EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Tuula Sakaranaho

Tuula Helena Sakaranaho (s. 13. huhtikuuta 1955, Oulu) on suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston uskontotieteen professori emerita, joka jäi eläkkeelle professorin virastaan vuonna 2021. Hänen erikoisalaansa on islamin tutkimus. Sakaranaho opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa hän opiskeli aluksi teologisessa tiedekunnassa, mutta siirtyi sitten humanistiseen tiedekuntaan. Siellä hän suoritti niin perusopinnot (HuK 1983, FK 1983) kuin jatkotutkintonsa uskontotiede pääaineenaan (FL 1994, FT 1998). Ennen jatko- opintojaan perusopintojaan hän pätevöityi myös uskonnonopettajaksi. Väitöskirjatyössään hän tarkasteli turkkilaisten naisten elämää. Hänelle myönnettiin uskontotieteen dosentin pätevyys toukokuussa 1999 (Helsingin yliopisto). Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Sakaranaho on ollut vuodesta 2014. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Heikki Pesonen, Tuula Sakaranaho & Sini Paukkunen (toim.): Uskonto ja maailmanpolitiikka. Gaudeamus. 4.3.2019 (gaudeamus.fi) *Uskonnonvapaus on oleellinen osa ihmisyyttä, siksi sitä tulee puolustaa (8.2.2019) (seurakuntalainen.fi) Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset uskontotieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Megan Wright

Megan Elizabeth Wright (o.s. Metcalfe, s. 27. tammikuuta 1982 Edmonton, Alberta) on kanadalainen kestävyysjuoksija. == Ura == Wright aloitti vuonna 2000 opinnot Länsi-Virginian yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 2005, pääaineenaan fysioterapia. Hän voitti valmistumisvuonnaan ulkoratojen NCAA-mestaruuden 5 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti myös ensimmäisen Kanadan-mestaruutensa samalla matkalla. Hän uusi mestaruuden vuosina 2006–2008 ja 2010. Wrightin parhaita saavutuksia kansainvälisellä tasolla ovat Pan-Amerikan kisojen mestaruus Riosta 2007 sekä kesäolympialaisten finaalipaikka Pekingistä 2008. Hän juoksi olympialaisten alkuerissä henkilökohtaisen ennätyksensä 5 000 metrillä, 15.11,23. Wright on edustanut Kanadaa myös muun muassa sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 2008, joiden alkuerissä juoksi 3 000 metrin sisärataennätyksensä, ja Kansainyhteisön kisoissa 2010. Wrightin 3 000 metrin sisärataennätys 8.48,56 oli myös Kanadan ennätys, kunnes Jessica O’Connell alitti sen yli kahdella sekunnilla helmikuussa 2019. Wrightilla oli hallussaan myös 5 000 metrin Kanadan ennätys sisäradoilta, helmikuussa 2011 juostu 15.25,15, kunnes Gabriela Stafford alitti sen yli puolella minuutilla tammikuussa 2019. == Perhe == Megan Wright on naimisissa Jonathan Wrightin kanssa, jonka tapasi yliopistoaikanaan. Heillä on kolme lasta ja he asuvat Morgantownissa, Länsi- Virginiassa. Wright on kaksonen. Hänellä on kaksosveljensä lisäksi myös neljä muuta sisarusta. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Käkisalmen lento-onnettomuus 1939

Käkisalmen lento-onnettomuus tapahtui Karjalan kannaksella Käkisalmella 16. elokuuta 1939, kun Suomen ilmavoimien Fokker CVE-tiedustelukoneen moottori pysähtyi nousukaarteen aikana ja kone syöksyi maahan syttyen palamaan. Onnettomuudessa sai surmansa kaksi koneen lentäjää.Lentokone syöksyi Käkisalmessa maahan 40:n metrin korkeudesta, Käkisalmen Sanomat 17.08.1939, nro 92, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Lentorykmentti 1:n kaksipaikkainen Fokker-tiedustelukone FO-65 oli saapunut laivueensa mukana Suur-Merijoelta kolmisen viikkoa aiemmin suorittamaan harjoitusammuntoja Laatokalla. Onnettomuuspäivänä kone lähti kello 13.05 Käkisalmen lentokentältä suorittamaan konekivääriammuntaa edellä lähteneen koneen vaijerin päässä hinaamaan leijaan. Koneen nousu sujui aluksi normaalisti, mutta sitten nousukaarteessa noin 40 metrin korkeudessa koneen pakoputkesta nähtiin tulevaa mustaa savua ja koneen moottori pysähtyi. Ohjaaja yritti palata takaisin kentälle, mutta vauhtinsa menettänyt kone putosi syöksykierteessä maahan noin 250 metrin päähän kentän kaakkoisreunasta. Metsässä olevalle aukiolle pudonnut kone syttyi heti palamaan sytyttäen myös läheisen metsän. Palo saatiin sammumaan noin puolessa tunnissa. Onnettomuudessa saivat surmansa koneen ohjaaja ylikersantti Veikko Johannes Kukkasniemi (s. 1912) ja tähystäjä-ampuja upseerikokelas Usko Aarre Kettunen (s. 1917). == Lähteet == Luokka:Lento- onnettomuudet Suomessa Luokka:Suomen ilmavoimien historia Luokka:Vuoden 1939 lento-onnettomuudet Luokka:1930-luvun onnettomuudet Suomessa Luokka:Käkisalmi
Paksupäät (dinosaurusosalahko)

Paksupäät (Pachycephalosauria) on sukupuuttoon kuollut rajakalloisten (Marginocephalia) ryhmään kuuluva osalahko, johon kuului linnunlantioisia kasvinsyöjädinosauruksia. Ne elivät keskiliitukaudela aina myöhäisliitukaudella asti, jonka jälkeen kaikki lajit kuolivat liitukauden joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Yksi tunnetuimmista paksupäistä oli Pachycephalosaurus. == Kuvaus == Kaikki paksupäiden osalahkon lajit kävelivät kahdella jalalla. Ne olivat linnunlantioisia dinosauruksia, joiden tunnustavin piirre on niiden raskaat luukallot. Lajeilla oli hyvä hajuaisti ja kaikki lajit olivat keskikokoisia dinosauruksia, joiden ollaan arvioitu olleen noin kahden tai kolmen metrin pituisia. Niillä oli aika heikot ja pienet eturaajat. === Kallot === Paksupäät tulivat tunnetuiksi niiden kallon yläosissa sijaitsevista paksuista kalloluista ja pienistä luisista möykyistä ja piikeistä. Joidenkin lajien kallojen paksuus oli jopa 20-23 senttimetriä. Esimerkiksi ihmisen kallon paksuus on noin 6,3 millimetriä. === Kallojen käyttäminen puskemiseen === Paksupäiden kallojen käyttö on ollut epäselvä, mutta niiden käyttätarkoitus uskotaan olleen osa kosintamenoja, mutta lajit ovat saattaneet käyttää niitä puskemisaseena lajitovereita vastaan kamppailtaessa parittelukumppanista tai reviiristä. Teorian tästä osoittaa eräs tutkimus, jossa havaittiin, että 20 prosentissa kalloista oli merkkejä vammoista, mutta on vielä epäselvää, että käyttivätkö ne kallojaan puskemalla niin kuin vuohet vai tähtäämällä nykyisten kirahvien tapaan kylkiin. === Ravinto === Koska useat paksupäälajit olivat melko pieniä, ne söivät ruokaa läheltä maata. Ne yleensä söivät ruokaa, joka oli vähintään yhden metrin korkeudella. Lajeilla oli hyvät nokat ja ne sopivat hyvin kasvien repimiseen. Niillä oli pienet ja uurteiset hampaat. == Luokittelu == === Fylogenia === Kladogrammi: == Lähteet == Luokka:Pachycephalosauria
Tämä maa on minun (vuoden 1976 elokuva)

Tämä maa on minun (Bound for Glory) on Hal Ashbyn ohjaama yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva folklaulaja Woody Guthriesta, jota esittää David Carradine. Käsikirjoituksen laati Robert Getchell Guthrien elämäkertateoksen pohjalta, mutta keskittyi tarinassa vain kolmeen-neljään keskeiseen vuoteen, joina Guthrien sosiaalinen tietoisuus ja vasemmistolainen näkemys kypsyi. == Rooleissa == == Vastaanotto == Elokuva tuotti kaksi Oscar-palkintoa, Haskell Wexlerille kuvauksesta ja Leonard Rosenmanille musiikista, sekä ehdokkuuden neljässä muussakin kategoriassa. Golden Globessa elokuva sai neljä ehdokkuutta. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1976 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat Luokka:Musiikkielokuvat Luokka:Hal Ashbyn ohjaamat elokuvat
Tuula Salo

Tuula Anneli Salo (o.s. Viitanen; s. 18. helmikuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen hammaslääketieteen tohtori, joka toimii Helsingin ja Oulun yliopistojen suupatologian professorina. Salo tuli ylioppilaaksi Jyväskylän normaalikoulusta vuonna 1977. Hän valmistui Oulun yliopistosta hammaslääkäriksi (HLL 1983) ja väitteli vuonna 1985 Oulun yliopistossa syövän tyvikalvoja pilkkovasta entsyymistä (HLT 1985). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa oli otsikoitu Basement membrane (type IV) collagen specific collagenase : purification, characterization and association with cellular proliferation and transformation. Suupatologian erikoispätevyyden hän sai 1997. Hänet nimitettiin Oulun yliopiston apulaisprofessoriksi 1998. Hän toimi useissa opetus- ja tutkijatehtävissä, ja oli ulkomaillakin vierailevana tutkijana (Los Angeles, USA 1986–1987; Birmingham, Alabama 1990; ja Vancouver, Kanada 1995–1996). Oulun yliopiston professoriksi Salo nimitettiin vuonna 2004. Vuonna 2017 hän sai professuurin myös Helsingin yliopistosta. Hän on kehittänyt ihmisen syöpäsolujen kasvutavan ja aggressiivisuuden testaamiseen sopivaa, kohdun lihaskasvaimista valmistettua myoomageeliä. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Salo on ollut vuodesta 2010. Salo on kertonut julkisuudessa, että hänellä on lukihäiriö, joka vaikeuttaa työntekoakin. Hän tajusi sen ollessaan jo työelämässä. Salon puoliso oli aiemmin virkaatekevä professori Heikki Salo ja vuodesta 2002 lähtien professori Leo Tjäderhane. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Tuula Salo. University of Helsinki. Oral and maxillofacial diseases, Clinicum (researchgate.net) *Salo Tuula. Oral cancer research group (oulu.fi) *Tuula Salon Google Scholar-profiili (jostain syystä sähköposti ja kampus osoittaa Brasiliaan) (google.com) * Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset hammaslääkärit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Oulun yliopiston professorit
Jasmila Žbanić

Jasmila Žbanić (s. 19. joulukuuta 1974 Sarajevo, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, jonka elokuvia ovat Esman salaisuus (2006), Na putu (2010) ja Quo vadis, Aida?. Kaikki nämä sivuavat enemmän tai vähemmän 1990-luvun Bosnian sotaa. == Elämäkerta == Jasmila Žbanić syntyi Sarajevossa vuonna 1974. Hän alkoi käydä Sarajevon esittävien taiteiden akatemiaa Sarajevon piirityksen aikana. Serbiarmeija piiritti kaupunkia huhtikuusta 1992 helmikuulle 1996. Bosnian sodan jälkeen elokuvantekijät joutuivat muiden taiteilijoiden tapaan luomaan uudet tavat toimia ja uudet organisaatiot. Žbanić oli vuonna 1997 perustamassa taiteilijoiden yhdistystä Deblokadaa. He perustivat Sarajevoon videovuokraamon, jonka avulla he rahoittivat töitänsä. Sitä kautta monet bosnialaiset saivat myös kansainvälisiä kontatkeja. Žbanić sai muun muassa tukea ranskalais-saksalaiselta Arte-kulttuurikanavalta yhteen lyhytdokumenttiinsa. Žbanić oli halunnut tehdä dokumentin siitä, miten raiskausta käytettiin Bosnian sodassa aseena, mutta hän ei lopulta halunnut laittaa naiset elämään uudelleen kokemuksiaan. Žbanić kääntyi sitten fiktioon ja teki ensimmäisen pitkän fiktioelokuvansa. Grbavica sai loistavan vastaanoton Berliinin elokuvajuhlilla, ja se voitti vuoden 2006 Kultaisen karhun, ekumeenisen tuomariston palkinnon ja AFI:n Grand Jury -palkinnon. Elokuvajuhlien valitsija oli Sarajevossa vierailulla eikä olisi alkujaan antanut elokuvaa komitean nähtäväksi, koska se oli esikoisohjaajan tekemä eikä se ollut englanniksi eikä siinä ollut tunnettuja näyttelijöitä. Žbanić kirjoitti suoraan elokuvajuhlien johtajalle Dieter Kosslickille ja vaati valintakomitean edes katsomaan elokuvan. Žbanićin toinen elokuva Na patu sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla 2010. Kolmas elokuva For Those Who Can Tell No Tales oli puolestaan maailmanensi-illassaan Toronton elokuvajuhlilla 2013 ja neljäs elokuva Love Island Locarnon elokuvajuhlilla 2013. Vuonna 2021 Euroopan elokuva-akatemia palkitsi Žbanićin elokuvan Quo vadis, Aida? vuoden parhaana eurooppalaisena elokuvana. Vuoden 2021 elokuva Quo vadis, Aida? (2021) sai useita palkintoja ympäri maailmaa, muun muassa parhaan ohjauksen Baftan, parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden ja vuoden parhaan eurooppalaiselokuvan palkinnon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Bosniahertsegovinalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Serbian ruhtinaskunta

Serbian suuriruhtinaskunta, () oli vuosina 1830–1882 olemassa ollut valtio. Se syntyi Osmanien valtakunnan vasallina Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830. Ruhtinaskunta käytännössä itsenäistyi 1867, mutta valtio tunnustettiin vasta Turkin sodan jälkeen 1878. Lopulta ruhtinaskunnasta muodostettiin Serbian kuningaskunta 1882. == Historia == Serbialaiset tekivät kaksi suurta kansannousua 1800-luvun alkupuolella Karađorđen ja Miloš Obrenovićin johdolla. Osmanit myöntyivät rauhaan serbien kanssa vuonna 1817, jolloin Obrenović sai ruhtinaan arvonimen ja määräysvaltaa serbien alueille. Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830 osmanien oli myönnettävä autonominen asema Serbialle. Venäjän keisarikunta takasi Serbian suojeluksen, vaikka uusi valtio pysyikin osana Osmanien valtakuntaa. Vuonna 1833 ruhtinaskuntaan liitettiin lisää serbien asuttamia aluita. Obrenović hallitsi uutta valtiota yksinvaltiaana, mikä johti kapinaan vuonna 1835 ja maan ensimmäisen perustuslain kirjoittamiseen. Venäjä ja Osmanien valtakunta pitivät perustuslakia liian liberaalina, joten se kumottiin nopeasti. Vuonna 1838 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jolloin Serbiasta tuli perustuslaillinen monarkia.Serbia, Tietosanakirja osa 8 Miloš Obrenović luopui kruunusta vuonna 1839 poikansa Milan Obrenović II:n hyväksi. Milan kuitenkin kuoli pian, joten Milošin toinen poika Mikael Obrenović nousi ruhtinaaksi. Mikael syrjäytettiin vuonna 1842 ja ruhtinaaksi valittiin Karađorđen poika Aleksanteri Karađorđević. Aleksanteri osoittautui heikoksi johtajaksi ja Serbian hallitus kutsui Milošin takaisin ruhtinaaksi vuonna 1858. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ja Mikael Obrenović peri kruunun toistamiseen. Vuonna 1867 Serbia saavutti käytännössä itsenäisyyden, kun osmanien sotilaat vedettiin pois maasta. Mikael salamurhattiin 1868 ja ruhtinaaksi valittiin Obrenović-suvun viimeinen elossa oleva mies, alaikäinen Milan Obrenović IV. Vuonna 1877 syttyi Osmanien valtakunnan ja Venäjän välille Turkin sota, jossa Serbia liittyi Venäjän puolelle. Sodan jälkeen 1878 kansainvälinen yhteisö tunnusti Serbian itsenäisyyden. Vuonna 1882 Serbiasta tuli kuningaskunta hallitsijanaan Milan I. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Euroopan entiset monarkiat Luokka:Serbian historia
Leipää, rakkautta ja unelmia

Leipää, rakkautta ja unelmia (Pane, amore e fantasia) on Luigi Comencinin ohjaama italialainen komediaelokuva vuodelta 1953. Italialaiseen maalaiskylään sijoittuvan tarinan pääosissa näyttelevät Gina Lollobrigida läpimurtoroolissaan ja ohjaajana paremmin tunnettu Vittorio De Sica. ==Juoni== Poliisimestari Carotenuto (De Sica) flirttailee nuoren Marian (Lollobrigida) kanssa, mutta iskee silmänsä myös hieman vanhempaan kätilöön Annarellaan (Marisa Merlini), jolla on avioton lapsi Roomassa. Lopussa Carotenuto ja Annarella saavat toisensa, ja Maria löytää rinnalleen nuoren karabinieerin Pietron (Roberto Risso). ==Vastaanotto ja myöhempi arvostus== Tyylilajiltaan ”vaaleanpunaiseksi neorealismiksi” luonnehditusta romanttisesta komediasta tuli suuri menestys, ja se sai jatkokseen samannimisiä ja -tyylisiä maaseutukomedioita, kuten Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta (Pane, amore e gelosia, 1954) ja Vaarallinen leski (Pane, amore e..., 1955). The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.The Best 1,000 Movies Ever Made . Perustuu teokseen The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made, St. Martin's Griffin 2004. == Lähteet == Luokka:Italialaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 1953 italialaiset elokuvat Luokka:Romanttiset komediat
Katja Kipping

Katja Kipping (s. 18. tammikuuta 1978) on saksalainen vasemmistopoliitikko. Kipping toimi Vasemmisto-puolueen puheenjohtajana 2012–2021. Kinpping on valmistunut maisteriksi TU Dresdenistä vuonna 2003 pääaineinaan slaavilaisten kielten ja Amerikan tutkimus sekä oikeustiede. Toisena opiskeluvuonnaan hän liittyi PDS-puolueeseen, joka oli Itä-Saksan hallitsevan sosialistipuolueen virallinen seuraaja. Hän on ollut parlamenttiedustaja vuodesta 2005. PDS yhdistyi kesäkuussa 2007 pääosin entisistä lännen SPD:sta eronneista vasemmistososiaalidemokraateista koostuneen WASG:n kanssa ja muodosti Vasemmisto-puolueen, ja Kipping valittiin vuonna 2012 toiseksi sen kahdesta puheenjohtajasta. == Lähteet == Luokka:Saksan vasemmiston puheenjohtajat Luokka:Saksalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Kirsi Tirri

Kirsi Anne Helena Tirri (o.s. Mustonen; s. 5. toukokuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kasvatustieteen tohtori ja teologi, joka on toiminut Helsingin yliopistossa muun muassa uskonnonpedagogiikan professorina ja kasvatustieteen professorina. Mustonen tuli ylioppilaaksi 1980 Etelä-Kaarelan lukiosta. Tirri valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi ja maisteriksi 1985, sekä edelleen kasvatustieteen lisensiaatiksi 1991 ja tohtoriksi 1994. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1994) käsitteli opettajien Suomessa ja Yhdysvalloissa tekemiä itsearviointeja opetuksensa tehokkuudesta. Tutkimus oli otsikoitu Evaluating Teacher Effectiveness by Self-Assessment: A Cross- cultural Study. Tirri sai tohtorityöstään Suomen kasvatustietieteellisen seuran seuran (1994) ja AERA:n väitöskirjapalkinnot (1995). Hän sai kasvatustieteen dosentin pätevyyden 1996 Helsingin ja 2002 Tampereen yliopistolta. Tirri työskenteli uskonnon ja psykologian lehtorina Tapiolan iltalukiossa (1986–1989). Sitten hän oli Helsingin yliopiston tutkija (1989–1993) ja uskonnondidaktiikan lehtori (1994–1995). Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana tutkijana (1995–1996), nuorempana tutkijana (1996–1999) ja vanhempana tutkijana (2000–2002). Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvaltain Stanfordin yliopistossa vuonna 1998. Pian sen jälkeen hän hoiti Helsingin yliopiston kasvatustietieteen määräaikaista professuuria (1999–2002). Hän oli Lontoon yliopiston King´s Collegen vieraileva professori vuosina 2006–2009. Tirri on tuottelijas kasvatustieteilijä. Vuoteen 2007 mennessä hän oli kirjoittanut yksin tai yhdessä työtoveriensa kanssa yli 150 tieteellistä artikkelia opettajankoulutuksen, uskonto-ja moraalikasvatuksen, lahjakkaiden kasvatuksen ja verkko-opetuksen aloilta. Lisäksi tuotantoon kuului 16 yksin tai yhdessä työtoverien kanssa kirjoitettua tai toimitettua kirjaa. Sittemmin julkaisuja on syntynyt lisää. Suomalainen Tiedeakatemia myönsi Tirrille palkinnon vuoden parhaasta kasvatustieteellisestä tutkimuksesta (1999). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Tirri on ollut vuodesta 2006. Hän on toiminut myös tiedeakatemian esimiehenä (2016-2017). Tirrin puoliso (1981–) on tietojenkäsittelytieteen professori Henry Tirri. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kirsi Tirrin Google Scholar -profiili (scholar.google.com) *Kirsi Tirri (researchgate.net) Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset teologit Luokka:Suomalaiset kasvatustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Linnéa Ågren

Linnéa Ågren (s. 24. toukokuuta 1991 Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi vuodet 2010–2015 Umeå IK:ssa. Ågren käyttää pelinumeronaan 16:a. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arvo Helle

Arvo Adolf Helle, sukunimi vuoteen 1906 Helenius (17. lokakuuta 1887 Helsinki – 30. elokuuta 1963 Lappeenranta) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja Käkisalmen pormestari. Kuka kukin on 1954Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29524Pormestari Arvo Helle 50-vuotias, Käkisalmen Sanomat 16.10.1937, nro 115, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Helteen vanhemmat olivat vaununtarkastaja Adolf Helenius ja Eeva Maria Viinikainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905, suoritti oikeustutkinnon 1911 ja sai varatuomarin arvon 1914. Helle oli asianajajana Käkisalmessa 1911–1939. Hän toimi Käkisalmen kaupunginvoutina 1917–1920, vt. pormestarina 1918–1920 ja pormestarina 1920–1939. Hän oli valtiovarainministeriön ylimääräisenä esittelijänä 1940–1941 ja sen Lappeen tuomiokunnan tuomarina 1941–1957. Helle oli Käkisalmen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1931–1939 ja kaupungin hoitokunnan varapuheenjohtajana 1940–1941. Arvo Helle oli naimisissa vuodesta 1915 kirjanpitäjä Saima Lehtovaaran (ent. Lundberg) kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tuomarit Luokka:Käkisalmen kaupunginjohtajat Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Vamppi ja veteraani

Vamppi ja veteraani (Bull Durham) on Ron Sheltonin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen baseball-elokuva vuodelta 1988, pääosissa Kevin Costner ja Susan Sarandon. == Vastaanotto == Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti ensi-ilta-arvostelussaan Vampin ja veteraanin olevan kiinnostava kuvaus alempien sarjojen baseball-maailmasta: "Ron Shelton tuntee entisenä baseball- pelaajana näiden sarjojen arkisen aherruksen ja tylsyyden.” Sen sijaan Fränti piti Sheltonia vielä kokemattomana käsikirjoittajana ja ohjaajana. Sports Illustrated -lehti valitsi Vampin ja veteraanin vuonna 2003 kaikkien aikojen parhaaksi urheiluelokuvaksi. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. == Lähteet == Luokka:Baseballelokuvat Luokka:Vuoden 1988 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romanttiset draamaelokuvat
Hely Tuorila

Hely Tuorila (s. 11. syyskuuta 1950 Punkalaidun) on suomalainen elintarviketieteilijä, joka on Helsingin yliopiston elintarvikkeiden aistinvaraisen tutkimuksen emeritaprofessori. Hän aloitti professorina 1998 ja jäi eläkkeelle vuonna 2016. Tuorila tuli ylioppilaaksi Urjalan yhteiskoulusta (1969). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui maatalouden ja metsätieteen maisteriksi (1975) sekä edelleen elintarviketieteen lisensiaatiksi (1982) ja tohtoriksi (1986). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Tuorila on ollut vuodesta 2010. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Hely Tuorila. University of Helsinki, Department of Food and Environmental Sciences * Katja Solla (19.2.2014) Kuningaskuluttaja: Syömme silmillämme – punainen mehu maistuu marjaisalta (yle.fi) * Arvot ohjaavat ruokamieltymyksiä yhä enemmän (19.1.2001) (mtvuutiset.fi) Luokka:Suomalaiset elintarviketieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marja Vauras

Marja Merja Sinikka Vauras (s. 9. maaliskuuta 1953 Turku) on suomalainen filosofian tohtori, ja Turun yliopiston kasvatustieteen professori. Hän on toiminut myös Turun yliopiston Kasvatustieteellisen tiedekunnan dekaanina. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Vauras on ollut vuodesta 2013. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Marja Vauras (researchgate.net) *Koulutusvienti on kestävyys- ja ketteryyslaji (2.5.2017) (utu.fi) Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kasvatustieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit
Anatoli Timofejev

Anatoli Grigorjevitš Timofejev (, 10. heinäkuuta 1956 Tšeljabinsk – 20. helmikuuta 2016 Tšeljabinsk) oli venäläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi vuosina 1973–1979 Neuvostoliiton alasarjoissa muiden muassa SKA Sverdlovskin ja Metallurg Tšeljabinskin joukkueissa. Pääsarjadebyyttinsä hän teki Traktor Tšeljabinskin joukkueessa kaudella 1979–1980. Hän pelasi yhtäjaksoisesti seurassa kauden 1988–1989 loppuun ja toimi kahteen eri otteeseen seuran kapteenina. Kaudelle 1989–1990 Timofejev tuli pelaamaan Suomeen HPK:n joukkueeseen. Yhden liigakauden jälkeen hän teki sopimuksen silloisen I-divisioonan Vantaa HT:n kanssa, jossa päätti yhden kauden jälkeen uransa. Heti pelaajauransa lopetettuaan Timofejev toimi Traktorin apuvalmentajana yhden kauden ajan. Kaudella 1995–1996 hän toimi farmijoukkue Nadežda Tšeljabinskin päävalmentajan Venäjän toisella sarjatasolla ja kaksi seuraavaa kautta Traktorin apuvalmentajana Venäjän pääsarjassa. Traktorin pudottua pääsarjasta Timofejev palkattiin joukkueen päävalmentajaksi kaudella 1999–2000. Seuraavan kauden puolivälissä hänet korvattiin Sergei Paramonovilla. Kaudelle 2002–2003 Timofejev palasi edelleen kakkostasolla pelanneen Traktorin apuvalmentajaksi ja ylennettiin seuraavalle kaudelle päävalmentajaksi. Päävalmentajuutta kesti jälleen puolitoista kautta ja hänet korvasi kesken seuraavan kauden Anatoli Bogdanov. Kaudet 2005–2008 Timofejev toimi Gazovik Tjumenin päävalmentajana ja sen ohessa valmensi Venäjän jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 2007 universiadeissa. Tjumenin vuosien jälkeen Timofejevoli jonkin aikaa sivussa valmennustehtävistä ennen kuin palasi VHL-liigaan Metšel Tšeljabinskin päävalmentajaksi kahdeksi vuodeksi. ==Lähteet== * * Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Venäläiset jääkiekkovalmentajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Orbex

Orbex on isobritannialainen avaruustoiminta-alan yhtiö. Se kehittää kevyttä Prime-nimistä kantorakettia. Yhtiön päämaja on Isossa-Britanniassa; sivutoimipisteitä on Tanskassa ja Saksassa. Laukaisukeskuksen on tarkoitus olla Sutherland spaceport, joka sijaitsee A' Mhòine -niemimaalla pohjoisessa Skotlannissa. ==Prime== Kaksivaiheinen Prime käyttää ajoaineena molemmissa vaiheissa LOX/bioLPG yhdistelmää eli nestehappea ja propaania. Ensimmäisen vaiheen on tarkoitus olla uudelleenkäytettävä. == Aiheesta muualla == * https://orbex.space/ Luokka:Brittiläiset yritykset Luokka:Rakettivaiheet
Najat Vallaud-Belkacem

Najat Vallaud-Belkacem (s. 4. lokakuuta 1977 Rif, Marokko) on ranskalainen poliitikko, joka toimi maansa opetusministerinä 2014–2017 ja sitä ennen tasa- arvoasioista, urheilusta ja nuorisoasioista vastaavana ministerinä. Vallaud- Belkacem suoritti valtiotieteiden tutkinnon Pariisissa vuonna 2000 ja liittyi sosialistipuolueeseen 2002. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Ranskan ministerit Luokka:Ranskan opetusministerit Luokka:Elävät henkilöt
Long drink

Long drink voi viitata seuraaviin asioihin: *englanninkielinen nimitys, joka tarkoittaa suurikokoisia alkoholijuoma-annoksia, jotka ravintolahenkilökunta sekoittaa asiakkaitten nautittaviksi, kuten Tom Collins tai gin tonic. *lonkero, valmiina myytävä suomalainen alkoholi-virvoitusjuomasekoitus. ==Lähteet== Luokka:Drinkit Luokka:Englanninkieliset sanat ja sanonnat
Delta Cryogenic Second Stage

Delta Cryogenic Second Stage on Delta III- ja Delta IV -kantoraketeissa käytettävä ylempi vaihe. Vaiheesta on useita eri versioita. Delta III:ssa käytettiin omaansa 4 metristä versiota. Delta IV käyttää omastaan versiosta riippuen joko 4 tai 5 metristä versiota. Luokka:Kantoraketit Luokka:Rakettivaiheet
Tuure Holopainen

Tuure Holopainen (18. helmikuuta 1943 Ylivieska – 6. maaliskuuta 2019 Oulu) oli kulttuurineuvos, päätoimittaja ja Pohjois-Pohjanmaan liiton pitkäaikainen kulttuurijohtaja. ==Henkilöhistoria== Ylivieskassa syntynyt Holopainen kirjoitti ylioppilaaksi Iin yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta 1978, pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Oulun ylioppilaslehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana työskennellyt Holopainen oli Oulun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1975–1976. Pohjois-Pohjanmaan liiton kulttuurisihteeriksi Holopainen tuli 1978 ja kulttuurijohtajaksi 1982, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 2011. Oulun kaupungin kulttuurilautakunnassa Holopainen toimi kahteen otteeseen, 1980-luvun ja 2000-luvun alussa, kuvataidelautakunnan puheenjohtaja hän oli 1985–1986. Kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana Holopainen työskenteli 1988–1995. Hän toimi myös useiden kulttuurialan säätiöiden ja hankkeiden parissa. Holopaisen Santeri Alkiota käsittelevän väitöskirjan julkaisusopimus tehtiin vain pari päivää hänen kuolemansa jälkeen. Työstään Holopainen sai palkintoja ja tunnustuksia, kuten Oulun läänin taidetoimikunnan taidetunnustuksen 2010 ja Suomen Kotiseutuliiton ansiomitalin vuonna 2012.Kuolleita. Pohjoispohjalaisen kulttuurin vahvistaja. Kaleva, 7.4.2019, s. K2/45.Kotiseututyössä parhaiten ansioituneille valtakunnallinen tunnustus. Suomen Kotiseutuliitto 4.8.2012. (Viitattu 7.4.2019)Oulun läänin taidetoimikunta jakoi taidepalkinnon säveltäjä Jukka Ruohomäelle. Taiteen edistämiskeskus, 25.11.2010. (Viitattu 7.4.2019) ==Julkaisuja== * Rauhala: porvariskodista ylioppilastaloksi: Rauhala-historiikki, 1985 * Oulun ylioppilasapu ry 25 vuotta, 1987 * Ruka art: [taidenäyttely Kuusamon Ruka Klubilla] 10.6. – 23.9.1990, Artturi Puusti, Eero Lindvall, Tuure Holopainen * Uunosta välkyksi: Oulun yliopiston ylioppilaskunta vuosina 1959–2009, 2010, Anna Nieminen, Tuure Holopainen, ym. * Nuutti ja Kuutti, 2011 * Abrobaturi, apporobatus, approbatur: Pohjois-Pohjanmaan kesäyliopisto 60 vuotta, 2011, Anna Nieminen, Heidi Myllylä, Olavi K. Fält, Tuure Holopainen, Erkki Hämäläinen, Kari Laine, Irene Myllylä * Tanssi kohden taiteen tasavertaa: Oulun läänin Tanssialan Tuki ry 25 vuotta, 2012, Tuure Holopainen, Mira Kolanen, Liisa Kontturi-Paasikko * Paavo Tolonen: vaeltaja 1936–2009, 2013, Paavo Tolonen, Tuure Holopainen ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Autokomppania

Autokomppania voi viitata seuraaviin Suomen puolustusvoimien perusyksiköihin: * 1. erillinen autokomppania, komppania Kainuun prikaatissa * 2. erillinen autokomppania, entinen komppania Varsinais-Suomen ilmatorjuntarykmentissä * 3. erillinen autokomppania, entinen komppania Savon prikaatissa * 4. erillinen autokomppania, komppania Panssariprikaatissa * Kaartin pataljoonan kuljetuskomppania, aik. Kaartin pataljoonan autokomppania, komppania Kaartin jääkärirykmentissä
Risto Räppääjä ja pullistelija

Risto Räppääjä ja pullistelija on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, jonka on ohjannut Markus Lehmusruusu. Sen ovat käsikirjoittaneet Sinikka ja Tiina Nopola, perustuen heidän kirjaansa Risto Räppääjä ja pullistelija (2016). Elokuvan musiikin on säveltänyt Iiro Rantala. Sen pääosissa esiintyvät Silmu Ståhlberg, Lumi Kallio, Eelis Kesäläinen, Ylermi Rajamaa, Pamela Tola, Jenni Kokander ja Timo Lavikainen. Elokuvassa Risto (Ståhlberg), hänen ystävänsä Nelli (Kallio), tätinsä Rauha (Tola) ja naapurin herra Lindberg (Rajamaa) lähtevät lomalle mökkikylään, jossa he tapaavat voimailukisoihin valmistautuvan isä-poika parin Bill (Lavikainen) ja Sylvester Pöntisen (Kesäläinen). Yllättäen Rauha ja Nelli intoutuvat liikunnasta, ja Risto ja herra Lindberg tulevat mustasukkaisiksi. He päättävät näyttää etteivät ole vellihousuja ja kutsuvat Riston Elvi-tädin valmentamaan heidät kädenvääntökisaan. Risto Räppääjä ja pullistelija sai ensi-iltansa 15. helmikuuta 2019. Se oli Suomen viidenneksi katsotuin elokuva ja samalla katsotuin kotimainen elokuva vuonna 2019 keräten elokuvateattereissa 288 305 katsojaa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Risto Räppääjä -elokuvat Luokka:Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat
Lisa Ek

Lisa Ek (s. 15. syyskuuta 1982 Ruotsi) on ruotsalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hänen viimeinen seuransa oli Fiorentina kaudella 2015–2016. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anna Sailamaa

Anna Sailamaa (s. 8. huhtikuuta 1979 TornioHarri Römpötti. Sarjakuva muistoista ja painajaisista. Painajaiset ja muistot ovat läsnä Anna Sailamaan sarjakuvissa. (Tilaajille) Helsingin Sanomat 7.4.2019. Viitattu 7.4.2016) on suomalainen sarjakuvantekijä. Sailamaa on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa taidekasvatusta (taiteen maisteri) ja opettaa Lahden muotoiluinstituutissa kuvittamista. Hän on Kutikuti-kollektiivin jäsen ja myös Kuti.lehden toimituksen jäsenAnna Sailamaa. Finnish Comics. Viitattu 7.4.2016. Sailamaan sarjakuvia on julkaistu ulkomaillakin, kuten Puolassa, Liettuassa, Ranskassa ja Belgiassa. Julkaisijoista merkittävä on erityisesti latvialainen Kuš, joka julkaisee ja levittää kokeellista sarjakuvaa englanniksi ympäri maailman. Sailamaan tärkeimpiä teoksia ovat Ollaan nätisti (2008), Paimen (2011) ja Mehiläispesä (2015). Omien teosten lisäksi Sailamaan tarinoita on julkaistu antologioissa sekä kotimaisissa että ulkomaisissa.Anna Keränen: Sarjakuva tuli Anna Sailamaan elämään yllättäen, Yle 15.7.2015. Viitattu 7.4.2016 Sailamaa pitää näyttely Kuvitus-galleriassa elokuussa 2019 ja julkaisee sen yhteydessä suomenkielisen sarjakuvan. ==Teokset== * Ollaan nätisti, Huuda Huuda, 2008 * Paimen, Huuda Huuda, 2011 * Mehiläispesä = The Beehive, Asema-kustannus 2015 ;Ranskaksi: * Sois sage maintenant, 2012 * Le Berger, 2013 ==Palkinnot== * ensimmäinen palkinto sarjassa sarjakuvanovellit, Kemin sarjakuvapäivät, 2007 * pääpalkinto Comic Short story Competition Fumetto (Luzern, Sveitsi) 2009 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Anna Sailamaan kotisivu * Anna Sailamaa, Kuvittajat.fi * Anna Sailamaa. Kirjasampo Luokka:Suomalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2020 – naisten kaksinpeli

Naisten pöytätenniksen kaksinpeli Tokion 2020 kesäolympialaisissa pelataan 24.–29. heinäkuuta Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa. Turnaukseen osallistuu 64–70 urheilijaa. ==Karsinnat== Olympiaturnaukseen pääsee monia eri karsintareittejä pitkin. 32 urheilijaa valitaan nelinpelijoukkueiden kautta siten, että jokainen nelinpeliin päässyt maa saa nimetä kaksi urheilijaa myös kaksinpeliin. Näiden lisäksi 22 urheilijaa pääsee maanosakohtaisten karsintojen kautta olympiaturnaukseen. Erillisen maailmanlaajuisen karsintaturnauksen kautta turnaukseen pääsee 2–8 urheilijaa. ITTF:n rankingin perusteella kilpailuihin pääsee 1–13 urheilijaa. Näiden lisäksi turnaukseen voidaan kutsua yksi urheilija. Yhdestä maasta ei saa osallistua kuin korkeintaan kaksi urheilijaa turnaukseen. ===Paikan varmistaneet urheilijat=== Karsintatapa Ajankohta Paikat Urheilijat Nelinpeli 32 Euroopan kisat 2019 22. – 29. kesäkuuta 2019 2 Pan-Amerikan kisat 2019 4. – 10. elokuuta 2019 1 Afrikan karsintaturnaus 27.–29. helmikuuta 2020 4 Pohjois-Amerikan karsintaturnaus 7.–8. maaliskuuta 2020 1 Erillinen karsintaturnaus 14.–17. maaliskuuta 2021 5 Aasian karsintaturnaus 18.–20. maaliskuuta 2021 5 Etelä- ja Keski-Amerikan karsintaturnaus 13.–17. huhtikuuta 2021 3 Euroopan karsintaturnaus 21.–25. huhtikuuta 2021 4 Oseanian paikka 1 ITF-ranking 10 Kutsu 1 ==Lähteet== Naisten kaksinpeli
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2020 – miesten joukkuepeli

Miesten pöytätenniksen joukkuepeli Tokion 2020 kesäolympialaisissa pelataan 1.–6. elokuuta Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa. Turnaukseen osallistuu 16 joukkuetta. ==Karsinnat== Jokainen maantieteellinen alue (Afrikka, Aasia, Eurooppa, Latinalainen Amerikka, Pohjois-Amerikka ja Oseania) järjestävät erillisen karsintaturnauksen, josta pääsee yksi joukkue mukaan. Tammikuussa 2020 ITTF järjestää karsintaturnauksen, josta mukaan pääsee yhdeksän maata. Näiden lisäksi, jos isäntämaa Japani ei ole jo varmistanut paikkaansa turnauksessa, on sille varattu paikka lopputurnauksessa. ===Paikan varmistaneet maat=== Karsintatapa Aika Paikat Maa Isäntämaa 1 Euroopan karsintaturnaus 22. – 29. kesäkuuta 2020 1 Afrikan karsintaturnaus 20. – 30. elokuuta 2019 1 Aasian karsintaturnaus 15. – 22. syyskuuta 2019 1 Pohjois- Amerikan karsintaturnaus 5. lokakuuta 2019 1 Latinalaisen Amerikan karsintaturnaus 25. – 27. lokakuuta 2019 1 Oseanian karsintaturnaus 6. – 8. joulukuuta 2019 1 ITTF:n karsintaturnaus 22. – 26. tammikuuta 2020 9 ==Lähteet== Miesten joukkuepeli
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2020 – naisten joukkuepeli

Naisten pöytätenniksen joukkuepeli Tokion 2020 kesäolympialaisissa pelataan 1.–5. elokuuta Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa. Turnaukseen osallistuu 16 joukkuetta. ==Karsinnat== Jokainen maantieteellinen alue (Afrikka, Aasia, Eurooppa, Latinalainen Amerikka, Pohjois-Amerikka ja Oseania) järjestävät erillisen karsintaturnauksen, josta pääsee yksi joukkue mukaan. Tammikuussa 2020 ITTF järjestää karsintaturnauksen, josta mukaan pääsee yhdeksän maata. Näiden lisäksi, jos isäntämaa Japani ei ole jo varmistanut paikkaansa turnauksessa, on sille varattu paikka lopputurnauksessa. ===Paikan varmistaneet maat=== Karsintatapa Aika Paikat Maa Isäntämaa 1 Euroopan karsintaturnaus 22. – 29. kesäkuuta 2020 1 Afrikan karsintaturnaus 20. – 30. elokuuta 2019 1 Aasian karsintaturnaus 15. – 22. syyskuuta 2019 1 Pohjois- Amerikan karsintaturnaus 5. lokakuuta 2019 1 Latinalaisen Amerikan karsintaturnaus 25. – 27. lokakuuta 2019 1 Oseanian karsintaturnaus 6. – 8. joulukuuta 2019 1 ITTF:n karsintaturnaus 22. – 26. tammikuuta 2020 9 ==Lähteet== Naisten joukkuepeli
XTC (Lukas Leonin kappale)

”XTC” on suomalaisen rap-artistin Lukas Leonin kappale, jolla vierailee Cheek ja Etta. Se julkaistiin Lukas Leonin debyyttialbumilla Simba. Kappaleen on kirjoittanut Lukas Leon, Etta, Cheek, Jimi Pääkallo, Jurek ja Samuel Kovanko. Sen on tuottanut Jurek ja Samuel Kovanko.Tekijätiedot haettu Spotify- suoratoistoplavelusta ”XTC” nousi parhaimmillaan Suomen virallisen single- ja striimauslistan kärkeen. Kappale kapusi myös latauslistan toiseksi ja radiosoittolistan sijalle 97. ”XTC” on striimannut tuplaplatinaraa, ja se oli kesän 2018 toiseksi kuunnelluin kappale Suomessa Spotify- suoratoistopalvelussa. Syyskuussa 2018 Lukas Leon esitti kappaleen Elämä lapselle -konsertissa Hartwall Arenalla, joka keräsi kritiikkiä sosiaalisessa mediassa kappaleen sanoitusten vuoksi. == Listasijoitukset == Lista Paras sijoitus Suomen virallinen singlelista 1 Suomen virallinen latauslista 2 Radiosoittolista 97 Striimauslista 1 == Lähteet == Luokka:Vuoden 2018 kappaleet Luokka:Lukas Leonin kappaleet
Marianne Thyssen

Marianne Leonie Petrus Thyssen (s. 24. heinäkuuta 1956 Sint-Gillis-Waas, Belgia) on belgialainen flaamin krisillisdemokraattien poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2014 Junckerin komission työllisyys- ja sosiaaliasioiden, osaamisen ja työvoiman liikkuvuuden komissaariksi. Sitä ennen hän oli ollut vuodesta 1991 Euroopan parlamentin jäsenenä, vuosina 1995–2008 Oud-Heverleen kunnanvaltuustossa ja vuosina 2008–2010 CD&V;:n puoluejohtajana. == Elämä == === Nuoruus, opiskelu ja ensimmäiset työt === Marianne Thyssen syntyi vuonna 1956 Belgian Sint-Gillis-Waasissa. Hän opiskeli oikeustiedettä Leuveninin katolisessa yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1979. Hän toimi vuosina 1979–1980 yliopistossa tutkimusavustajana, ja vuosina 1980–1988 osa- aikaisesti yrittäjien UniZO-järjestön sekä naisten verkoston Markantin lainopillisena neuvonantajana. Terveysministeri Wivina Demeesterin lainopillisena neuvonantajana Thyssen oli vuosina 1986–1988. === Poliittinen ura === Thyssen valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 1991 ja Oud-Heverleen kunnanvaltuustoon vuonna 1995. Oud-Heverleen kunnanvaltuustossa hän oli vuodet 1995–2008. Hänet valittiin vuonna 2001 kunnanhallituksen johtajaksi. Hänen puolueensa flaamien krisillisdemokraatit (CD&V;) pärjäsivät hyvin kunnallispolitiikassa, kun Thyssen oli hallituksen johtajana. Vuoden 2006 kunnallisvaaleissa puolueen kannatus nousi 23,4 prosentista 34,2 prosenttiin ja se sai kaksi lisäpaikkaa valtuustoon. Thyssen olisi ollut suosituin vaihtoehto kunnan pormestariksi, mutta vaaleissa eniten ääniä saaneen Fusiebelang-puolueen Albert Vandezande nostettiin pormestariksi. Thyssen valittiin vuonna 1999 Euroopan parlamentin Euroopan kansanpuolueen Belgian- delegaation johtajaksi ja vuonna 2004 koko Euroopan kansanpuolueen parlamenttiryhmän varajohtajaksi. Hän jätti paikkansa Oud-Heverleenissä, kun hänet nimettiin vuonna 2008 CD&V;:n puoluejohtajaksi. Thyssen johti puoluetta kaksi vuotta. Hän jätti paikkansa CD&V;:n menetettyä paikkoja parlamenttivaaleisa. Ero oli hienoinen yllätys, sillä Thyssenillä oli edelleen kannatusta puolueen sisällä. Thyssen nimettiin syyskuussa 2014 Belgian ehdokkaaksi Euroopan komissioon. Valinta tehtiin osana Belgian hallitusneuvotteluita. Valinta tuli mahdolliseksi, kun Belgian pääministeriksi ehdolla ollut CD&V-puolueen; Kris Peeters ilmoitti, että voisi jättäytyä pois pääministerikeskusteluista. Tämä mahdollisti CD&V;:n edustajan nimeämisen komissioehdokkaaksi. Junckerin komissiosta Thyssen sai paikan työllisyys- ja sosiaaliasioiden, osaamisen ja työvoiman liikkuvuuden komissaarina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Belgialaiset EU-komissaarit Luokka:Belgialaiset europarlamentaarikot Luokka:Puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Melsungen

Melsungen on kaupunki Schwalm-Eder-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 130 kilometriä Frankfurt am Mainista koilliseen ja noin 20 kilometriä Kasselista etelään. == Maantiede == Melsungen sijaitsee Hessenin koillisosan ylänköseudulla. Kaupungin itäpuolella on Melsungen Bergland -niminen mäkimaa ja länsipuolella vastaavasti Homberger Hochland -niminen ylänkö. Edellä mainitut ylängöt kuuluvat matalahkoon Knüllgebirge-vuoristoon, jonka korkein kohta, Eisenberg, sijaitsee 635,5 merenpinnan yläpuolella. Melsungenin korkein kohta, Himmelsberg, kohoaa 557 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaupungin keskustan halki virtaa 220-kilometrinen Fulda, joka on Weserin sivujoki. == Historia == Varhaisin asiakirjamaininta Melsungenista on vuodelta 800. Alueella on todennäköisesti asuttu jo Hallstattin kulttuurin aikana satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua. Kaupunkimaiseksi asutuskeskukseksi Melsungen oli kasvanut 1100-luvun loppuun mennessä. Paikkakunta oli usein maallisten ja kirkollisten vallanhavittelijoiden kiistakapulana. Melsungenin linna eli Schloss Melsungen rakennettiin 1550-luvulla. Se edustaa arkkitehtuuriltaan niin sanottua Weserin renessanssia. Tuonnempana Melsungen kärsi kolmikymmenvuotisesta sodasta ja seitsenvuotisesta sodasta. Melsungen kohtasivat useat keskiaikaiset kauppareitit. Kaupunki ei ollut ainoastaan ohikulkupaikka, vaan myös kauppapaikka, jossa järjestettiin säännöllisesti markkinoita. Vuosina 1821–1973 Melsungen oli Landkreis Melsungenin hallintokeskus. Melsungenin piirikunnasta ja sen naapureista eli Fritzlar-Hombergin ja Ziegenhainin piirikunnista muodostettiin Schwalm-Eder-Kreisin piirikunta Hessen aluehallintouudistuksen yhteydessä 1970-luvulla. == Talous ja liikenne == Melsungenin teollisuusyrityksiin lukeutuu lääketieteellisiin tuotteisiin erikoistunut B. Braun Melsungen. Sen juuret ulottuvat 1830-luvulle. Elintarviketeollisuuden perinteet ovat myös pitkät, ja demografisesti keskeinen sijainti on oivallinen alan logistiikan kannalta. Melsungenin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Bebra–Baunatal-Guntershausen. Kaupungin halki kulkee Bundesstraße 83 ja BAB 7 -moottoritie kulkee keskustan länsipuolitse. Yli tuhatkilometrinen D-Route 9 (Weser-Romantische Straße) -polkupyöräreitti kulkee Melsungenin kautta. 260-kilometrinen pyörätie Fulda- Radweg (Hessische Radfernweg R1) on reititetty niin ikään Melsungenin kautta. == Lähteet ja viitteet == == Aiheesta muualla == *Melsungen, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength Luokka:Hessenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Schwalm-Eder-Kreis
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2020 – sekanelinpeli

Pöytätenniksen sekanelinpeli Tokion 2020 kesäolympialaisissa pelataan 24.–26. heinäkuuta Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa. Turnaukseen osallistuu 16 paria. Kyseinen turnaus on ensimmäinen kerta, kun sekanelinpeli on mukana olympiaohjelmassa. ==Karsinnat== Jokainen maantieteellinen alue (Afrikka, Aasia, Eurooppa, Latinalainen Amerikka, Pohjois-Amerikka ja Oseania) järjestää erillisen karsintaturnauksen, josta pääsee yksi joukkue mukaan. World Tour Grand Finals 2019:sta pääsee mukaan neljä paria kuitenkin siten, että yhdestä maasta voi karsiutua olympialaisiin. World Tour 2020:stä pääsee mukaan 5 paria kuitenkin siten, että yhdestä maasta voi karsiutua olympialaisiin. Näiden lisäksi, jos isäntämaa Japani ei ole jo varmistanut paikkaansa turnauksessa, on sille varattu paikka lopputurnauksessa. ===Paikan varmistaneet maat=== Karsintatapa Aika Paikat Maa Urheilijat Isäntämaa ~~1~~ 0 Euroopan karsintaturnaus 22. – 29. kesäkuuta 2020 1 World Tour Grand Finals 2019 12. – 15. joulukuuta 2019 4 Afrikan karsintaturnaus 27.–29. helmikuuta 2020 1 Pohjois-Amerikan karsintaturnaus 7.–8. maaliskuuta 2020 1 Aasian karsintaturnaus 18.–20. maaliskuuta 2021 1 Latinalaisen Amerikan karsintaturnaus 13.–17. huhtikuuta 2021 1 Oseanian paikka 1 Ranking 6 ==Lähteet== Sekanelinpeli
Tokyo Metropolitan Gymnasium

Tokyo Metropolitan Gymnasium () on urheiluareena Shibuyan alueella Tokiossa. Se on avattu 1954. Rakennus toimi kesäolympialaisissa 1964 voimistelun kilpailupaikkana sekä kesällä 2021 kilpailtujen olympialaisten pöytätenniksen kilpailupaikkana. == Lähteet == Luokka:Urheiluhallit Luokka:Japanin urheilupaikat Luokka:Kesäolympialaiset 1964 Luokka:Kesäolympialaiset 2020 Luokka:Kesäparalympialaiset 2020 Luokka:Tokion rakennukset ja rakennelmat
Toisinkoinen-palkinto

Toisinkoinen-palkinto on kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuoden parhaalle kirjailijan toiselle kaunokirjalliselle teokselle. Palkinnon myöntää Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden opiskelijoiden ainejärjestö Putkinotko ry. Voittajan valitsee seitsenhenkinen raati, johon kuuluu opiskelijoita fukseista maisterivaiheen opintoja suorittaviin. Palkintoa on jaettu vuodesta 2014 alkaen. ==Palkitut== Vuosi Kirjailija Teos Muut finalistit 2014 Satu Taskinen Katedraali 2015 Laura Lindstedt Oneiron 2016 Pajtim Statovci Tiranan sydän 2017 Anu Kaaja Leda 2018 Kaija Rantakari Koko meren laajuus 2019 Maija Muinonen sexdeathbabies Heikki Kännö: Sömnö Virpi Vairinen: Ilmanala 2020 Cristina Sandu Vesileikit Johannes Ekholm: Planet Fun Fun Johanna Laitila : Synty 2021 Katja Raunio Sinun päiväs koittaa Silvia Hosseini: Tie, totuus ja kuolema Pauli Tapio: Tyhjä, suuri ja öinen – Valituksia 2022 Riikka Kaihovaara Vieras eläin ja muita uusia luontokappaleita Emma Kantanen: Jos sataa, älä tule Anna Soudakova: Varjele varjoani 2023 Niko Hallikainen Suuri märkä salaisuus Arsi Alenius: Katsotaanhan puhelimiakin Aino Vähäpesola: Suurenmoinen epävire 2024 Anu Kolmonen Taapelitaivas Henni Kitti: Majakka (työnimi) Elsa Tölli: Diiva räjähtää nurmikoksi ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot
Japanin kansallisstadion

Japanin kansallisstadion (), tunnettu ennen nimellä Uusi kansallinen stadion, on Tokion Shinjukun erillisalueella sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion. Stadion toimii vuoden 2020 kesäolympialaisten ja paralympialaisten päänäyttämönä. Olympialaisissa kilpaillaan yleisurheilussa ja jalkapallossa sekä järjestetään avajaiset ja päättäjäiset. Vanhan kansallisen stadionin purku saatiin päätökseen toukokuussa 2015 ja uuden stadionin rakentaminen alkoi 11. joulukuuta 2016. Rakennus valmistui 30. marraskuuta 2019, jolloin Japanin jalkapallomaajoukkue siirtyi pelaamaan stadionille. == Kuvia == Kuva:Jingu gaien3b.jpg|Purettu vanha kansallistadion marraskuussa 2016. Kuva:Kokuritsu Kasumigaoka Rikujo Kyogijo-8.jpg|Stadion marraskuussa 2017. Kuva:Kokuritsu Kasumigaoka Rikujo Kyogijo 191221b.jpg|Stadion joulukuussa 2019. Kuva:Kokuritsu Kasumigaoka Rikujo Kyogijo 191221g.jpg|Stadion sisältäpäin. ==Lähteet== Luokka:Japanin jalkapallostadionit Luokka:Japanin yleisurheilustadionit Luokka:Olympiastadionit Luokka:Kesäolympialaiset 2020 Luokka:Kesäparalympialaiset 2020 Luokka:Tokion rakennukset ja rakennelmat Luokka:Tokion urheilu
Campo Center

Campo Center on Vantaan Rajakylässä sijaitseva salibandyhalli. Halli on rakennettu viereisen Rajakylän tennishallin yhteyteen. Hallia käyttävät kotihallinaan muun muassa II-divisioonajoukkueet AC HaKi, Jokerit, HIFK. Viikonloppuisin hallin kolme kenttää on käytössä Salibandyliiton turnausmuotoisissa sarjoissa. Hallin pääkenttää vuokrataan yksittäisiä otteluita varten. Pääkentän katsomokapasiteetti on noin 250. Campo Centerissä pelataan muun muassa miesten 2. divisioonaa, A-poikien I-divisioonaa, B-poikien 1. divisioonaa, sekä turnausmuotoisia sarjoja. Aikaisemmin myös naisten Salibandyliigajoukkue SB-Pro pelasi ottelunsa Campo Centerissä. == Lähteet == * http://salibandy.fi/tulokset * https://campocenter.fi Luokka:Vantaan urheiluhallit Luokka:Suomen salibandy
Vaitele

Vaitele on kylä Samoassa Upolun saarella Tuamasagan hallintoalueella. Se sijaitsee maan pääkaupunki Apiasta länteen. Vaitele on asukasluvultaan maan toiseksi suurin, sen asukasluku oli 7 299 vuoden 2016 väestönlaskennassa. == Lähteet == Luokka:Samoan kaupungit