * Pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta * Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.1.1977, HS Aikakone. Viitattu 15.3.2018. === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Laila Kantola

Laila Siiri Mielikki Kantola (10. lokakuuta 1902 Turku – 24. joulukuuta 1997) oli suomalainen kirjailija.Suomen Kirjailijat 1917–1944, Kantola, Laila Siiri Mielikki, sivu 175, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981 Kantola kävi viisi luokkaa Turun suomalaista tyttökoulua ja yhden luokan Turun suomalaista jatko-opistoa. Hän teki matkan Englantiin vuonna 1938. Kantolan vanhemmat olivat kultaseppä Mikko Kantola ja Aina Sofia (o.s. Lindberg). Puoliso oli Teemu Emil Kavanto vuosina 1921–1934 (liitto päättyi eroon). == Teoksia == * Nuoren naisen päämäärä : romaani. Otava 1929 * Ani : romaani. Gummerus 1959 == Lähteet == * == Viitteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Elof Roschier

Elof Roschier (26. huhtikuuta 1903 Kotka – 6. elokuuta 1976Tykistömuseo viitattu 4.9.2012 ) oli suomalainen sotilas tykistön aselajissa, arvoltaan kenraaliluutnantti vuodesta 1956. Roschier osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten puolella. Hän valmistui kadettikoulusta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1937 (ye-upseeri 1942). Hän aloitti sotilasuransa Jääkäritykistörykmentissä nuorempana upseerina ja aliupseerikoulun johtajana 1923–1933. KTR 1:ssä hän toimi patterin päällikkönä sekä ye-upseerina 1934–1937. Kadettikoulussa hän opetti taktiikkaa vuonna 1938. Talvisodassa Roschier työskenteli toimistoesiupseerina puolustusministeriön taisteluvälineosastolla 1939–1940. Vuonna 1941 hän komensi Raskas Patteristo 3:a. Edelleen jatkosodassa ja Lapin sodassa hän komensi KTR 5:a toimien samalla divisioonan tykistökomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän opetti tykistötaktiikkaa Sotakorkeakoulussa. Hän oli Tykistökoulun johtaja 1947–1953, operatiivisen osaston päällikkö pääesikunnassa 1954, päämajamestari 1954–1956 ja tykistön tarkastaja 1956–1963.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 638https://runeberg.org/kuka/1954/0715.htmlhttps://runeberg.org/vemochvad/1967/0487.html Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1925, kapteeni 1930, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Helmer Roschier

Rolf Helmer Roschier (10. tammikuuta 1891 – 17. elokuuta 1962) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun puun kemian teknologian professori 1939–1959. Hän tutki terpeenejä, selluloosan ja paperin valmistusta sekä puun sokeroitumista. Yhdessä professori Heikki Pellisen kanssa hän julkaisi oppikirjan Hiokkeen ja selluloosan valmistus (1953). Roschier valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja tekniikan tohtoriksi 1918. Hänen väitöskirjansa Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa vuodelta 1917 oli Über die Ozonisation des Apobornylens und der verschiedenen Fenchene: Beiträge zur Feststellung der konstitution dieser Kohlenwasserstoffe. Professorin virkansa ohella Roschier toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston päällikkönä 1942–1944 ja Typpi Osakeyhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana 1944–1948. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Saimi Lindroth

Saimi Elina Lindroth (23. huhtikuuta 1903 Hollola – 30. kesäkuuta 1977 MäntsäläSaimi Lindroth, Kirjasampo.fi) oli suomalainen terveyssisar ja kirjailija. Lindroth toimi 1935–1939 terveyssisarena Utsjoella Lapissa. Hän lähetti Gummeruksen tammikuussa 1946 julistamaan romaanikilpailuun Se paikka ei ihmistä kestä nimisen käsikirjoituksen nimimerkillä Taamottu. Käsikirjoitus ei saanut palkintoa mutta se lunastettiin syksyllä 1947 ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä Taamottu.Onko Saimi Lindrothin Lapin-romaani Taamottu palkittu jossakin Gummeruksen romaanikilpailussa 1940-luvulla toiseksi parhaana? Kysy kirjastonhoitajalta Lindroth julkaisi 1970-luvulla kaksi muistelmateosta, joista toinen kertoi hänen Lapissa viettämistään vuosista ja toinen taas kertoi jatkosodan aikaisesta Vienan Karjalasta. == Teoksia == * Taamottu : romaani Lapin suuren luonnon keskeltä. Gummerus 1948 * Terveyssisarena tunturipitäjässä ; päällys ja vinjetti Birit Lukkari. Tekijä, Mäntsälä 1970 * Minun Vienan-Karjalani. Alea-kirja, Helsinki 1972 == Lähteet == * ==Viitteet== ==Kirjallisuutta== * Erno Paasilinna (toim.), Tunturit puhuvat, Karisto 1963. (Lapin kirjallisuuden antologia) Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Gustaf Fredrik von Rosen

Gustaf Fredrik von Rosen (6. elokuuta 1688 Tallinna – 17. kesäkuuta 1769) oli ruotsalainen sotilas ja Suomen viimeinen ruotsalainen kenraalikuvernööri. Hän oli hattupuolueen jäsen, vuodesta 1739 valtaneuvos. Suomen kenraalikuvernööriksi hänet nimitettiin vuonna 1747, ja hän vahvisti puolustusta ja talouselämää ja valvoi Suomen luotettavuutta Thomas Pacchaleniuksen ja Johan Wijkmanin valtiopetosjuttujen vuoksi. Hän ei osannut suomea, oli luonteeltaan epäluuloinen ja keskittyi yksityiskohtiin. Näistä syistä johtuen hän ei tehtävässään päässyt koskaan kunnon väleihin paikallisen väestön kanssa, mutta oli tärkeänä vaikuttajana kun päätöksiä katovuosien varalle rakennettavista pitäjänmakasiineista tehtiin. Kenraalikuvernöörin virka lakkautettiin ja hän palasi vuonna 1754 Ruotsiin. Sen jälkeen hän toimi Pommerin sodassa ylipäällikkönä vuosina 1757–1758. Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 640 Hänen poikansa oli Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut valtaneuvos Fredrik Ulrik von Rosen. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== *E. W. Juvelius, G. F. von Rosenin määrääminen Suomen kenraalikuvernööriksi, 1921 ==Aiheesta muualla== *Kenraalikuvernööri von Rosenin arvoitus *Svensk biografisk handlexikon: Gustaf Fredrik von Rosen, krigare (1688-1769 Luokka:Ruotsalaiset upseerit Luokka:Ruotsalaiset poliitikot Luokka:Suomen kenraalikuvernöörit Luokka:Valtaneuvokset Luokka:Vuonna 1688 syntyneet Luokka:Vuonna 1769 kuolleet
Oskari Kiiras

Oskar Emil Kiiras (sukunimi vuoteen 1933 Lindström; 14. syyskuuta 1903 Helsinki – 10. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen kansalaisaktivisti, säveltäjä ja runoilija. Kiiras työskenteli aluksi Helsingin poliisilaitoksen toimistovirkailijana ja sotien jälkeen hän toimi yksityisyrittäjänä. Hänet tuomittiin 1950-luvulla kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen jumalanpilkasta kirjastaan Uusi uskonto ja uskonpuhdistus, ja hän suoritti rangaistuksen Naarajärven varavankilassa. Kiiras perusti sittemmin 1957 Totuuden Ystävät nimisen uskonnollisen yhdistyksen, joka on edelleen olemassa. Kiiras toimitti myös Totuuden Torvi -lehden seuraajaksi tarkoitettua Totuuden Sanomat-lehteä jota ehti ilmestyä kolme numeroa vuoden 1955 aikana. Myöhemmin Kiiras oli mukana politiikassa ja hän perusti useita eläkeläisten asiaa ajaneita puolueita. 1980-luvulla hän sävelsi Fransiskus Assisilaisen Aurinkolaulun ja lähetti sävellyksen paavi Johannes Paavali II:lle. Paavin kiitoskirjeen Kiiras tulkitsi anteeksiannoksi jumalanpilkkatuomiostaan. Kiiras esiintyi myös pienessä sivuosassa Matti Kassilan 1969 ohjaamassa elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu. == Teoksia == * Aurinko ja kotka : runoja. Tekijä, Helsinki 1935 * Yliuskonnon testamentti. Kustannus oy Suomenmaa, Helsinki 1949 * Uusi uskonto ja uskonpuhdistus. Tekijä, Helsinki 1954 * Je n'ai pas insulté Dieu : une nouvelle religion et la réforme. Les presses contemporaines, Paris 1958 == Sävellyksiä == * Kun mun kultani tulisi , naiskuorolle Kantelettaren tekstiin, sovittanut Erkki Pullinen. == Lähteet == * * Kysy kirjastonhoitajalta : Kysymys Oskari Kiiraasta * Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien julkaisusarja * Internet Movie Database : Oskari Kiiras ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset uskontokriitikot Luokka:Suomalaiset yhteiskunta-aktivistit Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Aaro Murros

Aaro Antero Murros (13. joulukuuta 1903 Pukkila – 8. kesäkuuta 1979 Lempäälä) oli suomalainen kirjailija.Suomen Kirjailijat 1917–1944, Murros, Aaro Antero, sivu 280, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981 Murros kävi kansakoulun ja oli koulutukseltaan peltiseppä. Hän toimi Otavan ja WSOYn kirjaedustajana vuosina 1929–1969. Murroksen vanhemmat olivat kupari- ja peltiseppä Vihtori Murros ja Ida Rask. Murroksen puoliso oli Rauha Maria (o.s. Mäkinen) vuodesta 1941. Murroksen sisko oli runoilija ja suomentaja Helena Murros. Murroksen asuinkuntia olivat synnyinkuntansa lisäksi Tampere ja Lempäälä. == Teoksia == * Ehkä me vielä jaksamme nousta : romaani. WSOY 1934 * Kuin perhonen kotelostaan : pienoisromaani. WSOY 1972 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Sakari Aarniala

Maunu Aukusti Sakari Aarniala (vuoteen 1935 Andelin, 7. tammikuuta 1914 Helsinki – 3. elokuuta 1986) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija ja toimitusjohtaja. == Urheilu-ura == Sakari Aarniala voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1942 ja 1944. Hän voitti matkalla myös hopeaa vuonna 1943 ja 1945. 400 metrillä Aarniala ei voittanut mestaruuksia, mutta oli SM-hopealla vuosina 1938, 1940 ja 1942 sekä pronssilla 1937. 400 metrin ennätyksensä 49,7 Aarniala juoksi Viipurissa vuonna 1937 ja 800 metrillä 1.54,2 Helsingissä vuonna 1942. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja. Aarnialalla oli myös maaotteluedustuksia. Myöhemmin hän toimi muun muassa Helsingin olympiakisojen yleisurheilun olympiatoimikunnan sihteerinä. Aarnialalle myönnettiin vuonna 1974 kultainen Pro Helsinki -ansiomerkki numero 28. == Työelämä == Urheilu-uransa jälkeen Aarniala työskenteli Huopalahden kunnan taksoitussihteerinä vuosina 1940–1942 ja Helsingin kaupungin veroviraston apulaissihteerinä 1942–1947. Vuonna 1948 hän toimi Kauppapuutarhaliiton asiamiehenä ja vuosina 1949–1950 Oy Ullrich Ab:n ostopäällikkönä. Vuonna 1950 hänet nimitettiin Oy Ri-Ma Ab:n toimitusjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1955. Tämän jälkeen hän toimi vuodet 1955–1976 Suomen Sähkötuonti Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan hän oli lainopin kandidaatti. == Perhe == Kuvittaja Timo Aarniala oli Sakari Aarnialan poika. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Ulla Hybinette

Ulla Nyman (o.s. Evers-Hybinette; 17. elokuuta 1903 Plainfield, New Jersey – 25. toukokuuta 2004 Maarianhamina)Dödsfall, Ulla Nyman, Åland, 2004, No 102, sivu 10, julkaistu 31.5.2004 oli suomalainen kieltenopettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.Suomen Kirjailijat 1945–1980, Hybinette, Ulla, sivu 161, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985 Ulla Hybinetten vanhemmat olivat insinööri Victor Noak Hybinette ja Ester Evers. Hän kävi tyttökoulun ja voimisteluinstituutin Wiesbadenissa ja Frankfurtissa sekä suoritti ylioppilastutkinnon Uppsalassa. Myöhemmin Hybinette suoritti yliopisto-opintoja Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Hän meni naimisiin vuonna 1939 kirkkoherra Valdemar Nymanin kanssa ja he asuivat sittemmin Finströmissä Ahvenanmaalla. 1950-luvun lopulla Ulla Nyman alkoi opettaa englantia ja saksaa Ahvenanamaan merenkulkuoppilaitoksessa ja Ålands lyceumissa, jota tointa hän jatkoi eläköitymiseensä saakka. Viimeisinä vuosina Nyman asui Maarianhaminassa. == Teoksia == * Färjan : berättelse. Schildt, Helsingfors 1954 == Lähteet == * * Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 3 : 1951-1955 === Viitteet === Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
HMS Pallas (1890)

HMS Pallas oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Pearl-luokan 3. luokan risteilijä. == Valmistus == Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 1. heinäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1890 ja valmistui 30. kesäkuuta 1891.Gardiner, Robert 1860-1905 s. 82 == Palvelus == Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1906. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Pearl-luokan risteilijät Luokka:Portsmouthin telakan valmistamat alukset