Kotiryssä

Kotiryssä oli suomalaisten poliitikkojen ja yhteiskunnallisten vaikuttajien neuvostoliittolainen yksityinen yhteyshenkilö. ==Yleistä== Yleensä kotiryssät olivat Neuvostoliiton suurlähetystön diplomaatteja. Arvokkaina yhteyshenkilöinä pidettiin erityisesti niin sanotun ”puoluelinjan” edustajia. Nämä diplomaattiasemassa toimivat KGB:n upseerit tarjosivat suoran yhteyden Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen ja sen keskuskomiteaan. Suomen presidenteistä Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto hoitivat yhteytensä Moskovaan suoraan KGB:n kulloisenkin Helsingin-päällikön eli residentin kautta. ==Nimityksen historia== ”Kotiryssä”-nimityksen alkuperää tai keksijää ei tiedetä. Joskus Paasikivi-seuran toiminnan alkuvuosina lainsäädäntöneuvos Lars Dufholmin kerrotaan kysyneen Jan-Magnus Janssonilta ”Har du någon hemryss?” (Onko sinulla kotiryssää?). Toimittaja Erkki Raatikaisen on myös väitetty olleen ensimmäisiä sanaa käyttäneitä.Saari, Heikki: Kotiryssät: Suomalaista suhdetoimintaa neuvostoaikaan, s. 10–11, 16, 18–19. Minerva, Helsinki 2014. Suuren yleisön tietoon sana ”kotiryssä” tuli luultavasti ensi kerran vuonna 1981 salanimellä Lauantaiseura julkaistussa kirjassa Tamminiemen pesänjakajat. Kirja paljasti suurelle yleisölle kotiryssäinstituution laajuuden ja järjestelmällisyyden. Kirjan mukaan kotiryssäjärjestelmän synnyn taustalla oli suomalaisten poliitikkojen huono omatunto Neuvostoliiton suurlähetystön lähetystösihteerin Boris Jartsevin ennen talvisotaa vuosina 1938–1939 osakseen saamasta kohtelusta.Lauantaiseura: Tamminiemen pesänjakajat, s. 142–147. Tampere: Kustannus-Vaihe Ky, 1981. ==Kotiryssäorganisaation luonne ja toiminta== Tutkija Kimmo Rentolan laskelmien mukaan Tehtaankadun kotiryssäorganisaatiossa toimi 1970-luvun lopulla kymmenen kontaktien ylläpitäjää, joiden kohteina oli lähes 70 suomalaista. Listassa on päällekkäisyyksiä, sillä yksi Tehtaankadun yhteysupseeri saattoi hoitaa useaa suomalaiskohdetta. Aktiivisin oli lähetystösihteeri Albert Akulov, jolla oli 24 suomalaista yhteyshenkilöä.Rentola, Kimmo: Vallankumouksen aave, s. 135–136. Helsinki: Otava, 2005.Simola, Matti (toim.): Ratakatu 12: Suojelupoliisi 1949–2009, s. 90. Porvoo-Helsinki: WSOY, 2009. Kenties kuuluisin kotiryssä oli Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön KGB- residenttinä pitkään toiminut ministerineuvos Viktor Vladimirov, joka piti yhteyttä muun muassa presidentti Kekkoseen ja muutamaan muuhun huippupoliitikkoon ja vaikuttajaan. Myös Vladimirivon nimi tuli Suomessa suuren yleisön tietoon Tamminiemen pesänjakajat -kirjasta. Suojelupoliisin 1970-luvulla tekemän arvion mukaan virkamiehen oli ”Suomen allergisessa ilmastossa” usein ylivoimaisen vaikea torjua kohteliaasti painostavan keskustelukumppanin ehdotuksia toimia Neuvostoliittoa myötäilevällä tavalla. Toisaalta KGB:n kanssa asioineet suomalaiset saattoivat helposti kuvitella voivansa vastavuoroisesti vaikuttaa Moskovan päätöksiin. Tamminiemen pesänjakajat -kirjan mukaan 1980-luvun alussa suomalaisen poliittisen johtokerroksen tiedotushalukkuus oli ”niin vuolasta, että Suojelupoliisin päällikön Seppo Tiitisen täytyi pitää nuhteleva puhuttelu Supossa vierailleelle eduskunnan ulkoasiainvaliokunnalle kotiryssäjärjestelmän ja hölöttämisen vaaroista”.Tamminiemen pesänjakajat, s. 144. Ulkoministeriön alivaltiosihteerinä toimineen Keijo Korhosen luonnehdinnan mukaan Helsingissä toimineet KGB:n edustajat olivat käyneet Moskovassa läpi erittäin tiukan karsinnan ja huolellisen koulutuksen. Heidän oli tinkimättä noudatettava Neuvostoliiton hallituksen virallista linjaa, ja itsenäiseen ajatteluun taipuvat lienee Korhosen arvion mukaan karsittu pois jo varhaisessa vaiheessa. Korhosen mukaan keskusteltaessa näiden kanssa kansainvälisestä politiikasta suomalaisesta osapuolesta tuntui kuin olisi lukenut Pravdaa tai itäsaksalaista Neues Deutschlandia. Kotiryssien ja heidän suomalaisten yhteyshenkilöidensä kanssakäyminen jäi diplomaattiselle tasolle, henkilökohtainen ystävyys ei Korhosen mukaan tullut kysymykseenkään.Korhonen, Keijo: Sattumakorpraali, s. 124–125. Helsinki: Otava, 1999. Tohtori Jukka Tarkan mukaan taitavasti hoidetuista kotiryssäkeskusteluista oli parhaimmillaan hyötyä myös Suomelle. Korkean tason KGB-miehet välittivät suomalaisille keskustelukumppaneilleen ensi käden tietoa neuvosto-osapuolen ajattelutavasta ja suunnitelmista. Tällaista poliittista ennakointimahdollisuuksia parantavaa näkemystä tuottivat esimerkiksi Suomen Työnantajain Keskusliiton puheenjohtajan Päiviö Hetemäen keskustelut Suomen läntisistä integraatioratkaisuista ja puolueettomuuspolitiikasta Albert Akulovin ja Mihail Kotovin kanssa sekä Elinkeinoelämän valtuuskunnan toimitusjohtajan Max Jakobsonin yhteydenpito Viktor Vladimiroviin 1980-luvun alun presidenttipelin aikana.Tarkka, Jukka: Karhun kainalossa: Suomen kylmä sota 1947–1990, s. 338. Helsinki: Otava, 2012. ==Kotiryssäinstituution hiipuminen== Vuonna 2015 Helsingin Sanomissa kerrottiin, että kotiryssäinstituutio on suuressa määrin lakannut olemasta. Venäjän suurlähetystön väki ei enää pidä yhteyttä sen paremmin suomalaisiin poliitikkoihin kuin toimittajiinkaan.Konttinen, Jussi: ”Minne katosivat kotiryssät?” Helsingin Sanomat, 31.10.2015, s. C 13. Max Jakobsonin mukaan muutos alkoi vuoden 1984 lopulla, kun näkyvästi julkisuudessa ollut Viktor Vladimirov kutsuttiin takaisin Moskovaan ja hänen tilalleen nimitettiin näkymätön Feliks Karasev.Jakobson, Max: Tilinpäätös, s. 243. Helsinki: Otava, 2003. ISBN 951-1-18856-9. ==Tunnettuja kotiryssiä== * Viktor Vladimirov – KGB- upseeri * Felix Karasev – KGB-upseeri, tuli Vladimirovin tilalle 1985. * Vladimir Stepanov – KGB-upeeri ja suurlähettiläs * Sergei Ivanov – KGB-upseeri ==Katso myös== * Moskovan kortti == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ovatko kotiryssät palaamassa Suomen politiikan kulisseihin? Ylen A-piste-arkisto. * Kotiryssä. Yleisradio. * Luokka:Poliittiset käsitteet Luokka:Suomettuminen Luokka:Suomen ja Neuvostoliiton väliset suhteet Luokka:Suomen politiikka 1970-luvulla‎ Luokka:Suomen politiikka 1980-luvulla‎