EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Lyijyvalkoinen (kirja)

Lyijyvalkoinen on Jyrki Erran kirjoittama jännitysromaani. Sen on julkaissut vuonna 2020 Otava. Teos sai vuonna 2021 myönnetyn Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon.Jyrki Erran Lyijyvalkoinen sai Vuoden johtolanka -palkinnon, Savon Sanomat 16.2.2021, viitattu 17.2.2021 Erran kolmannessa teoksessa päähenkilö on suomalainen Caravaggio-asiantuntija Axel Wallas. Hän matkustaa Roomaan kadonneen maalauksen vuoksi.Lyijyvalkoinen, Otava.fi, viitattu 11.8.2020 Kirjan nimi viittaa myrkylliseen pohjustusmaaliin, joka todennäköisesti aiheutti Caravaggion kuoleman. ==Arviot== Arviossaan Helsingin Sanomissa Pertti Avola pitää romaania "kultivoituneena rikosromaanina" ja Erraa "varteenotettavana kotimaisena trilleristinä". Hänen mukaansa Erran trillereiden tyyli muistuttaa 1950- ja 1960-luvun jännityskirjoja, joissa kuvaillaan henkilöiden luonteita, luodaan tunnelmaa ja kuvataan tapahtumapaikkoja eikä niinkään keskitytä toimintaan ja raakoihin yksityiskohtiin. Avola pitää taustoitusta hyvin tehtynä. Kirjassa kuvataan Caravaggion taidetta ja työskentelytapaa. Muistettavina hahmoina saavat kuvauksen myös sivuhenkilöt, kuten Catanian herttua, tämän talonmies Rubio ja munkki Iacob. Mika Rissanen kiittää Kouvolan Sanomissa, että Erra taitaa kirjallisen chiaroscuron, valon ja varjon kontrastin, ja teoksen taidehistoriallinen asiantuntemus on vakuuttavaa, mutta hänen mielestään päähenkilö on myrskyn keskellä vähän liian tyynessä vedessä: yllätyksellisyys puuttuu, ja teos jää siksi taiteilijaromaanin ja trillerin välimaille. Kenttäpiispa Pekka Särkiö arvioi Kotimaa24:ssä, että kirjassa rikosjuoni yhdistyy toimivasti taidehistoriaan. Hänestä tuntuu, että kirjasta saatetaan vielä tehdä elokuva.Pekka Särkiö, Tenet, Kotimaa24.fi 7.9.2020, viitattu 7.9.2020 == Lähteet == Luokka:Vuoden 2020 kirjat Luokka:Suomalaiset romaanit Luokka:Jännitysromaanit
Michele Tito

Michele Tito (18. kesäkuuta 1920 Trieste – 10. heinäkuuta 1968 Trieste) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Tito voitti 4 × 100 metrin viestissä olympiapronssia Lontoossa 1948. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1941 juostu 10,5 sekuntia.OlympediaItalian olympiakomitea == Lähteet == * Profiili Italian olympiakomitea * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset pikajuoksijat Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Baxley

Baxley on kaupunki Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 4 400. Kaupunki perustettiin vuonna 1875. Baxley on Applingin piirikunnan hallintokeskus. ==Kuvia kaupungista== Tiedosto:City Hall, Baxley, GA, US.jpg|Kaupungintalo. Tiedosto:Memorial for Confederate sacrifices, Baxley, GA, US.jpg|Konfederaation sotilaiden patsas. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Georgian osavaltion kaupungit
Pascon piirikunta

Pascon piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 553 947 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dade Cityn kaupunki. Piirikunta perustettiin 2. kesäkuuta 1887. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Floridan piirikunnat
Enrico Perucconi

Enrico Perucconi (4. tammikuuta 1925 Morazzone – 15. heinäkuuta 2020 Morazzone) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Perucconi voitti 4×100 metrin viestissä olympiapronssia Lontoossa 1948. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1947 juostu 10,6. Perucconi voitti 1940-luvulla pikaviestissä neljä Italian mestaruuttahttp://www.sportolimpico.it/dmdocuments/CAMPIONI_ITALIANI_UOMINIi.pdf.OlympediaItalian olympiakomitea == Lähteet == * Profiili Italian olympiakomitea * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset pikajuoksijat Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Noidan käsikirja

Noidan käsikirja () on Eric Maplen, Eliot Humberstonen ja Lynn Myringin kirjoittama vuonna 1979 julkaistu lasten kauhukirja. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1983 Tammen kustantamana. Englanninkielisen alkuteoksen on suomentanut Pirjo Helasti. Sarjassa ilmestyivät myös Vakoilijan, Salapoliisin ja Neropatin käsikirjat. Noidan käsikirja kertoo ihmissusista, vampyyreistä, noidista ja kummituksista. Osa tarinoista perustuu historiallisiin tositapahtumiin. Kirjan sisältöä on kuvailtu hyytäväksi ja ahdistavaksi, mutta myös vetovoimaiseksi. Noidan käsikirjasta tuli 1980-luvun lasten ja nuorten parissa kulttiklassikko. Ilmiö rajoittui kuitenkin lähinnä Suomeen, alkukielellä teokselle ei ole ollut merkittävää kysyntää. Viimeiset suomenkieliset painokset otettiin 1990-luvun alussa, minkä jälkeen kirja kävi vähitellen harvinaiseksi ja sen ensipainoksen arvo kohosi tiettävästi jopa yli sataan euroon. Uusi näköispainos ilmestyi vuonna 2018. == Lähteet == Luokka:Lasten tietokirjat Luokka:Vuoden 1979 kirjat Luokka:Kirjat uskomuksesta Luokka:Englantilaiset kirjat
Brighton (Colorado)

Brighton on kaupunki Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 33 352. Brighton on Adamsin piirikunnan hallintokeskus. Brightonin pormestari on Gregg Mills. == Väestö == Kaupungin asukkaista 54,3 prosenttia on valkoisia, 36,72 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,58 prosenttia aasialaisia. 93,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 32,8 vuotta. ==Kuvia kaupungista== Tiedosto:Adams County Government Center.jpg|Adamsin piirikunnan virastotalo. Tiedosto:US85NBM234.1CO.jpg|Liikennettä Brightonissa. Tiedosto:BrightonHigh1992.JPG|Brighton High School. ==Lähteet== ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Kaupungin kotisivut Luokka:Coloradon kaupungit
Antonio Siddi

Antonio Siddi (16. kesäkuuta 1923 Sassari – 21. tammikuuta 1983 Sassari) oli italialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Siddi voitti olympiapronssia 4×100 metrin viestissä Lontoossa 1948 ja EM-hopeaa 4×400 metrin viestissä Brysselissä 1950. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Välimeren kisoissa Siddi voitti vuonna 1951 200 metrillä ja pikaviestissä kultaa sekä 400 metrillä hopeaa. Hän kilpaili myös muissa yleisurheilun lajeissa. Italian mestaruuksia Siddi voitti 100 metrillä vuonna 1950, 200 metrillä vuonna 1948 ja 400 metrillä vuosina 1947, 1949, 1951 ja 1953. Pikaviestissä hän voitti neljä ja pitkässä viestissä viisi Italian mestaruuttahttp://www.sportolimpico.it/dmdocuments/CAMPIONI_ITALIANI_UOMINIi.pdf.OlympediaItalian olympiakomitea Siddin ennätykset olivat 100 metrillä 10,5 (1949), 200 metrillä 21,4 ja 400 metrillä 47,2 sekuntia.http://trackfield.brinkster.net/Profile.asp?ID=8154&Gender;=M == Lähteet == * Profiili Italian olympiakomitea * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset pikajuoksijat Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Tsaritsynon metroasema

Tsaritsyno () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1984. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Baldassare Porto

Baldassare Porto (19. tammikuuta 1923 Catania – 1. joulukuuta 2013 Catania) oli italialainen pikajuoksija. Porto saavutti EM-hopeaa 4×400 metrin viestissä Brysselissä 1950. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Porto oli kisapaikalla mutta ei kilpaillut loukkaantumisen vuoksi. Vuoden 1955 Välimeren kisoissa Porto saavutti 4×400 metrin viestissä hopeaa. Italian mestaruuden hän voitti 400 metrillä vuonna 1950http://www.sportolimpico.it/dmdocuments/CAMPIONI_ITALIANI_UOMINIi.pdf. Porton ennätykset olivat 100 metrillä 10,7 (1949) ja 400 metrillä 47,8 (1950) sekuntia. Porto kuoli Cataniassa 90-vuotiaana 1. joulukuuta 2013.http://www.fidal.it/content/Lutto-addio-a-Baldassare-Porto/52383Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Aeroportin metroasema

Aeroport () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Dinamon metroasema (Moskovan metro)

Dinamo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Sokolin metroasema

Sokol () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Majakovskajan metroasema

Majakovskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita: *Majakovskajan metroasema (Moskovan metro), Zamoskvoretskaja-linjan asema (Moskova). *Majakovskajan metroasema (Pietarin metro)‎, Nevan–Vasilinsaaren-linjan asema (Pietari).
Saint-Christo-en-Jarez

Saint-Christo-en-Jarez on kunta Keski-Ranskassa Loirein departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Saint- Étiennestä koilliseen. Kunta on maaseutua, jonka pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa on viljelyskäytössä. == Ystävyyskaupungit == * Brembio (Italia) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Loiren kunnat
Jazmin Sawyers

Jazmin Sawyers (s. 21. toukokuuta 1994) on brittiläinen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy. Hän on parhaimmillaan voittanut sisäratojen Euroopan- mestaruuden sekä sijoittunut ulkoradoilla Kansainyhteisön kilpailuissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopealle. Sawyers saavutti pituushypyssä pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 sekä hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisoissa 2014 ja myötätuulituloksella 686 cm EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kahdeksanneksi, sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 kuudenneksi, Kansainyhteisön kisoissa 2018 seitsemänneksi, EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi, vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kuudenneksi, MM-kilpailuissa 2022 yhdeksänneksi ja Kansainyhteisön kisoissa 2022 neljänneksi. Münchenin EM- kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia tuloksella 680. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023 ennätyksellään ja Britannian halliennätyksellä 700. Sawyers voitti Britannian-mestaruuden niin ulko- kuin sisäradoilla vuosina 2016 ja 2023. Hän voitti ulkoratojen mestaruuden lisäksi 2020 ja 2021. Sawyersin paras ulkoratatulos pituushypyssä on Chula Vistassa kesäkuussa 2021 hypätty 690 cm. == Parhaat tulokset pituushypyssä kausittain == Päivitetty 11.8.2020 Vuosi Tulos Paikka Pvm Huom. 2009 570 Birmingham, Iso-Britannia 23.5. 2010 560 Bompas, Ranska 6.3. Hallissa 2011 623 Bedford, Iso-Britannia 26.6. 2012 667 Barcelona, Espanja 13.7. 2013 663 Rieti, Italia 21.7. 2014 654 Glasgow, Iso-Britannia 31.7. 2015 671 Tallinna, Viro 12.7. 2016 675 Birmingham, Iso-Britannia 26.6. 2017 671 Birmingham, Iso-Britannia 18.2. Hallissa 2018 686 Birmingham, Iso-Britannia 1.7. 2019 671 Birmingham, Iso- Britannia 25.8. 2020 669 Manchester, Iso-Britannia 4.9. 2021 690 Chula Vista, Yhdysvallat 6.6. 2022 684 Birmingham, Iso-Britannia 7.8. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Walter Oesau

Walter ”Gulle” Oesau (28. kesäkuuta 1913 – 11. toukokuuta 1944) oli Saksan ilmavoimien hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti 127 ilmavoittoa, jolloin taisteli kapteenista everstiluutnantiksi. Majuri Helmut Wickin kaaduttua vuonna 1941 Oesau kohosi myöhemmin, ensin JG 2:n eli Richthofen-rykmentin ja lopulta JG 1:n komentajaksi.https://ww2gravestone.com/people/oesau-walter-gulle/ Viitattu 11.8.2020. Oesaun kaaduttua kotirintaman puolustuksessa, hänen mukaansa nimettiin tuo lentorykmentti JG 1 Oesauksi. Useissa yksikössä taistelleena ja jo vuodesta 1934 sotilaslentäjänsä uran aloittaneena, Oesauta pidettiin eräänä ilmavoimien Jagdwaffen johtajista. Hän oli kolmas henkilö maailmassa, joka saavutti sadan ilmataisteluvoiton rajapyykin. Oesau osallistui Espanjan sisällissotaan, ja saavutti ”ässyyden” jo sen aikana.http://www.luftwaffe.cz/oesau.html Viitattu 11.8.2020. Nelimoottorisia koneita majuri, myöhempi eversti Oesau pudotti niin ikään useita, Saksan kotirintamaan kohdistuneessa liittoutuneiden pommitusoffensiivissa. Everstiluutnantti Oesau korotettiin everstiksi postuumisti. Hän sai useita ansiomerkkejä, kuten rautaristin ritariristin miekoin ja tammenlehvin. == Lähteet == * https://ww2gravestone.com/people/oesau-walter-gulle/ * http://www.luftwaffe.cz/oesau.html === Viitteet === == Aiheesta muualla == * https://military.wikia.org/wiki/Walter_Oesau Luokka:Saksalaiset lentäjät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Erich Gruenberg

Erich Gruenberg OBE (12. lokakuuta 1924 Wien – 8. elokuuta 2020 Hampstead Garden Suburb, Lontoo) oli brittiläinen viulisti.Violinist Erich Gruenberg gestorben Klassik.comThe violinist Erich Gruenberg has died The StradErich Gruenberg OBE International Henryk Wieniawski Competition Gruenberg aloitti musiikillisen koulutuksensa Wienissä. Hän kuului viulisti Emil Hauserin 1930-luvun loppupuolella pelastamiin juutalaislapsiin, jotka hän vei jatkamaan musiikkiopintoja Jerusalemiin. Gruenberg valmistui Jerusalemin konservatoriosta vuonna 1941 ja aloitti orkesterityöskentelyn ennen vuoden 1946Erich Gruenberg tribute Royal Academy of Music muuttoaan Englantiin opiskelemaan Max Rostalin johdolla. Gruenberg voitti vuonna 1947 kansainvälisen Carl Flesch -viulukilpailun. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti trion pianisti Edmund Rubbran ja sellisti William Pleethin kanssa. Vuonna 1955 Gruenberg sai nimityksen Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin konserttimestariksi. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli konserttimestarina Lontoon sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1972–1975 Royal Philharmonic Orchestrassa. Solistinurallaan hän piti Benjamin Brittenin viulukonserton Venäjän-ensiesityksen. Gruenberg esiintyi solistina kaikkien keskeisten brittiorkesterien kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, olivat muiden muassa Colin Davis, Simon Rattle, André Previn, Gennadi Roždestvenski, Charles Mackerras, Michael Tilsen Thomas, Mark Elder, Stanisław Skrowaczewski, Kirill Kondrašin, Rudolf Kempe, István Kertész ja Pierre Monteux. Vuonna 1984 Gruenberg levytti David Wilden kanssa Ludwig van Beethovenin viulusonaatit. Hän tulkitsi myös modernia ohjelmistoa, kuten Olivier Messiaenin, Berthold Goldschmidtin ja Roberto Gerhardin teoksia. Gruenberg teki usein esiintymisiä pianistityttärensä Joannan kanssa. Gruenberg esiintyi The Beatlesin kappaleissa, joihin kuuluivat "A Day in the Life" ja "She's Leaving Home". Vuonna 1994 Gruenberg sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon palveluksistaan musiikin alalla.Erich Gruenberg AllMusic Hän pääsi Guildhall School of Music and Draman professoriksi vuonna 1982 ja Royal Academy of Musicin professoriksi 1989. Hän päätti jäädä eläkkeelle jälkimmäisestä oppilaitoksesta syksyllä 2019. Hän istui monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa, esimerkiksi vuonna 1998 Menuhin- kilpailun tuomariston ja taiteellisen paneelin puhemiehenä. Gruenberg myös piti kansainvälisiä mestarikursseja. Hän kuoli elokuussa 2020, jolloin leskeksi jäi vaimo Khorshed. Hänellä oli tyttäret Joanna ja Tina. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset viulistit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Nick Smidt

Nick Smidt (s. 12. toukokuuta 1997) on alankomaalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu. Smidt saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 49,49 s. Myöhemmin samana vuonna hän paransi ennätystään Bernissä aikaan 49,31 s ja Zürichissä aikaan 49,28 s. Hän karsiutui alkuerissä Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Hän karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Eugenen MM- ja Münchenin EM-kilpailuissa. Hän juoksi ennätyksensä 49,07 Chorzówissa 6. elokuuta 2022. Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018, 2019 ja 2020. == Parhaat tulokset 400 metrin aitajuoksussa kausittain == Päivitetty 11.8.2020 Vuosi Tulos Paikka Pvm 2014 54,90 Amsterdam, Alankomaat 26.7. 2015 52,44 Eskilstuna, Ruotsi 17.7. 2016 52,11 Breda, Alankomaat 1.7. 2017 50,65 Lokeren, Belgia 25.6. 2018 50,69 Liège, Belgia 18.7. 2019 49,28 Zürich, Sveitsi 29.8. 2020 49,41 La Chaux-de- Fonds, Sveitsi 15.8. 2021 49,35 Tokio, Japani 1.8. 2022 49,07 Chorzów, Puola 6.8. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset 400 metrin aitajuoksijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Andrew Pozzi

Andrew Pozzi (s. 15. toukokuuta 1992) on brittiläinen yleisurheilija, joka on voittanut pika-aidoissa sisäradoilla maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Pozzi saavutti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Vuonna 2018 hän sijoittui kuudenneksi Kansainyhteisön kisoissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli seitsemäs. Hän saavutti pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2022 ja oli kuudes Münchenin EM-kilpailuissa. Parhaiten hän on menestynyt sisäratojen arvokilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa: MM- kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 2012 ja 2014 sekä voitti kultaa vuonna 2018, ja EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017, saavutti hopeaa 2021 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 2019. Hän on voittanut Britannian- mestaruuden ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa vuosina 2012, 2016 ja 2018 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 2014, 2016, 2017, 2018 ja 2022. Pozzin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Pariisissa juostu 13,14 ja 60 metrin aitajuoksussa Birminghamissa juostu 7,43, molemmat vuodelta 2017. == Parhaat tulokset kausittain == Päivitetty 11.8.2020 Vuosi 110 metrin aidat 60 metrin aidat 2011 13,73 7,87 2012 13,34 7,56 2013 – 7,58 2014 – 7,53 2015 13,62 – 2016 13,19 7,61 2017 13,14 7,43 2018 13,28 7,46 2019 13,28 7,61 2020 13,14 7,48 2021 13,25 7,43 2022 13,28 7,59 == Lähteet == Luokka:Brittiläiset pika-aitajuoksijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Melissa Courtney-Bryant

Melissa Courtney-Bryant (s. 30. elokuuta 1993) on brittiläinen yleisurheilija, joka kilpailee keskimatkan juoksuissa. Courtney-Bryant saavutti pronssia 1 500 metrin juoksussa Kansainyhteisön kisoissa 2018 sekä 3 000 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 ja 2023. Ulkoratojen EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa viidenneksi. Hän voitti maastojuoksun EM- kilpailuissa kultaa sekaviestissä 2017 ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas 2018. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sakura (Chiba)

Sakura () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Inbajärveen. Sakurassa on 174 237 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 103,69 neliökilometriä. Sakura kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla linnanaluskaupunkina ja yhtenä Naritaan johtaneen tiereitin postiasemista (shukuba). Sieltä käsin hallittiin Sakuran daimiokuntaa, joka tunnettiin edistyksellisestä politiikastaan, esimerkiksi modernin länsimaisen lääketieteen käyttöönotosta rangaku-oppien kautta. 1700-luvun puolivälistä lähtien alue oli Hotta-klaanin hallinnassa. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Sakura sai vuonna 1954, kun Sakuran maaseutukaupunkiin liitettiin viisi muuta kuntaa. Vanhasta linnanaluskaupungista ei sen pitkänomaisen muodon vuoksi ole päässyt kehittymään kovin merkittävää kaupallista keskusta, mutta kaupunkiin on sijoittunut teollisuutta ja lähiörakentamista osana Suur-Tokiota ja Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia, hedelmiä, maapähkinöitä ja koristekukkia. Sakuran linnasta on jäljellä vain rauniot, joita ympäröivään puistoon on rakennettu Japanin historian kansallismuseo. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi entinen Hotta-klaanin residenssi, säilyneet sotilasluokan asuintalot ja Makata-jinjan šintolainen pyhäkkö. Sakuraa palvelevat JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja ja Narita-linja, Keisei-rautateiden Keisei- päälinja sekä Yūkarigaoka-lähiön alueella kulkeva Yamaman Yūkarigaoka -automaattimetro. == Kuvia == Tiedosto:National Museum of Japanese History 2008(cropped).jpg|Japanin historian kansallismuseo Tiedosto:Yukari Plaza.jpg|Yūkari Plaza -ostoskeskus Tiedosto:De Liefde Windmill, Sakura, Chiba, Japan - 20060417.jpg|De Liefden tuulimylly Tiedosto:Jindaiji Temple hondo Sakura 2010.jpg|Jindai-jin temppeli Tiedosto:Model 1000-Koala 3- of Yamaman.jpg|Yamaman-automaattimetro == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Chiban prefektuurin kaupungit
Jani Hjerppe

Jani Hjerppe (s. 12. joulukuuta 1974 Imatra on suomalainen kilpa-autoilija ja liikemies. Hän voitti vuonna 2020 Persianlahden alueella ajettavan Gulf Radical Cupin mestaruuden. Aiemmin hän on kilpaillut Radical-luokassa Skandinaviassa ja manner-Euroopassa. Vuonna 2017 Hjerppe sijoittui Radical Cup Scandinavian loppupisteissä toiseksi ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2018. Vuonna 2016 Hjerppe sijoittui Radical European Masters -sarjassa kolmanneksi ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2017. Radical-kilpailujen ohessa Hjerppe on kilpaillut ratamoottoripyörien SM-sarjassa. Kilpailemisen ohessa Hjerpe pyörittää Dubaissa yritystä, joka tarjoaa maksukykyisille asiakkaille mahdollisuuden ajaa oikealla F1-autolla moottoriradalla. Hjerppellä oli vastaavaa toimintaa aiemmin Suomessa neljän auton voimin ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mario Filippeschi

Mario Filippeschi (7. kesäkuuta 1907 Montefoscoli – 25. joulukuuta 1979 Firenze) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.Artist Profile: Mario Filippeschi, A Bel Canto Champion Opera WireMario Filippeschi Naxos Filippeschi opiskeli alun perin klarinetinsoittoa. Hän liittyi vuonna 1927 armeijapalvelukseen kolmeksi vuodeksi, siirtyi sitten lauluopintoihin ja debytoi vuonna 1937 Colornossa Edgardon roolissa oopperassa Lucia di Lammermoor. Varhaisella urallaan Filippeschi keskittyi varsinkin Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien raskaampiin rooleihin mutta siirsi sittemmin pääpainon Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -teoksiin. Colornossa debytoituaan Filippeschi lauloi kahden kauden ajan Alankomaissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli kiinnitettynä Italiassa ja Saksassa. Roomassa Filippeschi teki ensimmäisen esiintymisensä maaliskuussa 1942 Pinkertonin roolissa Madama Butterflyssa. Ensimmäisen La Scala -esiintymisensä hän teki Mauriziona Adriana Lecouvreurissa syyskuussa 1948. Filippeschi pääsi esiintymään säännöllisesti Roomaan, Napoliin, Espanjaan, Ranskaan, Meksikoon ja Etelä-Amerikkaan. Erään menestyksekkään esiintymisen hän teki Maria Callasin vastaesiintyjänä Rossinin Armidessa Maggio Musicale Fiorentino -festivaalissa vuonna 1952. Muita merkittäviä rooleja olivat Arnoldo (Wilhelm Tell) ja Herttua (Rigoletto). Filippeschin uralla oli merkittävä myös ooppera Trubaduuri. 1950-luvun lopussa hän vietti yhden kauden Lontoossa. Filippeschi vetäytyi laulajanuraltaan 1960-luvulla. Hänelle myönnettiin vuonna 1977 palkinnot Bellini d'Oro ja Luculliano d'Oro. == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Kerstin Thorborg

Kerstin Thorborg (19. toukokuuta 1896 Venjan – 12. huhtikuuta 1970 Hedemora) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra- altto.Kerstin Thorborg AllMusicThorborg, Kerstin Cantabile – subito Thorborg teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1924 Ortrudin roolissa Richard Wagnerin oopperassa Lohengrin. Työskenneltyään Tukholmassa vuoteen 1930 hän lähti Keski-Eurooppaan.The Oxford Dictionary of Music (kuudes painos), toim. Tim Rutherford-Johnson Bruno Walter kiinnitti Thorborgin Städtische Operiin vuonna 1932, mutta hän lähti natsivallan takia Wienin valtionoopperaan Gertrude Rüngerin seuraajana. Siellä hän debytoi vuonna 1935 Amneriksen (Aida) roolissa Alfred Piccaverin vastaesiintyjänä. Hän saavutti suurta menestystä etenkin Brangänen (Tristan ja Isolde) roolissa, mutta rikkoi sopimuksensa Anschlussin myötä ja lähti Yhdysvaltoihin. Vielä Euroopassa ollessaan Thorborg esiintyi myös vuosina 1935–1937 Salzburger Festspielessä ja teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa vuonna 1936. Yhdysvalloissa Thorborg työskenteli Metropolitan-oopperassa vuoteen 1950 debytoituaan siellä jo vuonna 1936. Hän esiintyi San Franciscossa kausilla 1938 ja 1943 sekä Chicagossa vuosina 1942–1945. Uransa jälkeen hän asettui Hedemoraan. Thorborgin levytyksiin kuuluu Bruno Walterin johtama kaikkien aikojen ensimmäinen levytys Gustav Mahlerin Das Lied von der Erdestä. Thorborg sai vuonna 1939 Litteris et Artibus -mitalin ja vuonna 1944 hovsångerska-arvon.Kerstin Thorborg Isoldes Liebestod Hän oli vuodesta 1922 naimisissa pianisti, oopperalaulaja, teatteriohjaaja Gustaf Bergmanin (k. 1952) kanssa.Kerstin Thorborg Naxos == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Altot Luokka:Litteris et Artibus -palkitut Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Kerstin Meyer

Kerstin Margareta Meyer CBE (3. huhtikuuta 1928 Tukholma – 14. huhtikuuta 2020) oli ruotsalainen konsertti- ja oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.Kerstin Meyer, popular Swedish operatic mezzo-soprano – obituary The Telegraph Meyer oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hänen isänsä oli trumpetisti, joka esiintymisuransa jälkeen johti musiikkiliikettä. Meyer opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja teki ammattimaisen debyyttinsä Tukholman kuninkaallisessa oopperassa Azucenan roolissa Giuseppe Verdin Trubaduurissa. Vaikka hän oli tuolloin vasta 24-vuotias, Azucenan pojan Manricon roolissa esiintyi 58-vuotias Set Svanholm. Meyerin seuraava rooli oli Simson ja Delilan Delila; Svanholm esiintyi tuolloin Simsonina. Carmenin esityksessä Meyerin näki Wieland Wagner, joka kiinnitti hänet Hampurin-tuotantoonsa vuonna 1959. Tästä käynnistyi Meyerin kansainvälinen ura, jonka mittaan hän tulkitsi lähes 200 eri roolia. Royal Opera Housessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa hän esiintyi ensimmäisen kerran kesäkuussa 1960 Didon roolissa Hector Berlioz'n Troijalaisissa Jon Vickersin ja Josephine Veaseyn rinnalla. Meyer oli jo 1950-luvun lopussa tehnyt maassa useita konserttiesiintymisiä, esimerkiksi Gustav Mahlerin Das Lied von der Erdessä Hallé-orkesterin ja kahdeksannessa sinfoniassa Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 1959 hän esiintyi Proms-festivaalilla ja Tukholman kuninkaallisen oopperan kanssa Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla. Kesällä 1961 Meyer esiintyi Elisabeth Söderströmin kanssa Glyndebournen oopperafestivaalilla Hans Werner Henzen Elegy for Young Lovers -oopperan ensimmäisissä englanninkielisissä esityksissä. Söderströmin kanssa hän esiintyi myös esimerkiksi Così fan tuttessa ja teki 1970-luvun puolessavälissä yhteisen albumin. Metropolitan-oopperassa Meyer teki ensiesiintymisensä vuonna 1960 Carmenin nimiroolissa; Don Josén roolissa esiintyi Jon Vickers. Meyer palasi New Yorkiin vuonna 1967 Hampurin valtionoopperan kiertävässä esityksessä The Visitation -teoksesta (Gunther Schuller). Vuonna 1974 hän esiintyi Glyndebournen festivaalilla Gottfried von Einemin Der Besuch der alten Damen naispääroolissa. Hän esiintyi myös György Ligetin Le Grand Macabren kantaesityksessä.SWEDEN MOURNS AN OPERA STAR SlippeDDisc 1980-luvun alussa Meyer oli vetäytynyt Tukholman kuninkaallisen oopperan aktiivisesta esiintyjistöstä ja asettunut Uppsalaan. Hän esiintyi silti yhä itseään kiinnostaneissa rooleissa ja kutsusta jälleen Carmenissa Taškentissa vuonna 1981. Vuosina 1984–1994 Meyer toimi Tukholman oopperakorkeakoulun rehtorina. Viimeisen esiintymisensä näyttämöllä hän teki vuonna 2013 Stephen Sondheimin A Little Night Musicissa Malmön oopperan kanssa. Meyer oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuodesta 1995. Hän oli vuodesta 1974 naimisissa balettikriitikkona ja taidehallinnossa työskennelleen Björn Bexeliuksen (k. 1997) kanssa. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Carl von Derschau

Carl von Derschau (, 6. heinäkuuta 1784 Libau – 4. maaliskuuta 1862 Turku) oli venäläinen sotilas, joka toimi Turun komendanttina vuosina 1835–1862. Baltiansaksalaiseen aatelistoon kuulunut Derschau liittyi junkkarina Riian rakuunarykmenttiin vuonna 1803 ja ylennettiin vänrikiksi vuonna 1805. Hän osallistui Napoleonin sotiin vuosina 1806–1807 ja 1809. Derschau siirrettiin luutnanttina keisarillisen henkivartiokaartin kyrassieerirykmenttiin vuoden 1812 alussa. Hän osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan ansioituen Borodinon taistelussa ja vuosien 1813–1814 sotaretkillä. Everstiluutnantti Derschau nimitettiin Pietarin poliisimestariksi vuonna 1822. Vuonna 1826 hänet komennettiin everstinä järjestämään uudelleen Kronstadtin poliisilaitosta. Keisari Nikolai I oli tyytyväinen Derschaun toimintaan, ja vuonna 1829 hänet nimitettiin Pietarin ylipoliisimestariksi. Derschau toimi aktiivisesti vuoden 1831 koleraepidemian aikana. Vuoden 1835 alussa Derschau ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Turun venäläisen sotaväen komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1848. Derschau osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen Krimin sodan aikana vuosina 1854–1855. Derschau oli Turussa suosittu henkilö. Kaupungin porvarit lahjoittivat hänelle muistoksi Ruissalon puolustuksesta R. W. Ekmanin maalauksen, jossa kenraali nähdään tähystämässä vihollislaivastoa kaukoputkella. Derschau oli suuri kukkien ystävä ja hänellä oli hieno puutarha Mooriankunnaalla. Hän kuoli kuumetautiin jättäen vaimonsa ja kaksi poikaansa vaikeaan taloudelliseen tilanteeseen. Toinen pojista oli kirjailija Friedrich von Derschau. ==Lähteet== Luokka:Baltiansaksalaiset Luokka:Venäläiset kenraalit Luokka:Vuonna 1784 syntyneet Luokka:Vuonna 1862 kuolleet
Akademitšeskajan metroasema (Moskovan metro)

Akademitšeskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Akademitšeskajan metroasema

Akademitšeskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita: *Akademitšeskajan metroasema (Moskovan metro), Kalužsko-Rižskaja-linjan asema (Moskova). *Akademitšeskajan metroasema (Pietarin metro)‎, Kirovin–Viipurin-linjan asema (Pietari).
Marjina Roštšan metroasema (Ljublinsko-Dmitrovskaja)

Marjina Roštša () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 19. kesäkuuta 2010. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
John Murray

John Murray (1778–1843) oli englantilainen kirjankustantaja. Hän laajensi isältään perimänsä kustannusliikkeen niin suureksi, että se oli valtaamaisillaan itselleen kaiken englanninkielisen kaunokirjallisuuden, kuten Walter Scottin, lordi Byronin, Washington Irvingin, teosten julkaisun. Murrayn kustannuksella ilmestyivät julkaisut Quarterly review ja Edinburgh review sekä halpahintainen sarja Family library (1830–1841).Murray, John, Tietosanakirja osa 5, palsta 825, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Murrayn poika John Murray (1808–1892) ja pojanpoikansa John Murray (s. 1851) jatkoivat liikettä, ja se julkaisi muun muassa vuodesta 1829 matkakirjakokoelmaa Handbooks for travellers. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kirjankustantajat Luokka:Vuonna 1778 syntyneet Luokka:Vuonna 1843 kuolleet
Rauhankasvatusinstituutti

Rauhankasvatusinstituutti (RKI, vuoteen 1989 Yrjö Kallisen Rauhanopiston kannatusyhdistysYhdistysrekisteri: Rauhankasvatusinstituutti (Patentti- ja rekisterihallitus 2020) luettu 13.8.2020) on suomalainen puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton rauhankasvatuksen asiantuntijajärjestö, joka on perustettu vuonna 1981. Rauhankasvatusinstituutti järjestää täydennyskoulutusta opettajille ja nuoristotyöntekijöille sekä seminaareja, materiaalia ja koulutustilaisuuksia kasvatusalan ammattilaisille. Laajin kouluille suunnattu toiminta on Rauhankasvatuksen oppimateriaalit -verkkomateriaali (ent. Maailmankoulu), joka tuo koulumaailmaan kansalaisjärjestöjen tuottamaa rauhankasvatus- ja globaalikasvatusmateriaalia sekä kouluttaa ja auttaa järjestöjen toimijoita ja opettajia globaalin vastuun teemoissa. Järjestö on osa kansainvälistä rauhankasvatusliikettä toimien yhteistyössä Unescon kanssa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset rauhanjärjestöt
Thomas Murner

Thomas Murner (1475–1537) oli saksalainen satiirikko. Hänestä tuli 19-vuotiaana pappi. Vuonna 1505 keisari Maksimilian kruunasi hänet runoilijaksi. Murner oli uskonpuhdistuksen ja Martin Lutherin kiivas vastustaja. Huomattavimmat Murnerin satiirisista teoksista ovat Narrenheschwörung (1512), jossa Murner Elsassin murteella ruoskii aikansa kaikkia säätyjä; Schelmenzunft (1512), joka syntyi Murnerin Frankfurt am Mainissa pitämistä saarnoista ja joka niinikään purevasti ruoskii yhteiskuntaa; Gäuch-matt (Narrien niitty, 1519), jossa Murner osoittaa, mitä juonia naiset käyttävät saattaakseen miehet narreiksi ja antaa useiden kuuluisien miesten ilmestyä "narrien niitylle"; Von dem grossen lutherischen Narren (1522), jossa Murner pontevasti vastustaa uskonpuhdistusta.Murner, Thomas, Tietosanakirja osa 6, palsta 824, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Murner oli aikansa tuotteliaimpia ja nerollisimpia kirjailijoita, mutta luonteeltaan raju ja seikkailunhaluinen. Hänen satiirinsa on terävää, mutta usein karkeaa ja todistelunsa terävyydessä yksipuolinen. Siitä huolimatta hän on saksalaisen kirjallisuuden kaikkein suurimpia satiirikkoja. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset papit Luokka:Vuonna 1475 syntyneet Luokka:Vuonna 1537 kuolleet
Koskitonkija

Koskitonkija (Retroculus lapidifer) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 20,3 senttimetrin mittaiseksi. Koskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 22–27 asteen lämpöisissä vesissä. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet
Kemmunett

Kemmunett () tai Comminotto, kutsutaan joskus myös nimellä Cominetto, on pieni, karu, hedelmätön ja kivinen saari keskellä Välimerta 1,7 kilometrin etäisyydellä Maltan saaren pohjoisrannikolta. Vain muutama sata metriä pitkä ja pinta-alaltaan noin 0,25 neliökilometrin Kemmunett on Maltan saarivaltion toiseksi suurin asumaton saari. Kemmunett sijaitsee Kemmunasta luoteeseen ja saarten väliin jää noin 100 metriä leveä matalahko ja turkoosivetinen salmi, Sininen laguuni (), jonka keskisyvyys on 3 ja syvin kohta 14 metriä. Joidenkin mukaan salmen voi ylittää matalareittiä pitkin kahlaamalla ja uimalla. Vesi on alkuun matalaa, mutta Kemmunettia kohti syvenee. Tuulisella ilmalla laguunissa esiintyy vedenalaisia virtauksia. Kemmunetilla on pieni rantakaistale, mutta suurimmalta osin se on kallioista luotoa. Kemmunett-saaren ominaisuuksiin kuuluvat kirkas vesi ja valkoinen hiekka, luolat, sekä luoteeseen (Anchor Reef) että lounaaseen (Inner Cominotto) jäävät riutat ja runsaat sukelluspaikat. Riuttojen ja luolien syvyys on keskimäärin 10 ja enimmällään 50 metriä. File:Blue Lagoon, Comino.jpg File:CominoBlueLagoon.jpg|Kemmunett ja Sininen laguuni ==Lähteet== == Aiheesta muualla == 500 px Kemmunett Sininen laguuni Luokka:Maltan saaret
Viherkoskitonkija

Viherkoskitonkija (Retroculus xinguensis) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva jokivesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 31 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan 520 grammaa. Viherkoskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 27–30 asteen lämpöisissä vesissä. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet
Clémence de Grandval

Clémence de Grandval (21. tammikuuta 1828 Saint-Rémy-des-Monts, Sarthe – 15. tammikuuta 1907 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.Clémence de Grandval (1828-1907) Bibliothèque nationale de France De Grandval oli aristokraattisen perheen nuorin tytär. Hänen isänsä harrasti pianonsoittoa ja kirjoittamista. Vanhempiensa linnassa de Grandval tutustui hänelle pianonsoittoa opettaneeseen Friedrich von Flotowiin ja hänen innoittajanaan toimineeseen Frédéric Chopiniin. Vuonna 1851 hän meni naimisiin Charles-Grégoire de Grandvalin kanssa. Sävellysopintonsa hän aloitti tässä vaiheessa Camille Saint-Saënsin johdolla. 1850-luvulta alkaen de Grandval alkoi saada mainetta säveltäjänä. Heugel-kustantamo julkaisi hänen teoksensa Deuxième Grand Trio (pianotrio, 1853). Sekä Messe että Stabat Mater pääsivät monien kirkkojen ohjelmistoon. Vuosina 1859–1869 de Grandval keskittyi näyttämömusiikkiin ja sävelsi eri pseudonyymeillä oopperoita.GRANDVAL, CLÉMENCE DE (1828-1907) Bru Zane Mediabase Hänen käyttämiään pseudonyymejä olivat Caroline Blangy ja Clémence Valgrand. 1870-luvulla de Grandval kiinnostui jälleen instrumentaalimusiikista ja osallistui Société nationale de musiquen toimintaan. Hänen teostensa joukossa on konsertto oboelle ja orkesterille. Vuonna 1880 de Grandval sai Prix Rossinin oratoriolla La Fille de Jaïre. Hänen kamarimusiikkituotantonsa toi hänelle Prix Chartierin vuonna 1890. De Grandvalin viimeinen suurimuotoinen teos oli ooppera Mazeppa, joka kantaesitettiin Bordeaux'ssa vuonna 1892. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1828 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Levyn piirikunta

Levyn piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 503 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Bronsonin kunta. Piirikunta perustettiin 10. maaliskuuta 1845. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Floridan piirikunnat
Hernandon piirikunta

Hernandon piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 503 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Brooksvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin 24. helmikuuta 1843. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Floridan piirikunnat
HMS Hibernia

HMS Hibernia on ollut neljän Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Alukset olivat: *HMS Hibernia, aiemmin HMS Prince of Wales *HMS Hibernia, 110-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva *HMS Hibernia, aiemmin HMS Achilles *HMS Hibernia, King Edward VII -luokan taistelulaiva
Citrusin piirikunta

Citrusin piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 149 657 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Invernessin kaupunki. Piirikunta perustettiin 2. kesäkuuta 1887. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Floridan piirikunnat
Lääketieteenkandidaattiseura

Lääketieteenkandidaattiseura ry (lyh. LKS tai Kandiseura) on vuonna 1933 perustettu Helsingin yliopiston lääketieteen opiskelijoiden ainejärjestö. Seura yhdistää lääketieteen opiskelijoita Helsingissä vapaa-ajan toiminnassa sekä edistää edunvalvonnallisia asioita. Lisäksi seuralla on omaa harrastustoimintaa kerhojen muodossa. Lääketieteenkandidaattiseura kuuluu Suomen Medisiinariliittoon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Lääketieteenkandidaattiseura ry:n nettisivut Luokka:Suomalaiset ainejärjestöt ja killat
Täplämullo

Täplämullo (Pseudupeneus maculatus) on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Täplämullo kasvaa yleensä noin 22 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 30 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on selkäevässään 8–9 piikkiruotoa ja 8 pehmeää ruotoa. Lajilla on selkäevän alapuolella kolme tummaa laikkua. Täplämulloa tavataan läntiseltä Atlantin valtamereltä Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Lajin elinympäristöä ovat matalat hiekka- ja kivipohjaiset rannikot ja koralliriutat. Nuoret yksilöt elävät meriruohon seassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut täplämullon elinvoimaiseksi lajiksi. Täplämullo käyttää ravinnokseen pieniä selkärangattomia ja joskus myös pieniä kaloja. Se saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 18 senttimetrin mittaisena. Laji elää korkeintaan 90 metrin syvyydessä. Täplämullo voi elää korkeintaan seitsemän vuotta. Täplämullo on hyvin suosittu ruokakala. Sitä kalastetaan ruoaksi kaikkialla Karibianmerellä. Dominicassa lajia saadaan pääasiassa hummerien kalastuksen sivusaaliina. Täplämullon liha on erittäin arvostettua erityisesti Jamaikassa. Täplämullo on myös yleinen akvaariokala Brasiliassa. == Lähteet == Luokka:Mullot
Mustameriahven

Mustameriahven (Mycteroperca bonaci) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Mustameriahven on yleinen kalastuksen kohde Atlantin valtameren eteläosissa, pääasiassa Floridassa ja Karibianmerellä ja se on näillä alueilla myös urheilukalastajien suosiossa. Lajin liha on melko korkealle arvostettua. == Koko ja ulkonäkö == Mustameriahvenen pituus on tavallisesti 70 senttimetrin luokkaa ja voi maksimissaan olla noin 150 senttimetriä (kokonaispituutta). Suurin tavattu paino lajilla on ollut 100 kilogrammaa. Laji on yleisväritykseltään oliivinvärinen tai harmaa. Sillä on päässä ja vatsan puolella pieniä kuusikulmaisia pronssisia täpliä. Taaemman selkäevän, peräevän ja pyrstöevän reunat ovat mustia tai sinertäviä. Kyljissä on tummia suorakulmion muotoisia laikkuja. Ulompi kolmannes taaemmasta selkäevästä, peräevä ja pyrstö ovat mustia. Pyrstöevä on neliönmuotoinen. Mustameriahvenella on kylkiviivallan 78–83 suomua. Lajin ruumiin korkeus on 3,3–3,5 kertaa ruumiin pituus ja pään korkeus 2,5–2,8 kertaa ruumiin pituus. Sillä on selkäevässään yksitoista piikkiruotoa ja 15–17 pehmeää ruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 11–13 pehmeää ruotoa. == Levinneisyys ja elinympäristö == Mustameriahventa tavataan Atlantin valtamerellä Cape Canaveralista, Floridan eteläosista Yhdysvaltain rannikkoa etelään, Bermudassa, Bahamasaarilla, Meksikonlahdella alueella Florida Keysistä Alabamaan pohjoisosiin asti, Flower Garden Banksissa ja ympäröivällä alueella sekä Texasin eteläosista Meksikon rannikkoa pitkin Kuubaan, koko Karibianmeren alueella ja Etelä-Amerikan rannikkoa pitkin Brasiliaan Santa Catarina osavaltioon, mukaan lukien Trinidadin ja Fernando de Noronhan saaret. Lajia ei esiinny Etelä-Amerikan pohjoisosissa Surinamen pääkaupungin Paramaribon ja Brasilian Maranhaon välillä. Aikuiset oleskelevat yleensä yli 30 metrin syvyydessä vedenpinnasta, nuoret yksilöt yleensä matalammassa vedessä. Sen elinympäristöjä ovat kallioiset vedenpohjat ja koralliriutat. Mustameriahvenen populaatioita uhkaa liikakalastus. Vuodesta 2003 lähtien lajin alamitta on ollut Brasiliassa 45 senttimetriä. == Ravinto ja elintavat == Mustameriahvenen ravintoa ovat nuorena pääasiassa äyriäiset, aikuisena kalat. Se saavuttaa sukukypsyyden 47–95,1 senttimetrin, keskimäärin 67,7 senttimetrin mittaisena. == Lähteet == * Taksonomian lähde alaheimon sukuun asti: * Taksonomian lähde suvusta alaspäin: === Viitteet === Luokka:Meriahvenet (alaheimo)
Kellomäki (Kouvola)

Kellomäki on Kouvolassa Kaunisnurmen kaupunginosassa sijaitseva pienalue. Kellomäessä on runsaasti erilaisia elintarvike- ja logistiikka-alan yrityksiä kuten Lidl, kirpputori Centtilä ja McDonalds. Kellomäki rajautuu lännessä junarataan ja koillisessa ja etelässä teihin 12 ja 364. Luokka:Kouvolan pienalueet
Göran Porvali

Göran Porvali (s. 21. lokakuuta 1975 Tanga, Tansania) on suomalainen, 1990-luvun lopulla maajoukkueeseen kuulunut uimari, jonka pääasiallinen uintimuoto oli selkäuinti. Hän edusti urallaan espoolaisia Tapiolan Uimareita ja Cetusta. Hän sijoittui lyhyen radan EM-kilpailuissa 1998 neljänneksi 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. Porvali lopetti uintiuransa selkävamman vuoksi ja työskenteli sen jälkeen muun muassa vaatemyyjänä Helsingin Kämpin Diesel Storessa. Vuosituhannen vaihteessa hän myös seurusteli Linda Lampeniuksen kanssa. Sittemmin Porvali on työskennellyt poliisina ainakin vuoteen 2015 asti. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johann Karl August Musäus

Johann Karl August Musäus (1735–1787) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli Jenassa teologiaa. Hän oli vuodesta 1763 paašien hovimestari Weimarin hovissa ja vuodesta 1770 Weimarin lukion opettaja. Hänen satiirinen romaaninsa Grandison der Zweite (1762–1764) oli tähdätty englantilaisen kirjailijan Samuel Richardsonin moraalis-tunteellisten romaanien, kuten Sir Charles Grandison, herättämää ihailua vastaan, ja Johann Caspar Lavateria hän ivasi satiirillaan Physiognomische Reisen (1778–1779). Musäusin satukokoelma Volksmärchen der Deutschen (1732–1786) ei tarjoa satuja tavanomaiseen yksinkertaisen luontevaan tapaan kerrottuina, vaan höystettyinä satiirisilla lisillä.Musäus, Johann Karl August, Tietosanakirja osa 6, palsta 858, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Musäus oli Christoph Martin Wielandin ihailija ja jäljittelijä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1735 syntyneet Luokka:Vuonna 1787 kuolleet
Edvard Bergenheim (insinööri)

Edvard Ferdinand Bergenheim (, 24. tammikuuta 1844 Turku – 28. maaliskuuta 1893 Harkova) oli Venäjällä toiminut suomalaissyntyinen rautatieinsinööri ja tehtailija. Bergenheimin isä oli arkkipiispa Edvard Bergenheim. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1863 ja palveli Suomen kaartissa ja keisarillisessa henkikaartissa. Bergenheim valmistui Nikolain insinööriakatemiasta vuonna 1869 ja palveli sen jälkeen insinöörijoukoissa. Hän työskenteli linjapäällikkönä Kurskin–Harkovan rautatiellä vuodesta 1870 ja siirtyi Harkovan–Nikolajevin rautatien palvelukseen vuonna 1876. Vuosina 1879–1884 hän työskenteli insinöörinä rautatietyömailla Ukrainassa ja Kaukasiassa. Bergenheim perusti vuosina 1877–1878 Harkovaan Etelä-Venäjän ensimmäisen keramiikkatehtaan. Se valmisti kaakelia, keraamisia lattia- ja jalkakäytävälaattoja, keraamisia putkia, tulenkestävää tiiltä ja kattotiiltä. Tehtaan tuotteet olivat laadukkaita ja huomattavasti ulkomaisia halvempia. Bergenheim kiinnitti huomiota myös henkilökuntansa työ- ja asuinoloihin. Bergenheim oli Harkovan kaupunginduuman jäsen ja hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnanttina. Bergenheim oli aatelissäädyn edustaja Suomen valtiopäivillä 1877–1878.Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, ss. 1903-1907. ==Lähteet== Luokka:Venäläiset insinöörit Luokka:Venäläiset liikemiehet Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1844 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Jokelan kartano

Jokelan kartano on kartano Hollolassa Hämeenkosken kirkonkylässä, nimensä mukaan ristityn kosken partaalla. Aiemmin kartanon mailla on sijainnut Henriksdalin teollisuuspaja, joka sai käyttövoimansa Jokelan koskesta. Rakennus on merkittävä voimavara Hämeenkosken kulttuuritoiminnalle. Kartanon omistaja on antanut siellä pianotunteja 2020-luvulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jokelan kartano Päijät-Häme -wiki Luokka:Hollolan kartanot
Seututie 364

Seututie 364 on Kouvolan Kellomäestä Elimäen Hevossuolle johtava seututie. Tien pituus on noin 9,3 kilometriä. Tien nopeusrajoitus on 50–80 kilometriä tunnissa. Tie alkaa valtatieltä 12. Korialla se kääntyy Pioneeripuiston liikenneympyrästä vasemmalle ja risteää seuraavassa Korian keskustan liikenneympyrässä seututien 359 kanssa. Tie päättyy valtatielle 6. == Lähteet == *Google Maps *Google Street View 364 Luokka:Kouvolan liikenne