EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Matkalampi (Liperi, Myllypuron valuma-alue)

Matkalampi on sokkeloinen järvi Liperin koillisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 13 kilometriä länsiluoteeseen.Matkalampi. Järviwiki. Viitattu 7.10.2022. == Maantiede == Matkalammen ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,5 kilometriä. Järveä jakavat Vihurinniemi, Pitkäniemi, Kukkoniemi ja Itkevänniemi. Matkalammessa on useita vähintään kymmenen metriä syviä alueita, yhteensä niiden pinta-ala kattaa noin seitsemäsosan järven pinta-alasta. Syvin kohta, 21 metriä, sijaitsee järven luoteiskolkan Myllylammessa, jonne kuljetaan järven keskiosasta noin 750 metriä pitkän Kaitasalmen kautta. Matkalammen saariluku on kolme. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 40 aaria. Järven rannoilla on runsaasti pientaloja. Läheisyydessä on useita pieniä järviä, kuten Harinjärvi (89,8 metriä mpy) koillisessa. Matkalammen ja Harinjärven välisellä kannaksella sijaitsee Kalikkalampi (88,0 metriä mpy). Matkalammen eteläpuolitse kulkee rautatie ja valtatie 9. Rautatie viistää paikoin järven eteläistä rantaa. Matkalampi laskee Myllylahden länsirannalta alkavaa Myllypuroa luoteeseen Viinijärven (78,8 metriä mpy) Venepohjaan. Matkalammen vesitilavuus on 7 201 000 kuutiometriä. Matkalampi (04.359.1.001) kuuluu Myllypuron valuma-alueeseen (04.359), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Matkalampi on laajin Myllypuron valuma- alueen neljästätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Leinonen ja Harinjärvi.Myllypuron valuma-alue (04.359). Järviwiki. Viitattu 7.10.2022. Suomessa on noin 30 vähintään hehtaarin laajuista Matkalampea. Liperin Matkalampi on niistä toiseksi laajin. Liperissä on myös toinen Matkalampi (04.352.1.004). Se sijaitsee noin 16 kilometriä Myllypuron valuma-alueen Matkalammelta länteen.Matkalampi. Järviwiki. Viitattu 7.10.2022. == Lähteet == Luokka:Liperin järvet Luokka:Oriveden–Pyhäselän alue
Martin Green

Martin Green (s. 20. heinäkuuta 1948 Brisbane, Australia) on australialainen fyysikko ja professori. Green valmistui vuonna 1971 maisteriksi Queenslandin yliopistosta ja tohtoriksi 1974 Kanadan McMaster-yliopistosta, missä hän erikoistui aurinkoenergiaan. Akateemisen uransa hän aloitti 1974 Uuden Etelä- Walesin yliopistossa, missä hänestä tuli 1986 sähkötekniikan professori. Green perusti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa aurinkokennotekniikan tutkimusryhmän, joka alkoi kehittää aurinkokennoja piistä. Ryhmä onnistui 1980-luvun alussa kehittämään uuden tehokkaamman aurinkokennon. Greenin johtaman ryhmän tekniikan tehokkuus nousi vuonna 1983 ennätyksellisesti 18 prosenttiin. Edellinen tehokkuusennätys, 17 prosenttia oli vuodelta 1974. Ryhmä onnistui nostamaan tehokuutta edelleen, ja vuonna 1999 se saavutti 24,7 prosentin tehokkuuden. BP Solar lisensoi 1985 keskuksen ensimmäisen sukupolven aurinkokennon, joka on tuottanut myyntiä yli miljardilla Australian dollaria. Vuonna 2021 ryhmän kehittämä tekniikka vastasi 91,2 prosentista kaikista piiaurinkokennoista. Green toimi vuodet 1991–1993 Uuden Etelä-Walesin yliopiston elektroniikan laitoksen johtajana, ja vuodesta 1999 hän on ollut yliopiston Scientia-professorina. Green on palkittu urallaan useilla palkinnoilla. Australian tiedeakatemian Pawsey-mitalin hän sai vuonna 1982 ja Australia-palkinnon 1999. Right Livelihood -palkinto hänelle myönnettiin 2002 ja Japani-palkinto 2021. Green palkittiin 2022 suomalaisella Millennium- teknologiapalkinnolla. == Lähteet == Luokka:Australialaiset fyysikot Luokka:Australialaiset professorit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Parisa Liljestrand

Parisa Molagholi Liljestrand (s. 15. maaliskuuta 1983 Iran) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen kulttuuriministeri lokakuusta 2022. Hän opiskeli opettajaksi Uppsalan yliopistossa ja on työskennellyt muun muassa rehtorina. Hänet valittiin vuonna 2002 Vallentunan kunnanvaltuustoon paikallisen Demoex-puolueen (Demokratiexpetrimentet i Vallentuna) ehdokkaana. Vuonna 2010 hän liittyi maltilliseen kokoomukseen ja vuodesta 2015 hän on ollut Vallentunan kunnanhallituksen puheenjohtaja. Liljestrand syntyi Iranissa ja pakeni Ruotsiin perheensä mukana neljävuotiaana. Hän varttui Vallentunassa. Pian kulttuuriministeriksi nousemisensa jälkeen Liljestrand aiheutti kohua, kun hän television aamuohjelmassa luuli elokuvaohjaaja Ruben Östlundia kirjailijaksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Parisa Liljestrand Ruotsin hallituksen verkkosivuilla Luokka:Ruotsin ministerit Luokka:Kulttuuriministerit Luokka:Maltillisen kokoomuksen poliitikot Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Barometern Oskarshamns-Tidningen

Barometern Oskarshamns-Tidningen on ruotsalainen vuonna 1841 perustettu sanomalehti, jonka päätoimitus on Kalmarissa. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Gota Mediaan. Barometern Kalmar.jpg|Lehden toimitus Kalmarissa. Barometern 1841-10-02 1.jpg|Lehden ensimmäinen numero 2. lokakuuta 1841. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Ruotsalaiset sanomalehdet Luokka:Kalmarin kunta
Paro (järvi)

Paro on matala järvi Joroisissa Pohjois-Savon maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 79 kilometriä etelään.Paro. Järviwiki. Viitattu 15.10.2022. == Maantiede == Paro sijaitsee noin kaksi kilometriä Joroisten kuntakeskuksesta lounaaseen. Sen pituus kaakosta luoteeseen on 5,3 kilometriä. Järven keskiosan selkäveden leveys lounaasta koilliseen on 1,7 kilometriä, etelä- ja pohjoisosistaan järvi haarautuu useiksi lahdiksi (Juurikkolahti, Kerilahti, Levälahti, Tuohilahti). Runsas neljäsosa Parosta on enintään metrin syvä. Ainoa vähintään kuusi metriä syvä alue sijaitsee järven itärannan lähellä. Sen keskellä on järven syvin piste, yhdeksän metriä. Eteläosan Juurikkolahti on erittäin matalaa ja rannoiltaan epämääräistä. Paron saariluku on 20. Saarten yhteenlaskettu pinta- ala on noin 25 hehtaaria. Laajimmat saaret ovat järven eteläosan Piiroonluoto ja Keppisaari. Järveä jakavien Keriniemen ja Pitkäniemen kärkien välissä on matala vesialue, jossa sijaitsee Petäjäsaari ja Keskiluodot. Tuohilahden alueella on lukuisia pieniä saaria. Paron ranta-alue on metsä- ja suomaata, Juurikkolahden eteläpuolella levittäytyy Sekalamminsuo. Paron kaakkoisena jatkeena on suorantainen Sekalampi (04.251.1.007), jonka pinta-ala on runsaat 30 hehtaaria ja korkeustaso sama kuin Paron. Paro on läheisessä yhteydessä sen länsipuolella sijaitsevaan Sysmään (88,0 metriä mpy). Järvien välissä on Käränkä-niminen kannas, jonka kapeimmasta kohdassa sijaitsee järviä yhdistävä noin 150 metriä pitkä Kärängänsunti. Paron pohjoispuolella sijaitsee Kolppa (84,4 metriä mpy). Järviä yhdistää vähäinen vesiuoma. Paron vesitilavuus on 8 714 000 kuutiometriä. Paro (04.251.1.006) kuuluu Välijoen-Sysmäjärven alueeseen (04.251), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sysmäjärven valuma-alue (04.25) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Välijoen-Sysmäjärven alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Sysmä ja Paro. Kolmanneksi laajin on Jokijärvi, jota seuraa alle neliökilometrin kokoinen Kolppa.Välijoen-Sysmäjärven alue (04.251). Järviwiki. Viitattu 15.10.2022. Joroisissa on toinenkin Paro-niminen vakavesi (04.174.1.013). Se on muutaman hehtaarin laajuinen ja sijaitsee yhdeksisen kilometriä isommalta Parolta etelään. == Lähteet == Luokka:Joroisten järvet Luokka:Haukiveden–Kallaveden alue
Dĩ An

Dĩ An on kaupunki Bình Dươngin maakunnassa, Vietnamissa. Vuonna 2019 kaupungin väkiluvuksi mitattiin 474 681. Dĩ An on Vietnamin 8. suurin kaupunki. == Lähteet == Luokka: Vietnamin kaupungit
Mettmann

Mettmann on kaupunki ja piirikuntansa hallintokeskus Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee välittömästi Düsseldorfin itäpuolella Rein–Ruhrin alueella. Historiallinen Neanderlaakso sijaitsee Mettmannin alueella. == Maantiede == Mettmann sijaitsee Nordrhein-Westfalenin länsiosassa viitisentoista kilometriä Düsseldorfin keskustasta itäkoilliseen ja saman verran Wuppertalista länteen. Etäisyys Kölnistä on noin 35 kilometriä pohjoiseen. Mettmann on osa Bergisches Land -vuoristoaluetta. Düssel virtaa Mettmannin halki ja osin sen eteläisenä rajajokena kohti Düsseldorfia, missä se yhtyy Reiniin. Mettmannin tiheäänasuttu kantakaupunki sijaitsee kaupungin hallinnollisen alueen keskellä. Kantakaupungin luoteispuolella sijaitsee Metzkausen, joka liitettiin Mettmanniin 1975. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee Obschwarzbach. Suuri osa Mettmannista on maatalousmaata. == Historia == Nykyisen Neanderlaakson alueella asui neandertalinihmisiä jo ennen kivikautta. Heidän luitaan löydettiin laaksosta vuonna 1856. Ensimmäinen asiakirjamaininta Mettmannista on vuodelta 904 muodossa Medamana. Paikkakunta sijaitsi liikenteellisesti hyvällä paikalla kauppatie Strata Coloniensisin varrella. Tie oli tuskin peltotietä leveämpi. Myöhemmin keskiajalla paikkakunta suojattiin puolustusmuurilla. Elokuussa 1424 herttua Adolf VII von Jülich-Berg myönsi Mettmannille oikeuksia, jotka edistivät sen kehittymistä kaupungiksi. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Mettmannin väestö hupeni. Valtiollisesti Mettmann kuului Bergin herttuakuntaan 1300-luvulta vuoteen 1806. Lyhyen ranskalaiskauden jälkeen 1815 Mettmannista tuli osa Preussia. 1800-luvulla kaupunki teollistui, se tuli tunnetuksi eritoten ruokailuvälineiden valmistuksestaan. Toisesta maailmansodasta Mettmann selviytyi suhteellisen hyvin, sodan jälkeen kaupunkiin saapui tuhansittain pakolaisia. Mettmannin kaupunkikuva muuttui nopeasti, kun vanhoja taloja purettiin ja tilalle kohosi uudisrakennuksia. Osia historiallisesta vanhastakaupungista kuitenkin säilyi. Mettmannissa sijaitsee yksi Saksan vanhimmista elokuvateattereista, vuonna 1907 perustettu Weltspiegel Kino. Historiallinen elokuvateatteri modernisoitiin 2010-luvulla. Kaupungin kulttuurielämän keskus on Neandertalhalle. Mettmannin keskustassa sijaitsee 1883 valmistunut uusgoottilainen kirkko St. Lambertus. == Talous ja liikenne == Mettmannin teollisuuteen kuuluu edelleen ruokailuvälineiden valmistus. Perinnettä jatkaa Mono GmbH. Mettmannin rautatieasemat ovat Mettmann Stadtwald, Mettmann Zentrum ja Neanderthal. Kaupungin länsipuolitse kulkee moottoritie BAB 3, eteläpuolitse moottoritie BAB 46, itäpuolitse BAB 535 ja pohjoispuolitse BAB 44. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Mettmann, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Nordrhein- Westfalenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Monheim am Rhein

Monheim am Rhein on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee välittömästi Düsseldorfin eteläpuolella Rein–Ruhrin alueella. Rein virtaa Monheimin länsipuolitse kohti pohjoista. == Maantiede == Monheim am Rhein sijaitsee piirikuntansa lounaiskolkassa Nordrhein-Westfalenin länsiosassa seitsemisentoista kilometriä Düsseldorfin keskustasta kaakkoon ja kymmenisen kilometriä Leverkusenista luoteeseen. Etäisyys Kölnistä on noin 20 kilometriä pohjoiseen. Monheim on osa Reinin tasankoa, ja sen pinnanmuodostus poikkeaa Mettmannin piirikunnan muiden kuntien loivasti kumpuilevasta maastosta. Monheimin kaupunginosat ovat kantakaupunki Monheim ja Baumberg, joka liitettiin Monheimiin 1951. == Historia == Ensimmäinen asiakirjamaininta Monheimista on vuodelta 1157 muodossa "willehelm de munheym" (nykyaikaistettuna "Wilhelm von Monheim"). Ensimmäinen maininta tullauspaikoista on 1250-luvulta; niissä täytyi suorittaa maksu, mikäli mieli kuljettaa tavaraa Reinin yli. Bergin kreivit alkoivat hallita Monheimia 1350-luvulla, ja 1380 Bergin kreivikunnasta tuli Bergin herttuakunta. Monheim sai 1400-luvun taitteessa kaupunkioikeuksiin verrattavia etuoikeuksia, joita kutsuttiin vapauteen viittaavalla termillä Freiheit. Paikkakunnista Baumberg, Hitdorf ja Rheinberg muodostettiin kunnallishallinnollinen yksikkö Munizipalität Monheim 1800-luvun alussa. Virallisesti Monheimista tuli kaupunki 1960. Se liitettiin Düsseldorfiin 1975. Kansalaiset eivät hyväksyneet liitosta, joten Monheimista ja Baumbergista tuli kesällä 1976 jälleen itsenäinen kaupunki. Sen virallinen nimi on ollut Monheim am Rhein vuodesta 1994. Hitdorf puolestaan oli liitetty 1975 Leverkuseniin, joten Düsseldorfilla ja Leverkusenilla oli puolentoista vuoden ajan yhteinen raja. Hitdorf jäi osaksi Leverkusenia. Monheimin historiallinen maamerkki on 26 metriä korkea torni Schmelmenturm vuodelta 1425. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee Haus Bürgel, jonka historia alkaa roomalaisvallan ajalta. == Talous ja liikenne == Monheimissa toimii useita kemianteollisuuden yrityksiä. Kaupunki sijaitsee usean suurkaupungin vaikutuspiirissä, joten se on kattavien moottoritieyhteyksien äärellä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Monheim am Rhein, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Nordrhein-Westfalenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Alykí (Páros)

Alykí (; transl. myös Alikí) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Alykí on osa Agkairián kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 657 (vuonna 2011). Alykín kylä sijaitsee Pároksen etelärannikolla noin 13 kilometriä etelään saaren keskuksesta Paroikián kaupungista. Se on saanut nimensä kylän laidalla olevasta suolajärvestä. Kylän nähtävyyksiin lukeutuu kansanperinnemuseo. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä-Egean saarten kylät Luokka:Páros
Alykí

Alykí (, ”Suolajärvi”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa tai Kyproksella: * Alykí, kylä Pároksen saarella Etelä-Egean saarten alueella Kreikassa * Alykí eli Lekáni, järvi Agkístrin saarella Kreikassa * Lárnakan suolajärvi (Alykí Lárnakas), suolajärvi Kyproksella * Limassolin suolajärvi (Alykí Lemesoú), suolajärvi Kyproksella * Náxoksen suolajärvi (Alykí Náxou), suolajärvi Náxoksen saarella Kreikassa * Tigkákin suolajärvi (Alykí Tigkakíou), suolajärvi Kosin saarella Kreikassa
Anemodoúri

Anemodoúri () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Megalópolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 68 (vuonna 2011). Anemodoúrin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa linnuntietä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Megalópolin kaupungista. Se on rakennettu noin 700 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Anemodoúri muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ανεμοδουρίου, Topikí Koinótita Anemodouríou). Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Oresthasionin kaupunki. Sen akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori sijoitetaan kylän läheiselle kukkulalle, jonka nykyinen nimi on Gkroumouroú (Γκρουμουρού). Kylän lähellä on myös osmaniajalla 1400–1700-luvulla rakennetun tornin rauniot. Nykyinen kylä kuului aiemmin Falaisían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Megalópolin kunnan Falaisían kunnallisyksikköön. == Lähteet == Luokka:Megalópoli Luokka:Peloponnesoksen kylät
Archílochos

Archílochos () on Kreikan kyläyhdyskunta (virallisesti Τοπική Κοινότητα Αρχιλόχου, Topikí Koinótita Archilóchou), joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä- Egean saarten alueeseen. Kyläyhdyskunnan väkiluku on (vuonna 2011). Archílochoksen kyläyhdyskunta sijaitsee Pároksen itäosissa noin 15 kilometriä itäkaakkoon saaren keskuksesta Paroikián kaupungista. Se koostuu kuudesta kylästä, jotka ovat Ágios Nikólaos (0 asukasta vuonna 2011), Glyfádes (39), Mármara (552), Mólos (28), Pródromos (410) ja Tsoukaliá (37). Kyläyhdyskunta on nimetty saarelta kotoisin olleen runoilija Arkhilokhoksen mukaan. == Lähteet == Luokka:Etelä-Egean saarten kylät Luokka:Páros
Ássos

Ássos () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 916 (vuonna 2011). Ássoksen kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa noin 11 kilometriä länteen Kórinthoksen kaupungista ja noin 1,5 kilometriä sisämaahan Korintinlahden rannasta. Se on rakennettu noin 30 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Ássos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Άσσου, Dimotikí Koinótita Ássou), johon kuuluvat varsinaisen Ássoksen kylän lisäksi kylät Agía Marína ja Veliniátika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 041. Ássoksen alakylä ja ranta-asutus on Korintinlahden rannalla sijaitseva Káto Ássos, ”Ala-Ássos". Ássos kuului vuodesta 1997 Ássos-Léchaion kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Ássos-Léchaion kunnallisyksikköön. == Lähteet == Luokka:Kórinthos Luokka:Peloponnesoksen kylät
Athíkia

Athíkia () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 834 (vuonna 2011). Athíkian kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa noin 15 kilometriä etelään Kórinthoksen kaupungista. Se on rakennettu Skaroúmpalo-vuoren juurelle noin 250 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Athíkia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αθικίων, Dimotikí Koinótita Athikíon), johon kuuluvat varsinaisen Athíkian kylän lisäksi kylä Alamánnos sekä Taksiarkkien eli Arkkienkelten luostari (Moní Taxiarchón). Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 038. Se kuului vuodesta 1997 lähtien Saronikóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Saronikóksen kunnallisyksikköön. == Lähteet == Luokka:Kórinthos Luokka:Peloponnesoksen kylät
Chiliomódi (Korinthia)

Chiliomódi (; transl. myös Hiliomódi) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 699 (vuonna 2011). Chiliomódin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa linnuntietä noin 15 kilometriä etelälounaaseen Kórinthoksesta ja 23 kilometriä pohjoiskoilliseen Árgoksesta. Se on rakennettu noin 340 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Chiliomódi muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Χιλιομοδίου, Topikí Koinótita Chiliomodíou). Chiliomódin lähellä sijaitsee Faneroménin luostari (Moní Panagías Faneroménis). Kylästä oli kotoisin näyttelijä Eiríni Pappá. Aiemmin kylä kuului Tenéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Tenéan kunnallisyksikköön. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kórinthos Luokka:Peloponnesoksen kylät
Chiliomódi

Chiliomódi (; transl. myös Hiliomódi) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa: * Chiliomódi, kylä Kórinthoksen kunnassa Korinthian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella * Chiliomódi, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Pátmosta
Dídyma

Dídyma (; transl. myös Dídima) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Ermionídan kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 047 (vuonna 2011). Dídyman kylä sijaitsee noin 71 kilometriä itäkaakkoon Árgoksen kaupungista. Se on saanut kaksosiin viittaavan nimensä sen ympärillä olevista kahdesta vuoresta, jotka ovat Dídyma () koillispuolella ja Profítis Ilías () länsipuolella. Kylästä on käytetty aiemmin myös nimimuotoja Dídymon (Δίδυμον) ja Dídymoi (Δίδυμοι). Dídyma tunnetaan Dídyman luolista eli kahdesta karstivajoamasta nimiltään Megáli Spiliá ja Mikrí Spiliá. Dídyma muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Διδύμων, Topikí Koinótita Didýmon), johon kuuluvat varsinaisen Dídyman kylän lisäksi kylät Ágios Ioánnis, Loukaḯti, Peleí, Rádo ja Salánti. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 320. Vuodesta 1997 se kuului Kranídin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ermionídan kunnan Kranídin kunnallisyksikköön. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ermionída Luokka:Peloponnesoksen kylät
Drépano (Argolis)

Drépano (, ) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Náfplion kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 272 (vuonna 2011). Drépanon kylä sijaitsee Argoliinlahden pohjoisosassa olevan pienemmän lahden pohjukassa noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Náfplion kaupungista. Kylän vanha osmanivallan ajalta periytynyt nimi oli Chaïdárion (Χαϊδάριον) eli Chaïntári (Χαϊντάρι), joka tuli seutua hallinneesta Agha Haidarista. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1930. Drépano muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Δρεπάνου, Topikí Koinótita Drepánou), johon kuuluvat varsinaisen Drépanon kylän lisäksi kylät Kallithéa, Marathéa, Néa Marathéa ja Vivári. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 749. Vuodesta 1997 se kuului Asínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náfplion kunnan Asínin kunnallisyksikköön. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Náfplio Luokka:Peloponnesoksen kylät
Žinotšyi svit

Žinotšyi svit (, ’Naisen maailma’) on kerran kuukaudessa ilmestyvä kanadalaisen naisjärjestön Ukrainian Women's Organization of Canada julkaisema lehti. Se ilmestyi Winnipegissä 1950–1973, ja sen jälkeen se on ilmestynyt Torontossa. Ennen vuotta 1950 se ilmestyi säännöllisesti liitteenä ukrainankielisessä sanomalehdessä Novyi šljah’. Lehdessä julkaistaan selostuksia järjestön toiminnasta sekä kulttuuria, historiaa ja naisliikkeen toimintaa käsitteleviä artikkeleita. Lehdessä on myös lapsille tarkoitettu sivu. Alkuaikojen päätoimittajia olivat K. Kandyba-Lazor, N. Syniavska ja Stefaniia Bubniuk. Nykyisin vastuu on toimitusneuvostolla. ==Lähteet== Luokka:Kanadalaiset aikakauslehdet Luokka:Naistenlehdet Luokka:Järjestölehdet
Vryonísi

Vryonísi () voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa: * Vryonísi, saari Mirampéllonlahdessa Kreetan rannikolla lähellä Ístron kylää * Kolokythiá eli Vryonísi, saari Mirampéllonlahdessa Kreetan rannikolla lähellä Kolokýthan niemeä
Furiani

Furiani on kunta Ranskassa Haute-Corsen departementissa Korsikan alueella. Se sijaitsee saaren itärannikolla Bastian kaupungin eteläpuolella. Furianin vanha linnoitettu keskusta on rakennettu korkean mäen laelle. Se juontaa juurensa 1400-luvulle saakka. Kaupunki on ollut lukuisten hyökkäysten kohteena vuosisatojen aikana, joista viimeisin oli vuonna 1763. Nykyään Furiani on Bastian esikaupunki, missä on muun muassa jalkapalloseura SC Bastian kotikenttä Armand-Cesarin stadion. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Haute-Corsen kunnat
Viva la libertad

__NOTOC__ Viva la libertad on vuonna 1985 julkaistu Castan studioalbumi. ==Kappaleet== A-puoli # # # # # B-puoli # # # # # == Kokoonpano == Muusikot *Francisco Salazar, Juan Antonio Salazar, ? – laulu Muut *Santiago Coello – äänittäjä *Juan Vinader – miksaaja *Eddy Guerin – sovittaja ja tuottaja *Manuel Cubedo – johtava tuottaja *Jaime Acevedo – valokuvaaja *Máximo Raso – kannen suunnittelija == Lähteet == * Discogs * LP-levyn kansi ===Viitteet=== Luokka:Vuoden 1985 esikoisalbumit Luokka:Espanjalaiset albumit
Valeri Dimitrov

Valeri Dimitrov (s. 24. lokakuuta 1981 Plovdiv) on bulgarialainen karateka. Hän on Kyokushinissa WKO-liiton kolminkertainen maailmanmestari ja 22-kertainen Euroopan-mestari. ==Alkuvuodet== Dimitrov aloitti harrastamaan karatea 1995 ja kilpailemaan 1997.Valeri Dimitrov kyokushinkarate.news Viitattu 26.10.2022 ==Kilpaura== Dimitrov saavutti Bulgarian mestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1999 ja ensimmäisen mestaruuden 2000. Pian sen jälkeen hän saavutti ensimmäisen Euroopan mestaruuden 2001 Espanjassa voitettuaan loppuottelussa Francisco Carpenan.WKO European Championships kyokushinresults.com Viitattu 26.10.2022 Dimitrov saavutti samana vuonna uransa toisen Bulgarian mestaruuden. Hän voitti myös seuraavana vuonna kolmannen Bulgarian mestaruuden. Dimitrov saavutti EM-hopeaa 2003 hävittyään loppuottelussa Muzaffer Bacakille. Hän voitti vielä samana vuonna neljännen Bulgarian mestaruuden. Huhtikuussa 2005 Dimitrov eteni Kööpenhaminan EM- kilpailuissa raskaansarjan loppuotteluun, jossa hän voitti Mindaugas Pavilionisin. Kaksi kuukautta myöhemmin Dimitrov saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Osakan MM-kilpailuissa. Hän onnistui voittamaan loppuottelussa Aleksei Leonovin.WKO World Weight Tournament kyokushinresults.com Viitattu 1.11.2022 Lokakuussa 2023 Dimitrov saavutti MM- hopeaa painoluokattomassa sarjassa. Hän hävisi mestaruuden Kembu Irikille.The 13th World Championships results (WKO) kyokushinkarate.news 15.10.2023 Viitattu 15.10.2023 ==Aiheesta muualla== *Kotisivut ==Lähteet== Luokka:Bulgarialaiset karatekat Luokka:Kyokushinin harjoittajat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kyokushinin Euroopan-mestaruuskilpailut (WKO)

Kyokushinin Euroopan-mestaruuskilpailut (ShinKyokushin Karate European Championship) on vuosittain käytävä Kyokushinin WKO-liiton Euroopan- mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 1998 lähtien ja se käydään avoimessa painoluokassa. Turnaus on pidetty usein loppuvuodesta marraskuussa.WKO EUROPEAN OPEN KARATE CHAMPIONSHIPS RESULTS kyokushinkarate.news Viitattu 26.10.2022 Historian menestynein ottelija on ollut Valeri Dimitrov, joka on voittanut turnauksen neljästi. ==Tulokset== Vuosi Isäntämaa Kultaa Hopeaa Pronssia 1998 Paulius Klapatauskas Harald Reiz Haris Gyula Telek Leif Christensen 2000 Oleksandr Andrijenko Oleksi Kasatonov Nikolai Parapanov Donatas Imbras 2002 Valeri Dimitrov Brian Jakobssen Daniel Torok 2012 Valeri Dimitrov Jimmie Collin Marius Ilas Dorin Margarint 2013 Marius Ilas Antanas Klibavišius Vasil Vangelov Jimmie Collin 2014 Valeri Dimitrov Andrius Draugelis Vytautus Cėpla Valdemaras Gudauskas 2016 Eventas Guzauskas Vasil Vangelov Edgard Sečinski Marek Wolny 2018 Valeri Dimitrov Macej Mazur Edgard Sečinski Kęstutis Radvila 2021 Eventas Guzauskas Paulius Žimantas Viktor Beljajev Edgard Sečinski 2022 Marek Wolny David Mskhaladze Patrik Lajtos ==Mitalitaulukko== 1 4 1 2 7 2 3 3 7 13 3 1 1 0 2 4 1 0 2 3 5 0 1 1 2 5 0 1 1 2 5 1 1 1 3 8 0 1 0 1 9 0 0 3 3 10 0 0 1 1 10 0 0 1 1 ==Menestyneimmät ottelijat== Ottelija Määrä Mestaruus vuodet Valeri Dimitrov 4 2002, 2012, 2014, 2018 Eventas Guzauskas 2 2016, 2021 ==Katso myös== *IKO-liiton Euroopan Open ==Lähteet== Luokka:Kyokushin Luokka:Karaten Euroopan-mestaruuskilpailut
Rautakaupunki

Rautakaupunki () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, joka kertoo vankilasta vapautuvasta miehestä. Sen on ohjannut Scott Cooper, ja pääosissa esiintyvät Christian Bale, Woody Harrelson, Casey Affleck, Forest Whitaker, Zoë Saldaña, Willem Dafoe ja Sam Shepard. == Näyttelijät == == Lähteet == * === Viitteet=== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2013 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat
Viljami Loponen

Viljami Loponen (s. 2008) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka teki 13-vuotiaana pääroolin Jani Volasen neljällä Kultaisella Venlalla palkitussa draamasarjassa Munkkivuori (2022). Loponen on näytellyt kymmenvuotiaasta lähtien Lahden kaupunginteatterissa, muun muassa Tommi Kinnusen romaaniin perustuvassa näytelmässä Neljäntienristeys (2019). Hän on esiintynyt myös nuortensarjassa Erityiset (2021) ja lyhytelokuvassa Pikku-Kaapon pirulliset metkut, jonka tekijäryhmä sai Oskari-palkinnon Oulun lasten- ja nuortenelokuvien festivaaleilla 2019. Hän näyttelee myös Ivalo-televisiosarjan kolmannella tuotantokaudella. Viljami Loposen äiti on näyttelijä Liisa Vuori ja isä valokuvaaja Aki Loponen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Vuonna 2008 syntyneet Luokka:Suomalaiset lapsinäyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Edvin Franzén

Otto Edvin Franzén (9. syyskuuta 1897 Kokkola – 27. huhtikuuta 1975 Kokkola) oli suomalainen valmisvaatealan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Franzénin vanhemmat olivat Otto Vilhelm Franzén ja Brita Johanna Hermansson ja puoliso vuodesta 1922 Astrid Maria Indola. Kansakoulun käynyt Franzén oli Kokkolan Kauppakomppania Oy:n perustajaosakas 1919 ja yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen puhenejohtaja vuodesta 1920. Hän oli myös Pukuteollisuus Oy:n perustajaosakas 1935, Österbottens Granit Ab:n perustajaosakas 1935, Oy Kokkolan Kappatehtaan perustajaosakas 1938, Linnan Pukimo Oy:n perustajaosakas 1938, Vape Oy:n perustajaosakas 1940, Petsamossa sijainneen Kolosjoki Oy:n perustajaosakas 1942, Oy Yxpila Ab:n perustajaosakas 1943, Gamlakarleby Hemslöjd Ab:n perustajaosakas 1944, Kuituteollisuus Oy:n perustajaosakas 1945, Lapin Vaatetusliike Oy:n perustajaosakas 1945, Alphyddan Ab:n perustajaosakas 1948 ja Kokkolan Grand Oy:n perustajaosakas 1948. Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsen Franzén oli 1945–1947 ja hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969. Myös Kokkolan Kauppakomppaniassa perustamisesta lähtien työskennellyt ja yrityksen osakas Evald Vainio, joka perusti Franzénin kanssa Kokkolan Kappatehtaan, sai kauppaneuvoksen arvonimen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kokkolan seutu. Liikemiehet: Edvin Franzén. Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kokkolan kaupunginvaltuutetut Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Olavi Martelius

Olavi Valdemar (Waldemar) Martelius (23. heinäkuuta 1910 Iitti – 24. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen soitinalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Marteliuksen vanhemmat olivat hevosmies Johan Alfred Martelius ja Wilhelmiina (Mimmi) Johansson ja puolisot 1936–1968 Ingrid Alice Wiedmer ja vuodesta 1970 Toini Huuskonen. Sokea Martelius kävi Kuopion Sokeainkoulun 1920–1930. Hän oli Kallion Kuljetus Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1941–1949 ja Hellas-piano Oy:n osakas vuodesta 1949 ja toimitusjohtaja 1950–1977. Martelius oli myös Piano-Aitan, vuodesta 1986 Piano-Aitta Oy, osakas vuodesta 1960. Hänellä oli useita luottamustehtäviä, kuten Suomen soitinteollisuusyhdistyksen johtokunnan jäsenyys 1965–1967 ja Teollisuudenharjoittajain liiton valtuuskunnan jäsenyys vuoodesta 1967. Martelius oli myös Helsingin Sokeat -yhdistyksen puheenjohtaja 1935–1943 ja kuului Suomen Sokeain Liiton johtokuntaan 1935–1940. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969 Sokeain Keskusliiton esityksestä. Suomen Kulttuurirahastoon on nimetty Ingrid, Toini ja Olavi Marteliuksen rahasto.Suomen Kulttuurirahasto: Ingrid, Olavi ja Toini Marteliuksen rahasto. Viitattu 26.10.2022. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset sokeat henkilöt Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Väinö Niva

Väinö Johannes Niva (24. kesäkuuta 1900 Kolari – 1. maaliskuuta 1978 Turku) oli suomalainen matkailualan kehittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Nivan vanhemmat olivat kauppias Alarik Niva ja Olga Kylmämaa ja puolisot 1927–1934 opettaja Martta Jutila, 1936–1941 toimittaja Sylvia Anttilainen ja vuodesta 1943 sairaanhoitaja Helmi Eila Seitamo. Niva kävi keskikoulun ja Tampereen kauppaopiston 1922. Lainopin diplomitutkinnon hän suoritti 1934 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1936, maisteriksi hän valmistui 1956 Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta. Niva sai myös HTM-tilintarkastajan pätevyyden 1964. Hän oli Alarik Nivan tukku- ja vähittäisliikkeen prokuristi 1919–1930, Kemin ja Lapin kihlakuntien nimismies kesäisin 1930–1934, valtion revisiolaitoksen reviisori 1934–1939, Suomen Matkailijayhdistyksen kamreeri 1939–1942 ja talousjohtaja 1945–1949, Huhtamäki-yhtymä Oy:n erikois- ja suurkuluttajatuotannon myyntipäällikkö 1949–1958, ylitarkastaja 1958 ja materiaalipalvelun apulaisjohtaja 1958–1967 sekä Kauppa Hallenberg Oy:n toimitusjohtaja 1942–1949 ja 1967–1969. Niva oli myös Aulanko Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Matkajuoma Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Rovaniemen matkailijahotelli Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Helsingin Paino Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965, Kesuspaperikauppa Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965 ja U. Kokki Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Niva oli reservin vääpeli (1918). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.Kuka kukin on 1954, s. 567. ==Julkaisuja== * Erään kauppahuoneen (Kauppaoy. J. Hallenberg) puolivuosisataistaipaleelta, 1944 * Luovassa työssä tulevaisuus: juhlakirja omistettu Heikki Huhtamäelle hänen täyttäessään 60 vuotta 29.11.1960, 1960 * Kauppa Hallenberg Oy:n ja sen edeltäjän vaiheita 1892–1972, 1972, Antero Siljolan kanssa ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Jules Bastien-Lepage

Jules Bastien-Lepage (1. marraskuuta 1848 Damvillers, Meuse – 10. joulukuuta 1884 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka maalasi realistisia maaseudun ulkoilmakuvia. ==Elämä ja ura== Bastien-Lepage oli maanviljelijän poika. Hän työskenteli postilaitoksessa, mutta omistautui pian kokonaan taideopinnoille. Hän opiskeli ensin Verdunissa ja lähti vuonna 1867 Pariisiin, jossa hän pääsi École des Beaux-Artsiin ja työskenteli Alexandre Cabanelin johdolla. Näyttelyissä vuosina 1870 ja 1872 hän esitteli teoksia, jotka eivät herättäneet huomiota, mutta vuonna 1874 hän teki vaikutuksen teoksellaan Kevätlaulu, joka esittää talonpoikaistyttöä, joka istuu kukkulalla ja katselee kylää. Hänen samana vuonna esillä ollut Isoisäni muotokuva oli yhtä merkittävä taidokkaan yksinkertaisuutensa vuoksi, ja se sai Pariisin salongin kolmannen luokan mitalin. Tätä menestystä vahvistivat vuonna 1875 Ensimmäinen ehtoollinen, pikkutyttöä esittävä kuva, jossa on tarkasti työstetty värejä, ja M. Hayemin muotokuva. Vuonna 1875 hän voitti toisen Prix de Rome -palkinnon teoksellaan Enkelit ilmestyvät paimenille, joka oli jälleen esillä vuonna 1878. Hänen seuraava yrityksensä voittaa pääpalkinto Grand Prix de Rome vuonna 1876 teoksella "Priamos Akhilleuksen jalkojen juuressa" epäonnistui. Vuoden 1877 hän lähetti Pariisin salonkiin teokset Lady L:n muotokuva ja Vanhempani ja vuonna 1878 M. Theuriet'n muotokuva ja Heinänteko. Bastien-Lepage sai niille tunnustusta ja Ranskan kunnialegioonan ristin. Vuonna 1880 hänellä oli näytteillä pieni muotokuva M. Andrieux'sta ja Jeanne d'Arc kuuntelee taivaallisia ääniä, ja samana vuonna pieni muotokuva Walesin prinssi. Vuonna 1881 hän maalasi teokset Kerjäläinen ja Albert Wolfin muotokuvan, vuonna 1882 Le Père Jacques, vuonna 1883 Rakkaus kylässä, jossa on havaittavissa Gustave Courbet'n vaikutus. Hänen viimeinen päivätty teoksensa on Seppä (1884). Hänen tärkeimmistä teoksistaan voidaan mainita myös muotokuva Mme J. Drouet (1883), Gambetta kuolinvuoteellaan ja joitakin maisemateoksia. Pitkään sairastanut Bastien-Lepage yritti turhaan palauttaa terveyttään Algerissa. Hän kuoli Pariisissa suunnitellessaan uutta maaseutuaiheiden sarjaa. Maalis-huhtikuussa 1885 avattiin näyttely hänen kokoelmateoksistaan. Hänestä ei tullut koskaan suosittua elinaikanaan, vaikka hänen maalauksistaan puhuttiin paljon. Nuoremmalle taiteilijasukupolvelle hän kuitenkin edusti uutta arkielämän motiivien ja hahmojen tutkimista ja naturalismin syntyä. Hänen kuvauksensa talonpoikaisväestöstä ei kaunistele tai teeskentele. JoanOfArcLarge.jpeg|Jeanne d'Arc kuuntelee taivaallisia ääniä Jules_Bastien- Lepage_-_Hay_making_-_Google_Art_Project.jpg|Heinänteko Bastien_Lepage_LAmour_au_Village.jpg|Rakkaus kylässä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1884 kuolleet Luokka:Muotokuvamaalarit
Kasvivalo

Kasvivalo on sähköinen valonlähde, joka auttaa kasvia kasvamaan. Kasvivaloa voi käyttää paikoissa, joissa luontaista valoa ei ole saatavilla tai sitä on liian vähän, kuten kasvihuoneessa talvisin. Luokka:Kasvit Luokka:Valaisimet
Kauppilanmäen työväentalo

Kauppilanmäen työväentalo oli Vieremän kunnan Kauppilanmäen kylässä sijainnut työväentalo. Kauppilanmäen mainitaan toisinaan kuuluvan myös Sonkajärven kuntaan, ja kylä sijaitsee kuntien rajalla. Vuoteen 1920 saakka Kauppilanmäki oli Iisalmen maalaiskuntaa. ==Historiaa== Kauppilanmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Ensimmäisen talonsa yhdistys hankki vuonna 1907, mutta ostossa oli epäselvyyksiä. Porvarillisen Savotar-lehden mukaan yhdistys oli ”vastoin kieltoa ja omavaltaisesti ryhtynyt kauppaa harjoittamaan” erään kauppiaan mökissä. Seuraavana vuonna Savotar uutisoi, että läänin kuvernööri oli määrännyt yhdistyksen poistumaan talosta, jonka sen mukaan omisti edellä mainittu kauppias. Työväenyhdistyksen mukaan taas se oli laillisesti ostanut kyseisen torpan ja joutui syyttä häädetyksi. Yhdistys otti lainaa uuden talon rakentamista varten, ja talo valmistui vuonna 1910. Vuonna 1915 yhdistyksessä oli 20 jäsentä. Yhdistyksen lakkauttamista kommunistilakien nojalla käsiteltiin 1930-luvun alussa Vaasan hovioikeudessa asti, mutta yhdistys hävisi oikeudenkäynnin ja se lakkautettiin vuonna 1932. Lakkautuksesta tosin uutisoitiin vasta vuonna 1935, joten se mahdollisesti tapahtui vasta silloin. Talo päätyi valtiolle. Vuonna 1936 perustettiin Pajusenmäen sosialidemokraattinen työväenyhdistys. Se osti talon valtiolta vuonna 1945, kunnosti sitä ja jatkoi toimintaa. Talo oli kuitenkin yhdistyksen käytössä jo vuonna 1938, jolloin järjestettiin uudet avajaiset. Yleisöä oli paikalla ”kohtalaisesti”. Toiminta kuitenkin ilmeisesti hiipui, sillä talo pääsi rappeutumaan, ja se purettiin 1960-luvulla. ==Rakennus== Talo oli hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan noin 130 neliömetriä. Talon korkeus oli 3,5 metriä. Juhlasalissa oli istumapaikat 80 hengelle. Taloa korjattiin jo vuonna 1913, ja vuonna 1945 se peruskorjattiin. Mahdollisesti tällöin talo myös sähköistettiin. ==Toimintaa työväentalolla== Talolla järjestettiin muun muassa kokouksia ja iltamia. Vuonna 1915 Kauppilanmäen ja Pyöreen työväenyhdistykset järjestivät yhteisen kesäjuhlan, jonka ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja sekä yhdistysten välinen köydenvetokisa, jonka voitti Kauppilanmäen yhdistys. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Vieremän rakennukset ja rakennelmat
Bitertanoli

Bitertanoli (C20H23N3O2) on triatsolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa bitertanoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kaksi kiraliakeskusta ja neljä stereoisomeeriä. Bitertanoli ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi asetoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Aine tehoaa useisiin sieniin ja estää niiden itiöitä itämästä. Fungisidiset ominaisuudet perustuvat sterolien, erityisesti ergosterolin, biosynteesin estoon. Bitertanolin diastereomeereistä fungisidina tehokkain ja muille eliöille vähiten myrkyllinen on (1S,2R)-isomeeri. Bitertanolin synteesin ensimmäisessä vaiheessa pinakoloni kloorataan klooripinakoloniksi, joka reagoi edelleen p-fenyylifenolin kanssa eetteriksi. Seuraavat vaiheet ovat bromaus ja reaktio 1,2,4-triatsolin kanssa. Viimeinen vaihe on ketoryhmän pelkistys alkoholiksi. : Bitertanolia käytetään muun muassa hedelmäpuiden, hernekasvien, viljojen ja koristekasvien sienitautien torjuntaan ja siementenkäsittelyyn. Bitertanolin käyttö kiellettiin Euroopan unionin alueella vuonna 2013. == Lähteet == Luokka:Sienentorjuntamyrkyt
Svitlodarsk

Svitlodarsk (; ; vuosina 1970-1992 nimellä Svitlodarske) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen itäosassa Bah’mutin piirissä. Kaupunki sijaitsee Luhanjokeen padotun tekojärven itärannalla, maanteitse noin 28 kilometriä piirikeskus Bah’mutin keskustasta kaakkoon ja vajaa 80 kilometriä aluekeskus Donetskista pohjoiskoilliseen. Eurooppatie kulkee kaupungin pohjoispuolitse. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 281 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 asukasluku oli noin 12 300. Tammikuun keskimääräinen lämpötila on —7,3 ja heinäkuun +21,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 500 millimetriä. Svitlodarske on perustettu kaupunkityyppiseksi taajamaksi nimellä Svitlodarske () 1970 läheisen lämpövoimalan rakentamisen yhteydessä. Kaupungin asema ja nimi Svitlodarsk sille säädettiin vuonna 1992. Vuoteen 2015 saakka kaupunki oli osa Debaltseven kaupunkipiiriä, mutta siirrettiin (Venäjän tukemien kapinallisten vallattua Debaltseven taistelussa tuon kaupungin) sitten nykyisin Bah’mutin piirinä tunnetun piirin osaksi. Vuonna 2014 alkaneessa Itä-Ukrainan sodassa kaupunki jäi Ukrainan hallitsemalle puolelle, mutta lähelle Venäjän tuella Ukrainaan perustetun nukkevaltion hallinnassaan pitämän alueen rajalinjaa, jossa sotaisuudet jatkuivat. Tilanteen seurauksena monet Svitlodarskin kaupungin asukkaat evakuoituivat turvallisemmille seuduille. Venäjän hyökkäyssodassa venäläisjoukot miehittivät kaupungin 24. toukokuuta 2022. Светлодарск.jpg|Svitlodarskin uimarantaa tekojärven itärannalla. Taustalla Vuhlehirskin lämpövoimalaitos. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Bah’mutin piiri Luokka:Donetskin alueen kaupungit
Mswati II

Mswati II (voidaan kirjoittaa myös Mswazi II) oli eteläisen Afrikan kuningas ja nykyisin swazeina tunnettu kansa on nimetty hänen mukaansa. Mswati II oli Sobhuza I:n ja tämän vaimon Thandilen poika. Hän syntyi noin vuonna 1825 lähellä Manzinia nykyisen Swazimaan alueella. Hän peri kuninkuuden isältään 1830- ja 1840-lukujen taitteessa, mutta virallisesti hänestä tuli kuningas ympärileikkauksen jälkeen vuonna 1845. Kuninkaana Mswati II joutui vastaamaan buurien invaasioon itäisen Transvaalin alueella sekä kilpailemaan Mpanden johtamien zulujen kanssa maa-alueista Ingwavuma-joen ympäristössä. Mswati II ulotti valtakuntansa kattamaan isänsä hallinnoimien alueiden ohella nykyisen Swazimaan alankoalueille ja loi hallinnoimistaan alueista voimakkaan kuningaskunnan. Gazan kuningaskunnan hallitsijan Soshanganen kuoltua noin vuonna 1858 tai 1859 Mswati II pyrki liittämään Gazan alueita omaan valtakuntaansa. Tästä seurasi kuitenkin pitkä sarja sotia ja yhteenottoja. Vuoteen 1865 mennessä swazit kuitenkin hallitsivat alueita nykyisen Swazimaan alangoilta itään Maputonlahdelle (nykyisin Mosambikia) saakka. Elokuussa 1865 Mswati II kuitenkin kuoli hänen menestyksensä ollessa huipussaan. Mswati II:n seuraajat Ludvongo ja vuodesta 1874 eteenpäin hallinnut Mbandzeni eivät kuitenkaan onnistuneet säilyttämään valtakuntaa yhtä laajana ja voimakkaana buurien maa-alueiden valloituksia vastaan sekä kilpailussa alueen luonnonvaroista. == Lähteet == Luokka:Kuninkaat Luokka:Swazimaan hallitsijat Luokka:Afrikan historia
Parempia aikoja odotellessa

Parempia aikoja odotellessa (I väntan på bättre tider) on Yleisradion ruotsinkielisen toimituksen vuosina 1979–1990 tuottama 9-osainen televisiosarja. Se kertoo Suomen lähihistoriasta kullekin ajankohdalle tyypillisten musiikkiesitysten myötäilemänä. Alun perin sarjaan tehtiin kuusi jaksoa, jotka ulottuivat 1920-luvulta 1970-luvulle. Ne esitettiin ensi kertaa syksyllä 1979 ja uusittiin syksyllä 1981. Myöhemmin tehtiin kolme lisäjaksoa, jotka kattoivat 1980-luvun, ja niiden valmistuttua koko sarja lähetettiin jälleen uusintana syksyllä 1990. Sarja uusittiin myös keväällä 2000. Ohjelma palkittiin vuoden 1990 parhaan puheviihdeohjelman Venlalla ja vuonna 2000 parhaan viihdeohjelman Venlalla (sarjan ensiesityksen aikaan Venla-palkintoja ei vielä ollut). Sarjan luoja ja käsikirjoittaja oli Cay Idström, juontajina toimivat Lasse Pöysti, Birgitta Ulfsson ja Tom Pöysti, ja muita keskeisiä tekijöitä olivat muun muassa Leif Salmén, Knud Möller ja Erkki Vihtonen sekä tuottaja Leena Vihtonen. Musiikin suunnittelijana ja kapellimestarina toimi Antti Hyvärinen, ja esityksissä olivat eri jaksoissa mukana muun muassa Mikko Alatalo, Ami Aspelund, Georg Dolivo, Greger, Heidi Herala, Maria Kalaniemi, Nicke Lignell, Kai Lind, Ragni Malmstén, Pirkko Mannola, Martti Metsäketo, Annika Miiros, Irina Milan, Håkan Pörtfors, Martina Roos, Marion Rung, Arja Saijonmaa, Håkan Streng ja Leif Wager.Jaksojen tietoja Finna-tietokannassa. Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa vuolaasti sekä tuoreeltaan että uusintaesitysten aikoihin. Hänen mielestään Ylen ruotsinkielinen toimitus onnistui miltei mahdottomassa keksittyään yhdistää vuosikymmenten viihdemusiikin ja todellisuuden samaan ohjelmakonseptiin. Ylen tallennepalvelu julkaisi sarjan 1990-luvun taitteessa VHS-kasetteina ja vuonna 1999 DVD-levyinä. ==Lähteet== Luokka:1970-luvun televisiosarjat Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:Musiikkiohjelmat Luokka:Suomenruotsalainen kulttuuri
Pierre-Paul Prud’hon

Pierre-Paul Prud’hon (4. huhtikuuta 1758 Cluny, Saône-et-Loire – 16. helmikuuta 1823 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. ==Elämä ja ura== Prud’hon oli muurarin kolmas poika. Luostarin munkit huolehtivat hänen koulutuksestaan, ja Mâconin piispan avustuksella hän pääsi Dijonin taidekoulun johtajan François Devosgesin oppiin. 19-vuotiaana hän meni naimisiin, ja tämä avioliitto katkeroitti hänen elämäänsä pitkäksi aikaa. Vuonna 1778 Prud’hon lähti Pariisiin. Palkinto mahdollisti hänen matkansa Roomaan, jossa hän tutustui läheisesti Antonio Canovaan. Hän palasi Pariisiin vuonna 1787, jossa hän eli jonkin aikaa taloudellisesti epävarmaa elämää ja joutui maalaamaan makeisrasioita ja postikortteja. Firmin Didot’n julkaisemaan Daphnis ja Chloe -teokseen tekemät kuvitukset tekivät hänet tunnetuksi, ja hänen mainettaan lisäsivät menestyksekkäät koristeet Hôtel de Landryyn, hänen kattomaalauksensa Totuus ja viisaus Versaillesiin ja Diana ja Jupiter Louvren galleriaan. Ensimmäisen todellisen menestyksen hän saavutti 50-vuotiaana vuonna 1808 allegoriallaan Rikos, jota kosto ja oikeudenmukaisuus ajavat takaa, joka oli tilattu tuomioistuimia varten, ja teokselle Psykhe. Nämä kaksi merkittävää teosta toivat Prud’honille kunniakirjan, ja vuonna 1816 hän liittyi Ranskan instituuttiin. Hän sai tilauksia keisarilliselta hovilta, ja hän maalasi tunteikkaan suuren muotokuvan keisarinna Josephinesta. Hänen muotokuviensa joukossa on useita korkea-arvoisia henkilöitä, muun muassa prinsessa Élisa, Talleyrand ja Georges Anthony. Napoleonin ja Josephinen avioeron jälkeen hänet työllisti myös Napoleonin toinen vaimo Marie Louise. Prud'honin tilanne näytti hyvältä kurjasta avioliitosta huolimatta, mutta hänen rakastajansa ja oppilaansa Constance Mayer teki itsemurhan vuonna 1821, jonka seurauksena Prud’hon vaipui masennukseen ja kuoli ennenaikaisesti. Prud’honin töiden tyyli kuvaa 1700-luvun Jacques-Louis Davidin tyylisen kylmän uusklassismin ja 1800-luvun alun temperamenttisemman romantiikan taitetta. Pierre- Paul_Prud'hon_-_The_Empress_Josephine_-_WGA18457.jpg|Keisarinna Josephine Pierre-Paul_Prud'hon_-_Justice_and_Divine_Vengeance_Pursuing_Crime.JPG|Rikos, jota kosto ja oikeudenmukaisuus ajavat takaa Marie-Françoise_Constance_Mayer- Lamartinière.jpg|Constance Mayer ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Muotokuvamaalarit Luokka:Vuonna 1758 syntyneet Luokka:Vuonna 1823 kuolleet