EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Type 90

Type 90 ( taikka 90式戦車, Kyū-maru-shiki-sensha) on Japanin maaitsepuolustusvoimien taistelupanssarivaunu, joka on Mitsubishi Heavy Industriesin valmistama. Vuodesta 1990 alkaen ne ovat korvanneet aiemmat Type 61 ja osan Type 74 panssarivaunuista. Suunnitelmissa on myös korvata loput Type 74 ja nykyiset Type 90 vaunut uudella Type 10 -vaunulla. Type 90 vaunuja valmistettiin noin 330–340 kappaletta vuodesta 1989. Yhden vaunun hinnaksi on arvioitu noin 7,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuoden 2008 kurssin mukaan.Hinta arvioitu 2007 yhdeksän valmistetun vaunun mukaan ==Aseistus== Vaunun pääase on Japan Steel Worksn lisenssillä valmistama 120 mm sileäputkinen Rheinmetall L44 panssarivaunukanuuna, joka on vastaava kuin saksalaisessa Leopard 2:ssa ja yhdysvaltalaisessa M1 Abramsissa. Ennen L44:n valintaa vaunun pääaseeksi, Japanissa oli testattu onnistuneesti omaa japanilaista 120 mm kanuunatyyppiä, mutta lopulta L44 edullisuus kallisti valinnan sen puolelle. Kanuuna on varustettu latausautomaatilla, jolloin vaunumiehistöön ei kuulu lataajaa. Tämä mahdollistaa vaunussa käytetyn pienemmän tornin. Apuaseena on Sumitomo Heavy Industriesin lisenssillä valmistama 12,7 mm Browning -konekivääri. Lisäksi vaunussa on tykin putken suuntainen 7,62 mm konekivääri. ==Moottori ja voimansiirto== Moottorina on Mitsubishin valmistama kaksitahtinen 10-sylinterinen 10ZG32WT -dieselmoottori. Sen tuottama 1 120 kW:n teho johdetaan teloille Mitsubishi MT1500 -automaattivaihteiston välityksellä, jossa on neljä vaihdetta eteen ja kaksi taakse. Täydellä 1 100 litran polttoainetäytöllä vaunun toimintasäde on 350 km.Trewhitt: s. 93 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Trewhitt, Philip: Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 93) Luokka:Japanin asevoimat Luokka:Japanilaiset taistelupanssarivaunut
Mika Peltonen (muusikko)

Peltone eli Mika Peltonen on aktiivisesti keikkaileva euralainen trubaduuri, muusikko ja lauluntekijä. Sooloura alkoi Puistokemistin joulu -kappaleen julkaisemisen myötä. Ensimmäinen sooloalbumi, julkaistiin vuonna 2001. 2003 julkaistiin Piilomies-albumi, jonka muusikot koostuivat pääosin porilaisen Sauna pesää! -yhtyeen jäsenistä. "Tähän asti tiesin"-albumi (2011) oli askel hieman vakavampien laulujen suuntaan. Sitä seurannut "Lupa kimaltaa" (2015) saavutti jonkin verran radiosoittoa mm. kappaleilla "Ootsä se vai et?","Lupa kimaltaa" ja "Rautavaarat". Levyn tuotti Janne Louhivuori, osa levyn teksteistä syntyi co-writena Heikki Salon kanssa, joka on toiminut Peltosen tekstituottajana. Vuonna 2019 Mika julkaisi uuden albumin "Hyvin hukatut vuodet" ja samalla taiteilijanimeksi muuttui Peltone silloisen samannimisen orkesterin mukaan. Levyn kappaleista "Mut muotoiltiin niin" keräsi eniten radiosoittoja. "Ilmaa siipien alle" -niminen pitkäsoitto julkaistiin 2022. Kahdesta aikaisemmasta levystä poiketen levyn tuotti Tomi Aholainen. "Vielä ois saumaa", toimi levyn avausraitana. Trubaduurikeikkojen ohessa Mikalla on myös kaksi muuta aktiivista projekita: Peltone & Kuka maksaa viulut? joka esittää Taija Nummijärven jousikvartetille kirjoittamia sovituksia Mikan lauluista, sekä nelimiehinen Peltone Reissue -bändi joka on keikkaillut vuodesta 2022 lähtien. Mika julkaisee musiikkinsa omalla Äänimaailma Records -merkillä. Lauluja työstetään mm. hänen Äänimaailma 71 -studiollaan ==Saavutukset== * Juomalaulun SM -voittaja vuonna 2005 * Sarjakuva-aiheisten laulujen voitto Kemin sarjakuvapäivillä 2006 * Trubaduurien SM -kisa, hopeaa 2010 ==Omat levytykset== * Puistokemistin joulu -single (1999) * Rock´L`Ola (2001) * Piilomies (2003) * Tervetuloa pöytäämme -single (2003) * Huonoa valoa -single (2006) * Nettikokoelma 1999-2009 (2009) * Musapaviljonki -single (2009) * Kevyesti keskellä päivää -single (2011) * Tähän asti tiesin (2011) * Voisin kuvitella -single (2013) * Rautavaarat -single (2014) * Lupa kimaltaa (2015) * Ootsä se vai et? -single (2015) * Irtolainen -single (2015) * Tuulet Muuttaa Suuntaa -single (2016) * Mut muotoiltiin niin -single (2018) * Tyhjä päivä -single (2018) * Hyvin hukatut vuodet (2019) * Viima iskee -single (2021) * Ilmaa siipien alle (2022) * Paratiisi -single (2024) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Mika Peltonen * MySpace * Mika Peltonen: Rautavaarat * Spotify * Mika Peltosen haastattelu Musiikintekijä-lehdessä Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset lauluntekijät Luokka:Nykyajan trubaduurit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Haumont-près-Samogneux

Haumont-près-Samogneux on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa. Haumont-près-Samogneux’n pinta-ala on 10,81 neliökilometriä. Kunnasta on matkaa Samogneux’hön 2,2 kilometriä, Regnéville- sur-Meuseen 3 km, Brabant-sur-Meuseen 3 km, Beaumont-en-Verdunois’han 4,2 km, Champneuvilleen 4,5 km, Forges-sur-Meuseen 4,7 km ja Louvemont-Côte-du- Poivreen 5 km. Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa, eikä sitä koskaan jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en- Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Louvemont-Côte-du-Poivren, Douaumontin, Ornes’n ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja. == Väkiluvun kehitys == Haumont-près-Samogneuxin väkiluvun kehitys vuodesta 1803 vuoteen 1913 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2006: Vuosi Väkiluku Vuosi Väkiluku 1803 239 1990 0 1851 291 1999 0 1901 156 2006 0 1913 131 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kunta INSEEssä * Les villages détruits Luokka:Meusen kunnat
Ritva Sievänen-Allen

Ritva Sievänen-Allen (29. heinäkuuta 1930 Mikkeli – 30. maaliskuuta 2009 Espoo) oli suomalainen kirjastonjohtaja ja professori. Hän oli Terveystieteiden keskuskirjaston kirjastonjohtaja 1967–1993 ja Tampereen yliopiston kirjastotieteen ja informatiikan vt. professori 1973–1977. Sievänen-Allen suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1955, kirjastonhoitajaksi hän valmistui Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1958, ja sen jälkeen hän opiskeli Yhdysvalloissa jossa hän suoritti Kalifornian yliopistossa Berkeleyssa master of library science -tutkinnon 1962. Hän väitteli Jyväskylän yliopistosta taidehistorian alan tutkimuksella 1989. Sievänen-Allen oli Suomen tieteellisen kirjastoseuran puheenjohtaja ja toimi myös alan kansainvälisissä järjestöissä. Terveystieteiden keskuskirjasto luotiin paljolti hänen johdollaan ja hänen kehittämiensä suuntaviivojen perusteella. Jäätyään eläkkeelle hän kirjoitti useita kirjoja niiden lisäksi, joita hän oli aiemmin kirjoittanut ammatillisista aiheista. ==Teokset== *Mikkelin tyttökoulu kirjallisuudessa, Mikkelin kaupunginkirjasto – maakuntakirjasto, 2004. *Sydäntalven kevät, WSOY, 2000. (pohjana kirjeenvaihto kriitikko ja toimittaja Martti Terhon kanssa) *Suomalaisia vaikuttajanaisia : kohti vuotta 2000 / [toimittaneet] R S.-A. & Karmela Bélinki. WSOY, 1998 *Pitkä matka Siperiaan / Hilma Kilkkinen ; toimittanut ja kehyskertomuksen laatinut R S.-A., Otava, 1997. *Tyttö venheessä : Elsa Enäjärvi-Haavion elämä 1901–1951, WSOY, 1993. *Kirjastotilan kehitys ja siihen vaikuttaneet tekijät Turun akatemiassa ja Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa ennen vuotta 1882, Lääketieteellinen keskuskirjasto, 1990 *Avoin pohjakaava ja sen käyttöönotto Suomen kirjastoarkkitehtuurissa ennen vuotta 1940 : kuvaus kirjastorakentamisen kehityksestä, esimerkkeinä Tampereen ja Viipurin kaupunginkirjastot sekä Åbo akademin kirjasto, Jyväskylän yliopisto, 1989. (väitöskirja) *Lukija tieteellisessä kirjastossa : teemahaastattelu lääkäreiden informaationhankinnasta ja -käytöstä Lääketieteellinen keskuskirjasto, 1987. *Johdatus kirjastotieteeseen ja informatiikkaan, Otava, 1978 *Lääketieteellisen keskuskirjaston ensimmäinen vuosikymmen / R S.-A. & Irja-Liisa Öberg. Lääketieteellinen keskuskirjasto, 1976. *Arkkitehti Selim A. Lindqvist, Helsingin yliopiston taidehistorian laitoksen julkaisuja, ISSN 0357-4164; 3 [1973] ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirjastonhoitajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Paimenlauluja

__NOTOC__ Paimenlauluja () on Vergiliuksen vuosien 42–39 eaa. aikana kirjoittama ensimmäinen pääteos, joka koostui kymmenestä paimenlaulusta. Näitä yksittäisiä runoja kutsutaan nimellä eclogae (, 'valikoima'), ja kokoelma tunnetaankin myös nimellä Eclogae. Teos on saanut suuresti vaikutteita Theokritoksen paimenidylleistä, joskin siihen antaa leimallisen piirteen ajankohdan mullistukset Rooman valtakunnassa. Teoksen tunnetuimmaksi runoksi nousi Asinius Polliolle omistettu neljäs laulu, joka esittää profeetallisen ennustuksen maailman pelastavan lapsen syntymästä ja kulta-ajan paluusta. Kristityt käsittävät tämän myöhemmin viittaavan Kristukseen, minkä vuoksi Vergiliusta pidettiin luonnostaan kristittynä sieluna, anima naturaliter christiana. Tämä nosti Vergiliuksen keskiajalla arvostetuksi kirjailijaksi ja oli syynä siihen, miksi Dante Alighieri valitsi hänet teokseensa Jumalainen näytelmä oppaaksi. == Lähteet == * * == Kirjallisuutta == === Suomennokset === * * == Aiheesta muualla == * Virgilion: Bucolica – The Project Gutenberg EBook Luokka:Antiikin latinankieliset kirjat
Virolahden sakaristo

Virolahden sakaristo on keskiaikainen kivisakaristo, joka sijaitsee Virolahdella, nykyisen Virolahden kirkon itäpuolella. Sakaristo rakennettiin arviolta noin vuosien 1500 ja 1530 välillä silloisen puukirkon viereen. Tarkoituksena oli rakentaa myöhemmin kokonainen kivikirkko, mutta muun muassa taloudellisista syistä tämä ei toteutunut. Sakariston rakennusaika on päätelty keskiajan loppuun viittaavista piirteistä, joita ovat esimerkiksi eteläisen seinän oven epäsymmetrinen sijainti ja holvauksen yksityiskohdat. Pohjoispäädyssä on suuri ristikomero, jonka muoto muistuttaa Inkoon kirkon länsipäätyä. Itäpäädyllä on ikkuna, jota on uudella ajalla hieman pienennetty alkuperäisestä. Sakariston yhteydessä ollut puinen kirkkorakennus purettiin 1600-luvulla, ja sen tilalle rakennettiin uusi. Uudempi puukirkko purettiin vuonna 1847 huutokaupan jälkeen, vaikka nykyinen ristikirkko oli rakennettu sen länsipuolelle jo vuonna 1766. Sittemmin sakaristoa on käytetty esimerkiksi varastona ja hartaustilana. ==Katso myös== *Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen keskiaikaiset kivisakastit Luokka:Kymenlaakson kirkkorakennukset Luokka:Virolahden rakennukset ja rakennelmat Luokka:Virolahden nähtävyydet Luokka:Virolahden historia Luokka:Suomen 1500-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Eklogi

EklogiEklogi, Tieteen termipankki, viitattu 4.3.2020 (, 'valikoima'; ) viittaa runokokoelmiin, jotka koostuvat valikoiduista runoista. Nimitystä käytti ensimmäisenä Marcus Terentius Varro, mutta se vakiintui myöhemmin erityisesti Vergiliuksen paimenrunokokoelman Bucolican toiseksi nimeksi. Runomuoto oli suosittu 1400-1500-luvulla etenkin Espanjassa ja Englannissa. == Lähteet == Luokka:Runous
Marjastajat (suku)

Marjastajat (Melanocharis) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Marjastajien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan viisi lajia. == Marjastajiin kuuluvia lajeja == * Mustamarjastaja (Melanocharis nigra) * Papuanmarjastaja (Melanocharis arfakiana) * Rinnemarjastaja (Melanocharis longicauda) * Viirumarjastaja (Melanocharis striativentris) * Vuorimarjastaja (Melanocharis versteri) == Aiheesta muualla == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Melanocharis Luokka:Marjastajat
Kalle Vento

Kalle Vento (, salanimi Kalle Karjalainen; 9. tammikuuta 1897 Someron Pitkäjärven kylä – 28. joulukuuta 1937 Sandarmoh Karhumäen lähellä) oli neuvostoliitonsuomalainen lehtimies ja kirjailija. Neuvostoliittoon siirryttyään Kalle Vento kirjoitti artikkeleja, kertomuksia ja arvosteluja Leningradin ja Petroskoin suomenkielisiin lehtiin. Joulukuussa 1930 hänet valittiin Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen jaoston hallituksen jäseneksi. Vuonna 1933 Vento opiskeli Leningradin punaprofessuurin instituutissa. Elokuusta 1934 lähtien hän työskenteli Petroskoissa Punainen Karjala -lehden vastaavana sihteerinä ja vuosina 1935–1936 myös kirjallisuuslehti Rintaman päätoimittajana. Vuonna 1937 Vento erotettiin Punaisen Karjalan päätoimittajan tehtävästä, minkä jälkeen hän työskenteli sekatyömiehenä. Hänet pidätettiin 26. lokakuuta 1937, tuomittiin kuolemaan vakoilijana ja ammuttiin. Vento todettiin syyttömäksi vuonna 1956. ==Lähteet== * * * Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset teloitetut Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
De ondergang van Nederland

De ondergang van Nederland: Land der naïeve dwazen (”Alankomaiden alasajo: Hyväuskoisten hölmöjen maa”) on Alankomaissa vuonna 1990 ilmestynyt kirja. Kirjan tekijä Mohammed Rasoel on salanimi. Rasoel tarkoittaa arabiaksi sanantuojaa. Alankomaiden Anne Frank -säätiö nosti kirjasta oikeusjutun. Poliisi tuli tulokseen, että kirjan takana oli Alankomaissa asuva, pakistanilaista syntyperää oleva Zoka Fatah (s. 1951). Vuonna 1992 hänet tuomittiin 2000 Alankomaiden guldenin sakkoihin. Oikeusistuin katsoi tulleen todistetuksi, että hänen kirjansa oli rasistinen ja kirjoitettu pelkästään vihan lietsomisen tarkoituksessa. Teos vedettiin pois kirjakaupoista. == Lähteet == Luokka:Kirjat islamin kritiikistä Luokka:Kirjat politiikasta Luokka:Vuoden 1990 kirjat Luokka:Alankomaalaiset kirjat
Ellie Greenwich

Eleanor Louise Greenwich (taiteilijanimeltään Ellie Greenwich, 23. lokakuuta 1940 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 26. elokuuta 2009 New York, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen pop-laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja, joka oli aktiivinen 1960- ja 1970-luvuilla. Hän oli mukana tekemässä muun muassa kappaleita "Be My Baby", "Da Doo Ron Ron", "Leader of the Pack", "Do Wah Diddy Diddy", "And Then He Kissed Me" ja "River Deep, Mountain High". Greenwichiltä ilmestyi kaksi sooloalbumia, Composes, Produces, and Sings (1968) ja Let It Be Written, Let It Be Sung... (1973), jotka on myöhemmin julkaistu yhdellä CD:llä. Ellie Greenwich menehtyi keuhkokuumeeseen. Hän totesi eläessään: "Sanoisin, että olet onnistunut, kun nimesi ja laulusi löytyvät sanaristikoista, Trivial Pursuitin kaltaisista peleistä ja Jeopardy-tv- visailusta." == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet Luokka:Songwriters Hall of Fame
Emil Virtanen (kirjailija)

Emil Virtanen (; 1. lokakuuta 1900 Viipurin läänin Kaukola – 27. marraskuuta 1937 Petroskoin lähellä) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija ja lehtimies. Emil Virtanen osallistui Suomen sisällissotaan ja työskenteli sen jälkeen mm. Savon Kansan ja Kansan Työn toimittajana. Vuosina 1920–1923 hän kuului Suomen sosialistiseen työväenpuolueeseen ja vuosina 1921–1930 SKP:hen. Neuvostoliittoon Virtanen siirtyi vuonna 1930. Hän työskenteli Punainen Karjala -lehden toimittajana. Lokakuusta 1932 tammikuuhun 1936 Virtanen oli NKP(b):n ja vuodesta 1934 Neuvostoliiton kirjailijaliiton ehdokasjäsen. Virtasen runoja julkaistiin kirjallisuuslehdissä Punakantele ja Rintama sekä Neuvostoliiton suomenkielisissä sanomalehdissä. Vuonna 1933 ilmestyi runokokoelma Minkä tähden taistelemme ja vuonna 1935 runoelma Auringon hymy. Hän käänsi suomeksi Aleksandr Puškinin sekä neuvostokirjailijoiden teoksia. Syksyllä 1937 Emil Virtanen työskenteli Karellesin kuormaajana. Hänet pidätettiin 25. lokakuuta, tuomittiin kuolemaan vakoilijana ja ammuttiin. Virtanen todettiin syyttömäksi vuonna 1957. ==Teoksia== * Minkä tähden taistelemme: Runokokoelma. Petroskoi: Kirja, 1933. * Auringon hymy: Elämäntaparunoelma. Petroskoi: Kirja, 1935. * Runoja. Teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 299–309. ==Lähteet== * * * Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Emil Virtanen

Emil Virtanen -nimisiä henkilöitä on useita: * Emil Virtanen, ent. Wagnström (1889–1948), suomalainen jääkäri ja punakaartin komppanianpäällikkö * Emil Virtanen (1900–1937), neuvostoliitonsuomalainen kirjailija ja lehtimies
Pikkumesikot

Pikkumesikot (Oedistoma) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Pikkumesikoiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Toisissa lähteissä on esitetty edellisestä poikkeavia suvun lajimääriä. == Pikkumesikoihin kuuluvia lajeja == * Harmaarintamesikko (Oedistoma iliolophus,BirdLife Suomi: Lintujen nimeämisen periaatteet. 2010. Luettu 2.12.2010 aiemmin O. iliolophum) * Pikkumesikko (Oedistoma pygmaeum) == Lähteet == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Oedistoma === Viitteet === Luokka:Marjastajat
Tatu Väätäinen

Tatu Väätäinen (; 28. helmikuuta 1898 Juankoski – 11. lokakuuta 1938 Petroskoin lähellä) oli suomalainen kommunisti ja neuvostoliitonsuomalainen kirjailija. Väätäinen liittyi vallankumousliikkeeseen vuonna 1917. Hän kirjoitti 1920-luvulla runoja muun muassa Nuori työläinen ja Liekki -lehtiin. Vuosina 1925, 1926 ja 1929 hän oli pidätettynä osallisuudesta Sosialistisen nuorisoliiton toimintaan. Väätäinen kuului 1920-luvun lopussa myös Suomen kommunistisen nuorisoliiton keskuskomiteaan. Väätäinen saapui Neuvostoliittoon vuonna 1934 Ruotsin konsulaatin myöntämällä viisumilla. Hän työskenteli Petroskoissa Punainen Karjala -lehden toimituksessa ja Kustannusliike Kirjassa. Väätäisen runoja julkaistiin Neuvostoliiton suomenkielisissä sanoma- ja aikakauslehdissä. Vuonna 1937 hän käänsi suomeksi Aleksandr Puškinin teoksia. Vuoden 1937 lopussa Väätäinen teki virheen runon "Suuri Stalinilainen laki" kääntämisessä, minkä takia koko "Punainen Karjala" -lehden numero 254 painos tuhottiin ja painettiin uudelleen. Väätäinen pidätettiin 2. kesäkuuta 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta nationalistisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1955. ==Teoksia== * Runoja. Teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 327–331. * Kovassa kivessä leipä: Runo. Teoksessa Rohkeesti, hehkuvin rinnoin: Suomen luokkasodan veteraanit muistelevat. Petroskoi: Karjala, 1978, s. 258–259. * Seppä; Vainon aikana: Runoja. Teoksessa Käy eespäin: Valikoima suomalaista työväenrunoutta. Helsinki: Tammi, 1978, s. 188–190. ==Lähteet== * * * ===Viitteet=== Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Suomalaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Aleksandr Linevski

Aleksandr Mihailovitš Linevski (; 3. toukokuuta 1902 Pietari – 20. helmikuuta 1985 Petroskoi) oli venäläinen kirjailija ja tiedemies. Aleksandr Linevski syntyi rautatieläisen perheeseen. Valmistuttuaan oikeustieteellisestä oppilaitoksesta hän työskenteli vuosina 1918–1923 arvioijana Veliki Ustjugin metsätaloudessa. Palattuaan Pietariin hän alkoi opiskella maantieteellisessä instituutissa, joka sittemmin muuttui Leningradin yliopiston maantieteelliseksi tiedekunnaksi. Kesällä 1926 Linevski johti Sorokan läheltä löydettyjä kalliopiirroksia tutkinutta retkikuntaa. Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1929 Linevski muutti Petroskoihin, jossa hän työskenteli paikallisessa tutkimusinstituutissa ja julkaisi useita Neuvosto-Karjalan arkeologiaa, historiaa, kansatiedettä ja suullista kansanperinnettä käsitteleviä tutkimuksia. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin historian kandidaatin oppiarvo. Linevski johti myös Karjalan proletaarikirjailijoiden venäjänkielistä jaostoa ja oli mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Linevskin ensimmäiset tutkimusmatkoiltaan kirjoittamat kuvaukset ilmestyivät vuosina 1925–1926. Myöhemmin Vokrug sveta (”Maailman ympäri”), Vsemirnyi sledopyt (”Maailmankävijä”) ja Mir prikljutšeni (”Seikkailujen maailma”) -lehdissä julkaistiin hänen kertomuksensa Sovetskaja mašina vremeni (”Neuvostoaikakone”) ja pienoisromaani Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Jälkimmäinen ilmestyi laajennettuna kirjana vuonna 1939. Siinä kirjailija kuvaa esihistoriallisten ihmisten elämää tutkimiensa kivipiirrosten pohjalta. Yli kolmenkymmenen vuoden ajan Linevski laati historiallista romaania Belomorje (”Vienanmeren rannikolla”), joka valmistui vuonna 1968. Tieteellisestä ja kaunokirjallisesta toiminnastaan Linevskille on myönnetty Karjalan tasavallan valtionpalkinto (1969), Työn punaisen lipun ja Kansojen ystävyyden kunniamerkit. ==Suomennettuja teoksia== * Kivikirjan sivuja (Listy kamennoi knigi). Suom. O. Kukkonen. Petroskoi: Karjala, 1978. (Ensimmäinen painos 1957.) ==Lähteet== * Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset arkeologit Luokka:Neuvostoliittolaiset historioitsijat Luokka:Venäläiset etnologit Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Chris Craft

Christopher Adrian Craft (17. marraskuuta 1939 – 20. helmikuuta 2021) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1971. Kanadan osakilpailussa hän karsiutui ja Yhdysvalloissa keskeytti. Craft osallistui myös kahteen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun. Craft osallistui myös muihinkin kilpa-autoilusarjoihin vakioautoluokissa sekä Formula 3 ja Formula 5000 -sarjoissa. Hän oli kolmas vuoden 1976 Le Mansin 24 tunnin ajossa. Kilpauransa jälkeen Craft aloitti Gordon Murrayn kanssa Light Car Companyn ja auttoi Light Car Company Rocketin suunnittelussa. == Formula 1 -tulokset == Vuosi Talli Valmistaja Moottori 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Sijoitus Pisteet 1971 Ecurie Evergreen Brabham BT33 Cosworth V8 RSA ESP MON NED FRA GBR GER AUT ITA CAN USA - 0 == Lähteet == == Aiheesta muualla == http://www.statsf1.com/en/chris-craft/engagementhc.aspx Luokka:Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Medestäjämesikot

Medestäjämesikot (Toxorhamphus) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Medestäjämesikoiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Toisissa lähteissä on esitetty edellisestä poikkeavia suvun lajimääriä. == Medestäjämesikoihin kuuluvia lajeja == * Keltarintamesikko (Toxorhamphus novaeguineae) * Tuhkapäämesikko (Toxorhamphus poliopterus) == Aiheesta muualla == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Toxorhamphus Luokka:Marjastajat
Yrjö Savolainen

Yrjö Savolainen (; 17. joulukuuta 1899 Järvisaaren Mujan kylä – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli inkerinsuomalainen kirjailija. Savolainen syntyi inkeriläisen talonpojan perheeseen. Vuonna 1921 hän valmistui Hatsinan opettajaopistosta ja työskenteli sen jälkeen kotiseudullaan opettajana. Vuodesta 1925 lähtien hän toimi Leningradin valistusosaston ohjaajana ja vuodesta 1930 lähtien Vapaus-lehden toimittajana. Savolaisen ensimmäiset runot ilmestyivät Vapaudessa vuonna 1924. Hän kuului Soihdun toimituskuntaan ja julkaisi teoksiaan muun muassa Punakantele ja Rintama-lehdissä. Vuonna 1930 hänet valittiin Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen jaoston johtokunnan jäseneksi. 1930-luvun alussa ilmestyivät erillisinä kirjoina maatalouden kollektivisointia ja sosialismin rakentamista kuvaavat kertomus- ja kuvauskokoelmat Mustat voimat (1931), Savea ja hietaa (1931) ja Rajat tasoittuvat (1933). Vuonna 1935 julkaistiin ensimmäinen osa inkeriläiskylän kehitystä kuvaavasta historiallisesta romaanista Aikojen hyrskyissä. Savolainen toimi myös venäläisen kaunokirjallisuuden suomentajana. Savolainen pidätettiin 10. elokuuta 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956. ==Teoksia== * Mustat voimat. Leningrad–Petroskoi: Kirja, 1931. * Savea ja hietaa. Leningrad: Kirja, 1931. * Rajat tasoittuvat. Leningrad: Kirja, 1933. * Aikojen hyrskyissä: Romaani. Kirja 1. Leningrad: Kirja, 1935. * Runoja. Teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 165–169. ==Lähteet== * * * Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Jim Crawford

James "Jim" Alan Crawford (13. helmikuuta 1948 Dunfermline Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 6. elokuuta 2002 Tierra Verde Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen moottoriurheilija. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1975. Hän oli 13:s Italian GP:ssä. Crawford oli vuoden 1982 Britannian F1-mestaruuden voittaja. Crawford muutti Yhdysvaltoihin 1980-luvulla, ja aloitti kilpailemisen Champ Car -sarjassa. Hän joutui pahaan onnettomuuteen vuoden 1987 Indianapolis 500 kilpailun aika-ajoissa. Hänen jalkansa ja nilkkansa vammautuivat pahoin. Crawford palasi vuoden kuluttua samaan sarjaan ollen 6. vuoden 1988 kilpailussa, johdettuaan kilpailua 8 kierroksen ajan. Crawford muutti perheineen Floridaan St Petersburgiin, missä työskenteli kalastusaluksen kapteenina. Hän kuoli maksavikaan vuonna 2002. == F1-tulokset == Vuosi Talli Auto Moottori 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Sijoitus Pisteet John Player Special Team Lotus Lotus 72E Ford Cosworth DFV 3.0 V8 ARG BRA RSA ESP MON BEL SWE NED FRA GBR GER AUT - 0 John Player Special Team Lotus Lotus 72F Ford Cosworth DFV 3.0 V8 ITA USA - 0 == Lähteet == Luokka:Brittiläiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Veikko Ervasti

Veikko Ervasti (, salanimi Valter Vuoksi; 18. huhtikuuta 1914 Kuusamo – 4. maaliskuuta 1947 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija. Ervasti syntyi metsurin perheeseen. Koulunkäynti jäi lyhyeksi, koska kotitalo myytiin velkojen takia ja Ervasti joutui yksitoistavuotiaana metsätöihin. Vuonna 1931 hän muutti Neuvostoliittoon. Vuodesta 1932 Ervasti opiskeli Petroskoin kasvatustieteellisessä instituutissa, josta valmistuttuaan hän toimi opettajana Vienan Karjalassa. Vuonna 1940 hän palasi Petroskoihin, jossa työskenteli Punalipun toimitussihteerinä. Jatkosodan aikana hänet evakuoitiin Permin alueelle, josta hän siirtyi Totuuden toimittajaksi Belomorskiin. Tekijän ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1935 nimellä Valter Vuoksi Rintama ja Kipinä -lehdissä sekä Kevätvyöry-almanakassa. Vuodesta 1940 lähtien hän kirjoitti runoja, kertomuksia ja kuvauksia sekä kokeili voimiaan myös näytelmäkirjailijana. Erillisinä kirjoina julkaistiin runokokoelmat Laulu onnesta (1948) ja Säteitä (1964). Ervasti toimi myös klassisen venäläisen kirjallisuuden sekä neuvostorunouden suomentajana. Vuonna 1944 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. ==Teoksia== * Laulu onnesta: Runoja. Petroskoi: KSSNT:n valtion kustannusliike, 1948. * Säteitä: Runoja. Petroskoi: Karjala, 1964. * Runoja. Teoksessa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 357–361. * Runoja. Teoksessa Minun maani: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1941–1979. Petroskoi: Karjala, 1980, s. 33–41. * Runoja teoksessa Laulu lokakuulle, Karjala-kustantamo, Petroskoi 1987. 207 s. ==Lähteet== * * Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Valter Vuoksi

Valter Vuoksi voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Valter Henrik Rafael Vuoksi (17.10.1889 – 8.7.1932), suomalainen jääkäri * Veikko Ervastin käyttämä tekijänimi
Padasjoen kirkko

Padasjoen kirkko on W. G. Palmqvistin suunnittelema klassismia edustava päätytornillinen pitkäkirkko, joka rakennettiin. == Historiaa == Padasjoen Jokioisten kylään rakennettiin ensimmäinen puukirkko jo 1400-luvun jälkipuoliskolla. Vuosien 1520 ja 1560 välissä rakennettiin myös kivisakaristo, joka oli ensimmäinen osa kivikirkkohanketta. Keskiaikainen kivikirkkohanke ei toteutunut lukuun ottamatta sakaristoa. Vuosina 1668–1670 paikalle rakennettiin puinen ristikirkko, minkä vuoksi kivisakaristo purettiin. Osa sakariston perustuksia säilyi osana puukirkon kivijalkaa. Sen jäänteet löytyivät kaivauksissa vuonna 1925, mutta niiden suhde nykyiseen kirkkorakennukseen on epäselvä. Padasjoki on vanha Birgitta- seurakunta.Padasjoki Padasjoen 1600-luvulta peräisin ollut puukirkko paloi maan tasalle 6. huhtikuuta 1924. Kirkon irtaimisto kelloja ja urkuja lukuun ottamatta saatiin pelastettua. Osa kirkon alla sijainneiden hautaholvien 1700-luvulta peräisin olleista arkuista ruumiineen tuhoutui myös tulipalossa.Sieltä täältä maaseudulta, Suomen Kuvalehti, 26.04.1924, nro 17, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot ==Kirkkorakennus== Tiilestä rapatussa kirkossa on sisäkatteena betoniholvi, ulkokatteena on aumakatot, paitsi kuorissa satulakatto ja tornissa lyhtykatto. Tornin kellot ovat vuodelta 1927. Runkohuoneesta ulkonevat lähes sen korkuiset poikkisakarat, kuoren jatkeena on matala sakasti. Kirkossa on istumapaikkoja 600 hengelle, 14 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1947. Alttaritaulu Ylösnousemus on Alexandra Frosterus-Såltinin vuonna 1901 maalaama. == Kuvia == Tiedosto:Padasjoki church 2.JPG|Torni ja portaali. Tiedosto:Padasjoki church 4.JPG|Portaali. Tiedosto:Padasjoki church 5.JPG|Hautausmaa. Tiedosto:Padasjoki old church 3.jpg|Vanha kirkko, vuosi tuntematon. Tiedosto:Padasjoki old church 2.jpg|Vanha kirkko, vuosi tuntematon. Tiedosto:Padasjoen kirkko vuonna 1895.jpg|Piirustus Padasjoen vanhasta kirkosta, päivätty 1.11.1896 Tiedosto:Saint Birgitta, Padasjoki church, possibly German, mid-15th century - National Museum of Finland - DSC04237.JPG|Pyhän Birgitta-veistos Kansallismuseossa Helsingissä. Tiedosto:Padasjoki old church.jpg|Vanha kirkko, vuosi tuntematon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirkko Hollolan seurakunnan www-sivuilla Luokka:Päijät-Hämeen kirkkorakennukset Luokka:Padasjoen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:W. G. Palmqvistin suunnittelemat rakennukset
Paavo Lukin

Paavo Lukin, oikealta nimeltään Pavel Osipovitš Lukin (; 23. syyskuuta 1922 nykyisen Prääsän piirin Kala-Jaakoin kylä – 25. huhtikuuta 1988) oli karjalainen kirjailija. Paavo Lukin opiskeli Vieljärven keskikoulussa ja Petroskoin opettajainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1941. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen opettajana ja rehtorina Prääsän, Aunuksen ja Mujejärven piirin kouluissa. Vuonna 1961 hän valmistui etäopiskelijana Karjalan pedagogisesta instituutista. Lukinin ensimmäiset teokset ilmestyivät 1930-luvun lopussa karjalankielisessä Karelija-aikakauslehdessä. Vuonna 1971 Punalipussa julkaistiin hänen ensimmäiset suomenkieliset kertomuksensa. Lastenkirja APR ilmestyi erillisenä kirjana vuonna 1975. Myöhemmin Lukin kirjoitti lastenrunoja ja kertomuksia aunuksen murteella. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1982. ==Teoksia== * APR: Novelli koulupojasta Voitto Rantalasta ja hänen ystävistään. Petroskoi: Karjala, 1975. Toinen painos, 1983. * Tuhkimus: Sanelemista karjalan livvin kielel. Petroskoi: Karjala, 1981. * Mindäh kägöi kukkuu: Suarnua lapsih näh. Petroskoi: Karjala, 1990. * Iče minä: Karjalaizii runoloi lapsih näh. Petroskoi: Karjala, 1996. ==Lähteet== * Luokka:Karjalankieliset kirjailijat Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Louvemont-Côte-du-Poivre

Louvemont-Côte-du-Poivre on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Louvemont-Côte-du-Poivren pinta-ala on 8,25 neliökilometriä. Kunnasta on matkaa Beaumont-en-Verdunois’han 2,7 kilometriä, Vacherauvilleen 2,9 km, Douaumontiin 3,2 km, Bras-sur-Meuseen 3,4 km, Charny- sur-Meuseen 4,1 km, Samogneux’hön 4,6 km ja Fleury-devant-Douaumontiin 4,9 km. Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa, eikä sitä koskaan jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en- Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Haumont-près-Samogneux’n, Douaumontin, Ornes’n ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja. == Väkiluvun kehitys == Louvemont-Côte-du-Poivren väkiluvun kehitys vuodesta 1848 vuoteen 1914 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2007: Vuosi Väkiluku Vuosi Väkiluku 1848 300 1990 0 1901 204 1999 0 1914 183 2007 0 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kunta INSEEssä * Les villages détruits Luokka:Meusen kunnat
Kommunisti (neuvostoliittolainen lehti)

Kommunisti oli Neuvostoliitossa vuosina 1925–1937 julkaistu suomenkielinen kommunistinen teoreettinen aikakauslehti. Se oli NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 NKP(b):n Karjalan aluekomitean kustannusliike. Lehti ilmestyi kerran kuukaudessa 48-sivuisena aluksi Leningradissa ja vuodesta 1936 Petroskoissa. Sen vastaavia toimittaja olivat Juho Kustaa Lehtinen ja Paavo Hyppönen. Toimituskollegioon kuuluvat eri aikoina Yrjö Sirola, Lauri Letonmäki, Kustaa Mikko Evä, Ville Ojanen, Juho Komu, Kustaa Rovio, Jukka Lehtosaari, Väinö Lattunen, Yrjö Karppanen, Jukka Lemetti, Pentti Notko, E. Mäkinen, J. Puro ja I. Antipina. Kommunisti oli suunnattu Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomenkielisille puolueaktiiveille sekä Neuvostoliitossa asuville SKP:n jäsenille. 1 500 kappaleen painoksesta osa levisi Suomeen sekä Yhdysvaltojen ja Kanadan suomalaissiirtolaisten keskuuteen. Lehden tehtävänä oli Neuvostoliiton sosialistisen rakennustyön sekä kansainvälisen työväenliikkeen kokemusten tarkastelu ja analyysi. Siinä julkaistiin NKP(b):n puoluekonferenssien ja keskuskomitean täysistuntojen päätöksiä, puoluejohtajien puheita ja kirjoituksia sekä Kominternin ja SKP:n aineistoja. Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Viimeinen numero ilmestyi huhtikuussa 1937. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kommunisti digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset lehdet Luokka:Venäläiset aikakauslehdet
Kommunisti (lehti)

Kommunisti-nimisiä lehtiä on ollut useita: * Kommunisti, Neuvostoliitossa vuosina 1925–1937 julkaistu NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja * Kommunisti, SKP:n vuosina 1944–1990 ilmestynyt äänenkannattaja.
Purjehduskenkä

Purjehduskenkä on louferityyppinen, matala, kumipohjainen, nahkainen nauhakenkä. Kenkien paksu, kuvioitu kumipohja on suunniteltu pitämään aluksen liukkaalla kannella. Lisäksi pohjat valmistetaan väriäpäästämättömästä kumista. Päällysosa on perinteisesti käsitelty vettähylkiväksi ja suolavettä kestäväksi. Purjehduskäytön lisäksi purjehduskengät ovat suositut vapaa-ajan kesäkengät. Tyylillisesti ne sopivat yhteen farmarihousujen, pellavahousujen, sortsien ja prässittömien puuvillahousujen kanssa. Ensimmäisen purjehduskenkämallin kehittäjäksi tiedetään yhdysvaltalainen vapaa-ajan purjehtija Paul Sperry. Hän pani merkille koiransa pitävän otteen, kun se juoksi mäessä jäisellä maalla. Tutkittuaan koiran tassuja lähemmin Sperry kehitti havaintojensa pohjalta kengän luonnonkumiseen pohjaan aaltomaisen kuvion. Hän sai keksinnölleen patentin, vaikka vastaava idea olikin keksitty jo aiemmin, vuonna 1923. Sperry onnistui myös saamaan Yhdysvaltain laivastolta jättimäisen kenkätilauksen vuonna 1939. Purjehduskenkä on edelleen osa Yhdysvaltain armeijan vapaa-ajan univormua. Nykyään markkinoilla on kymmeniä vastaavia tuotteita, mutta myös John Sperryn yritys on edelleen toiminnassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kengät
Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata

Tornio-Haaparanta posti-ilmarata Tornio-Haaparanta posti-ilmarata 250px|Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata. Taka-alalla Alatornion kirkko. 250px|Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata. Taka-alalla Alatornion kirkko. Paikkakunta: Tornio, Suomi Valmistumisvuosi: 1916 Purkamisvuosi: 1919 Rakenne Rakenne Tyyppi: Posti-ilmarata Pituus: 1 300 m Tornion ja Haaparannan posti- ilmarata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Tornion ja Haaparannan välille. Tornionjoen ylittävä rata muodostui suurista hirsitorneista, joiden varaan oli jännitetty noin 1,3 kilometrin pituiset vaijerit. Vaijereiden varassa kulki 45 kuljetuskoria 17 metrin korkeudessa. Tarve ilmaradalle syntyi, kun sota oli katkaissut Venäjän muita liikenneyhteyksiä. Vuosina 1916–1917 rakennetulla ilmaradalla kulki parin vuoden aikana 27,7 miljoonaa postipakettia. Ilmarata purettiin 1919, kun Tornionjoen rautatiesilta valmistui. Tornion ilmarata purettiin ja pystytettiin uudelleen Siuroon, jossa sitä käytettiin Kalle Alastalon (1870–1932) omistaman kaksiraamisen höyrysahan, laatikkotehtaan ja tiilitehtaan kuljetuksiin. Heinäkuussa 1923 valmistunut 630 metrin pituiseksi lyhentynyt ilmarata kulki 300 metrin levyisen Nokianvirran yli virran etelärannalla sijainneelta Alastalon sahalta pohjoisrannalle Tampere-Pori radan varrelle Jaakkolan liikennepaikan kohdalle. Alastalon kuoltua sahan toiminta ja samalla ilmaradan käyttö päättyi. Siuron ilmarata purettiin vuonna 1952.Vaunut.org 27.12.2014 : Kuva Alastalon sahan köysiradasta noin vuonna 1930Vaunut.org 4.5.2016 : Pitäjäkartta vuodelta 1946. Vasemmalla Siuron asema satamineen, kartan oikeassa laidassa Jaakkolan alueen köysirataSuvi Jalli : Puutavaraa Nokianvirran ylitse, Postimuseo 29.5.2019 == Lähteet == Luokka:Köysiradat Luokka:Suomen entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Tornion rakennukset ja rakennelmat Luokka:Tornion historia Luokka:Haaparannan kunta
Carl Fredrik Fredenheim

Carl Fredrik Fredenheim, alk. Mennander (7. maaliskuuta 1748 Turku – 6. maaliskuuta 1803) oli suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi. Fredenheimin isä Carl Fredrik Mennander vanhempi oli Turun piispa. Fredenheim opiskeli Turun Akatemiassa kuusivuotiaasta. Maisterin väitöskirjan hän sai valmiiksi 1765 ja muutti seuraavana vuonna Tukholmaan. Hänestä tuli ulkoasiaintoimikunnan ensimmäinen sihteeri ja hänet aateloitiin 1772, jolloin hän vaihtoi nimensä Mennanderista Fredenheimiin. Hänestä tuli 1792 Kuninkaallisen museon johtaja ja 1795 rakennusten yli-intendentti eli rakennushallinnon johtaja. Fredenheim edisti antiikin taideteosten tunnetuksi tuloa Ruotsissa ja Suomessa, Ruotsin museolaitos syntyi hänen ansiostaan. Hän myös jäljennytti Vatikaanin arkistolähteitä ja oli tekemässä kaivauksia Rooman Forumilla. ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset arkeologit Luokka:Suomalaiset arkeologit Luokka:Suomalaiset museonjohtajat Luokka:Vuonna 1748 syntyneet Luokka:Vuonna 1803 kuolleet
Nokian kartanokappeli

Nokian kartanokappeli oli Nokian kartanon alueella sijainnut keskiaikainen kivikappeli, joka rakennettiin todennäköisesti vuosien 1505 ja 1529 välissä. Se purettiin ennen vuotta 1769, koska kappelia ei ole enää kyseisen vuoden isojakokartassa. Nokian kartanokappelista on jäljellä kiviperustus, joita on tutkittu muun muassa vuosien 2004–2005 kaivauksissa. Perustuksen ulkomitat ovat 8,4 m × 6,3 m. Lisäksi raunioiden yhteydessä on pystyyn nostettu ns. Nokiankivi, joka on osittain tuhoutunut keskiaikainen hautalaaka.Museoviraston kulttuuriympäristörekisteriportaali Viitattu 28.8.2013. 2000-luvun kaivauksissa kirkon perustusten alta löytyi varhaiskeskiaikaisen, palaneen hirsitalon jäännöksiä. Vaikka paikalla on ajateltu olleen hirsikirkko jo ennen kartanokappelin rakentamista, on löydetty rakennusjäänne ilmeisesti ollut asuintalo, koska siitä löytyi myös kuoppaliesi. ==Lähteet== Luokka:Suomen keskiaikaiset kivikirkot Kartanokappeli Luokka:Suomen entiset kirkkorakennukset
Noora Ervasti

Noora Ervasti (o.s. Putkonen, s. 1980)Uimaliitto.fi, Suomen hallimestaruuskilpailut 5.-8.3.1998 on entinen suomalainen huippu-uimari, joka edusti koko urheilu-uransa ajan Oulun Uimaseuraa. Ervasti on voittanut urallaan useita henkilökohtaisia suomenmestaruusmitaleja, kuulunut Suomen nuorten maajoukkueeseen ja edustanut maataan nuorten PM-kisoissa sekä aikuisten maailmancup kisoissa. Menestystä on tullut myös voitokkaan Oulun uimaseuran viestijoukkueeseen myötä. Ervasti valmistui 2004 kauppatieteiden maisteriksi Oulun yliopistosta ja 2017 oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1980 syntyneet
Viipurin fransiskaanikirkko

Viipurin fransiskaanikirkko oli Viipurissa sijainnut keskiaikainen fransiskaanikonventin kivikirkko, joka rakennettiin todennäköisesti vuosien 1495 ja 1497 välisen sodan jälkeen. Seinien osalta kirkko valmistui ehkä ennen vuotta 1520. Konventti kirkkoineen purettiin vuoden 1741 jälkeen, mutta muutamia rakennuksia tai rakennusosia oli jäljellä vielä 1950-luvun lopulla, jolloin neuvostoliittolaiset purkivat ne. Maanpäällisiä osia ei ole enää nähtävillä. ==Katso myös== *Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista == Lähteet == Luokka:Suomen keskiaikaiset kivikirkot Luokka:Viipurin kirkkorakennukset * Luokka:Viipurin entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Viipurin keskiaika
Lapsikauppa

Lapsikauppa on ihmiskaupan muoto, jossa kauppaa käydään lapsilla jonkinlaista riistoa varten. Lapsikaupan alle kuuluvat muun muassa lapsikaappaus, värväys lapsisotilaaksi, salakuljetus, kätkentä, ja lapsityö hikipajoissa. Lapsikauppaan liittyy usein lasten pakottaminen prostituutioonBritish-born teenagers being trafficked for sexual exploitation within UK, police say | Society | The Guardian, muu hyväksikäyttö, pakkotyö, orjuus, ja elinkauppa. Lapsikauppaan liittyy usein myös laiton adoptio, myyminen pakkoavioliittoon, tai värväys lapsisotilaaksi, kerjäläiseksi, uskonnollisiin menoihin tai urheilijaksi kuten kamelinajajaksi tai jalkapalloilijaksi.uefa.com. == Kansainvälinen oikeus== Kansainvälisen oikeuden mukaan lasten käyttö laittomiin tarkoituksiin — pakottamalla, kiristämällä, kidnappaamalla, petoksella, huijauksella, vallan väärinkäytöllä, tai hyväksikäyttämällä lapsen heikkoutta — ei syyllistä lasta, koska alaikäinen ei voi olla vastuussa häneen kohdistuvasta riistosta. Rikos ihmisyyttä vastaan on kuvattu Suomenkin allekirjoittamassa Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa yleissopimuksessa sekä sen lisäpöytäkirjassa ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan, ehkäisemisestä, torjumisesta ja rankaisemisesta. Tämän lisäksi ihmiskaupan kriminalisointia edellyttää Suomen allekirjoittama lapsen oikeuksia koskevan sopimuksen valinnainen pöytäkirja lapsikaupasta, lapsiprostituutiosta ja lapsipornografiasta (Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the Sale of Children, Child Prostitution and Child Pornography). Tämä on kuvattu myös ILO:n sopimuksessa 182. Lapsikauppa on kriminalisoitu sekä kansainvälisin että paikallisin laein useimmissa maissa. Lapsikauppaa koskevissa sopimuksissa alle 18-vuotias luetaan lapseksi Rauhanturvaoperaatiot ja naiskauppa. Eri maissa sopimuksien tulkinnassa on eroja. Saksassa on raportoitu lapsikaupan uhreja kohdellun rikollisina Lausunto oikeusministeriön työryhmän loppumietinnöstä. == Suomen hallituksen kanta == Suomen hallitus vastasi naiskauppaa koskevaan eduskuntakyselyyn Helsingissä 8. kesäkuuta 2004, että se on sitoutunut kansainvälisiin velvoitteisiin ja kansallisiin tarpeisiin ihmiskaupan vastustamiseen, mahdollisuuksia torjua ihmiskauppaa, paritusta ja prostituutiota. Kansallisessa toimintaohjelmassa ihmiskaupan vastustamiseksi merkittävä rooli on kansalaisjärjestöillä. Siviilikriisinhallinnan toimijoilla on päävastuu siviiliyhteiskunnan toiminnan ja rakenteiden saattamisesta toimintakykyisiksi käsittäen myös rikollisuuden vastaiset toimenpiteet. Rauhanturvaamistoiminnassa on otettu huomioon humanitaariset ja ihmisoikeuksia tukevat näkökulmat . == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Uganda Minister calls for a law on child trafficking, UGPulse.com * Lausunto oikeusministeriön työryhmän loppumietinnöstä ”Ihmissalakuljetus, lapsipornografia ja Palermon yleissopimuksen lisäpöytäkirjat” (Oikeusministeriön työryhmämietintöjä 2003:13) Luokka:Ihmiskauppa Luokka:Ihmisoikeusloukkaukset Luokka:Perheoikeus
Fleury-devant-Douaumont

Fleury-devant-Douaumont on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Fleury-devant-Douaumontin pinta-ala on 10,27 neliökilometriä. Kunnasta on matkaa Douaumontiin 2,5 kilometriä, Vaux-devant- Damloupiin 3,7 km, Bras-sur-Meuseen 3,9 km, Belleville-sur-Meuseen 4,1 km, Verduniin 4,7 km, Charny-sur-Meuseen 4,8 km ja Damloupiin 4,8 km. Kunta tuhoutui 21. helmikuuta – 19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäisen maailmansodan Verdunin taistelussa, eikä sitä ole sen jälkeen jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en- Verdunoisin, Bezonvauxin, Cumières-le-Mort-Hommen, Haumont-près-Samogneuxin, Louvemont-Côte-du-Poivren, Douaumontin, Ornesin ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja. == Väkiluvun kehitys == Fleury-devant-Douaumontin väkiluvun kehitys vuodesta 1803 vuoteen 1913 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2007: Vuosi Väkiluku Vuosi Väkiluku 1803 260 1990 5 1851 400 1999 0 1901 348 2007 0 1913 422 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kunta Inseessä * Les villages détruits Luokka:Meusen kunnat
Viimeinen vihellys

Viimeinen vihellys on suomenkielinen versio yhdysvaltalaisesta folk- kappaleesta ”500 Miles”. Juha Vainio teki kappaleeseen vuonna 1964 suomenkieliset sanat, ja sen levyttivät Anki, Bosse ja Robert -trio. Laulun säveltäjäksi on useimmiten merkitty Hedy West, joidenkin lähteiden mukaan Bobby Bare, Curly Williams tai John Phillips olisivat myös laulun tekijöitä. Laulu saattaa kuitenkin olla alun perin kansansävelmä. "500 Miles" oli suosittu 1960-luvulla, jolloin sen levyttivät muun muassa Kingston Trio ja Peter, Paul & Mary. The Hooters-yhtye levytti sen vuonna 1989. Laulusta on olemassa myös hengellinen suomennos nimellä "Lapsuuden usko", jonka on tehnyt Matti Nyberg. Sen levytti ensi kerran vuonna 1970 Lauluyhtye Henkselit Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kustantamalle singlelle. Luokka:Vuoden 1964 kappaleet Luokka:Juha Vainion sanoittamat kappaleet Luokka:Suomalaiset käännöskappaleet
Pyhän Olavin dominikaanikonventti

Pyhän Olavin dominikaanikonventti oli keskiajalla Turussa sijainnut dominikaaniveljeskunnan konventti. Konventti sijaitsi nykyisen Kaskenkadun paikalla, kohdassa jossa se nousee Auransillalta kohti kaakkoa Kaskenmäelle. Turun dominikaanikonventti on perustettu 1249, mutta ei tiedetä, sijaitsiko se jo tuolloin Kaskenmäessä. Kivikirkon rakentaminen tuli ajankohtaiseksi viimeistään vuoden 1429 tulipalon jälkeen 1430-luvulla. Luostariin kuuluneiden rakennusten raunioita on löytynyt kadun molemmilta puolilta ja sen alta. Kaskenmäessä pääkonttoriaan pitävä Veritas-eläkevakuutusyhtiö paljasti satavuotisjuhliensa yhteydessä 2005 Kimmo Ojaniemen veistoksen Dominikaanit Turussa toimitalonsa edessä Olavinpuistossa, paikalla jossa dominikaanikonventti aikoinaan sijaitsi.Dominikaanit Turussa -muistomerkki , Veritas. Viitattu 12.12.2015. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Mustain veljesten ylösnousemus, Seura, 22.03.1939, nro 12, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Dominikaanikirkko Luokka:Suomen keskiaikaiset kivikirkot Luokka:Suomen entiset kirkkorakennukset Luokka:Suomen 1400-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1200-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen luostarit Luokka:Dominikaanit Suomessa Luokka:Turun keskiaika Luokka:Suomen keskiajan kristinusko