EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Izumo

Izumo () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Shimanen prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin pohjoisosassa. Etelässä kaupungin alue nousee Chūgokuvuorille, pohjoisessa se ulottuu vuoristoiselle Shimanen niemimaalle; niiden väliin jää Izumon tasanko, jonka läpi virtaavat Kando- ja Hiijoet. Lännessä kaupunki rajautuu vuorostaan Shinjijärveen. Izumossa on 174 995 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta- ala on 624,36 neliökilometriä. Izumon keskustan muodostaa Imaichin alue, joka kehittyi markkinapaikkana Muromachi-kaudelta lähtien. Siellä kaupattiin erityisesti puuvillaa. Kaupungissa toimii edelleenkin tekstiiliteollisuutta. Myös nykyisin Izumon kaupunkiin kuuluva Hirata kukoisti Edo-kaudelta lähtien puuvillan kaupan ansiosta. Rautateiden myötä seudun yhteydet Keihanshinin metropolialueeseen voimistuivat ja siitä muodostui paikallinen kaupan keskus. Tekstiiliteollisuuden lisäksi kaupungissa on myös keramiikka-, elintarvike- ja panimoteollisuutta sekä maatalouskoneiden ja keinotekoisten helmien valmistusta. Maaseutualueilla viljellään riisiä ja hedelmiä sekä harjoitetaan karjataloutta, rannikolla kalastusta ja vesiviljelyä. Myös huomattavan Izumo- taishan pyhäkön mukanaan tuoma matkailu on tärkeä tulonlähde. Kaupunkioikeudet Izumolle osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa myönnettiin vuonna 1941. Myöhemmin se on kasvanut useiden suurten kuntaliitosten kautta. Vuonna 2005 perustettiin uusi Izumon kaupunki, kun Izumoon yhdistettiin Hiratan kaupunki sekä Koryōn, Sadan, Taishan ja Takin maaseutukaupungit. Vuonna 2011 Izumoon liitettiin Hikawan maaseutukaupunki. Izumo-taisha on yksi Japanin merkittävimmistä šintolaisista pyhäköistä, ja sen päähalli on nimitetty Japanin kansallisaarteeksi. Kaupungin muita historiallisia nähtävyyksiä ovat muun muassa Ichibata-jin ja Gakuen-jin buddhalaiset temppelit. Luonnonnähtävyyksiin kuuluvat Tachikuen kanjoni ja Hinomisakin niemimaa. Osa kaupungista kuuluu Daisen-Okin kansallispuistoon. Izumoa palvelevat JR Nishi- Nihonin San’in-päälinja ja Ichibata-rautatiet. Kaupungin pohjoisosassa toimii Izumon lentoasema, jolta on lentoja useisiin Japanin kaupunkeihin. == Kuvia == Tiedosto:Hinomisaki-jinja15bs4.jpg|Hinomisaki-jinja Tiedosto:ShimaneMuseumOfAncientIzumo 02.jpg|Izumon historiallinen museo Tiedosto:Cape Hinomisaki Izumo03nt3200.jpg|Hinomisakin rannikkoa Tiedosto:Kyu- Taisha station01st3200.jpg|Entinen Taishan rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Shimanen prefektuurin kaupungit
Izumo (täsmennyssivu)

Izumo voi tarkoittaa: == Maantiede == *Izumo, Japanin kaupunki Shimanen prefektuurissa *Izumon provinssi, Japanin entinen provinssi *Izumo-taisha, huomattava šintolainen pyhäkkö Izumon kaupungissa == Henkilöt == *Izumo no Okuni, japanilainen tanssija ja näyttelijä == Muuta == *Izumo-luokka, keisarillisen Japanin laivaston panssariristeilijäluokka **Izumo, Izumo-luokan panssariristeilijä *Izumo-luokka, Japanin meri-itsepuolustusvoimien hävittäjäluokka **JS Izumo, Izumo-luokan helikopterihävittäjä *Izumo, japanilainen entinen yöpikajuna *Sunrise Izumo, japanilainen yöpikajuna
Akhil Bharatiya Vidyarthi Parishad

Akhil Bharatiya Vidyarthi Parishad (lyh. ABVP) on intialainen hindunationalistinen opiskelijajärjestö, jota pidetään Rashtriya Swayamsevak Sanghin (RSS) opiskelijajärjestönä. Päätös järjestön perustamisesta tehtiin vuonna 1948, mutta se rekisteröitiin virallisesti vasta 9. heinäkuuta 1949. Vuonna 2015 järjestön jäsenmäärä oli yli 3 000 000 henkeä. ABVP:n aktiiveista monet ovat päätyneet vaikutusvaltaisiin asemiin Intian hindunationalistisissa hallituksissa. Politiikassa ABVP on vaikuttanut osallistumalla useisiin ajankohtaisiin tapahtumiin. Intian itsenäistyttyä järjestö pyrki muuttamaan maan virallisen nimen hindinkieliseksi Bharatiksi. Vuonna 1961 järjestö osallistui Goan vapauttamiseen Portugalilta. Seuraavana vuonna järjestö osallistui puolustustehtäviin Kiinan–Intian sodassa. 1970-luvulla järjestö vastusti pääministeri Indira Gandhin julistamaa kansallista hätätilaa. 1990-luvulla järjestö osallistui Raman temppelin rakentamiseen tähdänneesen hankkeeseen, jonka seurauksena Baburin moskeija tuhoutui. Koulutuspoliittisesti ABVP on muun muassa vastustanut seksivalistusta. Järjestö on myös vastustanut RSS:n vastaisena pitämänsä oppimateriaalin sekä englanninkielen käyttöä valtiollisissa kouluissa. Kampusalueilla ABVP on muodostanut partioita, jotka muun muassa vahtivat, että maan asevoimia eikä terroristien kuolemantuomioita kritisoida. Uttar Pradeshin osavaltiossa ABVP- aktiivit ovat muodostaneet "rakkausjihadin" vastaisia partioita. Kyseiset partiot luotiin varoittamaan naisia muslimimiehistä, jotka pyrkivät järjestön mukaan viettelemään hindunaisia ja käännyttämään näitä islamiin. ==Lähteet== Luokka:Hindunationalismi Luokka:Opiskelijajärjestöt Luokka:Intian koulutus
Different World (Alan Walkerin albumi)

Different World on norjalaisen DJ:n Alan Walkerin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. joulukuuta 2018 yhteistyössä MER Musikk:n ja Sony Music Entertainmentin kanssa. Albumi sisältää suurimman osan Alan Walkerin kappaleista mukaan lukien esimerkiksi hänen tunnetuimmat kappaleet "Faded", "Alone", "The Spectre", "Ignite", "Darkside" ja "All Falls Down", sekä albumin nimikkokappaleen "Different World". Vierailevia artisteja ovat muun muassa K-391, Sofia Carson, Sophia Somajo, Julie Bergan ja Sorana. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # === Japanin bonuskappaleet === # * # # Luokka:House-albumit Luokka:Vuoden 2018 albumit Luokka:Norjalaiset elektronisen musiikin albumit
Latvian Mazsalacan meteoriittihuijaus 2009

Latvian Mazsalacan meteoriittihuijaus 2009 oli 25. lokakuuta 2009 iltapäivällä, Pohjois-Latvian Mazsalacan lähistölle iskeytyneeksi väitetyn meteoriitin synnyttämäksi väitetty törmäyskraatteri pellossa. Jo varsin pian useat tahot esittivät epäilyksensä kraatterin luonnonperäisyydestä. Esimerkiksi mitään meteoriitin putoamista ei ollut havaittu ilmakehässä. Seuraavana päivänä havaintopaikan geologisen tarkastelussa päiväsaikaan monttu havaittiin keinotekoiseksi. Se oli lapioitu, ja kuopan pohjalla oli poltettu pyroteknisiä aineita, joilla monttu saatiin näkymään tulipallolta joksikin aikaan. Samana iltana ruotsalainen viestintäyhtiö Tele2 toi esille, että kyseessä oli sen julkisuustemppu. Samalla he sitoutuivat korvaamaan Latvian viranomaisille näille asian selvittelystä koituneet viranomaiskulut. ==Lähteet== Luokka:Mazsalaca Luokka:2009 Luokka:Tiedehuijaukset
FMSX

fMSX on Marat Fayzullinin kehittämä MSX-emulaattori. Ohjelman kehitys alkoi vuonna 1993. Ohjelma on siirretty useille eri alustoille mukaan lukien Windows, Android, Symbian, Mac OS, Unix, MS-DOS ja AmigaOS. Ohjelma tukee MSX, MSX2 ja MSX2+ laitteiden emulointia. Ohjelman lähdekoodit ovat saatavilla ei- kaupalliseen käyttöön, kaupalliseen käyttöön tarvitsee oman lisenssin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://docs.libretro.com/library/fmsx/ Luokka:Emulaattorit Luokka:MSX
Pekka O. Aro

Pekka Ollinpoika Aro (29. kesäkuuta 1950 Helsinki – 5. huhtikuuta 2003 Peking) oli suomalainen juristi. Hän oli työoikeuden asiantuntija, joka teki uransa ammattiyhdistysliikkeen ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n palveluksessa. Puoluetaustaltaan Aro oli sosialidemokraatti. == Ura == Pekka O. Aron vanhemmat olivat kirjailija Olli Aro ja kansanedustaja Pirkko Aro. Helsingin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta valmistunut Aro toimi jo opiskeluajoistaan lähtien usean SAK:n jäsenliiton lakimiehenä vaikuttaen muun muassa Paperiliitossa. Vuosina 1981–1982 hän toimi Mauno Koiviston presidentinvaalikampanjan varainhankkijana. Vuotta myöhemmin Aro valittiin Kansainvälisen kemian ja energia-alan liiton ICEF:in apulaispääsihteeriksi. Hän vastasi muun muassa 1984 Intiassa tapahtuneen Bhopalin myrkkyonnettomuuden uhrien asiainhoidosta sekä johti tapausta tutkinutta kansainvälistä ammattiliittojen asettamaa ryhmää. Vuonna 1988 Aro palasi Suomeen ja ryhtyi vetämään palkansaajien keskusjärjestöjen Eurooppa-projektia, jonka tehtävänä oli EU-myönteisen linjan vahvistaminen ay-liikkeen piirissä. Vuonna 1993 Aro siirtyi Budapestiin ILO:n uuden Itä-Euroopan paikallistoimiston johtajaksi. Sieltä hän siirtyi 1997 ILO:nBrysselin päämajaan ja edelleen 1998 järjestön työllisyysosaston koulutuspäälliköksi Geneveen. == Kuolema == Aro kuoli SARS- keuhkokuumeeseen työmatkallaan Pekingissä huhtikuussa 2003. Hän oli saanut tartunnan 23. maaliskuuta Air Chinan lennolla vieressään istuneelta henkilöltä matkalla Bangkokista Pekingiin. Myöhemmin kävi ilmi, että Kiinan viranomaiset olivat pimittäneet tietoja Aron tartuttajan sairastumisesta. Hän oli ensimmäinen Kiinan vuoden 2003 SARS-epidemiaan kuollut ulkomaalainen. == Teokset == * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Tomi Pyyhtiä

Tomi Pyyhtiä (s. 1976) on suomalainen tietokirjailija, ja yrittäjä, joka on työskennellyt pitkään myynnin, markkinoinnin, ja asiakkuuden johtamistehtävissä mm. Keskolla.https://www.kauppalehti.fi/uutiset/paat-ylos- poteroista-neuvoo-digiliiketoiminnan- konsultti/6eb748fd-d7f8-4caf-9595-216966a92d15 2019 vuodesta lähtien Pyyhtiä on toiminut startup-sarjayrittäjänä. Hän perusti Henrico Digitalin ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 2019–2022. Pyyhtiä myi Henrico Digitalin yrityskaupalla osaksi Staffpoint-konsernia 4.1.2021. Pyyhtiä on kirjoittanut vuoden 2023 loppuun mennessä kuusi tietokirjaa. Viimeisin julkaistu tietokirja Suomen markkinoille on Alma Talentin kustantama, ja yhdessä Alf Rehnin ja Tero Ojanperän kanssa kirjoitettu Vihaan myyntiä! Myynnin myytit ja modernit mahdollisuudet. Vuoden 2025 alussa Pyyhtiän uusin tietokirja Suomen selkäranka, ilmestyi kustantamo Tammen kustantamana, jonka hän on toteuttanut yhdessä kirjailija Lasse Lindqvistin, ja sarjayrittäjä Hannu Männyn kanssa. == Teokset == *Digin mitalla (2013). ISBN 978-952-52-6248-3 *Digin mitalla 2.0 (2017). ISBN 978-952-52-6254-4 *Digiajan johtajan käsikirja (2019). ISBN 978-952-80-3013-3 *Vihaan myyntiä! Myynnin myytit ja modernit mahdollisuudet (2023). ISBN 978-952-14-4846-1 * RESET - työkulttuuri ja huono johtaminen (2024). ISBN 978–952–33–0205–1 * Suomen selkäranka - Tarinoita yrittäjistä ja yrittäjyydestä (2025) ISBN 978-952-04-6475-2 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Henrico Digital *Fife Sales Agency *Tomi Pyyhtiän kotisivu Tomi Pyyhtiän LinkedIn profiili Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mikko Moilanen (arkeologi)

Mikko Moilanen (s. 5. heinäkuuta 1981 Joutsa)Mikko Moilasen kotisivut: Curriculum Vitae , viitattu 22.1.2020. on suomalainen arkeologi, tietokirjailija ja seppä, joka on erikoistunut rautakautisiin miekkoihin. Moilanen väitteli vuonna 2016 Turun yliopistossa tohtoriksi tutkimusaiheenaan Suomesta löytyneiden nuoremman rautakauden miekkojen säiläkirjoitustekstit. Mikko Moilasen kotisivut. Viitattu 22.1.2020. Moilanen on valmistanut itse takomalla ennallistuksia arkeologisten miekkalöytöjen pohjalta.Huhtanen 9.9.2018. ==Teokset== * * ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset arkeologit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juha Ruohonen

Juha Ruohonen on suomalainen arkeologi, joka tunnetaan erityisesti Suomen vanhimman kirkonpaikan, 1100-luvun lopulle ajoittuvan Kaarinan Ravattulan Ristimäen tutkimuksista.Lappalainen 20.8.2014Peltoniemi 24.3.2017Suksi 2017 Ruohonen on johtanut myös muun muassa Lempäälän Aimalan keskiaikaisen kirkonRoth 30.5.2017. ja Juvan Partalan Kuninkaankartanon arkeologisia tutkimuksia. Hän tekee Turun yliopistossa väitöstutkimusta Sisä-Suomen kansanomaisista hautaustavoista ja hautapaikoista.Juha Ruohosen kotisivut , viitattu 22.1.2020. ==Lähteet== * * * * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset arkeologit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
IBM 1130

IBM 1130 oli IBM:n 11. helmikuuta 1965 julkaisema minitietokone, jonka toimitukset alkoivat vuonna 1966. Tietokonetta mainostettiin sanoen sen olevan ensimmäinen IBM-tietokone, jonka voit vuokrata alle tuhannella dollarilla kuukaudessa. Tietokoneen myyntihinta oli dollaria. Tietokonetta käytettiin tieteellisen ja matemaattiseen käyttöön sekä insinöörityössä. Aluksi IBM arvioi että mallille olisi 100 kappaleen markkinat, mutta pelkästään saksassa oli 385 tietokonetta vuoteen 1970 mennessä. Koska tietokoneessa oli levyjärjestelmä ja se oli halpa verrattuna muiden valmistajien vastaaviin noin 50 % järjestelmistä oli käytössä kirjanpidollisissa tehtävissä. Tietokoneessa käytettiin IBM:n Solid Logic Technology (SLT) -teknologiaa. Tietokonetta valmistettiin noin . == Vaikutus == Charles H. Moore kehitti Forth-kielen 1130:lla. Chris Crawford kehitti ensimmäisen pelinsä Tanktics 1130:lla. Signetics 2650 mikroprosessorin rakenne vastaa läheisesti 1130:n arkkitehtuuria. Alan Kay käytti tietokonetta testialustana varhaiselle graafiselle käyttöliittymälle. Grady Booch oppi ohjelmoimaan 1130:lla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IBM 1130 sävellystyössä * Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa Luokka:IBM:n tietokoneet Luokka:Minitietokoneet
Helsingin urkufestivaali

Helsingin urkufestivaali, aiemmin Helsingin urkupäivät, on urkumusiikkiin keskittynyt tapahtuman. Se on ollut osa suomalaista urkutaidetta tukevan ja edistävän Organum-seuran vuosittaista toimintaa jo vuodesta 1970. Helsingin urkufestivaali -nimellä tapahtumaa on järjestetty vuodesta 2020. Organum- seuran tarkoitus tuoda urut musiikkikentän ja festivaalitapahtumien keskiöön sekä tuottaa unohtumattomia kokemuksia säveltaiteen parissa ja luoda samalla keskustelua taiteen merkityksestä ja tulevaisuudesta. Festivaalin tavoitteena on olla koko Suomelle näkyvä ja kuuluva tapahtuma. Vuonna 2020 järjestetyllä Helsingin urkufestivaalilla pääesiintyjinä olivat Ton Koopman, Gunnar Idenstam sekä Vincent Warnier, lisäksi ohjelmassa oli päiväkonsertteja sekä paneelitilaisuus Musiikkitalossa. Tapahtuma järjestetään jälleen vuonna 2023, jolloin festivaali sijoittuu Helsinkiin, Espooseen sekä Kokkolaan. Pääesiintyjinä ovat Ulrich Walther sekä David Löfgren. Festivaalin päättää säveltä Olli Saaren sävellyskonsertti, jossa kantaesitetään kaksi hänen teostaan. == Lähteet == * helsinginurkufestivaali.fi === Viitteet === Luokka:Helsingin kulttuuri Luokka:Urkumusiikki
Ignaz Auer

Ignaz Auer (19. huhtikuuta 1846 Baijeri − 10. huhtikuuta 1907) oli saksalainen sosiaalidemokraatti. Hän harjoitti aluksi satulasepän ammattia. Hän oli 1877−1878, 1880−1887 ja vuodesta 1890 kuolemaansa asti edustajana Saksan valtiopäivillä. Hän oli myös vuodesta 1890 lähtien sosiaalidemokraattisen puoluehallinnon jäsen. Auer oli taitava puhuja ja kantansa puolesta lähellä Eduard Bernsteinin, Georg von Vollmarin ja muiden edustamaa maltillista revisionistista suuntaa.Auer, Ignaz, Tietosanakirja osa 1, palsta 700−701, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Auer oli toimittajana sosialidemokraattisessa Berliner Freie Presse -lehdessä. Kun 1878 säädettiin niin sanottu sosialistilaki, kaikki puolueen lehdet ja puoluejärjestöt lakkautettiin. Berliini julistettiin lisättyyn suojelustilaan ja 67 sosialidemokraattisen puolueen jäsentä, myös Auer, karkotettiin kaupungista. Hän oli kuitenkin koko ajan valtiopäivillä, mutta sai leipänsä anopin huonekaluliikkeessä, kunnes 1886 pääsi müncheniläisen työväenlehden toimitukseen. Salaiseksi tarkoitettu sosialistien kokous Kööpenhaminassa paljastui, ja Auer joutui yhdeksäksi kuukaudeksi Zwickaun vankilaan. Jo ennen vankilavaihetta heikentyneen terveytensä vuoksi hän siirtyi Sveitsiin, jossa hän kirjoitti puolueen vainovuosien historian. Sosialistilain kumoamisen jälkeen hän palasi puolueen toimiin.Ulkomailta, Ignaz Auerin muistokirjoitus. Sosialistinen Aikakauslehti 28, 1907 (Marxist.org) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Annukka Vainio

Satu Annukka Vainio (s. 1971) on suomalainen sosiaalipsykologi, joka työskentelee Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnan Kestävyystieteen instituutissa apulaisprofessorina ja tutkii käyttäytymisen muutosta kestävään kehitykseen pyrittäessä. Hän on toiminut myös erikoistutkijana, nyttemmin vierailevana tutkijana Luonnonvarakeskuksessa. Vainio on Suomen ilmastopaneelin jäsen (2020–2023), jossa roolissa hän keskittyy erityisesti sosiaalipsykologian, viestinnän ja käyttäytymisen teemoihin. Vainio on valmistunut Helsingin yliopistosta valtiotieteen tohtoriksi (2003). Hänen englanninkielinen sosiaalipsykologian alaan kuuluva väitöskirjatutkimuksensa (2003) oli otsikoitu One morality - or multiple moralities?. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Annukka Vainion Google Scholar -profiili (google.com) *Annukka Vainio. University of Helsinki, HELSUS/ Faculty of Agriculture & Forestry (researchgate.net) Luokka:Suomalaiset sosiaalipsykologit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jussi-palkinnot 2020

Jussi-gaalassa 2020 jaettiin palkinnot vuoden 2019 parhaille suomalaisille elokuville. Jussi-ehdokkuudet julkistettiin 22. tammikuuta 2020. Eniten ehdokkuuksia sai Aurora, joka oli ehdolla 13 kategoriassa. Alun perin gaala oli tarkoitus järjestää 20. maaliskuuta 2020, mutta koronavirustilanteen vuoksi gaala siirrettiin myöhemmin ilmoitettavaan ajankohtaan. Gaala pidettiin lopulta 14. lokakuuta 2020. ==Voittajat ja ehdokkaat== Voittajat on lueteltu ensimmäisenä. * Aurora – Max Malka ** Diva of Finland – Mika Ritalahti, Niko Ritalahti ** Koirat eivät käytä housuja – Aleksi Bardy, Helen Vinogradov ** Tottumiskysymys – Elli Toivoniemi ** Täydellinen joulu – Jesse Fryckman * Miia Tervo – Aurora ** Elli Toivoniemi, Kirsikka Saari, Anna Paavilainen, Alli Haapasalo, Reetta Aalto, Jenni Toivoniemi ja Miia Tervo – Tottumiskysymys ** Jukka-Pekka Valkeapää – Koirat eivät käytä housuja * Pekka Strang – Koirat eivät käytä housuja ** Matti Ristinen – Olen suomalainen ** Amir Escandari – Aurora * Mimosa Willamo – Aurora ** Jaana Saarinen – Äiti ** Suvi-Tuuli Teerinkoski – Diva of Finland * Chike Ohanwe – Aurora ** Ylermi Rajamaa – Risto Räppääjä ja pullistelija ** Johannes Holopainen – Tottumiskysymys * Miitta Sorvali – Aurora ** Pirjo Lonka – Tuntematon mestari ** Oona Airola – Aurora * Miia Tervo – Aurora ** Elli Toivoniemi, Kirsikka Saari, Anna Paavilainen, Alli Haapasalo, Reetta Aalto, Jenni Toivoniemi, Miia Tervo – Tottumiskysymys ** Anna Heinämaa – Tuntematon mestari * Pietari Peltola – Koirat eivät käytä housuja ** Arsen Sarkisiants – Aurora ** Mika Orasmaa – Iron Sky: The Coming Race * Mervi Junkkonen – Koirat eivät käytä housuja ** Antti Reikko – Aurora ** Markus Leppälä – Olliver Hawk * Jaagup Roomet – Marian paratiisi ** Kaisa Mäkinen – Tuntematon mestari ** Kari Kankaanpää – Aurora * Jouni Mervas – Aurora ** Frank Bohn, Margarethe Pszywara, Charlotte Willems – Iron Sky: The Coming Race ** Sari Suominen – Koirat eivät käytä housuja * Aija Beata Rjabovska – Koirat eivät käytä housuja ** Salla Yli-luopa – Aurora ** Marjut Samulin – Baby Jane * Michal Nejtek – Koirat eivät käytä housuja ** Markku Kanerva – Vedenneito ** Risto Ylihärsilä – Diva of Finland * Micke Nyström – Koirat eivät käytä housuja ** Olli Huhtanen – Baby Jane ** Kirka Sainio – Tuntematon mestari * Aatos ja Amine – Reetta Huhtanen, Hannu- Pekka Vitikainen, Hanne Phlypo ja Alex Tondowski ** Olliver Hawk – Arthur Franck, Oskar Forsten ** Veeran maaginen elämä – Tonislav Hristov, Kai Nordberg ja Kaarle Aho * Kaksi ruumista rannalla – Anna Paavilainen ** Keppi – Teppo Airaksinen ** Onko sulla nälkä? – Teemu Niukkanen ===Yleisö-Jussi=== Yleisö-Jussin voitti Olen suomalainen. ===Betoni-Jussi=== Betoni-Jussin sai Markus Selin. ===Useita palkintoja saaneet elokuvat=== Palkintoja Elokuva 7 Aurora 6 Koirat eivät käytä housuja ===Useita ehdokkuuksia saaneet elokuvat=== Ehdokkuuksia Elokuva 13 Aurora 9 Koirat eivät käytä housuja 4 Tottumiskysymys 4 Tuntematon mestari 3 Diva of Finland == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jussi-gaalan viralliset sivut 2019 Luokka:2020
Rodiumasetaatti

Rodiumasetaatti ((CH3COO)4Rh2) on rodium- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Rodiumasetaatti on huoneenlämpötilassa tummanvihreää kiteistä ainetta ja sen on hygroskooppista. Rakenteeltaan se on dimeeri, jossa on rodiumatomien välinen kovalenttinen sidos. Rodiumioni voi olla yhdisteessä koordinoituneena myös vesimolekyyleihin. Rodiumasetaatti liukenee veteen ja useisiin polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin ja asetonitriiliin.Michael P. Doyle, Huw M. L. Davies, James R. Manning & Hélène Lebel: Dirhodium(II) Tetraacetate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, John Wiley & Sons, New York, 2017. Teoksen verkkoversio Viitattu 22.1.2020. Rodiumasetaattia valmistetaan kuumentamalla rodium(III)kloridia, natriumasetaattia, etikkahappoa ja metanolia tai etanolia. Alkoholi todennäköisesti toimii rektiossa pelkistimenä ja pelkistää rodiumin hapetusluvulta +III hapetusluvulle +II. Sitä voidaan valmistaa myös rodium(III)hydroksidista ja etikkahaposta. Rodiumasetaatilla on useita käyttökohteita katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään erityisesti katalyyttinä karbeenien ja nitreenien reaktioissa kuten syklopropaanijohdannaisten muodostamiseen alkeeneista ja diatsokarbonyyliyhdisteistä, sykloadditioihin, insertioreaktioihin, hiilivetyjen hapetuksiin ja alkoholien hapetuksiin.Christen M. Giandomenico: Platinum-Group Metals, Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2000. : ==Lähteet== Luokka:Asetaatit Luokka:Rodiumyhdisteet
Otto Abraham Boije

Otto Abraham Boije af Gennäs (7. maaliskuuta 1797 – 30. lokakuuta 1865 Turku)Tor Carpelan: Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna ätterna, A–G, s. 124. Helsinki 1954. oli suomalainen vapaaherra, eversti ja Mikkelin läänin kuvernööri vuosina 1840–1847. Boije kuului suomalaisen Boije af Gennäsin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan. Hänen isänsä, kapteeni Bengt Axel Boije oli saanut vapaaherran arvon setänsä Hans Henrik Boijen adoptoitua tämän. Boije aloitti upseerinuransa Suomen topografikunnan aliluutnanttina vuonna 1812 ja sai kaksi vuotta myöhemmin luutnantin arvon. Vuonna 1818 hän siirtyi kapteenina Suomen kadettikouluun ja vuonna 1823 everstiluutnanttina Viipurin jalkaväkirykmenttiin, jonka komentaja hänestä tuli 1831. Boije sai vuonna 1834 everstin arvon ja siirtyi seuraavana vuonna Venäjän jalkaväkeen, josta hän erosi vuonna 1838. Hänet nimitettiin marraskuussa 1840 Mikkelin läänin kuvernööriksi, missä tehtävässä hän jatkoi marraskuuhun 1847. Boijen tullessa kuvernööriksi läänin pääkaupunki Mikkeli oli vastikään perustettu. Lääninhallituksen talo valmistui hänen kuvernöörikautenaan, ja hän perusti omilla varoillaan taloa ympäröivään kortteliin puiston.Mikkelin virastokortteli: rakennushitoriaselvitys, s. 7 Arkkitehtitoimisto Hannu Puurunen/Senaatti-kiinteistöt 2011. Viitattu 22.1.2020. Boije tiettävästi suunnitteli vuonna 1842 käyttöön otetun Mikkelin ensimmäisen vaakunan.Mikkelin historia Mikkelin kaupunki. Viitattu 22.1.2020. Boijen puolisona oli vuodesta 1827 viipurilaisen kauppiaan tytär Amalia Jaenisch. Heillä ei ollut lapsia. Boije omisti Linnunpään kartanon Piikkiössä vuosina 1849–1862. ==Lähteet== Luokka:Mikkelin läänin maaherrat Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Vuonna 1797 syntyneet Luokka:Vuonna 1865 kuolleet
Georg von Vollmar

Georg Heinrich von Vollmar (7. maaliskuuta 1850 München, Saksa − 30. kesäkuuta 1922) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän otti baijerilaisena upseerina osaa vuoden 1866 sotaan, palveli sen jälkeen paavin sotajoukossa, mutta siirtyi pian Baijerin rautateiden palvelukseen. Vuoden 1870−1871 sodassa hän rautatievirkamiehenä haavoittui pahasti, minkä jälkeen ryhtyi harjoittamaan monipuolisia opintoja, jotka veivät hänet 1876 sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Vuodesta 1877 Vollmar toimitti lehteä Dresdener Volkszeitung. Hänet tuomittiin sittemmin vankeusrangaistukseen ja karkotettavaksi. Hän oli Saksan valtiopäivien sekä Saksin ja Baijerin maapäivien jäsen. Vollmar kuului puolueensa oikeistoon, niin sanottuun revisionistiseen suuntaan. Hän julkaisi muun muassa teokset Der isolierte sozialistische Staat (1880), Über die nächsten Aufgaben der Sozialdemokratie ja Über Staatssocialismus (1892).Vollmar, Georg Heinrich von, Tietosanakirja osa 10, palsta 1481, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Vollmarin mukaan on nimetty Georg-von-Vollmar-Akademie Kochel am Seessa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Georg von Vollmar, Nordisk familjebok Luokka:Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Restonomiopiskelijayhdistys Pore ry

Restonomiopiskelijayhdistys Pore ry on Haaga-Helia ammattikorkeakoulun Haagan kampuksen paikallisopiskelijayhdistys. Pore ry järjestää lukuvuoden aikana useita tapahtumia jäsenilleen. Merkittävimpiä tapahtumia ovat vuosijuhla tammikuussa, yhdistyksen pitkäaikaisin tapahtuma Mansku Marathon ja ammattitaitoa kehittävä GastroAppro. Pore ry on perustettu vuonna 1991. Pore ry:n tehtävänä on huolehtia Haagan kampuksen opiskelijoiden edunvalvonnasta ja tarjota ohjelmaa vapaa-ajalle tasapainoksi opiskelulle. Pore ry:n organisaatio koostuu puheenjohtajistosta, hallituksen jäsenistä ja varajäsenistä. Lisäksi yhdistyksellä on aktiivinen event team, joka ei ole osa hallitusta, mutta on mukana yhdistyksen toiminnassa. Pore ry:n alaisuudessa toimii useita kerhoja, joista suurin on viinikerho Vinstituutti. == Viinikerho Vinstituutti == Vinstituutti on opiskelijoiden ylläpitämä viinikerho, joka järjestää tastingeja ja muita tapahtumia. Kerhon tarkoitus on edistää opiskelijoiden alkoholituntemusta sekä rakentaa verkostoja ja urakehitystä. Vinstituutin toiminta ei rajoitu viineihin vaan tastingit kattavat myös panimotuotteita ja väkeviä alkoholijuomia eri puolilta maailmaa. Vinstituutti on perustettu vuonna 1992. == Yhdistyksen puheenjohtajat == Pore ry:n yhdistyksen puheenjohtajat * Petri Laukontaus (1991) * Jere Talonen (1992–1993) * Katariina Alanen (1994) * Sebastian Björksten (1995–1996) * Kalle Ruuskanen (1997) * Tomás Romero (1998) * Riikka Roiha (1999) * Jaakko Antikainen (2000) * Singh Birinder (2001) * Pasi Halmela (2002) * Sara Tani (2003) * Mikko Manner (2004) * Tarja Saijonmaa (2005) * Marko Ahola (2006) * Viljami Julkunen (2007–2008) * Anu Salonen (2009) * Aino Pylväinen (2010) * Veera Ulmonen (2011) * Kassu La Habana-Reyes (2012) * Tuukka Kähkönen (2013–2014) * Timo Jalkanen (2015) * Joel Kettula (2016–2018) * Joonas Oksanen (2019) * Ida-Maria Lajoma (2020) * Charlotta Jaatinen (2021) * Elsa Suomalainen (2022) * Henna Nykänen (2023) * Janne Nurmisto (2024) * Anni Sahanen (2025) == Lähteet == * https://www.porery.com/etusivu Viitattu 22.1.2020 * https://www.porery.com/etusivu/kerhot Viitattu 22.1.2020 * http://www.helga.fi/helga/yhteystiedot/opiskelijayhdistykset/ Viitattu 22.1.2020 * http://www.haaga-helia.fi/fi/haaga-heliasta/kampukset/haaga Viitattu 22.1.2020 * http://www.haaga-helia.fi/fi/opinto-opas/opiskelu- hhssa/opiskelijatoiminta Viitattu 22.1.2020 * https://www.haaga- helia.fi/sites/default/files/Kuvat-ja-liitteet/hotem_letter_pore_ry.pdf Viitattu 22.1.2020 * https://www.city.fi/opas/gastroapproilla+haalarikansa+kiertaa+ruokaravintoloita/11627 Viitattu 22.1.2020 * http://punavuorigourmet.blogspot.com/2017/02/kylla- opiskelijat-osaa-juhlia-pore-gaala.html Viitattu 22.1.2020 Luokka:Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Anton Alexander von Auersperg

Anton Alexander von Auersperg, käytti nimeä Anastasius Grün, (1806−1876) kreivi, oli itävaltalainen runoilija ja poliitikko. Hän arvosteli vapaamielisissä poliittisissa runoissaan Spaziergänge eines Wiener Poeten (1831) Klemens von Metternichin hallitusta ja ennusti runossa "Schutt" vapauden koittoa.Auersperg, Anton Alexander von, Tietosanakirja osa 1, palsta 701, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Auersbergin runon "Mannesträne" suomennos "Miehen kyyneleet" on julkaistu Leimun kokoelmassa Kevät-unelmia, (WSOY 1888).Miehen kyyneleet, Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta, viitattu 22.1.2020 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Itävaltalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1806 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Braniff International Airways

Braniff International Airways oli vuonna 1928 perustettu yhdysvaltalainen lentoyhtiö. Se toimi konkurssiinsa 1982 asti, sitten pienimuotoisemmin nimellä Braniff, Inc. vuoteen 1989 ja vielä lyhyesti 1991–1992. Braniffin kotikenttiä olivat Love Field ja Dallasin kansainvälinen lentoasema Texasissa. Yhtiö lensi Pohjois- ja Etelä-Amerikan kohteisiin, 1970-luvun lopulla myös Aasiaan ja Eurooppaan. Lentoyhtiön alku oli Paul R. Braniffin vuonna 1928 perustama Braniff Airways. Vuonna 1948 nimeksi tuli Braniff International Airways. Vielä 1970-luvun lopulla Braniff oli monien yhdysvaltalaisten lentoyhtiöiden tavoin vakavarainen, mutta alkoi toimia tappiolla lentoliikenteen vapauttamisen 1979 jälkeen yrittäessään kasvattaa markkinaosuuttaan. Vuoden 1982 konkurssi jätti työttömiksi Braniffin 8 500 työntekijää. Braniffin konkurssi oli ensimmäinen isoa amerikkalaista lentoyhtiötä kohdannut sitten 1930-luvun. Yhtiö käytti tuolloin Chapter 11 -yrityssaneerausmenettelyä ja kykeni Hyatt-hotelliyhtiön rahoituksella jatkamaan toimintaansa pienimuotoisemmin 60 koneella ja 40 lentokohteella, kunnes ajautui uudelleen selvitystilaan vuonna 1989. Sitä ennen vuonna 1987 Braniffin ja Hyattin omistaja Jay Pritzker yritti liittää vaikeuksiin ajautuneen Pan Amin osaksi Braniffiä, ja kauppa oli lähellä toteutumista. Kolmannen kerran lentotoimintaa harjoitettiin Braniff-nimellä lyhyesti vuosina 1991–1992, omistajana sijoittaja Jeffrey Chodorow. Braniff oli yhteistyökumppanina Finnairin aloittaessa 1970-luvun taitteessa lennot New Yorkiin. 1970-luvun keskivaiheilla jotkin Braniffin koneet maalattiin taiteilija Alexander Calderin suunnittelemin kirkasvärisin kuvioin. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Entiset yhdysvaltalaiset lentoyhtiöt
Zorzi

Zorzi on seuraavien italialaisten henkilöiden sukunimi: * Andrea Zorzi (s. 1965), lentopalloilija * Angelo Zorzi (1890–1974), voimistelija * Cristian Zorzi (s. 1972), maastohiihtäjä * Renzo Zorzi (1946–2015), kilpa-autoilija
Raahen vesitorni

Raahen vesitorniYIT on allekirjoittanut urakkasopimukset vesitornien rakentamisesta Raahen Veden ja HSY:n kanssa on Raahen Vesi Oy:n omistama vesitorni, joka sijaitsee kantatien 88 varrella Raahen Honganpalossa entisen Saloisten kunnan alueella. Vesitorni valmistui 2019. Vesitorni korvasi 1970-luvulla valmistuneet vesitornit ja samalla Raahen tornitalon vesisäiliö poistui käytöstä. == Lähteet == Luokka:Raahen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen vesitornit Luokka:Saloinen
Alexander Adam Thesleff

Alexander Adam Thesleff (26. toukokuuta 1810 Pietari, Venäjän keisarikunta – 23. marraskuuta 1856 Viipuri) oli suomalainen kenraalimajuri ja lääninkuvernööri. Kenraali Thesleff kuului viipurilaiseen Thesleffin kauppiassukuun. Hänen isänsä oli Haminan kadettikoulun johtaja, kenraalimajuri Peter Georg Thesleff, joka adoptoitiin vuonna 1824 veljensä, jalkaväenkenraali Alexander Amatus Thesleffin aatelissukuun. Thesleff kävi kadettikoulun vuosina 1825–1829 ja palveli sen jälkeen vänrikkinä Venäjän armeijan tykistössä. Vuonna 1831 hänet siirrettiin Henkikaartin yleisesikuntaan ja ylennettiin aliluutnantiksi. Hän osallistui tykistöupseerina Puolan kapinan kukistamiseen vuosina 1831–1832 ja kunnostautui Varsovan valtauksessa. Hän sai ylennyksen luutnantiksi 1832, alikapteeniksi 1836, kapteeniksi 1839, everstiksi 1844 ja kenraalimajuriksi 1847 palvellessaan eri tehtävissä Henkikaartissa. Marraskuussa 1847 Thesleff nimitettiin Mikkelin läänin kuvernööriksi, mistä hän siirtyi joulukuussa 1853 Viipurin läänin kuvernööriksi ja läänin alueella olleiden sotajoukkojen esikuntapäälliköksi. Vuodesta 1855 hän oli samalla myös Viipurin kaupungin sotilaskuvernöörinä, kunnes kuoli seuraavana vuonna vain 46-vuotiaana. Hän osallistui Oolannin sodan aikana vuonna 1855 Suomen rannikoiden puolustamiseen. Thesleff omisti Liimatan kartanon Viipurin pitäjässä vuosina 1844–1848. Vuonna 1848 hän osti Antreassa sijainneen Kavantsaaren rälssitilan, joka säilyi pitkään hänen sukunsa omistuksessa. Liimatan kartanon omisti myöhemmin hänen veljensä, valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleff. Thesleffin puoliso oli hänen serkkunsa, keisarillinen hovineiti Eugenie Amalia Thesleff. Heille syntyi kuusi lasta. Yksi lapsista oli juristi, hovioikeudenasessori ja valtiopäivämies Nikolai Thesleff. Viitattu 1.7.2021. Thesleffin tytär Olga Maria Thesleff avioitui Viipurin lääninarkkitehti Berndt Ivar Aminoffin kanssa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Mikkelin läänin maaherrat Luokka:Viipurin läänin maaherrat Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1856 kuolleet
Alexander Thesleff

Alexander Thesleff -nimisiä henkilöitä ovat olleet ainakin seuraavat: *Alexander Adam Thesleff (1810–1856), kenraalimajuri, Mikkelin ja Viipurin läänin kuvernööri *Alexander Amatus Thesleff (1778–1847), jalkaväenkenraali, Suomen kenraalikuvernöörin apulainen *Alexander Amatus Thesleff (1907–1983), suurlähettiläs *Alexander August Thesleff (1838–1892), Tie- ja vesirakennushallituksen ylijohtaja
Lilla Saltsjöbadsavtalet

Lilla Saltsjöbadsavtalet ('Pieni Saltsjöbadenin sopimus') on ruotsalaisen äärioikeiston salaliittoteoria keksitystä journalistien tapaamisesta Saltsjöbadenin kaupungissa 21. maaliskuuta 1987, jossa olisi laadittu asiakirja siitä, miten toimittajien tulisi käsitellä Ruotsin maahanmuuttopolitiikan vaikutuksia mediassa. == Väitteen alkuperä == Ruotsalainen tutkivan journalismin ohjelma Striptease tutki vuonna 1993 Uusi demokratia -puolueen kansanedustajan Bert Karlssonin väitteitä pakolaisia koskeneessa väittelyssä. Toimittaja Johan Brånstand osoitti, että Lilla Saltsjöbadsavtalet oli äärioikeistolaisen ja muukalaisvihamielisen Sverigepartiet-puolueen (nykyisten ruotsidemokraattien edeltäjä) keksintöä.Törnander, Gunnel: Engagerande TV – utan kändisar. Dagens Nyheter. 9.10.1993. Tästä huolimatta ja vaikka tapaamisesta ei ole minkäänlaisia luotettavia todisteita, ruotsalaiset äärioikeistolaiset ja maahanmuuttovastaiset tahot ovat myöhemmin toistaneet väitteen. Nimi Lilla Saltsjöbadsavtalet on viittaus Saltsjöbadenin sopimukseen (Saltsjöbadsavtalet) vuodelta 1938, jossa Ruotsin keskusammattijärjestö Landsorganisationen i Sverige (LO) ja työnantajien yhdistys Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF, nykyään osa Ruotsin elinkeinoelämän keskusliittoa Svenskt Näringsliv) sopivat tulopoliittisista kysymyksistä työmarkkinajärjestöjen kesken. == Väitetty sisältö == Salaliittoteorian mukaan kokoukseen osallistuneet Svenska journalistklubbenin journalistit sitoutuivat noudattamaan seuraavia ”suosituksia”: * Esittää ulkomaalaistaustaisia Ruotsin kansalaisia ensisijaisesti positiivisessa valossa, erityisesti nuorison, urheilun ja taiteen yhteyksissä. * Tilaisuuksissa, joissa on eri kulttuurien edustajia, pyrkiä erityisesti haastattelemaan ja esittämään kuvissa ulkomaalaista alkuperää olevia osallistujia. * Viiden vuoden ajan järjestelmällisesti vähätellä tiettyjen rotujen edustajien rikollisen toiminnan vaikutusta valtaväestöön. Tätä viiden vuoden jaksoa on väitetty jatketun aina nykyhetkeen asti. == Lähteet == Luokka:Ruotsin politiikka Luokka:Politiikkaan ja yhteiskuntaan liittyvät salaliittoteoriat
Katerína Sakellaropoúlou

Aikateríni ”Katerína” Sakellaropoúlou (; s. 30. toukokuuta 1956 Thessaloniki) on kreikkalainen juristi ja tuomari sekä nykyinen Kreikan presidentti vuodesta 2020. Hän toimi vuosina 2018–2020 Kreikan korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä. Sakellaropoúlou astui presidentinvirkaan 13. maaliskuuta 2020. == Elämä ja ura == === Tausta ja yksityiselämä === Sakellaropoúlou syntyi vuonna 1956, ja hän opiskeli Ateenan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, mistä hän valmistui vuonna 1978. Sakellaropoúlou valittiin vuonna 1982 Kreikan korkeimman hallinto-oikeuden apulaistuomariksi. Hän oli sapattivapaalla 1989–1990, jolloin hän suoritti jatko-opintoja Université Paris-Panthéon-Assas'ssa Ranskassa. Hän opiskeli Pariisissa perustuslaillista ja hallinnollista oikeutta. Sakellaropoúlou ylennettiin vuonna 2000 korkeimman hallinto-oikeuden viidennen kamarin tuomariksi. Sakellaropoúlou toimi vuosina 1993–1995 ja 2000–2001 hallinto-oikeuden tuomarien järjestön puheenjohtajana ja 2006–2008 sen varajohtajana. Hän opetti vuosina 2005–2014 ympäristöoikeutta kansallisessa tuomarien koulussa. Ulkoasiainministeriön valvontalautakunnan puheenjohtajana hän oli 2013–2015. Sakellaropoúlou asuu avoliitossa juristi Pávlos Kotsónisin kanssa. Hänellä on aiemmasta liitosta yksi lapsi. === Presidenttinä === Sakellaropoúlou valittiin vuonna 2018 korkeimman hallinto- oikeuden presidentiksi. Hän oli ensimmäinen nainen tehtävässä. Pääministeri Kyriákos Mitsotákis ehdotti Sakellaropoúlouta presidentiksi tammikuussa 2020. Sakellaropoúlou sai tukea yli puoluerajojen, ja hänet valittiin tehtävään presidentinvaalissa 22. tammikuuta. Hän on ensimmäinen nainen Kreikan presidenttinä, joka on kuitenkin pitkälti seremoniallinen virka. Parlamenttiäänestyksessä Sakellaropoúloun taakse tuli parlamentin 300:sta jäsenestä 261 kansanedustajaa. Kannatus parlamentissa oli historiallisen suuri. == Kunnianosoituksia == * Vapahtajan ritarikunta (Kreikka, 2020) * Kunniaritarikunta (Kreikka, 2020) * Feeniksin ritarikunta (Kreikka, 2020) * Hyväntekijän ritarikunta (Kreikka, 2020) * Makarios III:n ritarikunta (Kypros, 2020) * Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2020) * Niilin ritarikunta (Egypti, 2020) * Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2022) * Stara planinan ritarikunta (Bulgaria, 2022) * Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat, 2022) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Η Πρόεδρος Κατερίνα Ν. Σακελλαροπούλου. Προεδρία της Ελληνικής Δημοκρατίας. Luokka:Kreikan presidentit Luokka:Kreikkalaiset tuomarit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Guadalupenmerikarhu

Guadalupenmerikarhu eli guadalupenhylje eli guadeloupenhylje (Arctocephalus townsendi) on korvahylkeiden (Otariidae) heimoon kuuluva nisäkäslaji. == Ulkonäkö ja koko == Guadalupenmerikarhun pituus on täysikasvuisena 180–200 senttimetriä ja paino noin 135 kilogrammaa. Urokset ovat naaraita suurikokoisempia. Sen häntä on surkastunut. == Levinneisyys ja elinympäristö == Guadalupenmerikarhujen määrän ollessa pienimmillään, niitä eli vain Guadalupen saarella Meksikon osavaltion Baja Californian rannikolla. Guadalupenmerikarhua tavattiin aiemmin myös Yhdysvaltain Channelsaarilla, Cedrossaarilla sekä Islote Negron tulivuorisaarella. Vuoden 2010 tienoilla guadeloupenhylkeiden kokonaismäärä kasvoi yli 20 000 yksilöön. Nykyään niitä tavataan pitkin Pohjois-Amerikan länsirannikkoa, etenkin Kalifornian niemimaan ympäristössä. == Lisääntyminen ja elintavat == Guadalupenmerikarhu saa kerralla yhden poikasen. Lajin elinikä on 17–20 vuotta. == Uhat ja suojelu == Englantilaiset, amerikkalaiset ja Aleuttien alkuperäisasukkaat metsästivät guadalupenmerikarhuja valtavia määriä joka vuosi 1700-luvun aikana. He myivät saalistamansa merikarhut ja pitivät niiden olemassaolon salassa. Vuonna 1892 lajista huomattiin olevan jäljellä enää kahdeksan eläintä ja sitä pidettiin tuhoon tuomittuna. Carl Hobbs havaitsi vuonna 1956 Guadalupelta 14 lajin yksilöä ja kykeni laatimaan tarkan lajinkuvauksen. Vuoden 1977 laskennassa löydettiin lähes 1 100 guadalupenmerikarhua, ja myöhemmissäkin laskennoissa havaittiin kannan elpymistä. Vuonna 1991 niitä arvioitiin olevan 1 300–1 500. Laitonta metsästystä arveltiin silloin esiintyvän edelleen huolimatta lajin rauhoittamisesta Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Sen kauppaa myös rajoitetaan CITES-sopimuksen liitteen I avulla. == Lähteet == Luokka:Korvahylkeet
Baetisca berneri

Baetisca berneri on päivänkorentojen (Ephemeroptera) lahkoon ja Baetiscidae- heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasivat tieteelle ensimmäisen kerran Tarter ja Kirchner vuonna 1978. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Päivänkorennot
Zhejiangosaurus

Zhejiangosaurus (nimen merkitys ”Zhejiangin lisko”) on sukupuuttoon kuollut Nodosauridae-heimoon kuuluva dinosaurus. Se eli Myöhäisliitukaudella, Cenomanum-vaiheessa. == Fossiilit == Zhejiangosaurus nimettiin osittaisen luurangon avulla vuonna 2007. Se nimesi muun muassa kirjailijat Lü Junchang, Jin Xingsheng, Sheng Yiming ja Li Yihong. Ainoa tyyppilaji on Zhejiangosaurus lishuiensis. == Kuvaus == Zhejiangosaurusta ei tunneta täysin, eikä sillä näytä olevan mitään erityispiirteitä kuten muilla Nodosauridae-heimon jäsenillä. Zhejiangosaurus oli noin 4,5 metriä pitkä dinosaurus, joka painoi noin 1,4 tonnia. Se eli nykyisen Zhejiangin maakunnassa, Itä-Kiinassa. == Lähteet == Luokka:Nodulipanssariselät
Syyrianvilliaasi

Syyrianvilliaasi (Equus hemionus hemippus) oli yksi aasianvilliaasin (Equus hemionus) alalajeista. Syyrianvilliaasin säkäkorkeus oli alle metrin, joten se oli aasianvilliaasin alalajeista ja kaikista hevoseläimistä pienikokoisin. Orit olivat väriltään tumman hiekankeltaisia, kyljistään vähän ruskeampia. Pään väritys oli sävyltään vaaleampi ja harmaantui iän myötä. Sierainten seutu, ruumiin alaosa, pakarat ja jalkojen sisusta olivat oreilla harmaanvalkoiset ja tammoilla puhtaanvalkoiset. Perusväritykseltään tammat olivat oreja enemmän punertavia. Selässään syyrianvilliaasilla oli ruskea raita. Syyrianvilliaasit katosivat 1900-luvun alkupuolella pääasiallisesti metsästyksen vuoksi. Viimeiset laumat elivät Palestiinassa ja Arabian pohjoisosissa. Sukupuuton alalaji saavutti, kun viimeinen yksilö kuoli vuonna 1927 Tiergarten Schönbrunnin eläintarhassa Wienissä, Itävallassa. Syyrianvilliaasit elivät kuivilla aavikkoalueilla, missä sataa vain niukasti. == Lähteet == Luokka:Hevoseläimet Luokka:Sukupuuttoon kuolleet nisäkkäät
Otto Wilhelm De Geer

Otto Wilhelm De Geer (vuodesta 1766 De Geer af Tervik; 23. joulukuuta 1710 Godegård, Ruotsi – 28. maaliskuuta 1769 Tukholma, Ruotsi)Nordisk familjebok (1907), s. 4–5 Runeberg.org. Viitattu 22.1.2020.G. Carlquist: Otto Wilhelm de Geer Svenskt Biografiskt Lexikon (1931). Ruotsin valtionarkisto. oli ruotsalainen vapaaherra ja valtaneuvos, joka toimi Suomessa Kymenkartanon ja Savon läänin maaherrana vuosina 1757–1765. De Geer kuului hollantilaista alkuperää olleeseen De Geer -aatelissukuun ja oli Louis De Geerin pojanpojanpoika. Hänen vanhempansa olivat ruukinpatruuna Jean de Geer ja Maria Kristina von Bulow. De Geer opiskeli Uppsalan yliopistossa ja palveli vuodesta 1729 sotilaana Henkikaartissa sekä joitain vuosia ulkomaisissa armeijoissa Puolan perimyssodan aikana. De Geer osallistui säännöllisesti säätyvaltiopäiville vuosina 1731–1766. Ollessaan vuosien 1738–1739 valtiopäivillä aatelissäädyssä Svinhufvud-suvun edustajana hän oli yksi sotaa vaatineen hattupuolueen kiihkeimmistä kannattajista. Hän osallistui hattujen sotaan ja sai vuonna 1743 kapteenin arvon. Vuodesta 1749 hän oli Taalainmaan rykmentissä everstiluutnanttina. De Geerin puolisona oli vuodesta 1745 Arma Dorotea Muhl, joka kenraaliluutnantti Robert Muhlin ainoana lapsena peri useita Kaakkois-Suomessa sijainneita suurtiloja, kuten Tervikin ja Tjusterbyn kartanot sekä Villmansgårdin rälssitilan Pernajassa, Ratulan kartanon Artjärvellä, Perheniemen kartanon Iitissä ja Myllykylän (Molnby) tilan Porvoon pitäjässä.Tor Carpelan: Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna ätterna, A–G, s. 253. Helsinki 1954. De Geer oli vuosina 1757–1765 Kymenkartanon ja Savon läänin maaherrana ja hoiti samalla vaimonsa perintömaita. Hän perusti Tervikiin koulun vuonna 1763 ja toimeenpani siellä isojaon vuonna 1768. Vuoden 1758 valtiopäivillä De Geer siirtyi myssypuolueen riveihin. Myssyjen noustua hallitsevaan asemaan Ruotsin politiikassa hänet nimitettiin vuonna 1765 valtaneuvokseksi ja korotettiin vuonna 1766 vapaaherraksi nimellä De Geer af Tervik. Hän esiintyi uhmakkaasti kuningas Aadolf Fredrikiä vastaan vuoden 1768 niin sanotun joulukuun kriisin aikana. De Geerin ainoa poika oli Robert Wilhelm De Geer, josta tuli myöhemmin suomalainen senaattori ja kreivi. ==Lähteet== Luokka:Valtaneuvokset Luokka:Suomen maaherrat Luokka:Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet Luokka:Ruotsalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1710 syntyneet Luokka:Vuonna 1769 kuolleet
Jonne Kuivala

Juho (Jonne) Kuivala (27. heinäkuuta 1902 Oulu – 24. marraskuuta 1956 Moskova) oli suomalainen toimittaja ja kommunistisen liikkeen aktivisti. Kuivala syntyi kirvesmiehen perheeseen. Hän osallistui työväen järjestötoimintaan ja liittyi vuonna 1925 Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon ja vuonna 1926 kommunistiseen puolueeseen. Kuivala työskenteli Oulun työväen vaalikomitean sihteerinä vuodesta 1927, sanomalehti Pohjan Voiman vastaavana toimittajana vuosina 1929–1930 ja Suomen Kuljetustyöläisten Liiton toimitsijana vuonna 1930. Hän siirtyi syksyllä 1930 Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Petroskoin ja Leningradin suomenkielisten lehtien toimittajana. Talvisodan aikana Kuivala työskenteli Terijoen hallituksen äänenkannattajan Kansan Vallan toimittajana yhdessä Antti Hyvösen kanssa. Kuivala palasi vuonna 1946 Ouluun, jossa hän työskenteli Kansan Tahdon toimittajana. Hän siirtyi vuonna 1949 Helsinkiin, jossa hän toimi muun muassa Suomi–Neuvostoliitto-Seurassa. Sairastuttuaan vakavasti vuonna 1953 Kuivala siirtyi Neuvostoliittoon. Jonne Kuivala oli naimisissa kääntäjä-toimittaja Saimi Kuivalan kanssa. ==Lähteet== Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt Luokka:Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet Luokka:Punaupseerit
Tupsukivisammal

Tupsukivisammal (Grimmia arenaria) on kivisammalten (Grimmiaceae) heimoon ja kivisammalten (Grimmia) sukuun kuuluva lehtisammallaji. Sitä on aiemmin pidetty harmokivisammalen (Grimmia donniana) muunnoksena. Tupsukivisammal on yksikotinen ja noin senttimetrin korkuinen. Sitä esiintyy vihreänharmaiden, epäsäännöllisten ja tiiviskasvuisten tukkojen tai kasvustolaikkujen ominaisuudessa. Lajin itiöt ovat melko pieniä, vain 8–10 mikrometrin mittaisia. Tupsukivisammalta tavataan kotoperäisenä Euroopassa, jossa sen levinneisyys kattaa Etelä-Euroopan vuoristot sekä Fennoskandian, jossa sitä tavataan Norjasta ja paikoin Suomen eteläosista. Viimeksi laji havaittiin Suomessa vuonna 2004 Lohjan Sikamäeltä. Laji luokitellaan Suomessa erittäin uhanalaiseksi ja se on uhanalainen myös Alankomaissa. == Lähteet == Luokka:Kivisammalet (heimo)
Berthold Auerbach

Berthold (Moses Baruch) Auerbach (28. helmikuuta 1812 Nordstetten (nyk. Horb am Neckar), Württemberg − 8. helmikuuta 1882 Cannes, Ranska) oli saksalainen kirjailija. Auerbachista oli juutalaisen isoisän jalanjäljissä tarkoitus tulla rabbi, mutta hän aloitti kuitenkin oikeustieteen opinnot 1832 Tübingenin yliopistossa. Hän joutui vaikeuksiin poliisin kanssa ja oli vangittuna kaksi kuukautta. Sinä aikana hän aloitti ensimmäisen romaaninsa Spinoza (1837).Fritz Martini: Auerbach, Berthold, Neue Deutsche Biographie, viitattu 22.1.2020 Auerbach tutki ja käänsi Spinozaa, jonka etiikasta hän sai vaikutteita runouteensa. Hän oli aikanaan tunnettu eteläsaksalaisista kansankuvauksistaan Schwarzwälder Dorfgeschichten (1843−1854). Hän kirjoitti myös suosittuja maalaisromaaneja Barfüssele (Avojalka), Joseph im Schnee (Juoseppi lumessa) ja Edelweiss (Vilun-ihana).Auerbach, Berthold, Tietosanakirja osa 1, palsta 701, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Auerbach oli alkutuotannossaan aatteiltaan liberaali ja puolusti juutalaista kulttuuritietoisuutta. Jo esikoisteos, novellikokoelma Schwarzwälder Dorfgesichten oli menestys, ja hänestä tuli aikansa suosituimpia kirjailijoita. Auerbachin muistoksi on perustettu kirjallisuuspalkinto Berthold-Auerbach-Literaturpreis ja museo Berthold- Auerbach-Museum.Berthold-Auerbach-Museum Im Schloss, Literaturland-bw.de, viitattu 22.12.2020 ==Suomennetut teokset== * Juoseppi lumessa: eli onnettomuus vaihtelehtaa onneksi, suomentaja Malakias Costiander, G. W. Edlund 1863 * Avojalka (Barfüssele), suomentaja Samuli S[uomalainen], Helsinki: K. E. Holm 1876. Verkossa Gutenberg.org * Sysmäläinen: kyläinen tarina (Der Lauterbacher) suomentaja Kusta Karjalainen (=Arvid Genetz). Helsinki: K. E. Holm 1877. Verkossa Gutenberg.org * Vilun-ihana (Edelweis) Pori: Edlund 1879. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1812 syntyneet Luokka:Vuonna 1882 kuolleet