EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ella Toone

Ella Ann Toone (s. 2. syyskuuta 1999 Tyldesley) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Toone edusti kausina 2016–2018 Manchester Cityä, jossa hän pelasi viisi Englannin pääsarjan ottelua. Vuonna 2018 hän siirtyi toiselle sarjatasolle Manchester Unitediin, joka keväällä 2019 nousi Superliigaan. Toone teki mestaruussarjakaudella 20 ottelussaan 14 maalia. Hän on pelannut 13 superliigaottelua kaudella 2019–2020, 22 liigaottelua kaudella 2020–2021 ja 22 liigaottelua kaudella 2021–2022. Näistä ensimmäisellä kaudella hän teki yhden maalin, toisella yhdeksän maalia ja kolmannella seitsemän maalia. Toone on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän on edustanut maataan muun muassa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016. Naisten maajoukkueessa Toone pelasi ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 ystävyysottelussa Pohjois- Irlantia vastaan ja teki rangaistuspotkusta yhden maalin. EM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa. Hän tuli joukkueensa kaikissa kuudessa ottelussa vaihdosta kentälle ja teki puolivälierässä Espanjaa vastaan ja loppuottelussa Saksaa vastaan joukkueensa ensimmäisen maalin. Hän on pelannut vuoden 2022 EM- kilpailujen päätyttyä 21 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ebony Salmon

Ebony Salmon (s. 27. tammikuuta 2001) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa yhdysvaltalaista, NWSL:ssä pelaavaa Racing Louisvilleä. Salmon on aiemmin edustanut toisella sarjatasolla Aston Villaa, Manchester Unitedia, jonka edustusjoukkueessa hän ei kuitenkaan pelannut yhtään liigaottelua, ja lainasopimuksella Sheffield Unitedia. Vuonna 2019 hän siirtyi Englannin Superliigassa pelaavaan Bristol Cityyn. Hän pelasi 14 superliigaottelua kaudella 2019–2020 ja 20 ottelua kaudella 2020–2021. Näistä edellisellä kaudella hän teki viisi ja jälkimmäisellä kuusi maalia. Keväällä 2021 hän siirtyi NWSL-seura Racing Louisvilleen. Salmon on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän teki neljä maalia alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 ja yhden maalin alle 19-vuotiaiden EM- kilpailuissa 2019. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 ystävyysottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sandy MacIver

Alexandra Elena "Sandy" MacIver (s. 18. kesäkuuta 1998) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Evertonia. MacIver pelasi juniorina Evertonissa ja Manchester Cityssä. Vuosina 2016–2019 hän pelasi Yhdysvalloissa Clemsonin yliopiston Tigers-joukkueessa. Vuoden 2020 alussa hän palasi Evertoniin. Hän on pelannut kolme superliigaottelua kaudella 2019–2020 ja 14 ottelua kaudella 2020–2021. MacIver on pelannut useissa Englannin nuorisomaajoukkueissa. Hän saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Pronssiottelu päättyi rangaistuspotkukilpailuun ja MacIver torjui siinä kahden ranskalaispelaajan laukaukset. Hänet palkittiin turnauksen parhaana maalivahtina. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 ystävyysottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Brianne McLaughlin

Brienne McLaughlin (s. 20. kesäkuuta 1987 Elyria, Ohio) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti. Vuosina 2005-2009 McLaughlin pelasi Robert Morrisin yliopiston joukkueessa. Tämän jälkeen hän edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa sekä kolmissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosien 2010 ja 2014 välillä. Vuosina 2011 ja 2013 Yhdysvallat voitti maailmanmestaruuden, jonka lisäksi se sijoittui vuosina 2010 ja 2014 olympialaisissa hopealle. McLaughlin toimi kaikissa turnauksissa joukkueen varamaalivahtina päästen kentälle yhdessä olympialaisottelussa sekä kolmessa ottelussa maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaudella 2015-2016 McLaughlin pelasi ensimmäisen kerran aikuisten seurajoukkueessa, kun hän edusti NWHL:ssä pelannutta Buffalo Beautsia. McLaughlin pelasi 13 runkosarja- sekä viisi pudotuspeliottelua. Hän jatkoi vielä seuraavan kauden Beautsissa, jonka jälkeen päätti pelaajauransa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
SAI Quiet Supersonic Transport

SAI Quiet Supersonic Transport (QSST) oli Supersonic Aerospace Internationalin (SAI) projekti kehittää "lähes yliäänishokkiaalloton" kaupallinen ääntä nopeampi liikelentokone. Supersonic Aerospace International (SAI) -yhtiön perusti Michael Paulson. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * SAI QSST:n nettisivut Luokka:Toteutumattomat lentokonesuunnitelmat
Molly Schaus

Molly Schaus (s. 29. heinäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hän on lajin kaksinkertainen olympiamitalisti sekä nelinkertainen maailmanmestari. Vuosina 2006–2011 Schaus edusti Boston Collegen yliopistojoukkuetta. Viimeisenä kautenaan hän toimi joukkueen kapteenina. Kaudella 2009–2010 Schaus ei pelannut Bostonissa yhtäkään ottelua, mutta edusti Yhdysvaltoja Vancouverin talviolympialaisissa, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa. Joukkue sijoittui turnauksessa hopealle. Myös vuonna 2014 Schaus edusti hopealle olympialaisissa sijoittunutta Yhdysvaltain maajoukkuetta. Yliopistouransa jälkeen Schaus pelasi kaksi kautta seurajoukkueessa edustaen CWHL-joukkue Boston Bladesia vuosina 2011–2013. Tämän jälkeen jälkeen hän pelasi vielä kaksi maajoukkueturnausta päättäen pelaajauransa vuoden 2015 kultaan päättyneiden maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anna Šohina

Anna Šohina (s. 23. kesäkuuta 1997 Novosinkivo) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa Tornado Dmitrovia ja on toiminut joukkueen kapteenina vuodesta 2015 lähtien. == Ura == Šohina pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2012-2013 Venäjän pääsarjatasolla Tornado Dmitrovin joukkueessa. Tulokaskaudellaan hän teki 46 ottelussa tehot 33+20=53. Hän pelasi myös kauden aikana alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa voittaen turnauksen maalipörssin kuudella osumalla viidessä ottelussa. Seuraavana vuonna Šohina valittiin Venäjän joukkueen kapteeniksi ja hän teki kuudessa ottelussa viisi maalia. Lisäksi hänet valittiin Venäjän aikuisten maajoukkueeseen vuoden 2014 talviolympialaisiin, joissa kuudessa ottelussa syntyi tehot 1+3=4. Vuonna 2015 Šohina pelasi kolmantena vuonna putkeen alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Venäjä sijoittui turnauksessa pronssille Šohinan tehtyä viidessä ottelussa seitsemän tehopistettä. Kaudella 2015-2016 Šohinan toimiessa Dmitrovin kapteenina joukkue voitti toisena vuonna peräkkäin Venäjän mestaruuden. Vuosina 2016-2019 Šohina voitti kolmesti sarjan pistepörssin sekä kahdesti maalipörssin. Vuonna 2018 hänet valittiin toisen kerran olympialaisiin. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Astrid Qvist

Astrid Hildegard Qvist (o.s. Martens, 6. maaliskuuta 1912 Töjby – 18. heinäkuuta 2022 NärpiöKuolinilmoitus. Vasabladet 25.8.2022, s. 19) oli pitkäikäinen suomalainen. Hän saavutti 110 vuoden iän, ja kuollessaan hän oli Pohjoismaiden vanhin asukas. Qvist asui Närpiössä. Qvist kuuluu kaikkien aikojen pitkäikäisimpiin suomalaisiin; heinäkuussa 2022 hän oli sijalla seitsemän Suomen vanhimpien asukkaiden luettelossa. Qvist saavutti 110 vuoden iän 6. maaliskuuta 2022 ja kuoli koronaviruksen aiheuttamaan tautiin 18. heinäkuuta 2022.Finlands äldsta, Närpesbon Astrid Qvist dog i måndags – 110-årsdagen firades i mars. Syd-Österbotten 20.7.2022. (Maksullinen artikkeli.) Qvistin kuoltua vanhimmaksi elossa olevaksi suomalaiseksi tuli Sirkka Nieminen. == Lähteet == Luokka:Yli 110-vuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Jevgenija Djupina

Jevgenija Djupina (s. 30. tammikuuta 1994 Glazov) on venäläinen jääkiekkoilija, joka on edustanut kotimaansa ylimmällä sarjatasolla pelaavaa Dinamo Pietaria kaudesta 2014-2015 lähtien. Kaudella 2019-2020 hän toimi joukkueen kapteenina. Djupina on valittu Venäjän naisten liigan tähdistökentälliseen kolmesti peräkkäin vuosina 2018, 2019 ja 2020. Djupina on edustanut Venäjän maajoukkuetta kolmesti maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän on pelannut yhteensä 16 ottelua saaden tilastoihinsa yhden syöttöpisteen sekä neljä rangaistusminuuttia. Vuonna 2018 Djupina valittiin edustamaan venäläisiä olympiaurheilijoita Pyeongchangin talviolympialaisissa. Hän pelasi turnauksessa kuusi ottelua. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saksan presidentinvaalit 2010

Saksan presidentinvaalit 2010 (virallisesti 14. liittovaltion kokous), on epäsuora vaalitapa, jossa valitaan Saksan liittopresidentti. Vaalit järjestettiin Saksassa 30. kesäkuuta 2010 sen jälkeen, kun Horst Köhler erosi Saksan liittopresidentin virastaan 31. toukokuuta 2010. Kolmen hallituspuolueen, Kristillisdemokraattisen unionin, Baijerin kristillissosiaalisen unionin ja Vapaan demokraattisen puolueen ehdokas Christian Wulff valittiin presidentiksi kolmannessa äänestyskierroksessa. Hänen tärkein haastaja oli kahden oppositiopuolueen, Sosiaalidemokraattien ja Vihreiden tukema, riippumaton ihmisoikeusaktivisti Joachim Gauck. == Tulokset == Ehdokas Puolue Tukeva osapuoli 1. kierros 1. kierros 2. kierros 2. kierros 3. kierros 3. kierros Ehdokas Puolue Tukeva osapuoli Valitsijamiesäänet % Valitsijamiesäänet % Valitsijamiesäänet % Christian Wulff CDU CSU, FDP ja FW 600 48,3 615 49,7 625 50,2 Joachim Gauck Sitoutumaton SPD, Vihreät ja SSW 499 40,2 490 39,6 494 39,7 Luc Jochimsen Die Linke - 126 10,1 123 9,6 - - Frank Rennicke NPD - 3 0,2 3 0,2 - - Yhteensä Yhteensä Yhteensä 1,241 99,8 % 1,238 99,5 % 1,240 99,7 % == Lähteet == == Aiheesta muualla == 2010 Luokka:Vuoden 2010 vaalit
Karen Chen

Karen Chen (s. 16. elokuuta 1999 Fremont, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on yltänyt MM-kilpailujen yksinluistelussa parhaimmillaan neljänneksi. Chen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa yhdeksänneksi kaudella 2013–2014 ja kahdeksanneksi kaudella 2014–2015. Kahdella seuraavalla kaudella hän sijoittui neljän maanosan mestaruuskilpailuissa 12:nneksi. Vuonna 2017 hän oli MM-kilpailuissa neljäs luisteltuaan lyhytohjelmassa viidenneksi ja vapaaohjelmassa kuudenneksi; eroa pronssisijaan oli yli 14 pistettä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Chen sijoittui 11:nneksi. Vuonna 2020 hän oli neljän maanosan mestaruuskilpailuissa seitsemäs. Toisissa MM- kilpailuissaan vuonna 2021 Chen sijoittui jälleen neljänneksi oltuaan samalla sijalla jo lyhytohjelman jälkeen; eroa pronssimitaliin jäi runsaat 8,5 pistettä. Yhdysvaltain-mestaruuden Chen voitti kaudella 2016–2017. Pekingin talviolympialaisissa 2022 Chen sijoittui yksilökilpailussa 16:nneksi. Joukkuekilpailussa hän saavutti Yhdysvaltain joukkueessa kultaa. Chen on pituudeltaan 155-senttinen. Häntä valmentaa Tammy Gambill. == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jekaterina Smolina

Jekaterina Smolina (s. 8. lokakuuta 1988 Öskemen) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa SKIF Nizhny Novgorodia. Smolinan pääsarjaura alkoi kaudella 2003-2004, jonka jälkeen hän on edustanut kotimaansa korkeimmalla sarjatasolla SKIF Moskovaa, Tornado Dmitrovia, Dinamo Pietaria sekä SKIF Nizhny Novgorodia. Lisäksi hän on pelannut ruotsalaisessa Djurgårdens IF:ssä. Smolina on valittu edustamaan Venäjän naisten maajoukkuetta olympialaisissa vuosina 2006, 2014 ja 2018. Lisäksi hän on pelannut useissa maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän on Venäjän joukkueen kanssa sijoittunut pronssille kahdesti vuosina 2013 ja 2016. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaori Sakamoto

Kaori Sakamoto (; s. 9. huhtikuuta 2000 Kobe) on japanilainen taitoluistelija. Hän on kolminkertainen maailmanmestari, kaksinkertainen olympiamitalisti, kolminkertainen Japanin-mestari ja 2018 neljän maanosan mestaruuskilpailuiden voittaja. Sakamoto sijoittui nuorten MM-kilpailuissa kuudenneksi kaudella 2014–2015 ja saavutti pronssia kaudella 2016–2017. Vuonna 2018 hän voitti neljän maanosan mestaruuden ja sijoittui Pyeongchangin olympialaisissa kuudenneksi. Vuonna 2019 hän jäi Saitaman MM-kilpailuissa viidenneksi vain vajaan pisteen päässä pronssimitalista. Kaudella 2020–2021 hän voitti 2020 NHK-Trophy Grand Prix’n, oli toisissa MM-kilpailuissaan kuudes ja oli mukana pronssia voittaneessa Japanin joukkueessa World Team Trophyssä. Kaudella 2021–2022 hän voitti NHK-Trophyn, oli Skate American neljäs ja voitti toisen Japanin-mestaruutensa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuehopeaa luisteltuaan naisten vapaaohjelman toiseksi. Yksinluistelussa Sakamoto voitti pronssia saatuaan kolmanneksi korkeimmat pisteet niin lyhyt- kuin vapaaohjelmassa. 2022 MM-kilpailuissa Montpellierissä hän sijoittui ensimmäiseksi niin lyhyt- kuin vapaaohjelmassa ja voitti kultaa. Kaudella 2022–2023 Sakamoto oli mukana joukkueessa joka voitti 2022 Japan Open kultaa, voitti ensimmäisen Skate America -tittelinsä, sai hopeaa Japanin NHK-Trophyssä ja jäi Grand Prix finaalin viidenneksi. Hän voitti kolmannen Japanin mestaruutensa ja kauden päätteeksi luisteli kotiyleisön edessä toiseen peräkkäiseen MM-kultaansa Saitamassa. Vuonna 2024 hän voitti kolmannen MM- kultansa. Sakamoto on pituudeltaan 159-senttinen. Häntä valmentaa Sonoko Nakano, Mitsuko Graham ja Sei Kawahara. Hänen koreografinsa kaudella 2022–2023 ovat Marie-France Dubreuil (vapaaohjelma) ja Rohene Ward (lyhytohjelma). == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Japanilaiset taitoluistelijat Luokka:Japanilaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Helena Vaari

Helena Vaari (s. 18. heinäkuuta 1963 Koski Hl) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja muotoilija. Vaari on erikoistunut taide- ja kirkkotekstiileihin, joita hän on valmistanut yli 300 kappaletta. Vaari on valmistunut tekstiilisuunnittelijaksi vuonna 1987 Kuopion koti- ja taideteollisuusoppilaitoksesta. Vuonna 2019 Vaari suoritti käsityömestarin erikoisammattitutkinnon Rasekon aikuisopistossa. Vaarin studio sijaitsee taiteilijan kodin yhteydessä. Oman yrityksensä Tekstiilisuunnittelu Helena Vaari-Silventoinen taiteilija perusti vuonna 2003. Helena Vaari on Lahden taiteilijaseuran jäsen vuodesta 2010, Taiteilijat O ry:n jäsen vuodesta 2006, sekä Tekstiilitaiteilijat TEXO ry:n jäsen vuodesta 1991. Lahden Seudun Yrittäjänaiset ry valitsi Vaarin Vuoden Yrittäjänaiseksi vuonna 2018. Hämeen taidetoimikunta on myöntänyt Vaarille Hämeen Taideoimikunnan Taidepalkinnon vuonna 2012. Vuonna 2024 Suomen käsityön museo järjesti näyttelyn Vaarin kirkkotekstiileistä. Näyttelyssä oli samaan aikaan nähtävillä kirkkotekstiilejä useista Suomen eri kirkoista eri liturgisissa väreissä. == Kirkko- ja taidetekstiilit == Luettelo Helena Vaarin kirkko- ja taidetekstiileistä: Helena Vaarin kirkko- ja taidetekstiilit vuodesta 1986 Tekstiilit Paikka Vuodet 4 kirkkotekstiilisarjaa Hollolan harmaakivikirkko 1986−1989 4 värisarjaa Salpausselän kirkko 1989−1991 4 värisarjaa Padasjoen kirkko 1989−1991 4 värisarjaa Joutjärven kirkko 1991−1995 4 värisarjaa, apualttarin antependiumit Hollolan harmaakivikirkko 1996 Stolasarja "Ego Sum" Sacrum, Helsinki 1998− Vihreä ja punainen kirkkotekstiilisarja Hämeenkosken kirkko 2003−2004 Taidetekstiilit Hietaniemen Krematorion pieni kappeli 2005 Kaksiosainen taideteos Paavalinkirkon toimituskappeli 2005 4 liturgista värisarjaa Paavalinkirkko 2003−2006 Taidetekstiilit Genesis ja Ääniaallot Joutjärven kirkon seurakuntasali 2008 Mustat kirkkotekstiilit Hollolan harmaakivikirkko 2008 Piispankaapu, -hiippa ja –stolat Mikkelin hiippakunnan piispalle Mikkelin hiippakunta 2009−2010 Kirkkotekstiilit, 5 värisarjaa Siuntion Pyhän Pietarin kirkko 2008−2012 Taidetekstiili "Kyyneleet" Siuntion seurakuntien vainajien hyvästijättöhuone 2012 Kirkkotekstiilit, 5 värisarjaa Marian kirkko, Hamina 2012−2014 Kirkkotekstiilit, 6 värisarjaa Lappeen Marian kirkko 2014− Valkoinen kirkkotekstiilisarja Hämeenkosken kirkko 2014−2015 Katafalkin liina Elävän Veden Kappeli 2016 Violetti kirkkotekstiilisarja Hämeenkosken kirkko 2016−2017 5 värisarjaa Pyhän Henrikin kirkko, Pyhtää 2015−2018 Piispankaapu, -hiippa ja –stolat piispa Teemu Laajasalolle Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta 2017 Kastepuutaulu Vihdin kirkko 2019 Piispankaapu, -hiippa, -stolat ja –alba piispa Jari Jolkkoselle Kuopion hiippakunta 2018 Kirkkotekstiilit Luomaniemen toimintakeskuksen kappeli, Nastola 2018−2019 Piispankaapu, -hiippa ja -stola piispa Matti Revolle Tampereen hiippakunta 2019 Kirkkotekstiilit, kuusi liturgista värisarjaa Kangasniemen kirkko 2019−2021 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tekstiilitaiteilijat Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Hämeenkoski Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saksan presidentinvaalit 2009

Saksan presidentinvaalit 2009 (virallisesti 13. liittovaltion kokous), on epäsuora vaalitapa, jossa valitaan Saksan liittopresidentti. Vaalit järjestettiin Saksassa 23. toukokuuta 2009. Vaalit voitti Hörst Köhler, joka valittiin jatkokaudelle. Hänen vastaehdokkaansa oli Sosiaalidemokraattisen puolueen Gesine Schwan. == Tulokset == Ehdokas Puolue Tukeva osapuoli Valitsijamiesäänet Ääniosuus Horst Köhler CDU/CSU FDP ja FW 613 50,08 Gesine Schwan SPD Vihreät ja SSW 503 41,09 Peter Sodann Die Linke - 91 7,43 Frank Rennicke NPD ja DVU - 4 0,33 Yhteensä Yhteensä Yhteensä 1,224 100 % == Lähteet == == Aiheesta muualla == 2009 Luokka:Vuoden 2009 vaalit
Rika Kihira

Rika Kihira (s. 21. heinäkuuta 2002 Nishinomiya) on japanilainen taitoluistelija. Hän on yltänyt MM-kilpailujen yksinluistelussa parhaimmillaan neljänneksi. Kihira sijoittui nuorten MM-kilpailuissa kahdeksanneksi kaudella 2017–2018. Vuonna 2019 hän sijoittui aikuisten MM-kilpailuissa neljänneksi vain 0,31 pisteen päässä pronssimitalista oltuaan lyhytohjelman pisteissä seitsemäs ja vapaaohjelmassa toinen. Samalla kaudella hän voitti neljän maanosan mestaruuden ja uusi tittelinsä seuraavana talvena. Toisissa MM- kilpailuissaan vuonna 2021 hän sijoittui seitsemänneksi oltuaan lyhytohjelman jälkeen toisena mutta jäätyään vapaaohjelman pisteissä yhdeksänneksi. Japanin- mestaruuden Kihira on voittanut kausina 2019–2020 ja 2020–2021. Kihira on pituudeltaan 155-senttinen. Häntä valmentavat Mie Hamada ja Brian Orser. Koreografeina toimivat Benoît Richaud ja David Wilson. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Myh’ailo Stelmah’

Myh’ailo Panasovytš Stelmah’ (, ; 24. toukokuuta 1912 Djakivtsin kylä, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 27. syyskuuta 1983 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija. Myh’ailo Stelmah’ syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Vinnytsjan opettajakorkeakoulusta vuonna 1933, työskenteli opettajana ja osallistui toiseen maailmansotaan. Vuosina 1945–1953 Stelmah’ työskenteli Ukrainan tiedeakatemian taiteentutkimuksen, kansanperinteen ja kansatieteen instituutissa. Stelmah’in ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1936. Hänen romaaninsa kuvaavat Ukrainan maaseudun yhteiskunnallista kehitystä sosialistisen realismin oppien mukaisesti. Velyka ridnja (”Suuri suku”, 1949–1951) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Se muodostaa jatko-osineen Veren hinnalla (Krov ljudska – ne vodytsja, 1957) ja Hlib i sil (”Leipää ja suolaa”, 1959) trilogian, joka sai Lenin-palkinnon vuonna 1961. Stelmah’in teosten ansioita ovat rikas kieli sekä folkloristiset ja etnografiset ainekset. Hän kirjoitti myös runoja, näytelmiä ja lastenkirjoja. Stelmah’ toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuodesta 1962. Hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1972. Kirjailija nimitettiin Ukrainan tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1978. ==Suomennettu teos== * ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Clare Pfeiffer Garrett

Clare Pfeiffer Garrett (26. heinäkuuta 1882 Pittsburgh – 15. toukokuuta 1946 New York) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. http://peoplepill.com/people/clare-pfeifer-garrett == Elämäkertaa == Pfeiffer Garrettin vanhemmat olivat saksalaistaustaisia siirtolaisia. Hänen isänsä oli insinööri ja myös hänen veljensä opiskeli insinööriksi. Tuleva kuvanveistäjä alkoi opiskella taidetta 18-vuotiaana ja ensimmäinen vuosi meni lähes kokonaan hukkaan, sillä Pfeiffer Garret ei keskittynyt oppitunneilla ja hänen opettajansa jo toivoivat että hän lopettaa opiskelun. Opintojen keskeyttämisellä uhkailu toi tulosta ja Pfeiffer Garret keskittyi opintoihinsa vakavasti ja sai koulusta stipendejä ja vuonna 1902 hän avasi ateljeensa johon tuli paljon tilaustöitä. https://archive.org/details/notablewomenofst00john Aikansa monien nuorten yhdysvaltalaisten taiteilijoiden tapaan Pfeiffer Garret päätti jatkaa opintojaan Pariisissa, minne matkusti vuonna 1902. Siellä hänen opinahjonsa oli École des Beaux-Arts Yhdysvaltoihin hän palasi vuonna 1905 ja hänellä oli näyttely Philadelphiassa. http://archive.org/details/catalogueofannua1906penn/page/30/mode/2up?q=Clara+Pfeifer+Garrett Vuodesta 1905 lähtien Pfeiffer Garret asui New Yorkissa ja vuodet olivat aktiivisen työskentelyn aikaa. Vuonna 1906 hänen teoksensa Poika kiusaa kilpikonnaa ostettiin Metropolitan Museum of Artin kokoelmiin. Hänellä oli töitä näytteillä National Museum of Designin näyttelyissä sekä Bostonin taideseuran näyttelyissä. Monet hänen töistää levisivät hänen aviomiehensä ottamina valokuvina ympäri Yhdysvaltoja. http://archive.org/details/catalogueofannua1906penn/page/30/mode/2up?q=Clara+Pfeifer+Garrett Saint Louisin taideyhdistys myönsi Pfeiffer Garretille vuonna 1915 500 dollarin palkkion työstä Äiti ja Lapsi. Lisäksi hän sai tehtäväkseen valmistaa kaupungin lääketieteellisen kirjaston perustajan, tohtori Frank J. Lutzin muotokuvan. Kun työ oli valmis sitä kehuttiin että se on hyvin valmistettu, mutta toisaalta moitittiin "naisellisista maneereista". https://archive.org/details/journalofmissour13unse Vuodet 1929 - 1941 Pfeiffer Garret asui Beverly Hillsissä ja elämänsä viisi viimeistä vuotta New Yorkissa. == Viitteet == == Lisää aiheesta == * http://archive.org/details/annualexhibition8384nati Luokka:Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Anu Kaukovirta

Anu Kaukovirta-Norja (o.s. Kaukovirta; s. 20. heinäkuuta 1966 Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori. Hän on toiminut Luonnonvarakeskuksen Tuotantojärjestelmät-yksikön johtajana vuodesta 2020. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa VTT:n teknologiajohtajana (2013–2016) ja Valion tutkimus- ja teknologiajohtajana (2016–2020). Kaukovirta-Norja valmistui ylioppilaaksi Oulunkylän yhteiskoulusta 1985 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1991. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi kemiasta vuonna 1999. Englanninkielisen väitöskirjan aihe oli Role of lipids in barley malting and during use malt. Kaukovirta-Norja on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. Hän on Suomen Akatemian Strategisen tutkimuksen neuvoston puheenjohtaja kaudella 2022–2024. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset kemistit
Hafsa bint Umar

Ḥafṣah bint ʿUmar ibn al-Khattab (arab: حفصة بنت عمر‎; n. 605–665) oli islamin profeetta Muhammedin vaimo, ja kuului niihin yhdeksään, joita kutsuttiin Uskovaisten äideiksi.al-Tabari, 1998, s.174Ibn Hisham, 1999, s. 454; Ibn Ishaq, 1955, s. 792 Kaikkiaan Muhammedilla oli Ibn Hishamin mukaan kolmetoista vaimoa.Ibn Hisham, 1999, s. 454 Perimätiedon mukaan Hafsa syntyi, kun quraiš korjasi Kaaban temppeliä, viisi vuotta ennen kuin profeetta kutsuttiin tehtäväänsä (mikä tapahtui vuonna 610). Profeetta nai Hafsan 30 kuukautta hidžran jälkeen vuonna 625 ja vähän ennen Uhudin taistelua. Hafsan nimi ilmestyy islamilaiseen kirjallisuuteen vasta 700-luvun lopulla Ibn Ishaqin teoksessa.Ibn Ishaq, 1955, 792 Hänen historiallisuutensa ei siten ole varmalla pohjalla. == Katso myös == * Muhammed * Muhammedin historiallisuus *Muhammedin vaimot == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Muhammedin talonväki Luokka:Muhammedin vaimot
Umm Habiba

Umm Habiba Ramla bint Abi Sufyan (arab. أم حبيبة رملة بنت أبي سفيان‎; n. 589 tai 594–665) islamin profeetta Muhammedin vaimo, joista osaa kutsuttiin Uskovaisten äideiksi.al-Tabari, 1998, s.177–180Ibn Hisham, 1999, s. 454; Ibn Ishaq, 1955, s. 792 Kaikkiaan Muhammedilla oli Ibn Hishamin mukaan kolmetoista vaimoa.Ibn Hisham, 1999, s. 454 Umm Habiban ensimmäinen mies oli Ubaydallah ibn Jahsh, jonka kanssa hän pakeni muslimien vainoa Mekasta Abessiniaan muuton toisessa aallossa. Mies kääntyi Abessiniassa kristinuskoon ja alkoi juoda viiniä kunnes kuoli. Umm Habiba palasi tyttärensä kanssa takaisin Mekkaan. Tämä meni myöhemmin naimisiin Davud ibn Urwanin kanssa. Profeetta lähetti Abessinian hallitsijalle kirjeen, jossa pyysi Umm Habibaa vaimokseen. Hallitsija, joka oli kääntynyt muslimiksi, antoi häälahjaksi 400 dinaaria. Umm Habiban historiallisuus ei ole varmaa, sillä häntä koskevat tiedot ilmestyvät kirjallisuuteen vasta 700-luvun lopulla Ibn Ishaqin teoksessa eli sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.Ibn Ishaq, 1955, 792 == Katso myös == * Muhammed * Muhammedin historiallisuus *Muhammedin vaimot == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Muhammedin talonväki Luokka:Muhammedin vaimot
Esmé Bianco

Esmé Augusta Bianco (s. 25. toukokuuta 1982 St Albans, Hertfordshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä, malli, burleskitanssija ja DJ. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Rosina televisiosarjassa Game of Thrones. == Yksityiselämä == Bianco syntyi Hertfordshiressa vuonna 1982, ja muutti 18-vuotiaana Lontooseen, missä hän opiskeli näyttelemistä Goldsmiths' Collegessa. Vuonna 2011 Bianco oli jonkin aikaa suhteessa muusikko Marilyn Mansonin kanssa; helmikuussa 2021 Bianco sanoi Mansonin pahoinpidelleen häntä heidän suhteensa aikana. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pauligin Vuosaaren paahtimo

Pauligin Vuosaaren paahtimo on Vuosaaren satamassa sijaitseva paahtimo. Se kuuluu Pauligille ja se vihittiin käyttöön vuonna 2010. Rakennuksen pinta-ala on noin 350 000 neliömetriä ja sen alkuperäinen kustannusarvio oli 120 miljoonaa euroa. ==Hiilineutraalius== Pauligin vastuullisuusohjelman vuoksi Vuosaaren paahtimo on Pauligin ensimmäinen hiilineutraali tuotantolaitos. Paahtimorakennuksen päästöjä on vähennetty 98 prosenttia vuodesta 2014 ja Pauligin tavoitteen mukaan heidän kaikki tuotantolaitoksensa ovat hiilineutraaleja vuoteen 2030 mennessä. ==Tuotanto ja sijainti== Paahtimo tuottaa vuodessa 100 miljoonaa pakettia kahvia ja tuotannossa on yli 200 eri tuotetta. Paahtimon sijoittaminen Vuosaaren satamaan johtui pitkälti siitä, että kaikki Pauligin raakakahvi tuodaan Suomeen laivalla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Helsingin teollisuusrakennukset Luokka:Vuosaaren satama
Bradie Tennell

Bradie Tennell (s. 31. tammikuuta 1998 Winfield, Illinois) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on saavuttanut olympiapronssia joukkuekilpailussa. Tennell sijoittui nuorten MM-kilpailuissa 11:nneksi vuonna 2016 ja seitsemänneksi vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui yksinluistelussa parhaana yhdysvaltalaisena yhdeksänneksi. Samana vuonna hän oli MM-kilpailuissa jälleen maansa parhaana kuudes ja voitti myös Yhdysvaltain-mestaruuden. Vuonna 2019 hän sijoittui MM-kilpailuissa seitsemänneksi ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2020 hän saavutti neljän maanosan mestaruuskilpailuissa pronssia. MM-kilpailuja ei tuona vuonna järjestetty koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 Tennell sijoittui MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja voitti Yhdysvaltain-mestaruuden. Tennell on pituudeltaan 168-senttinen. Häntä on kesästä 2020 alkaen valmentanut Tom Zakrajsek. Hänen pikkuveljensä Austin ja Shane pelaavat jääkiekkoa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elisa Di Francisca

Elisa Di Francisca (13. joulukuuta 1982 Jesi) on italialainen florettimiekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Di Francisca saavutti kaksi olympiakultaa Lontoon olympialaisissa 2012 sekä vielä olympiahopeaa vuonna 2016. Hänellä on seitsemän maailmanmestaruutta sekä useita Euroopan- mestaruuksia. Huhtikuussa 2021 hän oli FIE:n rankingissa toisena, mutta on ollut parhaimmillaan ensimmäinen. Lontoon olympialaisissa 2012 Di Francisca kilpaili sekä yksilö- että joukkuekilpailussa. Yksilökilpailun hän aloitti toiselta kierroksella, jolla voitti libanonilaisen Mona Shaiton. Kolmannella kierroksella Di Francisca voitti saksalaisen Carolin Golubytskyin 15–9 ja puolivälierissä japanilaisen Chieko Sugawaran samoin lukemin. Välierissä hän voitti eteläkorealaisen Nam Hyeon-Huin 11–11 ja loppuottelussa italialaisen Arianna Errigon 12–11. Di Francisca miekkaili myös joukkuekilpailussa jokaisella kierroksella, kun Italia saavutti olympiakultaa. Neljä vuotta myöhemmin Di Francisca osallistui yksilökilpailuun. Hän voitti toisella kierroksella hongkongilaisen Lin Po Heungin ja kolmannella kierroksella puolalaisen Hanna Łyczbińskan. Puolivälierissä Di Francisca voitti kiinalaisen Liu Yongshin 15–10 ja välierissä tunisialaisen Inès Boubakrin 12–9. Loppuottelussa venäläinen Inna Deriglazova oli kuitenkin parempi luvuin 12–11. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset miekkailijat Luokka:Italialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eva-Lotta Kiibus

Eva-Lotta Kiibus (s. 17. tammikuuta 2003 Tallinna) on virolainen taitoluistelija, joka on edustanut maataan MM- ja EM-kilpailuissa. Kiibus on sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi vuonna 2020 sekä maailmanmestaruuskilpailuissa 22:nneksi vuonna 2019 ja 14:nneksi vuonna 2021. Kiibus on pituudeltaan 162-senttinen. Häntä valmentaa MM-mitalisti Anna Levandi ja hänen koreografinsa on Benoît Richaud. Kiibusin isoveli on tunnettu virolainen räppäri Nublu. == Lähteet == Luokka:Virolaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Taipalsaaren lentokenttä

Taipalsaaren lentokenttä oli Talvisodan jälkeen kesällä 1940 valmistunut lentokenttä Taipalsaaressa. Jatkosodassa kesällä 1944 Taipalsaaren lentokenttä oli Lentolaivue 34:n tukikohta. Pölytyslennot Suomessa alkoivat Taipalsaaren kentältä 1950-luvun lopussa. Lappeenrannan Ilmailuyhdistys järjesti Taipalsaaren lentokentällä purjelentoleirejä vuoteen 1975 saakka. Taipalsaaren lentokenttä sijaitsee Puolustusvoimien hallinnoimalla Taipalsaaren ampuma- alueella. ==Lähteet== Luokka: Taipalsaaren rakennukset ja rakennelmat Luokka: Suomen sodanaikaiset lentokentät
La Riche

La Riche on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loire- ja Indrejokien välisellä kannaksella Toursin kaupungin länsipuolella. Kunnan alueella oleva Saint Cosmen luostari on perustettu 1000-luvun alussa. Luostarin asukkaisiin kuului runoilija Pierre de Ronsard, joka asui siellä vuodesta 1565 kuolemaansa saakka vuoteen 1585. Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla luostari takavarikoitiin ja myytiin. Nykyään Saint Cosmen luostarissa on kulttuuritarjontaa sekä kaksitoista puutarhaa, joissa voi kävellä ja tutustua niiden kasveihin. Château de Plessis-lès-Tours oli Ranskan kuninkaan Ludvig XI:n asuinpaikka 1400-luvulla. Linna hylättiin 1600-luvulla, ja vallankumouksen jälkeen se tuhoutui melkein kokonaan. Nykyään linnasta on jäljellä vain yksi siipi, joka on entisöity. Tiedosto:Domaine_Tours.jpg|Luostarin rakennuksia Tiedosto:Prieuré_de_Saint- Cosme._La-Riche_(Indre-et-Loire)_(5873474761).jpg|Luostarin puutarhaa Tiedosto:Le_Plessis-lès-Tours,_Côté_du_parc_(BM_1923,0120.24).jpg|Château de Plessis-lès-Tours ennen tuhoutumista ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et-Loiren kunnat
Alexia Paganini

Alexia Paganini (s. 15. marraskuuta 2001 Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-sveitsiläinen taitoluistelija. Hän on parhaimmillaan sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa neljänneksi. Paganini edusti Yhdysvaltoja vuoteen 2016 asti. Vuonna 2018 hän sijoittui Sveitsin edustajana Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi, maailmanmestaruuskilpailuissa 20:nneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 21:nneksi. Vuonna 2019 hän oli EM- kilpailuissa kuudes ja MM-kilpailuissa 33:s. Vuonna 2020 hän ylsi EM- kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2021 hän oli MM-kilpailuissa sijalla 25. Paganini on pituudeltaan 169-senttinen. Häntä on vuodesta 2020 valmentanut maailmanmestari Stéphane Lambiel. Paganinin isä on sveitsiläinen ja äiti alankomaalainen. Hänen veljensä Kevin ja Mario pelaavat jääkiekkoa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset taitoluistelijat Luokka:Sveitsiläiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 2001 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Coupé Cloué

Coupé Cloué (oik. Jean Gesner Henri; 10. toukokuuta 1925 Léogâne – 29. tammikuuta 1998 Port-au-Prince) oli haitilainen laulaja, kitaristi ja jalkapalloilija. Cloué pelasi jalkapalloa useissa haitilaisjoukkueissa, kuten Aigle Noir AC:ssa. Jalkapallouransa jälkeen hän perusti 1950-luvulla kuubalaisvaikutteisen Trio Select -kokoonpanon. Vaikka Cloué käytti haitilaisia rytmejä, hän säilytti musiikissaan aina kuubalaisen sävyn. Lisäksi hänen musiikkinsa oli voimakkaasti afrikkalaistyylistä. Clouén musiikkityylistä on käytetty nimitystä kompa mamba. Trio Selectin ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1960. 1960-luvun alkupuolella yhtyettä laajennettiin, ja sen uudeksi nimeksi tuli Ensemble Select Coupé Cloué. Albumeita ilmestyi kaikkiaan yli kaksikymmentä. Cloué piti vuonna 1973 ensimmäisen konserttinsa Haitin ulkopuolella. Hän saavutti menestystä New Yorkin haitilaisyhteisössä ja myös laajan suosion Länsi-Afrikassa tehtyään ensimmäisen monista konserttikiertueistaan siellä vuonna 1975. Cloué ei oman ilmoituksensa mukaan ollut afrikkalaistyylistä huolimatta kuullut afrikkalaista musiikkia ennen tätä matkaa. Clouélla oli seitsemän lasta. Hän kuoli kotonaan kärsittyään diabeteksesta ja kohonneesta verenpaineesta. == Lähteet == Luokka:Haitilaiset muusikot Luokka:Haitilaiset jalkapalloilijat Luokka:Laulajat Luokka:Kitaristit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Villandry

Villandry on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen ja sen sivujoen Cherin haarautumiskohdassa, noin 16 kilometriä Toursin kaupungista länteen. Château de Villandry oli viimeinen renessanssin aikana rakennetuista suurista Loirelaakson linnoista. Sen rakennutti ranskan kuningas Frans I:n valtiovarainministeri Jean Le Breton. Hän päätti säilyttää paikalla olleen keskiaikaisen linnan pääpuolustustornin. Linnan puutarhat ovat erityisen näyttäviä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et-Loiren kunnat
Emerald Fennell

Emerald Fennell (s. 1. lokakuuta 1985 Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Emerald Fennell synty vuonna 1985 Lontoossa. Hänen isänsä Theo Fennell on korusuunnittelija, joka on suunnittelut palkintoja muun muassa Formula 1 -sarjalle ja FA Cupin loppuotteluun. Hänen äitinsä Louise Fennell on puolestaan kirjailija. Fennell kävi koulua Marlborough Collegessa, joka on sisäoppilaitos, ja opiskeli englantia Oxfordin yliopistossa. Fennell näytteli Oxford-aikanaan näytelmissä, mistä eräs kykyjenetsijä löysi hänet. Fennell haki sen jälkeen BBC:n draamasarjaan Hakekaa kätilö. Hän luuli, että rooli olisi vain yhteen jaksoon, mutta hänen näyttelemänsä hoitaja Patsy oli sarjassa kolmen tuotantokauden ajan. Tuona aikana Fennell kirjoitti myös kolme kirjaa, kaksi pelottavaan sisäoppilaitokseen sijoittunutta lasten kirjaa ja aikuisten romaanin Monster. Fennellistä tuli televisiosarjan Killing Even pääkäsikirjoittaja sen toiselle tuotantokaudelle, kun sarjan luoja Phoebe Waller-Bridge ei voinut jatkaa enää sen kirjoittamista. Fennell toimi Killing Even showrunnerina vuoden 2019, ja hän sai siitä kaksi Emmy-ehdokkuutta. Toinen ehdokkuus oli parhaasta draamasarjan käsikirjoituksesta ja toinen vastaavana tuottajana parhaasta draamasarjasta. Vuoden 2019 aikana Fennell liittyi myös televisiosarja The Crownin (2016–2023) näyttelijäkaartiin, kun hän sai kolmannelta tuotantokaudelta osan nuorena Camilla Shandina. Fennellin esikoisohjaus Lupaava nuori nainen ilmestyi vuonna 2020. Hän myös käsikirjoitti elokuvan, joka on mustaa huumoria ja jännityselokuvaa yhdistävä kertomus nuoresta naisesta, joka kostaa saalistaville miehille ystävänsä raiskauksen. Fennell halusi tutkia elokuvassa naisen kostotarina näkökulmasta sitä, miten viihteessä normalisoidaan seksuaalista väkivaltaa muun muassa kertomalla vitsejä ihmisten tyrmäämisestä. Lupaava nuori nainen nousi kriitikoiden suosioon, ja se sai useita palkintoehdokkuuksia. Fennell voitti itse muun muassa käsikirjoittajien killan palkinnon parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Hän oli myös ehdolla kahteen Oscariin ja Golden Globeen sekä Bafta-palkintoon. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Brittiläiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Brittiläiset televisiokäsikirjoittajat Luokka:Brittiläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pauline Kleingeld

Pauline Kleingeld (s. 1962) on alankomaalainen etiikan tutkija, joka työskentelee Groningenin yliopiston etiikan ja sen historian professorina. Hän on tutkinut ja tulkinnut muun muassa Immanuel Kantin etiikkaa ja poliittista filosofiaa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin. ==Teokset == Vuoteen 2021 mennessä Kleingeld on julkaissut tai ollut toimittamassa viittä kirjaa: * Gottfried Achenwall, Pauline Kleingeld (Editor) & Corinna Vermeulen (Translator): Natural Law: A Translation of the Textbook for Kant’s Lectures on Legal and Political Philosophy. Bloomsbury Academic, 2020. ISBN 9781350022850 (e-book). * Gottfried Achenwall, Pauline Kleingeld (Editor) & Corinna Vermeulen (Translator): Prolegomena to Natural Law. University of Groningen Press, 2020. ISBN 978-94-034-2255-8, 978-94-034-2253-4 (e-book). * Kant and Cosmopolitanism: The Philosophical Ideal of World Citizenship, Cambridge University Press, 2012. ISBN 9781139204552, 9781139206136. * Pauline Kleingeld (Editor): Immanuel Kant, ‘Toward Perpetual Peace’ and Other Writings on Politics, Peace, and History, New Haven: Yale University Press, 2006. * Fortschritt und Vernunft: Zur Geschichtsphilosophie Kants, Würzburg: Königshausen und Neumann, 1995. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Pauline Kleingeldin Google Scholar -profiili (scholar.google.com) * Kant's second thoughts on race (Philosophical Quarterly, 57 (2007): 573–592) (leidenuniv.nl) Luokka:Alankomaalaiset professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Kantilaiset filosofit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet
Ylä-Sleesian kansanäänestys

Ylä-Sleesian kansanäänestys oli Versaillesin sopimuksen edellyttämä kansanäänestys, ja se toteutettiin 20. maaliskuuta 1921 Weimarin Saksan ja Puolan välisen rajan osan määrittämiseksi. Alue oli etnisesti sekalainen eli siellä eli sekä saksalaisia että puolalaisia. Osassa aluetta saksalaiset muodostivat enemmistön ja osassa taas puolalaiset. Koska pidetyssä kansanäänestyksessä selkeä enemmistö alueen väestöstä äänesti pysyvän Saksassa, katsoi Saksa että koko alueen olisi pysyttävä saksalaisena. Tätä vaatimusta tehdessään se ei kuitenkaan ottanut huomioon rauhansopimuksen määräystä alueen jakamisesta alueen kuntien asukkaiden enemmistön toiveiden mukaan.Britannica: Weimar-Republic: Years-of-crisis-1920-23 Kansanäänestyksen jälkeen 20. lokakuuta 1921 alue päätettiin jakaa Puolan ja Saksan välillä. Saksa sai Ylä-Sleesian alueesta 73%, Puola 25% ja Tšekkoslovakia 2 %. Puolan alueelle jäi kuitenkin Katowice ympäroivine teollisuusalueineen. ==Lähteet== Luokka:Saksan historia Luokka:Puolan historia Luokka:Kansanäänestykset Luokka:Sleesian historia
Ilaix Moriba

Moriba Kourouma Kourouma eli Ilaix Moriba (s. 19. tammikuuta 2003 Conakry, Guinea) on guinealais-espanjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi FC Barcelonan junioreissa ja reservijoukkueessa kunnes nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2020–2021. Hän siirtyi kesällä 2021 saksalaisjoukkue RB Leipzigiin mutta pelasi tammi-kesäkuussa 2022 sekä koko kauden 2022–2023 lainalla Espanjassa Valencian joukkueessa. Tammi-kesäkuussa 2024 hän oli lainalla espanjalaisseura Getafessa, ja kauden 2024–2025 hän pelaa lainalla espanjalaisessa Celta Vigossa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Moriba pelasi Espanjan alle 17- ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueissa mutta on vuodesta 2022 alkaen edustanut aikuisten maajoukkuetasolla Guineaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ilaix Moriba WhoScored-sivustolla. Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Guinealaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Óscar Mingueza

Óscar Mingueza García (s. 13. toukokuuta 1999 Santa Perpètua de Mogoda, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Celta Vigoa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta pystyy pelaamaan myös oikeana laitapuolustajana. Mingueza on FC Barcelonan kasvatti.https://www.transfermarkt.com/oscar-mingueza/profil/spieler/331505 Mingueza pelasi ensimmäisen ottelunsa Barcelonan edustusjoukkueessa Mestarien liigan ottelussa FK Dynamo Kiovaa vastaan 24. marraskuuta 2020. Ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa hän pelasi Osasunaa vastaan viisi päivää myöhemmin. Ensimmäisen maalinsa hän teki liigaottelussa Huescaa vastaan maaliskuussa 2021. Hän pelasi debyyttikaudellaan 27 liigaottelua ja teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua, samoin Copa del Reyssä, jonka voittoisassa loppuottelussa hän oli avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 19 Espanjan pääsarjaottelua sekä viisi peliä Mestarien liigassa ja kaksi Eurooppa-liigassa. Mingueza siirtyi ilmaissiirrolla Celta Vigoon kesällä 2022. Mingueza pelasi kolme ottelua Espanjan karsiutuessa välierissä alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan jalkapallomaajoukkueessa Liettuaa vastaan kesäkuussa 2021. Hän kuului Espanjan hopeajoukkueeseen Tokion olympialaisissa. Hän oli avauskokoonpanossa otteluissa Egypttiä ja Norsunluurannikkoa vastaan, mutta joutui tulemaan kummassakin pelissä vaihtoon ensimmäisellä puoliajalla loukkaantumisen vuoksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Óscar Mingueza WhoScored-sivustolla. Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Espanjalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suurisuo (Taipalsaari)

Suurisuo on suo Taipalsaarella. Suolla on Vapo Oy:n turvetuotantoa. Turvetuotantoalueen pinta-ala on 389,1 ha. Suursuolla on tuotettu turvetta vuodesta 1979 lähtien. Kyseinen Suurisuo sijaitsee Taipalsaaren kunnan pohjoisosassa Kuhalan kylässä lähellä puolustusvoimien Taipalsaaren ampuma- aluetta. Taipalsaarella on myös toinenkin turpeennostoon käytetty Vehkataipaleensuo, josta käytetään myös nimitystä Suurisuo, ja se sijaitsee kunnan kaakkoisosassa lähellä Vehkataipaletta ja Lappeenrannan rajaa. Suursuolla tuotetaan energiaturvetta alueen puunjalostusteollisuudelle ja voimalaitoksille. Lisäksi tuotetaan pienehköjä määriä ympäristöturvetta. Turvetta tuotetaan sekä haku- että imuvaunumenetelmällä. Turvetuotantolaitoksen jätevedet johdetaan Halilanojan kautta Pien-Saimaalle Maaveden vesistöön. Suursuon pohjois- ja itäpuolella on pohjavesialueita. Suursuon välittömässä läheisyydessä on 9 asuinkiinteistöä. Lähimpään asuttuun tilaan on matkaa suon itäpuolella noin 250 m metriä ja pohjoispuolella noin 300 metriä. Kesäkuussa 2019 Suurisuon turvetuotantoalueella oli laajalle levinnyt tulipalo. Palon epäillään saaneen alkunsa työkoneesta. ==Lähteet== Luokka:Turvetuotantosuot Luokka:Suomen suot Luokka:Taipalsaaren luonto
Vapaat äänestäjät

Vapaat äänestäjät (, lyh. FW) on saksalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Puolueen puheenjohtajana toimii baijerilainen Hubert Aiwanger. == Historia == Puolueeksi, joka toimii koko maan alueella, FW rekisteröitiin vasta vuonna 2010. Tätä ennen toiminta oli ollut paikallisten ja toisistaan itsenäisten vaalilistojen käsissä. Näistä ensimmäinen koko osavaltion laajuinen lista perustettiin Nordrhein-Westfalenissa vuonna 1952. Koko Saksan kattava verkosto perustettiin vuonna 1965, mutta kyseessä ei ollut puolue tai sellaisen kattojärjestö, vaan osavaltioissa toimivien listojen koordinaattori. Läpimurron FW teki Baijerissa vuonna 2008, kun se sai osavaltion vaaleissa yli 10 % kannatuksen ja nousi osavaltion kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi maapäivillä. FW oli osallistunut osavaltion maapäivävaaleihin jo vuodesta 1998 lähtien. Vuoden 2014 vaaleissa puolue sai läpi ensimmäisen meppinsä, Ulrike Müllerin. Vuoden 2024 EU-vaaleissa puolue sai 3 edustajaa Euroopan parlamenttiin. == Ideologia == Puoluetta on luennihdittu sekä konservatiiviseksi että liberaalikonservatiiviseksi. Se sijoittii jossain määrin CSU:n ja AfD:n välimaastoon: konservatiivinen, muttei radikaali, minkä on arveltu olevan syy sille, miksi AfD:llä on ollut vaikeuksia kerätä kannatusta Baijerissa. Lisäksi puolue kannattaa suoraa demokratiaa ja regionalismia. FW on Euroopan demokraattisen puolueen jäsen ja sen mepit istuvat uudistuva Eurooppa -ryhmässä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan puolueet Luokka:Liberaalikonservatistiset puolueet
Yvette van Kooyk

Yvette van Kooyk (s. 1961) on alankomaalainen lääketieteellisen biologian tutkija, joka työskentelee Amsterdamin yliopiston lääketieteellisen keskuksen (Amsterdam UMC) molekyläärisen solubiologian ja immunologian laitoksen professorina Vrije Universiteit Amsterdamissa. Van Kooyk opiskeli Amsterdamin yliopistossa lääketieteellistä biologiaa. Vuonna 1993 hän valmistui amsterdamilaisesta Alankomaiden syöpäinstituutista (Netherlands Cancer Institute) tohtoriksi. Hän jatkoi tutkimustyötään Nijmegenin Radboud- yliopistossa. Hän tutki dendriittisolujen roolia immuunijärjestelmän säätelyssä ja muun muassa selvitteli sitä, kuinka HI-virus onnistuu huijaamaan ihmisen immuunipuolustusta. Tämän tutkimustyön kuluessa hän löysi kaksi sokerireseptoria (DC-SIGN ja L-SIGN), jotka molemmat vuorovaikuttavat patogeenien kanssa sokerimolekyylejä tunnistamalla. Hän julkaisi vuonna 2000 aiheesta kaksi sittemmin runsaasti viitattua artikkelia Cell-tiedelehdessä. Nämä loivat osaltaan perustaa glykoimmunologiana tunnetulle tutkimusalalle. Vuonna 2001 hän palasi Amsterdamin yliopistolle sen lääketieteellisen keskuksen (Amsterdam UMC) professoriksi ja perusti sinne glykoimmunologian laboratorion. Van Kooykilla on useita patentteja immuunijärjestelmän toimintaa stimuloivien ja supistavien sokereiden aihepiiristä. Hän on perustanut bioteknologiayhtiön, joka pyrkii kehittämään allergiahoidoksi sopivaa rokotetta. Pitemmän ajan tähtäimenä on syöpähoitoon sopivien ratkaisujen löytäminen. Vuonna 2017 professori van Kooykista tuli Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsen. Vuonna 2019 van Kooykille myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *van Kooykin julkaisuja PubMedissä (nih.gov) *Prof.dr. Yvette van Kooyk (ESNI 2019 17th European School of Neuroimmunology Cource) *Yvette Van Kooyk (frontiersin.org) Luokka:Alankomaalaiset professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Immunologit