EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Juri Dombrovski

Juri Osipovitš Dombrovski (; 1909 Moskova, Venäjä – 1978) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Dombrovski opiskeli Moskovassa kirjallisuutta. Hän toimi sittemmin Alma-Atassa museoalalla. Hän joutui vangiksi 1939 ja oli viisitoista vuotta vankileireillä ja karkotuksessa. Dombrovskin esikoisromaani Derzavin ilmestyi 1939, mutta se ei juuri saanut huomiota. Sen sijaan hänen omien kokemustensa pohjalta kirjoittamansa Stalinin ajan kuvaus Hranitel drevnostei (1964) sai runsaasti huomiota. Saman aiheinen Fakultet nenužnyh veštš, jonka hän kirjoitti 1978, julkaistiin vasta 1988. Hän kuvaa absurdilla kielellä totalitarismin mielettömyyttä. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Izun velodromi

Izun velodromi () on Izun kaupungissa sijaitseva velodromi. Tokion olympialaisten 2020 ratapyöräilytapahtumat kilpailtiin Izun velodromilla. Velodromille mahtuu 3 600 katsojaa ja se on valmistunut 2011. ==Lähteet== Luokka:Velodromit Luokka:Japanin urheilupaikat Luokka:Kesäolympialaiset 2020 Luokka:Shizuokan prefektuuri
Edogawa Ranpo

Edogawa Ranpo (, myös Rampo),Rampo vs. Ranpo, Kurodahan Press 2015, viitattu 7.3.2021 oikea nimi Tarō Hirai (, 1894 Nabari, Japani – 1965), oli japanilainen jännityskirjailija. Edogawa opiskeli Tokiossa taloustieteitä. Hän on Japanin nykyaikaisen jännityskirjallisuuden ensimmäinen edustaja mutta myös suosittu nuorisokirjailija ja esseisti. ==Suomennettu tuotanto== * Nojatuoli- ihminen, novelli, teoksessa Parantava nauru, toim. ja suom. Juhani Konkka. Tajo 1963 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Japanilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Runo Mark Cairenius

Runo Mark (Runo Markku Juhani) Cairenius (s. 1939 tai 1940) on Kanadassa asuva suomalaissyntyinen rikollinen. Hänet tuomittiin vuonna 1993 elinkautiseen vankeuteen avovaimonsa murhasta. Suomessa asuessaan Cairenius oli Tuusulan kunnanarkkitehti. Hän muutti vuonna 1972 Kanadaan, jossa asui suomalaisen avovaimonsa kanssa kunnes he erosivat vuonna 1990. Eron jälkeen Cairenius alkoi vainota avovaimoaan, muun muassa sahasi tämän talon yläkerran ja nosti sen pois paikaltaan. Vuonna 1991 julkaisemassaan kirjassa hän solvasi avovaimoaan. Cairenius tappoi avovaimonsa vasaralla silminnäkijöiden nähden ja jäi odottamaan poliisia. Hän sai vuonna 1993 elinkautisen tuomion ensimmäisen asteen murhasta. Tutkinnan aikana selvisi, että Caireniuksella on harhaluuloisia häiriöitä, ja hän muun muassa syytti vaimoaan insestistä. Hän ei asiakirjojen mukaan kadu tekoaan. Kanada olisi halukas luovuttamaan Caireniuksen Suomeen istumaan lopputuomionsa, mutta Suomi ei ole suostunut siirtoon. Suomessa hän vapautuisi varsin pian maan säädösten perusteella. Cairenius on ollut vuodesta 1980 lähtien Kanadan kansalainen. ==Lähteet== Luokka:Kanadalaiset rikolliset Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Värikylläisyys

Värikylläisyys, värinkylläisyys tai värinpuhtaus eli saturaatio kertoo värin puhtauden; kuinka hallitseva värisävy on. Värikylläisyyden ollessa suuri väri on puhdas, kun taas värikylläisyyden laskiessa värisävy lähestyy harmaata. Värikylläisyys ilmoitetaan prosentteina: puhdas spektriväri edustaa 100 %:n kylläisyyttä, kun taas sävytön harmaa edustaa 0 %:n kylläisyyttä. Värikylläisyys ei kerro valoisuutta eli sitä, onko väri vaalea vai tumma. Värin kylläisyys määritetään yhdistämällä valon voimakkuus ja kuinka paljon se jakautuu eri aallonpituuksien spektrille. Puhtain (tyydyttynein) väri saavutetaan käyttämällä vain yhtä aallonpituutta suurella intensiteetillä, kuten laservalossa. Jos intensiteetti laskee, kylläisyys laskee. Tietyn intensiteetin värin desaturaatio vähennysjärjestelmässä (kuten vesiväri) voi lisätä valkoisen, mustan, harmaan tai sävyn komplementin. == Lähteet == Luokka:Väri
Heimito von Doderer -kirjallisuuspalkinto

Heimito von Doderer -kirjallisuuspalkinto oli saksalainen kirjallisuuspalkinto, joka oli nimetty kirjailija Heimito von Dodererin mukaan. Se perustettiin 1997 ja jaettiin ensimmäisen kerran 1998. Viimeisen kerran palkinto jaettiin 2010.Heimito von Doderer-Literaturpreis, Doderer Gesellschaft, viitattu 31.3.2021 Doderer-literaturpreis, viitattu 31.3.2021 Palkinto myönnettiin saksan kielen omaperäisestä ja herkkävaistoisesta käytöstä. * 1996 ** Ror Wolf pääpalkinto ** Stephan Wackwitz tunnustuspalkinto * 1997 ** Peter Waterhouse pääpalkinto ** Thomas Meinecke tunnustuspalkinto * 1998 ** Urs Widmer pääpalkinto ** Kathrin Schmidt tunnustuspalkinto ** Franz Josef Czernin erikoispalkinto kirjallisesta esseistiikasta * 1999 ** Martin Mosebach pääpalkinto ** Werner Fritsch tunnustuspalkinto * 2000 ** Walter Kempowski pääpalkinto ** Doron Rabinovici tunnustuspalkinto * 2001 ** Galsan Tschinag pääpalkinto ** Erika Fuchs erikoispalkinto saksan kielen kehittämisestä * 2002 ** Gerhard Polt pääpalkinto ** Marica Bodrozic tunnustuspalkinto * 2004 ** Felicitas Hoppe pääpalkinto ** Anne Weber pääpalkinto * 2006 ** Daniel Kehlmann pääpalkinto ** Kerstin Mlynkec tunnustuspalkinto * 2008 ** Jenny Erpenbeck pääpalkinto ** Saša Stanišić tunnustuspalkinto ** Reiner Stach erikoispalkinto elämäkerrasta * 2010 ** Anna Katharina Hahn ja Heinrich Steinfest pääpalkintoHeimito von Doderer- Literaturpreis für Anna Katharina Hahn und Heinrich Steinfes, 19.8.2010, viitattu 31.3.2021 ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset kirjallisuuspalkinnot
Ronaldo (elokuva)

Ronaldo on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut brittiläinen dokumenttielokuva portugalilaisjalkapalloilija Cristiano Ronaldosta. Elokuvan on ohjannut Anthony Wonke. == Vastaanotto == Film-O-Holic.com Juuso Kilpeläinen Iltalehden mukaan Ronaldo sai länsimaisilta kriitikoilta erittäin kielteisen vastaanoton. Arvosteluissa keskityttiin etenkin pelaajan itsekeskeiseltä vaikuttaneeseen luonteeseen. Episodi vertasi elokuvaa maksettuun mainokseen ja kuvaili kokonaisuutta ”valjuksi ja yhdentekeväksi”. Film-O-Holic.comin arvostelussa Juuso Kilpeläinen oli samoilla linjoilla ja sanoi elokuvan olevan ”sisällöllisesti kalseaa pullistelua”, jossa ”jokaisen minuutin takana vaanii totuuden parfymointi”. Mesta.netin J. K. Silvennoinen puolestaan arveli, että dokumentin oli tarkoitus parantaa Ronaldon julkisuuskuvaa, mutta hänen mielestään se epäonnistuu tehtävässään eikä kiinnosta. == Lähteet == Luokka:Cristiano Ronaldo Luokka:Vuoden 2015 brittiläiset elokuvat Luokka:Brittiläiset dokumenttielokuvat
Leonardo Spinazzola

Leonardo Spinazzola (s. 25. maaliskuuta 1993 Foligno) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa. Hän voitti Italian joukkueessa Euroopan- mestaruuden vuonna 2021. Spinazzola on aiemmin edustanut Juventusta ja lainasopimuksilla useita muita italialaisseuroja. Hän liittyi Roman joukkueeseen kesällä 2019. Hän on pelannut Serie A:ssa kauden 2022–2023 loppuun mennessä 140 ottelua, joista valtaosan Atalantan ja Roman joukkueissa, ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän oli loukkaantumisen vuoksi poissa kentiltä lähes koko kauden 2021–2022 ja pelasi vasta toukokuussa kolme Serie A -ottelua ja Konferenssiliigan loppuottelun, jossa Roma voitti alankomaalaisen Feyenoord Rotterdamin 1–0. Spinazzola pelasi Italian maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Kesän 2021 EM- kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit Italian kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa, kuten myös neljännesvälierässä levättyään välillä viimeisen alkulohko-ottelun. Puolivälierän Belgiaa vastaan hän joutui vakavan loukkaantumisen vuoksi jättämään kesken 79. minuutilla. Hän on pelannut kesäkuun 16. päivään 2023 mennessä kaikkiaan 23 maaottelua, joissa 18 kertaa avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mika Natri

Mika Natri (s. 1969 Säynätsalo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on koulutukseltaan kuvataiteilija (AMK) Turun ammattikorkeakoulusta.Mika Natri Kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 31.3.2021. Natrin julkisia taideteoksia ovat muun muassa Pilvet ja Unikot Turussa ja Kaaret Raisiossa. Hänen näyttelyitään on ollut Aboa Vetus Ars Nova –museossa, Jyväskylän taidemuseossa ja Salon taidemuseossa. Hänen taideteoksiaan kuuluu Valtion taidekokoelmaan ja Wäinö Aaltosen museon ja Turun taidemuseon kokoelmiin. Pilvet, Mika Natri 2006.jpg|Pilvet 2006, Turku. Mika Natri Kaaret Raision kaupungintalo.jpg|Pilvet 2020, Raisio. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Mika Natrin verkkosivut * Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset taidemaalarit
Vantaankosken silta

Vantaankosken silta (tai Viilatehtaan puusilta) on Vantaankosken ylittävä tieliikennesilta Viinikkalan ja Vantaanlaakson kaupunginosien rajalla Vantaalla. Vuonna 1876 valmistunut puinen silta on Vantaan ainoa säilynyt puusilta, ja se on aikanaan ollut osa historiallista Turun–Viipurin Suurta Rantatietä eli Kuninkaantietä. Puusilta on toinen kahdesta Kuninkaantiehen kuuluneesta vantaalaisesta sillasta Hakkilan kivisen holvikaarisillan ohella. Kuninkaantiehen kuuluvana osana Vantaankosken silta luokitellaan valtakunnallisesti merkittävien kulttuuriympäristöjen joukkoon. Sillan vieressä Vantaankosken rannalla on valkoinen vanha viilatehdas, vuonna 1903 valmistunut Dahlforsin tiilinen tehdasrakennus, joka jatkoi tuotantoaan 1960-luvulle saakka. 2000-luvun alussa Vantaan kaupungin kunnostama rakennus muutettiin tilausravintolakäyttöön. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Vantaan sillat Luokka:Suomen tieliikennesillat Luokka:Vantaanlaakso Luokka:Viinikkala Luokka:Vantaan historia Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen puusillat
Kainovahakas

Kainovahakas (Neohygrocybe ingrata, syn. Hygrocybe ingrata) on sysivahakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Kainovahakkaan lakki on 2–6 senttimetriä leveä, aluksi kupera ja myöhemmin laakeneva. Lakin väri vaihtelee kellanruskeasta tummanruskeaan. Heltat ovat harvat ja paksut. Ne ovat aluksi vaaleat, mutta muuttuvat ruskeiksi vanhetessaan. Malto on vaaleaa ja vauriokohdista punertuvaa. Jalka on 3–10 senttimetriä pitkä, sileä ja ontto. Jalka on aluksi valkoinen, mutta muuttuu ruskehtavaksi. Kainovahakas kasvaa niityillä ja sitä tavataan Euroopassa. Suomessa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi ja sitä tavataan harvinaisena eteläisessä Suomessa. Kansainvälisesti laji on luokiteltu vaarantuneeksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Kainovahakas – Neohygrocybe ingrata Luokka:Hygrophoraceae
Nederlandse Publieke Omroep

Stichting Nederlandse Publieke Omroep (yleensä lyhennettynä NPO) on hollantilainen julkisen yleisradiotoiminnan organisaatio, joka hallinnoi julkisia yleisradiopalveluja Alankomaissa == Mediateko 2008 == Alankomaiden vuoden 2008 medialain 2.2 §: n mukaan NPO nimitettiin Alankomaiden julkisen yleisradiojärjestelmän hallinto-organisaatioksi vuoteen 2020 asti. Organisaation johdossa on kaksi elintä: Hallitus, joka hallinnoi koko julkista televisiota ja radiolähetysjärjestelmää ja hallintoneuvosto. == Historia == Ennen uudelleenjärjestelyä 2000-luvulla Alankomaiden julkista yleisradiojärjestelmää hallinnoi toinen julkinen yleisradio-organisaatio, Nederlandse Omroep Stichting (NOS). 18. toukokuuta 2019, Alankomaiden voiton jälkeen Eurovision Laulukilpailussa ilmoitettiin, että Alankomaat ja NPO (julkisten yleisradioyhtiöiden AVROTROS ja NOS) isännöivät Eurovision laulukilpailua Rotterdamissa; Kilpailu peruttiin myöhemmin koronaviruspandemian vuoksi, ja Rotterdam pidettiin myöhemmin isäntänä seuraavan vuoden kilpailulle. == Tavoitteet == NPO:n tavoitteet ovat: * Edistää kansallisten lähetystoiminnan harjoittajien yhteistyötä ja yhteenkuuluvuutta. * Lähetystoiminnan harjoittajille tilan tarjoaminen tiedotusvälineissä. * Budjetin jakaminen muiden kesken. * Jakelu- (myynti) ja tekstitysten tarjoaminen muille lähetystoiminnan harjoittajille. * Riippumattoman tutkimuksen tekeminen radion, television ja web-alustojen laadusta ja kuluttajakuvasta. == Edustus kansainvälisissä järjestöissä == NPO on aktiivinen jäsen Euroopan yleisradiounionissa == Palkinnot == Vuonna 2013 NPO tuli Prix Europa- palkinnon voittajaksi uuden tulokkaan TV-fiktio- käsikirjoituksesta (käsikirjoituksesta Elva Deflowering of Eva Van End, kirjoittanut Anne Barnhoorn yhteistyössä NPO:n kanssa. ==Lähteet== *
David Cohen

David Samuel Cohen (s. 11. kesäkuuta 1963) on yhdysvaltalainen asianajaja. Hän toimi CIA:n vt. johtajana 20. tammikuuta – 19. maaliskuuta 2021. Cohenin seuraajaksi valittiin William Joseph Burns. Bostonista kotoisin oleva Cohen työskenteli aiemmin muun muassa Yhdysvaltain valtiovarainministeriössä. Ministeriössä hän toimi muun muassa terrorismin ja taloudellisen tiedustelun apulaispääsihteerinä. Cohen on juutalaisen lääkäriperheen poika. Hän valmistui Cornellin yliopistosta vuonna 1985 ja jatkoi opintojaan Yalen yliopistossa, josta hän sai tohtorintutkinnon vuonna 1989. Valmistuttuaan oikeustieteellisestä tiedekunnasta Cohen toimi lakimiehenä liittovaltion tuomari Norman P. Ramseylle Yhdysvaltain Marylandin käräjäoikeudessa. Cohen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. ==Lähteet== Luokka:Elävät henkilöt Luokka:CIA:n johtajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet
Hjalmar Johan Gabriel Grahn

Hjalmar Johan Gabriel Grahn (14. huhtikuuta 1849 Juuka – 9. tammikuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen apteekkari ja valtiopäivämies. Grahnin vanhemmat olivat nimipastori Jonas Gabriel Grahn ja Fredrika Gustava Järnefelt. Grahn oli apteekkioppilas Tammisaaressa 1863, farmaseutiksi hän valmistui 1869 ja proviisoriksi 1873. Hän tuli apteekkariksi Kotkaan 1875, mutta harjoitti kaupungissa muutakin liiketoimintaa. Grahn sai kunnallisneuvoksen arvon 1894 ja apteekkioikeudet Helsingissä samana vuonna. Hän oli myös Helsingin apteekkareiden lääkevaraston toimitusjohtaja. Apteekkinsa Grahn myi 1897. Kotkassa hän oli kaupunginvaltuusmies 1881–1894 ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Grahn oli porvarissäädyssä Kotkan edustaja valtiopäivillä 1897. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset apteekkarit Luokka:Kotkan kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1849 syntyneet Luokka:Vuonna 1899 kuolleet
Chilehaus

Chilehaus (”Chile-talo”) on Hampurissa sijaitseva arkkitehti Fritz Högerin suunnittelema tiiliekspressionismia edustava rakennus. Chilehaus on osa Hampurin Speicherstadtin ja Kontorhausviertelin muodostamaa Unescon maailmanperintökohdetta. == Rakennuttaminen == Chilehausin rakennuttaja oli liikemies ja maahantuoja Henry Brarens Sloman, joka lähti nuorena ja varattomana miehenä Chileen. Siellä hän hankki huomattavan omaisuuden salpietarikaivoksellaan. Palattuaan Saksaan hän osti kotikaupungistaan Hampurista 5000 neliömetrin tontin. Sloman osti myös 4 800 000 tummaa tiiltä ja palkkasi kokeneen arkkitehti Fritz Högerin suunnittelemaan rakennuksen, joka toisi mieleen valtamerilaivan. Chilehaus rakennettiin Högerin suunnitelmien mukaan vuosina 1922–1924. == Arkkitehtuuri == Chilehaus on kymmenkerroksinen toimistotalo. Valtava rakennuskompleksi muodostuu kolmesta rakennuksesta tai siivestä: A, B ja C. Siivissä on yhteensä 36 000 neliömetriä tilaa. Chilehausin julkisivun huomiota herättävin piirre on sen terävä ja kolmionmuotoinen itäpääty. Alun perin Chilehaus toimi kansainvälisen merikaupan keskuksena. Vuonna 1993 Union Investment Real Estate GmbH osti Chilehausin. Nykyään siellä toimii useita eri alojen yrityksiä. Chilehausia pidetään yhtenä ekspressionistisen arkkitehtuurin merkkiteoksista. Rakennuksen vaikuttavuus syntyy tiilijulkisivujen ominaispiirteistä ja omintakeisesta s-muotoisesta kaarevasta julkisivusta Meßbergin puolella sekä ennen kaikkea laivan keulaa muistuttavasta rakennuksen itäpäädystä. Höger kehitti Chilehausin innovatiivisen rakenteen hyödyntämällä teräsbetonin tarjoamia mahdollisuuksia ja yhdistämällä ne perinteiseen tiilimuuraukseen. Chilehausissa tiiltä on käytetty aivan uudella ja kekseliäällä tavalla. Julkisivujen suunnittelussa Höger hyödynsi epätasaisesti poltettujen klinkkeritiilien voimakasta heijastavaa vaikutusta. Rakennuksen sisätilat suunniteltiin joustaviksi, jotta ne olisi helppo muuntaa erilaisiin toimistotyön tarpeisiin. Rakennuksen julkisivuja koristavat lisäksi kuvanveistäjä Richard Kuöhlin tekemät veistokset. Kuöhl teki myös aulatilojen ja portaikkojen veistoskoristelun. Chilehaus on rakennettu erittäin haastavalle maaperälle, ja rakennuksen perustusten alle piti upottaa 16 metrin syvyyteen ulottuvat teräsbetonipylväät. Lisäksi sen kellari ja lämmityslaitteet on eristetty tulvien varalta. Chilehaus suojeltiin vuonna 1983, ja vuonna 2015 se valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon. == Kuvagalleria == Kuva: Chilehaus Hamburg 1.jpg|Julkisivu koilliseen Kuva: Chilehaus (Hamburg-Altstadt).Detail.5.ajb.jpg |Fasadin kaarevia linjoja Kuva: Hamburg-090613-0211-DSC 8308-Chilehaus.jpg |Sisäänkäynti A-siipeen Kuva: Chilehaus (Hamburg-Altstadt).Detail.7.ajb.jpg |Chilen tunnuseläin kondorikotka. Chilehausin veistoskoristelua. Kuva: Hamburg.Chilehaus.gesamt.luft.wmt.jpg|Chilehaus ilmasta Kuva: Hamburg, Kontorhausviertel, Chilehaus -- 2016 -- 3404.jpg|Näkymä sisäpihalle Kuva: Chilehaus-msu-2020-0301-.jpg|C-siiven aula Kuva: Hamburg Chilehaus staircase A landing.jpg|A-siiven rappukäytävän porrastasanne == Lähteet == Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Saksassa Luokka:Hampurin rakennukset ja rakennelmat
Johan Fredrik Kerttula

Johan Fredrik Kerttula (17. heinäkuuta 1856 Oulu – 7. lokakuuta 1911 Oulu) oli suomalainen pankinjohtaja ja valtiopäivämies. Kerttulan vanhemmat olivat Samuel ja Maria Sofia Kerttula. Kerttula kävi kuusi luokkaa Oulun lyseota ja kauppakoulun. Hän oli Yhdyspankin Oulun haarakonttorissa konttoristi 1875, alijohtaja 1882 ja johtaja 1902–1909. Kerttula oli pitkään Oulun kaupunginvaltuuston jäsen ja porvarissäädyssä Oulun edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka: Oulun kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1911 kuolleet
Natan Rybak

Natan Samijlovitš Rybak (, 3. tammikuuta 1913 nykyisen Kirovohradin alueen Ivanivkan kylä – 2. syyskuuta 1978 Kiova) oli ukrainalainen neuvostokirjailija. Natan Rybak syntyi juutalaisen virkailijan perheeseen. Hän opiskeli Kiovan kemian teknologian instituutissa ja työskenteli lehtien ja kustannusliikkeen toimittajana. Rybak oli Radjanski pysmennyk -kustantamon päätoimittaja vuosina 1940–1941 ja 1947–1954. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1940 ja toimi toisen maailmansodan aikana sotakirjeenvaihtajana. Rybakin parhaisiin teoksiin kuuluu historiallinen romaani Pomylka Onore de Balzaka (”Honoré de Balzacin virhe”, 1940). Hänen kaksiosainen romaaninsa Perejaslavska rada (1948, 1953) kertoo Bohdan H’melnytskyin toiminnasta aikansa ideologian mukaan tulkittuna. Kirjailija sai siitä Stalin-palkinnon vuonna 1950. ==Suomennettu teos== * Perejaslavin Rada. Suom. Vuokko Ahveninen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Albert Lindh

Johan Albert Lindh (26. heinäkuuta 1848 Porvoon pitäjä – 21. marraskuuta 1900 Porvoo) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. Lindhin vanhemmat olivat lääketieteen ja filosofian tohtori, rehtori, tuomiorovasti Daniel Lindh ja Anna Charlotta Boije ja puoliso vuodesta 1879 Aina Matilda Krogius (k. 1881). Lindh tuli ylioppilaaksi 1867 ja valmistui filosofian maisteriksi 1873 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1878. Hän oli Porvoon kaupunginlääkäri vuodesta 1880. Lindh oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1882 ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Hän oli porvarissäädyssä Porvoon edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Lindh Johan Albert Viitattu 31.3.2021. Albert Lindhin veljiä olivat oikeusraatimies Anders Teodor Lindh (1833–1904) ja Porvoon lukion lehtori Daniel August Lindh (1835–1864).Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Daniel Lindh. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 31.3.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Porvoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1900 kuolleet
Gilpinia

Gilpinia on havupistiäisten heimoon kuuluva pistiäissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu viisitoista lajia.Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gilpinia Suomessa suvusta on tavattu yksitoista lajia.Laji.fi: Gilpinia Suvun lajeja esiintyy lähinnä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. == Lajeja == *Kirjokuusipistiäinen (Gilpinia abieticola) *Gilpinia catocala *Gilpinia coreana *Gilpinia excisa *Suomenkuusipistiäinen (Gilpinia fennica) *Viirumäntypistiäinen (Gilpinia frutetorum) *Hersykuusipistiäinen (Gilpinia hercyniae) *Gilpinia hokkaidoensis *Gilpinia kojimai *Vyömäntypistiäinen (Gilpinia laricis) *Kalvasmäntypistiäinen (Gilpinia pallida) *Tihukuusipistiäinen (Gilpinia polytoma) *Rypäsmäntypistiäinen (Gilpinia socia) *Kaarimäntypistiäinen (Gilpinia variegata) *Kevätmäntypistiäinen (Gilpinia virens) == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Suku Gilpinia *ITIS: Gilpinia *UniProt: Taxonomy - Gilpinia *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Gilpinia *Iowa State University, Bug Guide: Genus Gilpinia *Pherobase: Semiochemicals of Genus Gilpinia Luokka:Havupistiäiset
Axel Grönlund

Karl Axel Wilhelm Grönlund (26. helmikuuta 1864 Helsinki – 9. lokakuuta 1918 Käkisalmi) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies, joka toimi Käkisalmen pormestarina. Grönlundin vanhemmat olivat sota- ja lääninrovasti Johan Fredrik Grönlund ja Olga Lovisa Finnander ja puoliso vuodesta 1906 Amanda Liukkonen. Grönlund tuli ylioppilaaksi 1882, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1889 ja sai varatuomarin arvon 1892. Hän oli Käkisalmen pormestari 1893–1918, mutta poliittisista syistä tehtävästään erotettu 1903–1905. Grönlund oli porvarissäädyssä Käkisalmen edustaja valtiopäivillä 1899.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Grönlund Karl Axel Wilhelm Viitattu 31.3.2021. ==Lähteet== Luokka:Käkisalmen kaupunginjohtajat Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
George Gissing

George Robert Gissing (22. marraskuuta 1857 Wakefield, Englanti – 28. joulukuuta 1903 Saint-Jean-de-Luz, Ranska) oli englantilainen kirjailija. Hän oli naturalisti ja kuvasi vähäosaisten elämää. Hänen omakin kohtalonsa oli surullinen. Hän opiskeli Owens Collegessa Manchesterissa klassisia kieliä. Opinnot keskeytyivät, kun hän jäi kiinni varkaudesta. Hän varasti opiskelutoveriltaan rahaa aiemmin prostituoituna toimineen vaimonsa elättämiseksi. Hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän hankki elantonsa sekalaisilla töillä, kuten kirjoittamisella, valokuvaajana ja kaasutyöläisenä. Hän palasi Eurooppaan, ensin Saksaan, jossa hän opiskeli Jenan yliopistossa, sitten Lontooseen. Vaimonsa kuoltua hän meni uudelleen naimisiin, mutta avioliitto päättyi eroon. Gissingin esikoisteos oli työläisromaani Workers in the Dawn (1880). Taiteellisen huippunsa hänen tuotantonsa saavutti omaelämäkerrallisessa teoksessa New Grub Street, joka ilmestyi 1891. Gissingiä on verrattu Emile Zolaan, joskin hän jää tästä jälkeen. Charles Dickens -elämäkerta osoittaa hänen sukulaissieluisuutensa humoristina Dickensiin. Runollisen puolen Gissingistä paljastaa The Private Papers on Henry Ryecroft (1903). Hän julkaisi kaikkiaan yli 20 romaania, mutta taloudellista menestystä niistä ei tullut. ==Suomennettu tuotanto== * Tekstinäyte Gissingin teoksen New Grub Street neljännestä luvusta, suomentanut O. Juurikoski, antologiassa Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1933). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Englantilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Juho Aatami Pelkonen

Juho (Johannes) Aatami Pelkonen (14. maaliskuuta 1847 Kaavi – 18. tammikuuta 1914 Tampere) oli suomalainen opettaja ja virka- ja valtiopäivämies. Pelkonen valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista ja toimi opettajana Sortavalassa ja Tampereella, jossa hän oli myös kansakoulujen tarkastaja. Pelkonen oli useaan otteeseen Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen ja porvarissäädyssä Tampereen edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1900. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan virkamiehet Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan porvarissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1847 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Sakari Silvola

Sakari Silvola (s. 1976) on tuottaja ja toimittaja Yleisradiossa. Hän on kirjoittanut kirjan Nukkumatin kylmä sota itäsaksalaisesta nukkeanimaatiosta. Kirjassa käsitellään Nukkumatti-animaatiosarjaa, sarjan päähahmoa ja niiden merkitystä kylmän sodan aikana. Silvola on myös toimittanut tiede- ja historiaohjelmia Ylessä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matteo Pessina

Matteo Pessina (s. 21. huhtikuuta 1997 Monza) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen ja edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Monzaa. Hän pelasi Italian maajoukkueessa sen voittaessa Euroopan-mestaruuden kesällä 2021. Pessina aloitti uransa Monzan joukkueessa kaudella 2013–2014 mutta pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa vasta elokuussa 2018 AtalantastaAtalantan joukkueessa. Kauden 2019–2020 hän pelasi lainalla myöskin Serie A:ssa pelanneessa Hellas Veronassa mutta palasi Atalantaan kaudeksi 2020–2021. Aiemmin hän kuului Milanin omistukseen mutta ei päässyt pelaamaan edustusjoukkueessa. Lainasopimuksilla hän on pelannut alemmilla sarjatasoilla Leccessä, Cataniassa, Comossa ja Speziassa. Hän on 23. marraskuuta 2023 mennessä pelannut Serie A:ssa 149 ottelua ja tehnyt niissä 16 maalia, joista seitsemän Hellas Veronalle, kolme Atalantalle ja kuusi Monzalle, jossa hän pelasi lainalla kauden 2022–2023, minkä jälkeen siirtyi seuraan vakituisesti. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua kaudella 2020–2021 ja niistä viisi ottelua avauskokoonpanossa sekä seuraavalla kaudella neljä ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Hän teki Mestarien liigassa maalin syyskuussa 2021 kotiottelussa Young Boysia vastaan. Pessina pelasi Italian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Viroa vastaan. Maaliskuussa 2021 hän pääsi vaihtopelaajana muutamaksi minuutiksi kentälle MM-karsintaotteluissa Pohjois- Irlantia ja Bulgariaa vastaan sekä pelasi avauskokoonpanossa Liettuaa vastaan. Viidennessä maaottelussaan toukokuussa 2021 hän teki kaksi maalia ystävyysottelussa San Marinoa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa Pessina pääsi vaihdosta kentälle Italian toisen alkulohko-ottelun lopussa. Hän pelasi kolmannessa ottelussa Walesia vastaan avauskokoonpanossa ja teki ottelun ainoan maalin. Neljännesvälieräottelussa Itävaltaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle ja teki jatkoajalla Italian toisen maalin. Puolivälierässä hän ei pelannut mutta jatkoajalle ja rangaistuspotkukilpailuun edenneessä välieräottelussa Espanjaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle toisella puoliajalla. Italian voittamassa loppuottelussa hän ei pelannut. Pessina on marraskuun 2023 loppuun mennessä pelannut 16 A-maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän on tehnyt viisi. == Lähteet == Luokka:Italialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Syyriannuoliainen

Syyriannuoliainen (Nemacheilus dori) on kivennuoliaisten heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Syyriannuoliaisia on tavattu vain Jordanjoessa, Bet Shan laaksossa. Vuonna 2009 löydettiin vain 40 yksilöä yhdestä lähteestä. Vuonna 2011 laskettiin jo 200 yksilöä, ja silloin alkuperäisen lähteen lähelle kaivettiin kaksi keinotekoista allasta joihin johdettiin lähdevettä. == Lähteet == Luokka:Kivennuoliaiset
Saksan presidentinvaalit 2017

Saksan presidentinvaalit 2017 (virallisesti 16. liittovaltion kokous), on epäsuora vaalitapa, jossa valitaan Saksan liittopresidentti. Vaalit järjestettiin Saksassa 12. helmikuuta 2017 Istuva presidentti Joachim Gauck ilmoitti 6. kesäkuuta 2016, ettei hän asetu uudelleenvalintaan viittaamalla ikäänsä. Sosiaalidemokraattien ehdokas Frank-Walter Steinmeier valittiin hallintoalueen ainoaksi ehdokkaaksi marraskuussa 2016, ja kun Kristillisdemokraattinen unioni päätti olla asettamatta ehdokasta häntä vastaan, hänen valintansa pidettiin varmana. Muita ehdokkaita olivat sitoutumaton ehdokas Christoph Butterwegge ja Vaihtoehto Saksalle puolueen ehdokas Albrecht Glaser. Steinmeier valittiin ensimmäisessä äänestyksessä, jossa hän sai 931 valitsijamiesääntä. Hän aloitti tehtävässään 19. maaliskuuta 2017. == Tulokset == Ehdokas Puolue Tukeva osapuoli Valitsijamiesäänet Ääniosuus Frank-Walter Steinmeier Sosiaalidemokraattinen puolue CDU/CSU, Vihreät, FDP ja SSW 931 73,89 Christoph Butterwegge Sitoutumaton Die Linke 128 10,16 Albrecht Glaser Vaihtoehto Saksalle - 42 3,33 Alexander Hold Vapaat äänestäjät - 25 1,98 Engelbert Sonneborn Sitoutumaton Saksan piraattipuolue ja Die PARTEI 10 0,79 Yhteensä Yhteensä Yhteensä 1,253 99,44 % == Lähteet == == Aiheesta muualla == 2017 Luokka:Vuoden 2017 vaalit
Karboksylaatti

Karboksylaatti on karboksyylihapon konjugaattiemäs. Karboksylaatti-ioni, RCOO- syntyy karboksyylihapon, RCOOH dissosioituessa tai karboksyylihapon suolojen liuetessa. Myös karboksyylihapon suoloja ja estereitä kutsutaan yleisesti karboksylaateiksi. == Esimerkkejä karboksylaatti-ioneista == Alle on listattu karboksylaatteja, joista suomenkielinen Wikipedia sisältää oman artikkelin. Ensin on kerrottu vastaava karboksyylihappo (suluissa: triviaalinimi), toiseksi sen karboksylaatin systemaattinen nimi (suluissa: triviaalinimi) ja kolmanneksi tiivistetty rakennekaava. ==Yksiarvoisten happojen ionit == * Metaanihappo (muurahaishappo), metanaatti (formiaatti), HCOO- * Etaanihappo (etikkahappo), etanaatti (asetaatti), CH3COO- * Propaanihappo (propionihappo), propanaatti (propionaatti), C2H5COO- * Butaanihappo (voihappo), butanaatti (butyraatti), C3H7COO- == Karboksyylihapon suolat == Karboksylaatti-ionit muodostavat metallikationien kanssa karboksylaattisuoloja. Esimerkiksi natriumasetaatti on etikkahapon natriumsuola. == Lähteet == Luokka:Karboksyylihapot
Le Grand-Pressigny

Le Grand-Pressigny on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre- Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Toursin kaupungista etelään. Eteläinen Touraine oli kivikaudella Länsi-Euroopan suurimpia piikivien tuotantoalueita. Siellä teroitettuja piikiviä vietiin jopa Ranskan nykyisten rajojen ulkopuolelle. Tästä ajasta kertoo Grand-Pressignyn esihistoriallinen museo, Musée de la Préhistoire de Grand-Pressigny. Kunnan keskustassa on keskiaikaisen olevan linnan, Château du Grand-Pressignyn rauniot. Linnan 35 metriä korkea puolustustorni on vielä osittain jäljellä. Se romahti osittain vuonna 1988. Tiedosto:Lithic_core_- _PRE_2009.0.191.1-IMG_1431-1432-1433-grey.jpg|Alueelta löydettyjä piikiviä Tiedosto:Ruines_du_donjon_du_Grand-Pressigny.jpg|Château du Grand-Pressignyn rauniot ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et-Loiren kunnat
Vähäkonnamonni

Vähäkonnamonni (Encheloclarias kelioides) on harvinainen ankeriasmonnien heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa 6,5 cm pitkäksi. Sitä on tavattu vain Malesiassa Bebar- ja Sedili-jokien valuma-alueiden turvemailta. Se elää suolammikoissa humuspitoisessa vedessä kasvillisuuden seassa. == Lähteet == Luokka:Ankeriasmonnit Luokka:Uhanalaiset kalat
Eray Cömert

Eray Cömert (s. 4. helmikuuta 1998 Rheinfelden) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän edustaa espanjalaisseura Valenciaa mutta pelasi kauden 2023–2024 lainalla Ranskan Ligue 1:n Nantesissa ja on kauden 2024–2025 lainalla espanjalaisseura Real Valladolidissa. Cömert pelasi FC Baselissa juniorina. Hän pelasi lainalla FC Luganossa alkuvuonna 2017 ja FC Sionissa kaudella 2017–2018 mutta muutoin hän pysyi Baselissa tammikuuhun 2022 saakka. Hän pelasi Sveitsin Superliigassa ensimmäisen kerran kaudella 2015–2016, ja kaikkiaan hänelle on kertynyt Sveitsin pääsarjaotteluita 125 ja niissä hän on tehnyt viisi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua kaudella 2019–2020. Cömert siirtyi tammikuussa 2022 Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaan Valenciaan. Hän pelasi 1,5 kauden aikana 31 liigaottelua ja teki maalin lokakuussa 2022 Espanyolia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi lainasopimuksella ranskalaisseura Nantesissa 25 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä kaksi maalia, syyskuussa Lorientia ja maaliskuussa Strasbourgia vastaan. Cömert pelasi useissa Sveitsin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Sveitsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 EM- karsintaottelussa Gibraltaria vastaan ja sen jälkeen täydet minuutit ystävyysotteluissa Kroatiaa vastaan lokakuussa 2020 ja Belgiaa vastaan marraskuussa 2020. Vuonna 2021 hän pelasi neljä maaottelua ja kuului Sveitsin EM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt EM-lopputurnauksessa kentälle. MM- kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Portugalia vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 15 maaottelua, joista kymmenessä hän on pelannut avauskokoonpanossa. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Montbazon

Montbazon on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 13 kilometriä Toursin kaupungista etelään. Kaupungissa on osittain raunioitunut linnoitus Forteresse de Montbazon. Se on Ranskan vanhimpia keskiaikaisia linnoja, jonka historia ulottuu vuoteen 991. Linnan pääpuolustustorni on 36 metriä korkea, ja maanpinnan tasolla sen seinät ovat kolme metriä paksut. Tornin rakennutti noin vuonna 1000 Anjoun kreivi Foulques III musta. Hänen tavoitteensa oli valloittaa Toursin kaupunki, joka oli hänen serkkunsa ja vihollisensa Bloisin kreivi Eudes II:n hallinnassa. Puolustustornin huipulle nostettiin vuonna 1866 Montbazonin neitsyen patsas. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et- Loiren kunnat
Viivapuikkopimelo

Viivapuikkopimelo (Heptapterus multiradiatus) on monnikaloihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji Brasiliasta. Sitä on viimeksi tavattu vuonna 1966, joten se saattaa olla kuollut sukupuuttoon. Se on alle 10 cm pitkä. == Lähteet == Luokka:Monnikalat Luokka:Uhanalaiset kalat
Svea Jansson

Svea Kristina Jansson (30. syyskuuta 1904 Nauvo – 1. joulukuuta 1980 Skövde) oli suomalais-ruotsalainen lauluntekijä, jota pidetään yhtenä Pohjoismaiden merkittävimmistä kansanlaulajista. Hänen lauluaan tallennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1923. Jansson varttui kalastajatilalla Nötössä Turunmaan saaristossa. Hänen lapsuudessaan Nötö oli vilkas saaristoyhteisö, jossa asui lähes kolmesataa asukasta. Hänen vanhempansa olivat kippari Abel Konstantin Jansson, joka purjehti polttopuuta Tukholmaan, ja hänen vaimonsa Ida Sofia Gustava Jansson. Hänen Nötön Österängissä asuva isoäitinsä Eva Gustava Jansson tunnettiin hyvänä laulajana ja Jansson oli oppinut kappaleita lapsuudestaan saakka. Svenska litteratursällskapetille kansanperinnekeräystä tekevät laulututkija Greta Dahlström äänitti Janssonin ja hänen isoäitinsä lauluja vuosina 1923–1929. Svea Jansson alkoi haaveilla laulajan urasta, mutta siihen ei ollut taloudellisia mahdollisuuksia. Dahlström kutsui Janssonin Turkuun vuonna 1939 tallentamaan lauluja pikalevylle ja niitä esitettiin radiossa. Lupaava ura katkesi tällä kertaa sodan syttymiseen. Ruotsin radio halusi löytää hänet vuonna 1957 toteutettavaan suuren äänitysprojektin, jossa keskityttiin ruotsalaiseen keskiajan balladiin. He olivat menettäneet yhteyden Janssoniin ja pyysivät Maarianhaminan poliisin apua etsimään kaikkia samannimisiä Ahvenanmaalta, missä he olettivat Janssonin oleskelevan, ja lopulta löysivät hänet Andersbölestä Jomalasta. Toimittaja Matts Arnbergin esittelemänä Svea Jansson lauloi jouluna 1958 Ruotsin radiossa. Hänestä tuli haluttu esiintyjä Jomalan juhlissa ja kokouksissa Ahvenanmaalla. Matts Arnbergin ja Ulf Peder Olrogin kannustamana Jansson muutti Ruotsiin vuonna 1959. Hänelle myönnettiin Nordiska museetin hopeinen Arthur Hazelius -mitali vuonna 1964 ja hänestä tuli Ruotsin kansalainen vuonna 1967. Janssonin ohjelmistoon kuului 1 000–1 200 kappaletta keskiaikaisista balladeista moderneihin iskelmiin. Jansson oli oppinut useita kappaleita vuonna 1842 syntyneeltä isoäidiltään Eva Gustava Janssonilta, joka puolestaan oli oppinut ne vuonna 1786 syntyneeltä isoäidiltään Caisa Eriksdotterilta. Jansson hän pystyi siten esittämään 1700-luvun lauluperinnettä vain yhden välittäjän kautta. Hän auttoi levittämään tietoa suomalais-ruotsalaisesta lauluperinteestä. Hänen nauhoituksensa Den medeltida balladen (1995) ja Lena, Ulrika ja Svea (1996) on julkaistu Caprice Recordsin sarjassa Musica Sveciae. == Lähteet == === Aineistoa === * * Luokka:Suomenruotsalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset kansanmuusikot Luokka:Suomalaiset lauluntekijät Luokka:Ruotsalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Saksan presidentinvaalit 2012

Saksan presidentinvaalit 2012 (virallisesti 15. liittovaltion kokous), on epäsuora vaalitapa, jossa valitaan Saksan liittopresidentti. Vaalit järjestettiin Saksassa 18. maaliskuuta 2012. Istuvana liittopresidenttinä toiminut Christian Wulff erosi virastaan 17. helmikuuta 2012, kun nousi epäilyjä, joiden mukaan Wulff on ottanut vastaan tai myöntänyt etuisuuksia. Joachim Gauck valittiin liittovaltion kokouksen ensimmäisessä äänestyksessä, joka koostui 620 liittopäivän jäsenestä ja yhtä monesta jäsenestä, jotka Saksan osavaltiot valitsivat suhteellisen edustuksen perusteella. Joachim Gauck nimitettiin 19. helmikuuta 2012 hallituskoalition (CDU, CSU ja FDP) ja oppositiopuolueiden (SPD ja Vihreät) yhteiseksi presidenttiehdokkaaksi. Hänellä oli myös vapaiden äänestäjien ja Etelä-Schleswigin äänestäjien liiton tuki. == Tulokset == Ehdokas Puolue Tukeva osapuoli Valitsijamiesäänet Ääniosuus Joachim Gauck sitoutumaton CDU, CSU, SPD, FDP ja Vihreät 991 80,43 Beate Klarsfeld sitoutumaton Die Linke 126 10,22 Olaf Rose NDP - 3 0,2 Yhteensä Yhteensä Yhteensä 1,228 100 % == Lähteet == == Aiheesta muualla == 2012 Luokka:Vuoden 2012 vaalit
Bad Boys for Life

Bad Boys for Life on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Se on jatko-osa vuoden 2003 elokuvalle Bad Boys 2. Elokuvan ohjasivat Adil El Arbi ja Bilall Fallah. Pääosissa esiintyvät kahden aiemman Bad Boys -elokuvan kaksikko Will Smith ja Martin Lawrence. Elokuvasta puhuttiin jo vuonna 2008, jolloin Will Smith ilmaisi halunsa saada Michael Bay ohjaamaan trilogialle päätösosan. Elokuussa 2014 näyttelijä Martin Lawrence paljasti käsikirjoituksen olevan valmis. Kuvaukset käynnistyivät tammikuussa 2019, ja lopulta elokuva sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 2020. Elokuvasarja sai neljännen osan Bad Boys: Ride or Die vuonna 2024. == Rooleissa == == Vastaanotto == Kriitikoiden arviot olivat pääasiassa myönteisiä, ja elokuva keräsi 426 miljoonan dollarin lipputulot, mikä tekee siitä vuoden 2020 kolmanneksi tuottoisimman elokuvan. Metacriticissä elokuva on saanut 59 pistettä 100:sta ja Rotten Tomatoesissa arvosanan 77 %. Helsingin Sanomien Juho Typpö kutsui elokuvaa trilogiansa parhaaksi osaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2020 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Silmä silmästä (vuoden 1999 elokuva)

Silmä silmästä on Atro Lahtelan ohjaama suomalainen kauhuelokuva vuodelta 1999. Elokuvassa sisarukset Kiia ja Eija ovat muuttaneet pois Kainuussa sijaitsevalta Pirunperän kylältä isänsä itsemurhan jälkeen. Kiiasta on tullut kuvanveistäjä ja häntä vaivaavat kotikyläänsä liittyvät painajaisunet. Kiia palaa kotiseudulleen tehdäkseen veistoksia paikalliseen kirkkoon. Samalla hän selvittää isänsä ja kotikylänsä menneisyyttä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1999 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset kauhuelokuvat
Rundi (elokuva)

Rundi on Jouko Suikkarin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1990. Markku Vuorisen romaaniin Rundi – Kyösti Erkinkorven tarina perustuvassa elokuvassa vankilakierteeseen ajautunut Taisto löytää apua ongelmiinsa Jumalalta. Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Helena Ylänen kehui elokuvan näyttävän erilaiselta kuin mikään muu suomalainen elokuva mutta valitteli, ettei siitä lopulta löydy mitään tarinaa, vaikka alussa päähenkilön umpimielisyys on vaikuttavaa. Uskontoteema ilmestyy elokuvaan hänen mielestään kuin tyhjästä. Yläsestä elokuvassa on paljon turhia kuvia, kun taas monet tarinan kannalta olennaiset kuvat ja kohtaukset puuttuvat. Myös Suomen Kuvalehden Ywe Jalander kehui kuvausta, joskin moitti sitä paikoin mainosmaiseksi ja kikkailevaksi.Lehdistöarviot, . == Lähteet == Luokka:Vuoden 1990 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat Luokka:Päihdeaiheiset elokuvat Luokka:Vankilaelokuvat
Carlo Mosca

Carlo Mosca (12. lokakuuta 1945 – 30. maaliskuuta 2021) oli Italian prefekti ja tuomari. Hän oli Italian tasavallan ansioritarin ritari. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet Luokka:Italialaiset henkilöt
Hans Dominik

Hans Dominik (1872 Zwickau, Saksa – 1945 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija ja insinööri. Tunnetuimpiin saksalaisiin tieteiskirjailijoihin kuuluva Dominik kirjoitti populaariteoksia tieteestä ja tekniikasta sekä tieteisromaaneja ja kaksi nuorisokirjaa. ==Suomennetut teokset== * Atlantis (Atlantis), suom. K. V. Raitio. Helsinki: Kirja 1926 * Dshingiskaanin jälki (Die Spur des Dschingis-Khan), Helsinki: Kirja 1924 * Elämänsäteet (Lebensstrahlen), suom. Heikki Välisalmi. Helsinki: Tammi 1944 * Kolmen miehen valta: romaani vuodelta 1955 (Die Macht der Drei), suom. K. V. Raitio. WSOY 1934 * Lehtipojasta miljoonamieheksi (John Workmann Der Zeitungsboy), suom. Jussi Koskiluoma, WSOY 1931. Sarja: W.S.O.Y:n koululaiskirjasto, n:o 86. sisältää seuraavat myöhemmin itsenäisinä julkaistut teokset: ** Nuori reportteri (John Workmann, der Zeitungsboy), suom. Jussi Koskiluoma WSOY 1958 (lyhennetty laitos) ** Kultakaivos (John Workmann wird Millionär), suom. Jussi Koskiluoma, WSOY 1958. (lyhennetty laitos) Sarja: Punainen sulka, 13 * Teräksinen salaisuus (Das stählerne Geheimnis), suom. Aukusti Simojoki, Otava 1935 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo

Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo on Timo Linnasalon ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1991. Elokuva perustuu Ilpo Tuomarilan samannimiseen näytelmään, joka kantaesitettiin Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 1988. Sen tausta-aineistona on J. P. Roosin tekemä tutkimus suomalaisten ihmisten omaelämäkerroista. Elokuvassa Lotta menee syömään ravintolaan ja kertoo monologin muodossa elämästään ja perheestään. == Palkinnot == * Heikki Takkiselle myönnettiin Viitasaaren elokuvaviikoilla 1991 elokuvasta (yhdessä elokuvien Kadunlakaisijat ja Kiljusen herrasväen uudet seikkailut kanssa) Humanismin käsi -palkinto. * Irma Junnilainen voitti elokuvasta vuonna 1992 parhaan naispääosan Jussi-palkinnon. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1991 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Eduard von Keyserling

Eduard von Keyserling (14. toukokuuta 1855 Kuurinmaa – 28. syyskuuta 1918 München, Saksa) oli baltiansaksalainen kirjailija. Hän kuului impressionismia edustaviin kirjailijoihin.Keyserling, Eduard Von, Kirjasampo.fi, viitattu 1.4.2021Ants Hein, Viron kartanot vanhimmista 1900-luvun alkuun saakka, Tuglas-seura 1.1.2005, viitattu 1.4.2021 ==Suomennetut teokset== * Illan varjot (Abendliche Häuser); suomentanut Kaarlo Nieminen, Helsinki: Ahjo 1919 Sarja: Kuuluisia romaaneja 8 * Ruhtinattaria; suomensi Anna Leivo, Helsinki: Ahjo 1919. Sarja: Kuuluisia romaaneja 9 * Dumalan pastori, suomentanut G. G. Ronimus, Helsinki: Ahjo 1920 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Baltiansaksalaiset Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Georgi Mdivani

Georgi Davidovitš Mdivani (, , 26. syyskuuta 1905 Baghdati – 11. lokakuuta 1981 Tbilisi) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja. Mdivani valmistui Tbilisin yliopistosta, kirjoitti runoja ja työskenteli elokuvien käsikirjoittajana. Hänen näytelmänsä Alcazar (1936) herätti laajaa huomiota. Samana vuonna Mdivani muutti Moskovaan. Hän kirjoitti teoksiaan georgiaksi ja venäjäksi. Mdivanin näytelmät ja elokuvat käsittelevät muun muassa vallankumoushistoriaa, toista maailmansotaa ja ajankohtaisia poliittisia aiheita. Mdivani liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1944. Hän sai Georgian SNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1961. Elokuva Sevinc buxtası (ven. Buhta radosti) sai Azerbaidžanin SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1978. ==Suomennettu teos== * Perheemme (Naša semja). Petroskoi: Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955. ==Lähteet== Luokka:Georgialaiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Anna Štšerbakova

Anna Stanislavovna Štšerbakova (; s. 28. maaliskuuta 2004 Moskova) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut naisten yksinluistelussa olympiakultaa ja maailmanmestaruuden. Štšerbakova nousi taitoluistelijana huipulle kaudella 2018–2019, jolloin hän voitti Venäjän-mestaruuden ja saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa niukasti maannaiselleen Aleksandra Trusovalle hävinneenä. Kaudella 2019–2020 hän voitti jälleen Venäjän- mestaruuden ja saavutti Grazin Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa edellään vain maannaisensa Aljona Kostornaja. Kaudella 2020–2021 Štšerbakova voitti kolmannen Venäjän-mestaruutensa ja Tukholman maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa venäläisluistelijoiden saadessa kolmoisvoiton. Vuoden 2022 EM- kilpailuissa hän saavutti hopeaa Venäjän ottaessa jälleen kolmoisvoiton. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa. Štšerbakova teki ensimmäisenä naisena yhdessä vapaaohjelmassa kaksi onnistunutta neloislutzia Las Vegasin GP-kilpailuissa lokakuussa 2019. Myös hänen neloislutz–kolmoishyppy- yhdistelmänsä oli ensimmäinen naisen kansainvälisessä kilpailussa tekemä. Štšerbakova on pituudeltaan 157-senttinen. Häntä valmentavat Eteri Tutberidze, Sergei Dudakov ja Daniil Gleihengauz. Štšerbakova sairastui kesällä 2023 mononukleoosiin ja hänen kilpailu-uransa on todennäköisesti kokonaan ohi. == Lähteet == Luokka:Venäläiset taitoluistelijat Luokka:Venäläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksandra Trusova

Aleksandra "Sasha" Vjatšeslavovna Ignatova (Trusova)(; s. 23. kesäkuuta 2004 Rjazan) on venäläinen taitoluistelija. Hän on saavuttanut yksinluistelussa mitalin olympialaisissa, MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa ja on kaksinkertainen nuorten maailmanmestari. Ignatova voitti nuorten maailmanmestaruuden vuosina 2018 ja 2019. Jälkimmäisellä kaudella hän saavutti aikuisten sarjassa Venäjän-mestaruuskilpailuissa hopeaa. Grazin Euroopan- mestaruuskilpailuissa 2020 Ignatova saavutti pronssia venäläisluistelijoiden viedessä kolmoisvoiton. Samalla kaudella hän sijoittui myös Torinon Grand Prix -finaalissa ja Venäjän-mestaruuskilpailuissa kolmanneksi. Kaudella 2020–2021 hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kahden maannaisensa takana ja oli myös Venäjän-mestaruuskilpailuissa kolmas. Kaudella 2021–2022 hän saavutti EM-kilpailuissa pronssia Venäjän yltäessä jälleen kolmoisvoittoon ja sijoittui Venäjän-mestaruuskilpailuissa toiseksi. Pekingin olympialaisissa hän saavutti hopeaa oltuaan lyhytohjelman jälkeen neljäs mutta saatuaan vapaaohjelmassa parhaat pisteet. Ignatova teki kilpailuissa ensimmäisenä naisena onnistuneesti neloislutzin vuonna 2018 ja neloisflipin vuonna 2019. Ignatova on pituudeltaan 158-senttinen. Hän siirtyi vuonna 2020 olympiavoittaja Jevgeni Pljuštšenkon ja Dmitri Mihailovin valmennukseen mutta palasi vuonna 2021 Eteri Tutberidzen, Sergei Dudakovin ja Daniil Gleihengauzin valmennusryhmään. == Lähteet == Luokka:Venäläiset taitoluistelijat Luokka:Venäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt