EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Thomas Cup

Thomas Cup on kansainvälisen sulkapalloliiton (Badminton World Federation) järjestämä kilpailu, joka toimii miesjoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuna. Hanketta ryhdyttiin viemään eteenpäin vuonna 1948 ja ensimmäinen mestaruus ratkaistiin vuonna 1949. Kilpailu on saanut nimensä englantilaispelaaja George Alan Thomasin mukaan. Kilpailu käytiin aluksi kolmen vuoden välein mutta 1980-luvun alussa siirryttiin kahden vuoden väleihin. Kolme ensimmäistä mestaruutta voitti myöhemmin Malesiaksi muuttunut Malaijan liittovaltio. Indonesia saavutti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1958 ja Kiina vuonna 1982. Vuonna 2014 mestariksi nousi ensi kertaa Japani, vuonna 2016 Tanska ja vuonna 2022 Intia. Eniten mestaruuksia on Indonesialla, 14 kappaletta. Naisten vastaava kilpailu on nimeltään Uber Cup ja sekajoukkueiden mestaruuskilpailu on nimeltään Sudirman Cup. == Lähteet == Luokka:Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Alan Paterson

Alan Sinclair Paterson (11. kesäkuuta 1928 Glasgow – 8. toukokuuta 1999 Port Credit, Kanada) oli brittiläinen korkeushyppääjä ja Euroopan mestari. Paterson voitti Euroopan mestaruuden Brysselissä 1950 ja EM-hopeaa Oslossa 1946. Hän kilpaili myös Lontoon 1948 ja Helsingin 1952 kesäolympialaisissa.Olympediahttp://trackfield.brinkster.net/Profile.asp?ID=5122&Gender;=M == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1999 kuolleet
Uber Cup

Uber Cup on kansainvälisen sulkapalloliiton (Badminton World Federation) järjestämä kilpailu, joka toimii naisjoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuna. Ensimmäisen kerran mestaruudesta pelattiin vuonna 1957. Kilpailu on saanut nimensä englantilaispelaaja Betty Uberin mukaan. Kilpailu käytiin aluksi kolmen vuoden välein mutta vuoden 1984 jälkeen siirryttiin kahden vuoden väleihin. Kolme ensimmäistä mestaruutta voitti Yhdysvallat. Japani saavutti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1966, Indonesia vuonna 1975 ja Kiina vuonna 1984. Vuonna 2010 mestariksi nousi ensi kertaa Etelä-Korea. Eniten mestaruuksia on Kiinalla, 15 kappaletta. Miesten vastaava kilpailu on vuonna 1949 aloitettu Thomas Cup ja sekajoukkueiden mestaruuskilpailu vuonna 1989 aloitettu Sudirman Cup. == Lähteet == Luokka:Sulkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Noëlle Cordier

Noëlle Cordier (s. 7. huhtikuuta 1944) on ranskalainen laulaja. Cordier edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1967 kappaleella "Il doit faire beau là- bas" ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Cordier osallistui Ranskan euroviisukarsintoihin 1970 kappaleella "Comme on pourrait s'aimer", mutta ei tullut valituksi. Cordier esiintyi 1973 rockoopperassa La Révolution Française ja saavutti 1974 menestystä kappaleella "Tu T'En Vas", jonka esitti duettona Alain Barrièren kanssa. Cordier sijoittui neljänneksi Ranskan euroviisukarsinnassa 1978 kappaleella "Tombe l'eau". Cordier vetäytyi julkisuudesta vuonna 1981. ==Diskografia== ===Albumithttps://www.discogs.com/artist/656600-No%C3%ABlle-Cordier=== *Cheveux Dans Le Vent (1973) *Noëlle Cordier (1975) ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset laulajat Luokka:Ranskan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1967 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fleurette Beauchamp-Huppé

Marie Berthe Fleurette Beauchamp-Huppé (o.s. Beauchamp; 12. joulukuuta 1907 Montreal – 15. maaliskuuta 2007 Montreal) oli kanadalainen pianisti ja sopraano.Fleurette Beauchamp-Huppé The Canadian Encyclopedia Beauchamp-Huppé opiskeli pianonsoittoa Alice McCaughanin johdolla vuosina 1915–1922. Vuosina 1922–1932 hän jatkoi näitä opintojaan Romain-Octave Pelletierin, Arthur Letondalin ja Romain Pelletierin johdolla. Lisäksi hän sai opetusta laulamisessa Albert Robervalilta, näyttämöesiintymisessä Jeanne Maubourgilta sekä harmoniassa Henri Mirolta ja Rodolphe Mathieulta. Beauchamp-Huppé esiintyi Société canadienne d'opéretten tuotannoissa. Hän sai pianistina Canadian Institute of Musicin palkinnot vuosina 1930, 1931 ja 1932 sekä sen Prix de Parisin vuonna 1933. Vuosina 1933–1934 Beauchamp-Huppé täydensi pianonsoiton opintojaan Pariisissa Victor Staubin, Edith Lang-Laszlon ja José Estradan johdolla. Palattuaan Kanadaan hän piti resitaaleja ja esiintyi orkesterin solistina. Hän esitti muiden muassa François Brassardin, Alexis Contant'n, Rodolphe Mathieun, Henri Miron ja Georges Savarian johdolla. Osa näistä teoksista oli hänelle omistettuja. Vuonna 1945 Beauchamp-Huppé esiintyi Montrealin sinfoniaorkesterin solistina César Franckin teoksen Les Djinns tuotannossa. Hän säesti Adrienne Roy-Vilandréa levytyksellä Popular Songs of French Canada. Hän teki myös opetustyötä Montrealin musiikkikonservatoriossa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset pianistit Luokka:Kanadalaiset laulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Nuuskakairan tukku – Snusgrossen

Nuuskakairan tukku – Snusgrossen on Ruotsissa Haaparannalla sijaitseva kauppa, joka myy muun muassa nuuskaa, nikotiinipusseja, sikareja, virvoitusjuomia, makeisia ja sipsejä. == Aiheesta muualla == * Facebook Luokka:Vähittäiskaupat Luokka:Ruotsalaiset yritykset
SuperAlko

SuperAlko viinarannasta on Viron suurin alkoholin vähittäis- ja tukkukauppaan erikoistunut kauppaketju. Valikoimaan kuuluu yli 4 000 erilaista viini- olut- ja väkevän alkoholin merkkiä. Super Alkolla on Tallinnassa 5 myymälää. Lisäksi on myymälöitä Latviassa. Vuonna 2020 markkinaoikeus kielsi käyttämästä Super Alko -tunnuksia Suomeen suunnatussa markkinoinnissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viinarannasta * Facebook Viro * Facebook Latvia Luokka:Vähittäiskauppa Luokka:Virolaiset yritykset Luokka:Latvialaiset yritykset Luokka:Tallinna Luokka:Alkoholiliikkeet
Eduardo Nascimento

Eduardo Nascimento (26. kesäkuuta 1943 – 22. marraskuuta 2019) oli angolalainen laulaja. Nascimento toimi Luandassa vuonna 1962 perustetun Os Rocks -yhtyeen keulahahmona. Yhtye siirsi toimintansa Portugaliin 1960-luvun puolivälissä ja julkaisi menestyneen EP-levyn Wish I May 1966. Nascimento voitti portugalilaisen Festival da Canção -laulukilpailun 1967 kappaleella O vento mudou ja valikoitui näin Portugalin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Nascimento sijoittui jaetulle 12. sijalle 17 kilpailijan joukosta. Nascimento julkaisi Os Rocks -yhtyeen kanssa vielä EP-levyn Don't Blame Me vuonna 1968 ennen paluutaan Angolaan vuonna 1969. Nascimento kuoli 22. marraskuuta 2019. ==Lähteet== Luokka:Angolalaiset muusikot Luokka:Portugalin euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1967 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Mikael Mäkelä

Mikael Mäkelä (s. 23. elokuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Mäkelä edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Pattijoen Urheilijoita.https://www.superpesis.fi/joukkueet/miehet/pattijoen-urheilijat- raahe/ Mäkelä valittiin uransa ensimmäiseen Itä-Länsi-otteluun vuonna 2023https://www.superpesis.fi/uutiset/miesten-ita-lansi-valinnat-julki-roope- korhonen-palaa-arvo-otteluun-kotikentallaan/ Hän pelaa joukkueen etenijäjokerina. https://elmotv.com/kaksi-nuorta-sensaatiota-on-siivittanyt- pattijoen-toiveita-herattavaan-lentoon/ Mäkelä on pelannut 26 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja yhden tavallisen juoksun, tuonut 25 juoksua ja kerännyt 73 kärkilyöntipistettä. Mäkelä on pelannut kolme Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut yhden juoksun ja kerännyt kuusi kärkilyöntipistettä. http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=9986&view;=pelaajakortti Tilastot päivitetty 26. kesäkuuta 2022. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kirjolan kartano

Kirjola, toisinaan myös Ala-Kirjola, on Viipurin läänin Johanneksen kunnassa Vaahtolan kylässä sijainnut suurtila.Suomen maatilat. Se sijaitsi Suomenlahden rannalla kolmisen kilometriä Vaahtolan ja Johanneksen asemakylän eteläpuolella. Nykyisin Kirjolan paikalla sijaitsee Johanneksen eli Sovetskin kunnan Landyshevkan asuinaluetta. Kirjola on kuulunut muun muassa Alfthan- aatelissuvulle. Kuvernementtisihteeri ja tukkukauppias Anton Alfthan (1792–1854) perusti vuonna 1829 Kirjolan kartanoon Suomen ensimmäisen kynttilätehtaan, joka oli Havin kynttilätehtaan edeltäjä. Vuosikymmenen toiminnan jälkeen tehdas laajeni työllistämään 20 henkilöä. Kahdenkymmenen toimintavuoden jälkeen Alfthan siirsi kynttilätehtaan Viipuriin Havin kaupunginosaan. Anton Alfthanin jälkeen omistajana oli hänen poikansa kenraaliluutnantti Georg von Alfthan (1828–1896). Hänen jälkeensä tilaa omisti muutaman vuoden kenraali Andreas Hintze (1827–1898). Kirjola on erityisesti tunnettu historiastaan Nobel-suvun omistuksessa. Kartano kuului 1890-luvulta alkaen kuuluisan ruotsalaisen kemistin Alfred Nobelin veljen Ludvig Nobelin (1831–1888) leskelle Edla Nobelille (1848–1921). Ludvig Nobel oli hankkinut omaisuutensa perustamalla Venäjälle öljyteollisuuden. Kirjola toimi aluksi rikkaiden Nobelien kesänviettopaikkana. Ludvig Nobelin perheenjäsenet muuttivat Venäjän vallankumouksen (1918) jälkeen Pietarista asumaan kartanoon, sillä bolsevikit takavarikoivat tuolloin Nobelien omistukset Venäjällä.Ylen uutinen. Edla Nobelin aikana 1900-luvun alussa Kirjolan kartanoon rakennettiin 1907–1908 vanhan puretun päärakennuksen tilalle uusi jugendtyylinen kartanorakennus. Linnamaisen kartanon piirsi suomalainen arkkitehti Armas Lindgren. Tiilirakenteisessa kartanossa oli 24 huonetta. Päärakennus tuhoutui talvisodan loppuvaiheessa 1940, kun suomalaiset joukot polttivat ja hävittivät vetäytyessään suurimman osan kartanosta. Jäljelle siitä on jäänyt graniitista rakennettu kaivorakennus ja osittain myös entiset tallit (tiilirakenteinen hevostalli on rakennettu 1910). Kartanoa ympäröi 1930-luvun alussa 19 hehtaarin laajuinen hoidettu puutarha- ja puistoalue. Sen alueella oli Nobelien aikana myös pieni saari, jossa viljeltiin eksoottisia kasveja ja hedelmäpuita. == Lähteet == * Suomen maatilat osa IV. Luku Viipurin lääni, palstat 48–50. Werner Söderström osakeyhtiö, Porvoo, 1932. * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen kartanot Luokka:Johannes
Transvestiittinen fetisismi

Transvestiittinen fetisismi on seksuaalinen erityismieltymys tai parafilia, jossa yleensä heteroseksuaalinen mies pukeutuu naiseksi kiihottuakseen seksuaalisesti. Tyydyttäessään itseään mies näkee itsensä samanaikaisesti sekä miehenä että naisena. Naisilla tila on hyvin harvinainen. Transvestiittinen fetisismi eroaa muusta transvestisuudesta, ristiinpukeutumisesta ja transsukupuolisuudesta siinä, että siihen kuuluu aina seksuaalinen kiihottuminen. Joskus transvestiittisen fetisistin motiivi voi muuttua seksuaalisen kiihottumisen tavoittelusta ahdistuneisuuden pakonomaiseksi itsehoidoksi. Transvestiittinen fetisismi on nykyisen tautiluokituksen mukaan sukupuolinen kohdehäiriö siinä tapauksessa, jos henkilö itse kärsii halustaan pukeutua naiseksi. Aiemmin tila luokiteltiin aina häiriöksi. Yhdysvaltalaisen DSM-5-tautiluokituksen mukaan transvestiittiseen fetisismiin (nykyisin nimeltään lyhyemmin transvestismi) voi kuulua fetisismi, jossa seksuaalisen kiihotuksen aiheuttavat tietyt kankaat, materiaalit tai vaatekappaleet. Tilaan voi kuulua myös autogynefilia, jossa mies kiihottuu seksuaalisesti naisena olemisen ajatuksesta tai mielikuvista. Joidenkin tutkijoiden mukaan autogynefilia on jopa kaiken transvestismin taustalla ja joskus myös transsukupuolisuuden taustalla. Transvestiittinen käytös alkaa useimmiten lapsuudessa tai murrosiässä. Aluksi henkilö voi harjoittaa sitä yksin ja salassa muilta. Aikuisiällä jotkut harrastavat sitä julkisesti tai partnerin kanssa. Noin alle kolme prosenttia miehistä ja alle puoli prosenttia naisista on kertonut kyselytutkimuksissa kiihottuneensa vähintään yhden kerran ristiinpukeutumisesta. Transvestiittiset fetisistit ovat tutkimusten mukaan kokeneet keskimääräistä useammin eron vanhemmistaan, seksiä oman sukupuolen kanssa, sekä hyperseksuaalisuutta, tavallista herkempää seksuaalista kiihottumista, pornografian käyttöä, itsetyydytystä, kiihottumista kivusta seksin aikana, paljastelua ja tirkistelyä. ==Lähteet== Luokka:Sukupuoli Luokka:Pukeutuminen
Näkymä ikkunasta Le Grasissa

Näkymä ikkunasta Le Grasissa on heliografinen kuva ja vanhin säilynyt kameravalokuva. Sen otti ranskalainen keksijä Nicéphore Niépce vuonna 1827 Saint-Loup-de-Varennesissa, Ranskassa. Kuva esittää osia hänen maatilastaan ja ympäröivästä maaseudusta. ==Lähteet== Luokka:Valokuvat Luokka:Ranskan historia Luokka:1826
Kineettinen teoria

Kineettinen teoria on teoria, joka selittää lämmön ja lämpötilan, sekä aineen muut fysikaaliset ominaisuudet sen rakennehiukkasten liikkeen kautta. Erityisesti sillä voidaan viitata seuraaviin teorioihin: * Kineettinen kaasuteoria * Törmäysteoria, kemiallisten reaktioiden kineettinen teoria == Viitteet ==
Sitdíq Aydarov

Sitdıyq Xänif ulı Aydarov (oik. Räxmätullin, , ; 25. joulukuuta 1895 - 13. syyskuuta 1938) oli tataaritaustainen neuvostoliittolainen näyttelijä ja oopperalaulaja (baritoni). Aydarov syntyi kylässä Çırşı, Vysokogorskin alueella, Tatarstanissa. Hänen kiinnostus musiikkiin alkoi jo lapsena. Häntä opetti muun muassa tunnettu kazanilainen laulaja Felix Ošustovitš. Aydarovin ensimmäinen merkittävämpi esiintyminen oli musiikillisen draaman Ğaliyäbanun hahmo "Xälil". Hän aloitti kiertelevässä teatteriryhmässä Säyär. Viimeiset vuotensa Aydarov työskenteli Moskovan konservatorion "tataariooppera studiossa". Aydarovin menehdyttyä nuorena hänen uransa päättyi lyhyeen, mutta häntä on kutsuttu yhdeksi tataarilaisen teatterin vaikuttavammaksi tekijäksi. Kazanissa on Aydarovin mukaan nimetty katu.Театральная энциклопедия. Том 1 / Глав. ред. С. С. Мокульский — М.: Советская энциклопедия, 1961 == Perhe == * Vaimo: Galija Mutygullovna Kaibitskaya, oopperalaulaja * Poika: Sayyar Sitdikovitš Aidarov, arkkitehti == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ситдыйк Айдаров / Күренекле артист / Ситдик Айдаров / Выдающийся артист театра, оперный исполнитель Luokka:Tataarit Luokka:Baritonit Luokka:Neuvostoliittolaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Säyär

Säyär (Сәйяр, ven. Сайяр: Saijar) oli 1906-1907 aikana perustettu ensimmäinen ammatillinen tataarilainen teatteriryhmä, josta lopulta muodostui nykyinen Galiaskar Kamalin akateeminen tataariteatteri. == Historia == Säyär sai varsinaisen alkunsa vuonna 1907. Silloin vielä eri nimeä käyttävä ryhmä esitti Orenburgissa Aleksandr Ostrovskin näytelmän, Ilyasbek Kudashev-Ashkazarskyn vetämänä. Saman vuoden kesäkuussa ryhmä kiersi Volgan alueen kaupunkeja. Näihin aikoihin muun muassa Säxipcamal Ğizzätullina-Volzhskaja liittyi mukaan. Ğabdulla Kariev korvasi Kudashev-Ashkazarskyn tämän lähdettyään ryhmästä. Hänen johtamana Säyär esitti vuoden 1908 tammikuussa Ğaliäsgar Qamalin näytelmän Uralskissa, joka oli suuri menestys. Kevät-kesä aikana ryhmä kiersi Krimin aluetta ja Pohjois-Kaukasiaa. Nižni Novgorodissa he esiintyivät menestyksekkäästi azerilaisen näyttelijän Hüseyn Ərəblinskin kanssa. Säyär lopulta asettui Kazaniin. Sieltä he lähtivät kiertueelle ja esiintyivät viikoittain. Helmikuun vallankumouksen jälkeen, vapauduttuaan sensuurilaeista, Säyär esitti oman ennätysmäärän esityksiä. Karievin kuoltua vuonna 1920, johtajuus siirtyi hetkellisesti Kärim Tinçurinille, kunnes hän meni muualle; Tinçurin aloitti työt kazanilaisessa teatterissa, joka nykyään tunnetaan Galiaskar Kamalin akateemisena tataariteatterina. Teatteri muodostui Säyär- ryhmän jäsenistä, joita Tinçurin otti mukaansa työskentelemään vuonna 1922. Säyär toimi inspiraationa muillekin ryhmille. Vuonna 1912, Ğizzätullina- Volzhskaja perusti Nur-ryhmän Ufassa ja vuonna 1915 Wäliulla Mortazin-Imansky perusti Orenburgissa ryhmän Şirqät. == Lähteet == * Театральная энциклопедия (в 6 томах). Т. 4: Нежин — Сярев. — 1965. * Илялова И. Театр им. Камала. Очерк истории: Исследование. Казань. Татар кн. изд-во, 1986. 328 с. == Katso myös == * Säxipcamal Ğizzätullina-Volzhskaja * Sitdıyq Aydarov * Ğaliyäbanu * Ğaliäsgar Qamal * Kärim Tinçurin Luokka:Tataarit Luokka:Taiteilijaryhmät
Power Parkin ravirata

Power Parkin ravirata on Alahärmässä sijaitseva Suomen uusin ravirata. Rata kuuluu Hippoksen luokittelussa kesäratojen joukkoon. Ravirata valmistui keväällä 2016 Power Parkin lähistölle, Valtatie 19 toiselle puolelle kuin huvipuisto. Radan kaarteet ovat loivat, korkeuseroja ei ole, loppusuora on pitkä ja kallistukset mahdollistavat nopean ravin myös kaarteissa. Rata- alueella on 100 valjastuskarsinaa, jossa hevoset voivat myös yöpyä. Lämminveristen rataennätys on Colibri Jetin 9,8a (2024) nimissä, ja vastaavasti kylmäveristen ennätyksen on ravannut Costello 19,3a (2018). Härmässä on kilpailukäytössä edelleen myös vanha ravirata kilometrin päässä Power Parkin radasta, mutta viime vuosina sille myönnetyt ravipäivät on ravattu Power Parkin radalla. Raviradalla on 2022 kuusi kilpailupäivää, joista kaksi kuuluu juhannuksen kaksipäiväiseen ravitapahtumaan. Juhannuslauantaina on viime vuosina ravattu myös Veikkauksen Toto75 -pelin kohdelähdöt. Raviradan historiassa ensimmäiset palkinnot valjakoille jaettiin 7.5.2016 kun radalla järjestettiin paikallisravit. Ensimmäinen voittaja valjakko oli shetlanninponi Niemenpellon Miner ja veteliläinen Sini Haapasalo. Yleisöä paikalle oli saapunut noin tuhat. == Nordic King == Ensimmäinen kansainvälinen ravitapahtuma Power Parkin raviradalla järjestettiin juhannuksena 24.–25.6.2016. Nordic King -nimeä kantava kilpailu oli aluksi kaksiosainen, kylmäveriset kohtasivat radalla peräkkäisinä päivänä. Ensi kerran juhannusaattona ja toisen kerran juhannuspäivänä. Voittajalle jaettava kylmäveristen ykköspalkinto on 50 000 euroa. Vuonna 2018 kilpailu muuttui kutsukilpailuksi ja yhden lähdön mailin kilpailuksi autolähetyksellä. Koronan kurittamana vuonna 2020 kilpailu ajettiin pienemmällä palkinnolla eri nimisenä pelkästään kotimaisin voimin. Nordic King voittajat Vuosi Voittaja Aika Ohjastaja 2024 Evartti 20,4 Santtu Raitala 2023 H.V Tuuri 20,0 Iikka Nurmonen 2022 Evartti 19,4 Santtu Raitala 2021 Odd Herakles 19,4 Mats E Djuse 2019 Odd Herakles 20,7 Tom Erik Sohlberg 2018 Costello 19,3 Risto Tupamäki 2017 Välähdys 19,9 Ville Korjus 2016 Jokivarren Kunkku 19,9 Jorma Kontio == Lähteet == Luokka:Suomen raviradat Luokka:Kauhavan urheilupaikat Luokka:Alahärmä
Garmisch-Partenkirchenin junaturma

Garmisch-Partenkirchenin junaturma sattui 3. kesäkuuta 2022, kun kaksikerroksinen aluejuna suistui raiteilta Garmisch-Partenkirchenin pohjoispuolella Saksan eteläosassa. Onnettomuudessa kuoli viisi ihmistä sekä 68 loukkaantui, joista 16 vakavasti. Viisi matkustajavaunua suistui raiteilta Burgrainin kaupunginosassa sijaitsevan Loisachauenin lähistöllä sijaitsevassa mutkassa, ollessaan matkalla Garmisch-Partenkirchenin aseman ja Farchantin aseman välillä. Sähköveturi oli työntävässä junakokoonpanossa junan perässä ja junaa ohjattiin etummaisena olleesta ohjausvaunusta. Kolme keskimmäistä vaunua liukui penkereelle valtatie 23:n ja valtatie 2:n risteyksen vieressä Farchantin tunnelia lähestyttäessä Neljä 32-, 39-, 51- ja 70-vuotiasta naista sekä 14-vuotias poika saivat surmansa. Kaksi naisista oli pakolaisia Ukrainasta. Onnettomuus tapahtui viimeisenä perjantaina ennen helluntaipyhää, joten junassa oli paljon lapsia. == Pelastustoimet == Junassa olleet sotilaat pystyivät antamaan ensiapua. Suistumisen sijainti aivan päätien vieressä mahdollisti hälytysajoneuvojen nopean tulon paikalle. Paikalle saapui kuusi pelastushelikopteria. Kevyesti loukkaantuneet vietiin paikalliseen rakennukseen hoidettavaksi. Junaliikenne keskeytettiin Oberaun aseman ja Garmisch-Partenkirchenin aseman välillä. == Tutkinta == Liittovaltion rautatieonnettomuuksien tutkintaviranomainen (Bundesstelle für Eisenbahnunfalluntersuchung, BEU) aloitti tapahtumien kulun tutkinnan myöhemmin samana päivänä kuin onnettomuus tapahtui. Weilheimin poliisilaitos perusti München II -syyttäjänviraston alaisuudessa toimivan noin 50-jäsenisen erityiskomission, jonka tehtävänä oli tutkia rikosoikeuden mahdollista soveltamista onnettomuuteen. Toimikunnan nimeksi tuli "Soko Zug", joka on lyhenne sanasta "Sonderkommission" ("erityiskomissio") ja jälkimmäinen saksankielinen sana "juna". Lisäksi syyttäjänvirasto antoi riippumattoman ulkopuolisen konsultin tehtäväksi laatia onnettomuutta analysoivan asiantuntijalausunnon. Juna takavarikoitiin tutkimuksia varten; jo varhaisessa vaiheessa telit tutkittiin tarkkaan. Suistumispaikasta etelään päin muutaman sadan metrin pituinen rataosuus purettiin tutkimuksia varten, ja se myös turvattiin. Lähistöllä varastoidut telit ja romuttuneet vaunut ovat sittemmin olleet poliisin vartioimina, samoin kuin veturi ja viimeiset vaunut, jotka olivat vielä jäljellä raiteella ennen niiden poisviemistä. Tutkinta keskittyi nopeasti kiskoihin ja teliin, ja teknisiin vian mahdollisuuden takia. Jo varhaisimmassa tutkinnassa kävi poliisin tietojen mukaan ilmi, että onnettomuuspaikalla oli noudatettu sallittua nopeusrajoitusta. Kesäkuun 7. päivänä syyttäjänvirasto "München II" ilmoitti aloittaneensa esitutkinnan kolmea Deutsche Bahnin työntekijää vastaan perustellun epäilyn perusteella tuottamuksellisesta kuolemantuottamuksesta. == Lähteet == Luokka:Junaonnettomuudet Saksassa Luokka:2020-luvun junaonnettomuudet Luokka:Vuoden 2022 onnettomuudet Luokka:Garmisch-Partenkirchen Luokka:Baijerin historia
Llyrin linna

Llyrin linna () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Lloyd Alexanderin vuonna 1966 julkaisema nuorten fantasiakirja, joka on viisiosaisen Prydainin kronikka -sarjan kolmas osa. Gummerus julkaisi Ritva-Liisa Pilhjertan suomennoksen vuonna 1989. Lähes kaikki Prydainissa esiintyvät paikannimet ovat lainattu historiallisista tai mytologisista paikoista;Lloyd Alexander Interview Transcript esimerkiksi Llyrin linnassa yhtenä keskeisenä tapahtumapaikkana esiintyvä Monan saari viittaa Ynys Mônisiin, joka on Irlanninmeressä sijaitsevan Angleseyn saaren walesilainen nimi.Donna R. White: A Century of Welsh Myth in Children's Literature, s. 113. Greenwood Press, 1998. ISBN-978-0313305702. == Juoni == Prinsessa Eilonwy, viimeisin Llyrin suvusta syntynyt lumoojatar, kohtaa väistämättömän koettelemuksen tulla nuoreksi naiseksi samalla kun nuori Taran seuraa häntä hänen matkallaan Monan saarelle kuninkaalliseen hoviin; samaan saareen, jossa Eilonwyn esivanhempien koti sijaitsi ja jossa hänen olisi tarkoitus jatkaa opintojaan prinsessana. Pian hänen saapumisensa jälkeen pahan noidan Achrenin käskystä petollinen hovimarsalkka Magg kätyreineen sieppaavat Eilonwyn, Achrenin halutessa käyttää häntä osana koko Prydainin alistamiseen. Taran lähtee pelastusretkelle mukanaan Gurgi, bardi Fflewddur Flam ja prinsessan kihlatuksi tarkoitettu tohelo mutta hyväntahtoinen prinssi Rhun, kohdaten matkansa aikana muun muassa jättiläiskissa Llyanin ja maan alle itsensä vanginneen ahneen pelkurin Glewin. Seikkailun aikana paljastuu lisää Eilonwyn perinnöstä ja hänen muinaisen sukunsa entisestä kodista, Caer Colurin linnasta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Llyrin linna Kirjasampo-sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit Luokka:Fantasiaromaanit Luokka:Kelttiläinen mytologia Luokka:Lastenkirjat Luokka:Vuoden 1966 kirjat
Westmaninmuorin tupa

Westmaninmuorin tupa on Pietarsaaressa sijaitseva historiallinen rakennus. Anna Lena Westmanin koulu toimi tuvan vintillä vuosina 1794–1828. Suomen kansallisrunoilija, Johan Ludvig Runeberg kävi ensimmäiset kouluvuotensa Westmaninmuorin koulussa vuosina 1810-1812. Tuvassa on näyttely Runebergin ajasta Pietarsaaressa. Vuonna 1936 tupaa siirrettiin 14,5 metriä länteen. Lahonneet osat korvattiin puretusta Boholmin tuvasta. Tiilikaton tupa sai Visasmäellä puretusta Lingonbladin talosta. Tuvan vahtimestariasunnoksi säilytettiin alkuperäisellä paikalla sijainnut kaksikerroksinen Silfverbergin tupa 1700-luvulta. Näiden kahden 1700-luvun kiinteistön suojelu vahvistettiin myöhemmissä asemakaavoissa.Toivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 64-65 == Lähteet == * Pekka Toivanen, Fjalar Finnäs, Kai Hoffman: Pietarsaaren historia osa IV. Pietarsaaren kaupunki, 2002 === Viitteet === Luokka:Suomen asuinrakennukset Luokka:Pietarsaaren rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
John Desmond Bernal

John Desmond Bernal (10. toukokuuta 1901 Nenagh, Tipperaryn kreivikunta, Irlanti – 15. syyskuuta 1971 Lontoo) oli irlantilais-brittiläinen fyysikko. Hän oli molekyylibiologiaan sovelletun röntgenkristallografian ja rakennebiologian uranuurtajia. ==Elämä ja ura== Valmistuttuaan Cambridgen yliopistosta vuonna 1922 Bernal työskenteli William Braggin alaisuudessa Davy- Faradayn laboratoriossa Lontoossa ennen kuin hän muutti takaisin Cambridgeen vuonna 1927. Bernal tomi professorina Lontoon yliopiston Birkbeck Collegessa vuosina 1938–1968. Toisen maailmansodan aikana Bernal osallistui Normandian maihinnousun suunnitteluun. Cambridgessa Bernal käynnisti molekyylien rakennetta koskevan röntgentutkimusohjelman, jonka tuloksena hänen oppilaansa ja työtoverinsa Rosalind Franklin, Dorothy Hodgkin, Aaron Klug ja Max Perutz tekivät Nobel-palkittuja löytöjä. Bernalin Cambridgen ajan tutkimusohjelmaa on kutsuttu modernin molekyylibiologian synnyksi. Bernal oli Ison-Britannian kommunistisen puolueen jäsen 1920- ja 30-luvuilla. Hän kampanjoi tieteen yhteiskunnallisen vastuun, aseistariisunnan ja Maailman rauhanneuvoston puolesta. Hänen tunnetuimpia populaariteoksiaan olivat The Social Function of Science (1939) ja Science in History (1965). Bernalille myönnettiin Royal Medal vuonna 1945 ja Leninin rauhanpalkinto vuonna 1953. Hän oli Royal Societyn ja useiden itäblokin maiden tiedeyhteisöjen jäsen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:brittiläiset fyysikot Luokka:brittiläiset professorit Luokka:brittiläiset kommunistit Luokka:Royal Societyn jäsenet Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Celin Bizet Ildhusøy

Celin Bizet Ildhusøy (s. 24. lokakuuta 2001) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa maaliskuun 2024 loppuun mennessä 17 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia: marraskuussa 2021 ensimmäisessä maaottelussaan Armeniaa vastaan, helmikuussa 2022 Italiaa ja Portugalia vastaan, huhtikuussa 2022 Kosovoa vastaan, lokakuussa 2022 Brasiliaa vastaan sekä helmikuussa 2024 Kroatiaa vastaan. EM- kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa. Bizet on edustanut kotimaassaan Skedsmota, Vålerengaa ja Greitä. Kesällä 2021 hän siirtyi ranskalaisseura Paris Saint-Germainiin, jossa hän pelasi kauden 2021–2022 aikana kuusi pääsarjaottelua. Hän siirtyi elokuussa 2022 Englannin Superliigan Tottenhamiin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Superliigassa 22 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2034–2024 hän on maaliskuun loppuun mennessä pelannut 17 liigaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sabettan lentoasema

Sabettan lentoasema (; tai ; , kansallinen lentopaikkatunnus: УСДА ), on Venäjän Jamalin Nenetsian Jamalin piirin Sabettassa, lähellä Obinlahtea sijaitseva arktinen lentoasema. Lentoasema on avattu vuonna 2015 ja sillä on kansainvälisen lentoaseman luokitus. Lentoasema on osa Jamalin nesteytetyn maakaasun tuotantoalue Sabettan liikenneyhteyksiä; seudulla työskentele vuosittain jopa 30 000 ihmistä, jotka pääsääntöisesti tulevat toisilta paikkakunnilta. Sabetta on Venäjän arktisen alueen ja Koillisväylän keskeisimpiä vientisatamia sekä logistisia solmupisteitä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Jamalin piiri Luokka:Venäjän lentoasemat Luokka:Arktisen alueen lentoasemat
Karen Jespersen

Karen Moustgaard Jespersen (s. 17. tammikuuta 1947 Kööpenhamina) on tanskalainen toimittaja ja Venstren poliitikko. Hän aloitti poliittisen uransa marxilaisessa Vasemmistososialistit-puolueessa, josta erosi vuonna 1981. Myöhemmin hän liittyi Sosiaalidemokraatteihin, jonka jätti vuonna 2006 ja siirtyi Venstreen seuraavana vuonna. Jespersen on istunut kansankäräjillä vuosina 1990–2004 sekä 2007–2015 ja toiminut Tanskan sosiaaliministerinä vuosina 1993–1994 sekä 1994–2000, sisäministerinä vuosina 2000–2001 sekä hyvinvointi- ja tasa-arvoministerinä vuosina 2007–2009. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Karen Jespersen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan sisäministerit Luokka:Tanskalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elisabeth Terland

Elisabeth Terland (s. 28. kesäkuuta 2001) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa maaliskuun 2024 loppuun mennessä 29 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. EM-kilpailuissa 2022 hän pääsi vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle Brightonissa pelatussa tappiollisessa alkulohko-ottelussa Englantia vastaan. Terland on edustanut kotimaassaan Bryneä, Kleppiä ja Sandvikenia, joka kaudeksi 2022 muutti nimekseen SK Brann. Hän siirtyi kesällä 2022 Englannin Superliigassa pelaavaan Brighton & Hove Albioniin, jossa hän kaudella 2022–2023 pelasi 17 liigaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kaudella 2023–2024 hän on maaliskuun loppuun mennessä pelannut 18 liigaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Gaz-Sale

Gaz-Sale () on kylä ja maalaiskunta Venäjän Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan Tazin piirissä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Tazin kunnallispiirin 16 537 asukkaasta Gaz-Salen maalaiskunnassa asui 1 940 ihmistä. Tazin piiriin sijoittuvalla paikalla, myöhemmän Gaz-Salen kylän lähistöllä löydettiin 27. syyskuuta 1962 suuri maakaasukenttä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Tazin piirin kotisivut (tasu.ru) Luokka:Jamalin Nenetsian kylät ja taajamat Luokka:Tazin piiri
Licques

Licques on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de- Francen alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Calais'n kaupungista etelään. pienoiskuva|vasen|Entinen luostarikirkko Licques on kehittynyt vuonna 1131 perustetun premonstratenssisen Notre-Dame de la Nativité -luostarin ympärille, joka hallitsi kuntaa ja sen ympäristöä lähes 700 vuotta. Luostarin rakennuksia on yhä jäljellä ja kunnantalo on yhdessä jäljellä olevista rakennuksista. Luostarikirkko on rakennettu 1700-luvulla ja se toimii seurakuntakirkkona. Kirkko on listattu historialliseksi muistomerkiksi. Kunta on tunnettu "punaisen etiketin" label rouge -siipikarjastaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Pas-de-Calais’n kunnat
Kiptšakkilaiset kielet

Kiptšakkilaiset kielet on turkkilaisten kielten alahaara, jota puhuu noin 28 miljoonaa ihmistä pääsääntöisesti Keski-Aasiassa ja Itä-Euroopassa, ulottuen aina Ukrainaan ja Kiinaan asti. Ne juontavat juurensa muinaiseen kiptšakin kieleen, jonka vaikutus oli huipussaan Kultaisen ordan-, eli "kiptšakkien kaanikunnan" aikakaudella. Puhutuimpia kiptšak-turkkilaisia kieliä ovat etenkin kazakki, kirgiisi, tataari ja krimintataari. == Luokittelu == Kiptšakkilaiset kielet jaetaan neljään ryhmään maantieteellisen sijainnin ja yhteisten ominaisuuksien perusteella. Ryhmä Kuolleet kielet Nykypäivänä puhutut kielet Kiptšak-bolgaari vanha tataari (türki) * baškiiri * volgantataari (Kazanin murre) Kiptšak-kumaani * kiptšakki * mameluk-kiptšakki * armeniankiptšakki * krimintataari * karatšai-balkaari * kumykki * karaiimi * krymtšakki * urumi * volgantataari (mišäärimurre) Kiptšak-nogai * ferganankiptšakki * kazakki * karakalpakki * nogai * romaniantataari * siperiantataari (osa murteista) Kirgiisi-kiptšakki * etelä-altai * teleutti * kirgiisi * siperiantataari (osa murteista) == Lähteet == * Johanson, Lars; Csató, Éva Ágnes (1998). The Turkic Languages. London: Routledge. ISBN 0-415-08200-5. * Menges, Karl H. (1995). The Turkic Languages and Peoples (2nd ed.). Wiesbaden: Harrassowitz. ISBN 3-447-03533-1. * azyki mira Языки мира [Languages of the World]. Vol. 2. Indirk: Институт языкознания (Российская академия наук). 1997. pp. 19–20. ===Viitteet=== Luokka:Turkkilaiset kielet
Noored Sotsiaaldemokraadid

Noored Sotsiaaldemokraadid (suom. Nuoret Sosiaalidemokraatit; 1992–1998 Eesti Sotsiaaldemokraatlik Noorteliit, 1998–2003 Noored Mõõdukad) on Viron sosiaalidemokraattisen puolueen nuorisojärjestö. Se on perustettu vuonna 1992. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Järjestön verkkosivut Luokka:Poliittiset nuorisojärjestöt Luokka:Viron politiikka
Ricardo Bofill

Ricardo Bofill (5. joulukuuta 1939 Barcelona – 14. tammikuuta 2022 Barcelona nytimes.com. Viitattu 26.6.2022.) oli espanjalainen arkkitehti. Bofill erotettiin Barcelonan polyteknillisestä oppilaitoksesta (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona) hänen osallistuttuaan Francon vastaiseen mielenosoitukseen vuonna 1958. Hän valmistui arkkitehdiksi Genevessä. elpais.com. Viitattu 26.6.2022. Vuonna 1963 Bofill perusti Barcelonan lähistölle Sant Just Desverniin taiteidenvälisen Ricardo Bofill Taller d'Arquitectura -kollektiivin ja arkkitehtitoimiston. Kollektiivissa olivat aluksi mukana runoilija José Agustín Goytisolo, Bofillin muusikko-arkkitehtisisar, ensimmäinen puoliso ja joukko sosiologeja, elokuvantekijöitä ja valokuvaajia. Bofill suunnitteli niin yleishyödyllisiä asuntoja kuin lentoasemia, hotelleja ja pilvenpiirtäjiä. Bofill oli kansainvälisesti tunnettu arkkitehti. Espanjan lisäksi hänen suunnittelemiaan rakennuksia on muun muassa Ranskassa, Ruotsissa, Marokossa, Algeriassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Luxemburgissa ja Libanonissa. Bofill kuoli koronavirustautiin. ==Suunnittelutöitä== Taller d’Arquitectura Sant Just Desvern.jpg | Taller d'Arquitectura -arkkitehtitoimisto, Sant Just Desvern Sant Just Desvern - Walden 7 (13).jpg | Walden 7, Sant Just Desvern (1975) Barri Gaudí - panoramio (1).jpg | Barri Gaudí, Reus (1968) Muralla Roja, Calp.JPG | Muralla Roja, Calp (1975) Barcelona Hotel W 07.jpg | W Barcelona Hotel Platinum Tower 4 - Beirut - Nabil Gholam Achitects.jpg|Platinum Tower, Beirut, Libanon Montpellier - Antigone - Place de Théssalie - Designed by Riccardo Bofill.jpg | Le quartier Antigone, Montpellier, Ranska Les Arcades du Lac.jpg | Les Arcades du Lac, Montigny-le-Bretonneux, Ranska DPH5575AK-.jpg | Université Mohammed VI Polytechnique, Ben Guerir, Marokko == Lähteet == Luokka:Katalonialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Taran vaeltaja

Taran vaeltaja () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Lloyd Alexanderin vuonna 1967 julkaisema nuorten fantasiakirja, joka on viisiosaisen Prydainin kronikka -sarjan neljäs osa. Gummerus julkaisi Ritva-Liisa Pilhjertan suomennoksen vuonna 1990. Eräässä vaiheessa Prydainin kronikoiden luomisen yhteydessä päätösosan Suurkuninkaan piti toimi kirjasarjan neljäntenä kirjana, mutta Alexanderin kustannustoimittaja vihjasi Llyrin linnan valmistumisen jälkeen jotain oleellista sisältöä puuttuvan kolmannen ja neljännen osan väliltä, minkä johdosta Alexander kirjoitti Taran vaeltajan vain kuukausi Llyrin linnan ilmestymisen jälkeen.James S. Jacobs ja Michael O. Tunnell: Lloyd Alexander: A Bio-Bibliography. Greenwood Press, 1991. == Juoni == Palattuaan prinsessa Eilonwyn pelastusretkeltä takaisin kotiinsa Caer Dallbeniin Taran huomaa uudella tavalla tunteitaan Eilonwyniä kohtaan, mutta samalla hän huomaa miettivänsä entistä painavammin omaa ikuisuuskysymystään: omaa tuntematonta syntyperäänsä. Koska Taranin suurin toive olisi olla perimältään prinsessan arvoinen, hän päättää aloittaa pitkän matkan kohti Prydainin itäisiä alueita omien juuriensa löytämiseksi, ainoana matkakumppaninaan uskollinen Gurgi. Matkan varrella hän tapaa monia ihmisiä, oppii uusia taitoja käsitöiden saralla ja kohtaa monia pahantahtoisia hahmoja – kuten misantrooppisen Morda- noidan – samalla kun hän lähestyy mahdollista kaipaamaansa vastausta ja uudenlaisen minuutensa löytymistä. Kaiken kokemansa myötä Taran on oppiva muotoilemaan elämänsä uudelleen omien sisäisten resurssiensa avulla, sillä "lapsuuden loppumisen lisäksi täytyy olla myös miehisyyden alku". ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Taran vaeltaja Kirjasampo-sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit Luokka:Fantasiaromaanit Luokka:Kelttiläinen mytologia Luokka:Lastenkirjat Luokka:Vuoden 1967 kirjat
Karnilaiset kielet

Karnilaiset kielet on pama-nyungalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, joka sijoittuu maantieteellisesti Australian keskiosiin. Kieliryhmään lasketaan kuuluvan 16 kieltä, jotka jaetaan edelleen neljään alaryhmään: * Badjiri- itäkarnilaiset kielet ** Badjirri ** Palpakunu ** Garlali * Keskikarnilaiset ** Kurruwali ** Mithaka ** Dieri ** Ngamini-yarluyandi-karangura ** Pirlatapa ** Yandruwandha ** Yawarawarga * Palkukielet ** Arabana ** Wangganguru ** Pitta-pitta ** Wanggamala * Pirriya-kungari -kielet ** Pirriya ** Kuugkari == Lähteet == *
Anna Seppälä

Anna Seppälä (s. 1974 Kuopio) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko.Cv copy Kuvataiteilijamatrikkeli Seppälä opiskeli vuosina 1993–1994 Oriveden Opistolla, vuosina 1994–1995 Taidekoulu Maassa ja vuosina 1997–2001 Lahden taideinstituutissa. Hän sai vuonna 2002 ensipalkinnon Art of Basware -kilpailussa. Seppälä on pitänyt yksityisnäyttelyitä eri puolilla Suomea, Isossa-Britanniassa ja Färsaarilla. Hän on osallistunut myös ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin muiden muassa Hanni Bjartalíðin, Jenni Hiltusen, Ari Pelkosen, Minna Haatajan, Minna Mäkelän, Maria Kausalaisen, Torsti Niskasen ja Kimmo Kumelan kanssa. Seppälän töitä on muun muassa Suomen valtion, Suomen Taideyhdistyksen, Kuopion taidemuseon, Lahden taidemuseon, Helsingin kaupungin taidemuseon, Tampereen kaupungin ja Tampereen taidemuseon kokoelmissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taidegraafikot Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pitta-pittan kieli

Pitta-pitta on karnilaisiin kieliin kuuluva uhanalainen kieli, jota puhutaan Queenslandissa, Australiassa. Vuonna 1981 kielellä arvioitiin olevan vain 2 puhujaa. Sen lähin sukulaiskieli on wanggamala. Kielellä ei ole kirjoitettua standardia. == Lähteet == Luokka:Karnilaiset kielet Luokka:Australian kielet Luokka:Uhanalaiset kielet
Suurkuningas

Suurkuningas () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Lloyd Alexanderin vuonna 1968 julkaisema nuorten fantasiakirja, joka on viisiosaisen Prydainin kronikka -sarjan viides ja viimeinen osa. Gummerus julkaisi Ritva-Liisa Pilhjertan suomennoksen vuonna 1991. Päätösosan kirjoittamista Alexander piti yhtenä vaikeimmista, ja hänen tiedetään liikuttuneen kyyneliin saatua tarinan vihdoin päätökseen. Alexanderin mukaan hän oli seitsemän vuoden mittaisen kirjasarjan kirjoittamisen aikana ehtinyt kiintyä luomaansa maailmaan ja hahmoihin, joista oli tullut hänelle "yhtä läheisiä kuin hänen oma perheensä."Lloyd Alexander Interview Transcript Suurkuningas palkittiin Newbery-mitalilla vuonna 1969."Newbery Medal and Honor Books, 1922–Present". Association for Library Service to Children (ALSC). American Library Association (ALA). "The John Newbery Medal". Association for Library Service to Children (ALSC). American Library Association (ALA). == Juoni == Taran palaa uskollisen Gurgin kanssa takaisin kotiinsa omien sukujuuriensa etsinnän jälkeen. Vaikka hän kuuleekin iloisia uutisia prinsessa Eilonwyn paluusta Monan saarilta, tilanne Prydainissa on muuttunut huonompaan suuntaan: Annuvinin kuolonherra Arawn on suorittanut hyökkäyksensä prinssi Gwydioniin, minkä johdosta mahtimiekka Dyrnwyn on kaapattu Arawnin toimesta. Kun sankareiden kokoontuessa Caer Dallbeniin toivoakseen saada vastauksen ennustajasialta Hen Weniltä keinon saada Dyrnwyn takaisin kokee suuren takaiskun Hen Wenin menettäessä lopullisesti kyvyn ennustaa, on jäljellä enää vain yksi vaihtoehto: Taranin ja hänen liittolaistensa on valmistauduttava sotaan ja taisteltava lopullisesta Prydainin herruudesta vastassaan Annuvinin pimeät voimat samalla kun Arawnin salakavala mahti on petollisesti työntynyt heidän keskuuteensa. == Vastaanotto == Suurkuninkaan ilmestymisen aikoihin David Wyatt kirjoitti yhdysvaltalaisessa kirja-arvosteluihin keskittyvässä Kirkus Reviews -lehdessä ylistävästi: "Viimeinen saattaa olla paras – eteneminen kohti lopullista vastakkainasettelua elämän ja kuoleman voimien välillä antaa tälle viimeiselle Prydain-seikkailulle vahvemman kehyksen ja tiukemman kudoksen kuin sen neljä edeltäjäänsä."David Wyatt: THE HIGH KING by Lloyd Alexander. Kirkus Reviews, 1.3.1968. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Suurkuningas Kirjasampo- sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset romaanit Luokka:Fantasiaromaanit Luokka:Kelttiläinen mytologia Luokka:Lastenkirjat Luokka:Vuoden 1968 kirjat
Havaijin kielen aakkoset

Havaijia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Havaijin kielen aakkoset () perustuvat englannin kielen aakkosiin, joita alettiin käyttää kielen kirjoittamiseen 1800-luvulla kristittyjen lähetyssaarnaajien saavuttua Havaijille. Lähetyssaarnaajat huomasivat Havaijille saavuttuaan 1820-luvulla, että paikallisten käyttämä kieli muistuttaa melkoisesti Seurasaarilla puhuttavia kieliä, minkä pohjalta havaijille alettiin rakentaa omaa ortografiaa. Vuonna 1826 julkaistiin aakkosto, joka koostui 12 kirjaimesta. Pitkiä vokaaleja merkitään pituusmerkillä (). Vokaalin pituus on merkityksiä mahdollisesti muuttava tekijä. Nykyinen havaijin aakkosto koostuu 13 kirjaimesta, joihin kuuluu myös ʻokina. Aakkosjärjestys poikkeaa muista latinalaisia aakkosia käyttävistä kielistä siten, että ensin tulevat kaikki vokaalit ja sitten kaikki konsonantit. Viimeisenä tulee ʻokina: Isot kirjaimet A E I O U H K L M N P W ʻ Pienet kirjaimet a e i o u h k l m n p w ʻ == Lähteet == aakkoset Luokka:Aakkostot
Vermontin kuvernööri

Vermontin kuvernööri () on Vermontin hallinnon päämies ja Vermontin asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa ja toimeenpanna osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus Vermontin uusiin lakiesityksiin, joka voidaan kumota parlamentin ylä- ja alahuoneen kahden kolmasosan enemmistöllä. Kuvernööri valitaan kahden vuoden välein äänestyksellä. Vermontin kuvernöörin työtoimisto sijaitsee osavaltion pääkaupungissa Montpelierissä. Vermontin ensimmäinen kuvernööri oli Thomas Chittenden, joka aloitti työssään 13. maaliskuuta 1778 Vermontin tasavallan kuvernöörinä. Alle 13 vuoden päästä tästä Vermontista tuli osavaltio. == Vaatimukset == Kuvernööriehdokkaan tulee olla asunut Vermontissa vähintään neljä vuotta vaalipäivään mennessä ja hänen tulee olla vähintään 18-vuotias. Kuvernööriehdokkaalla ei voi olla muuta lainsäädännöllistä tai perustuslaillista virkaa. Hänellä ei saa olla myöskään liittovaltion virkaa, poissulkien armeijan virat. Kuvernööriä ei voida myöskään nimittää mihinkään muuhun Vermontin osavaltion nimittämään virkaan. == Katso myös == * Luettelo Vermontin kuvernööreistä == Lähteet == *
Tatu Mönttinen

Tatu Mönttinen (s. 8. syyskuuta 1980) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2008. Hän on näytellyt teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Kiinnitettynä näyttelijänä Mönttinen on ollut Oulun kaupunginteatterissa (2008–2010), Kouvolan Teatterissa (2012–2013) ja Lahden kaupunginteatterissa (2013–2014). Vuonna 2020 Mönttinen perusti Karanteeniteatterin, joka striimaa suomalaisia teatteriesityksiä. == Filmografia == Elokuva Elokuva Elokuva Vuosi Elokuva Rooli 1999 Mennyt heinäkuu Eero 2007 Tali-Ihantala 1944 2010 Havukka- ahon ajattelija ylioppilas 2011 Hiljaisuus kersantti 2017 95 Johanneksen kaveri 2018 Kaikki oikein hovimestari Valmentaja HPR-vieras Televisiosarjat Televisiosarjat Televisiosarjat Vuosi Sarja Rooli 1996 Ilman kavaluutta Panu 2009 Puolustuksen puheenvuoro Eero Saarelainen 2011 Helppo elämä Sampo 2012 Kotikatu Antsa 2015 Roba Riku Haamukirjoittaja sijoitusneuvoja 2016 Syke Esa Sorjonen Ville Vesterinen 2017 Pää edellä Kristian Downshiftaajat Pete Salatut elämät maksullinen mies 2018 Tuntematon sotilas länsi-suomalainen 2019 Hillo Sami Onnela valmentaja 2020 Jönneli Pellervo Kevyttä yläpilveä Karri 2021 Pala sydämestä Jyrkin lenkkikaveri 2022 Salatut elämät Timo Riipinen Harjunpää Hannu Myllykangas 2023 Estonia Kimmo Ilmala 2024 Karkurit Erno Karhisto == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tatu Mönttisen kotisivut * * * Tatu Mönttisen profiili Näyttelijäliiton sivuilla Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Rinxent

Rinxent on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de- Francen alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Boulogne-sur-Merin kaupungista koilliseen. Kunta sijaitsee Marquisen kalkkikivitasangolla, jossa kiveä on louhittu Rooman ajoista lähtien. Kaivosyhtiö Carrières de la Vallée Heureuse on hyödyntänyt tiivistä kovaa kalkkikiveä vuodesta 1842 lähtien. Louhos on yli 200 hehtaarin kokoinen ja sen päivittäinen tuotantokapasiteetti on 20 000 tonnia. Rinxentin kirkko rakennettiin vuosina 1860-1885 paikallisesta kivestä. ==Tunnettuja kuntalaisia== *Félix Goethals (1891-1962), kilpapyöräilijä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Pas-de-Calais’n kunnat
Géraldine Gogly

Géraldine Gogly, tunnetaan myös nimellä Géraldine (s. 18. huhtikuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen laulaja. Gogly voitti sveitsiläisen Concours Eurovision -laulukilpailun 1967 kappaleella "Quel cœur vas-tu briser?" ja valikoitui näin edustamaan Sveitsiä saman vuoden Eurovision laulukilpailussa. Kansainvälisessä kilpailussa Gogly sijoittui viimeiseksi nollalla pisteellä. ==Diskografia== ===EP:t=== *La rivière me disait (1966) *Quel cœur vas-tu briser ? (1967) *C’était toi (1968) ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset laulajat Luokka:Sveitsin euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1967 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Abu Bakr Salem Belfkih

Abu Bakr Salem Belfkih (; 1939 Hadramaut – 2017 Riad) oli -saudiarabialainen laulaja-lauluntekijä. Hän julkaisi yli kaksikymmentä albumia ja oli yksi ensimmäisistä panarabialaisista tähdistä, jotka nousivat nykyisen alueelta.Arabic folk music maestro Abu Bakr Salem Belfkih dies The National News Belfkih tuli isänsä kuoleman jälkeen yksinhuoltajaäitinsä kasvattamaksi tämän ainoana lapsena. Laulu-uransa hän aloitti nashidien esittäjänä. Parikymppisenä hän lähti Tarimin kaupungista Adeniin, jossa alkoi laatia kansanomaisia lauluja. Hän aloitti esiintymisen Aden TV:ssa ja debytoi vuonna 1956 lähetyksessä ensimmäisellä isolla hitillään ("Ya Ward Mahala Jamlak"). Vuonna 1958 Belfkih lähti Beirutiin jatkamaan uraansa. Muun muassa singleä "24 Sa'aa" myytiin yli miljoona kappaletta. Belfkih pakeni Libanonin sisällissodan sytyttyä vuonna 1975 Saudi-Arabiaan. Hän asui Jeddassa ja Riadissa kuolemaansa saakka. Belfkih sai kunnianosoituksia muun muassa Arabiemiraattien, Jemenin ja Bahrainin hallituksilta. Hän piti Arabiemiraateissa konsertteja yli 30 vuoden ajan. Suuria gaalanäytöksiä hän piti Abu Dhabissa vuonna 1997 sekä Dubaissa vuosina 2001 ja 2004. Viimeisen levytyksensä (Shouf Le Hal) Belfkih julkaisi vuonna 2017. Hän kuoli pitkän sairastamisen jälkeen riadilaisessa sairaalassaIconic Gulf singer Abu Bakr Salem of Yemen dies aged 78 The Jordan Times samana vuonna. Hänen hautajaisensa pidettiin Riadissa 10. joulukuuta 2017. Belfkihin ohjelmistoon kuului muun muassa romanttisia balladeja, kansanmusiikkia ja isänmaallisia lauluja. Eräissä lauluissaan hän myös osoitti kunnioitusta Saudi-Arabialle. Eri sukupolvia edustaneet arabilaulajat Persianlahden alueelta Libanoniin ja Syyriaan ovat myöhemmin tulkinneet hänen laulujaan. == Lähteet == Luokka:Jemeniläiset muusikot Luokka:Saudiarabialaiset laulajat Luokka:Laulaja-lauluntekijät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet