EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kotiseudun tarinoita

Kotiseudun tarinoita on vuonna 1951 julkaistu teos, joka sisältää suomalaisena kansanperinteenä kerrottuja historiallisia ja kotiseututarinoita. ==Teoksen toimitustyö== Teos ilmestyi vuonna 1951 Lauri Simonsuuren toimittamana, kolmannen painoksen Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi vuonna 2006 sarjassa "Suomen kansan henkinen perintö". Siihen sisältyvät tarinat koottiin pääosin 1. marraskuuta 1937 ja 1. maaliskuuta 1938 välisenä aikana järjestetyn paikallisten tarinoiden ja muistojen keruukilpailusta, johon osallistui 436 henkilöä kaikkialta Suomesta ja jota varten Martti Haavio oli laatinut opasvihkon Kotiseudun aarreaitta. Kirja muodostaa yhdessä Simonsuuren vuonna 1947 toimittaman teoksen Myytillisiä tarinoita ja vuonna 1950 toimittaman artikkelikokoelman Kansa tarinoi kanssa suomalaisten kansantarinoiden trilogian, jolla on ollut suuri merkitys paitsi kansanperinteen tutkijoille, myös laajemmin kotiseututyölle. ==Sisältö== Paikallis- ja historiallisten tarinoiden ohella teoksessa on myytillisiä uskomustarinoita, joilla on silti liityntä tiettyyn paikkaan tai paikallisesti muistettuihin tapahtumiin ja henkilöihin. Teoksen sisältö on jaoteltu "kansan kronologian" eli Suomen kansan vuosisataisten vaiheiden mukaisesti, joskin sota- ja vainolaistarinat on sijoitettu yhtenäisenä kokonaisuutena kokoelman loppuun. Varhaisimmat tarinat ovat lappalaisia koskevia muistoja, uusimmat taas kertomuksia Ruotsin kuninkaista ja Venäjän keisareista. Teoksen sisältö jakaantuu seuraavasti: * Lappalaisia etelän mailla * Vanhan asutuksen vaiheita * Paikat saavat nimensä * Vanhaa uskoa ja palvontaa, mukaan lukien uhrikivet, -puut ja -lähteet * Piispa Henrikin muisto * Kirkko ja toiminta sen suojissa * Entisaikojen elämä, kuten kaskiviljely ja tervahaudat, mutta myös ensimmäiset kokemukset kahvista * Kaskuja kylistä ja kyläläisistä * Herroja ja taksvärkin tekijöitä * Nälkävuosia * Rangaistuksia, mukaan lukien piiskaaminen, mestaus, roviolla polttaminen ja elävältä hautaaminen * Merkillisiä paikkoja ja tapahtumia, kuten aarrelöydöt * Merkillisiä miehiä, kuten karhunkaatajat, mutta myös Ilmajoen Könnit * Suurvarkaat ja junkkarit, kuten Matti Haapoja, Hallin Janne ja Rosvo-Perttunen * Voimamiehet * Hengelliset ja maalliset herrat, mukaan lukien Knut Posse, Pietari Brahe, Laiska-Jaakko, Simo Hurtta ja Elias Lönnrot * Kuninkaita ja keisareita * Vainolaiset liikkeellä * Vainolaisia vastaan * Sissejä, mukaan lukien Juho Vesainen ja Olli Tiainen * Karkureita * Ryöstösodista Turkin sotaan, muun muassa isoviha, Kustaa III:n sodat Suomessa, Suomen sota ja Oolannin sota ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Esimerkkejä tarinoista (KirjastoVirma) (Viitattu 21.2.2016) Luokka:Vuoden 1951 kirjat Luokka:Suomalainen kansanperinne
Sulfolaani

Sulfolaani (C4H8SO2) on heterosyklisiin sulfoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään laajasti kemianteollisuudessa liuottimena muun muassa uutoissa. ==Ominaisuudet== Huoneenlämpötilassa puhdas sulfolaani on kellertävän valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, asetoniin ja tolueeniin ja hieman heikommin alkaaneihin, alkeeneihin ja naftaleeniin. Veden määrällä sulfolaanin joukossa on huomattava vaikutus sulamispisteeseen. Esimerkiksi 2 % vettä sisältävän sulfolaanin sulamispiste on noin 10 °C. Yhdiste on voimakkaasti polaarinen. Sulfolaani on suhteellisen inertti ja reagoimaton liuotin. UV-säteilyn alaisuudessa se reagoi halogeenien kanssa halogenoiduiksi johdannaisiksi ja natriumin tai kaliumin tolueeniliuokset avaavat rengasrakenteen, jolloin muodostuu bis-1,8-oktaanisulfinaattisuoloja. Sulfolaani muodostaa komplekseja eräiden Lewis-happojen kuten booritrifluoridin ja fosforipentafluoridin kanssa.Earl Clark: Sulfolane and Sulfones, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.2.2016 ==Valmistus ja käyttö== Sulfolaania valmistetaan butadieenin ja rikkidioksidin välisellä keletrooppisella reaktiolla. Tässä reaktiossa muodostuu tuotteena sulfoleenia, joka pelkistetään katalyyttisesti vedyttämällä sulfolaaniksi.Hillis O. Folkins: Benzene, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.2.2016 : Sulfolaania käytetään huomattavia määriä liuottimena sen alhaisen hinan, korkean kiehumispisteen ja vähäisen myrkyllisyyden vuoksi. Yksi tärkeimpiä käyttökohteita on öljynjalostuksessa aromaattisten hiilivetyjen selektiivinen uutto aromaattisia ja alifaattisia hiilivetyjä sisältävistä seoksista. Sulfolaanin kiehumispiste on riittävän korkea, jotta aromaattiset hiilivedyt voidaan erottaa siitä tislaamalla. Yhdistettä käytetään myös yhdessä di-isopropanoliamiinin kanssa happamien kaasujen poistoon polttokaasuvirroista, polymeerien kuten polyakryylinitriilin ja polyvinyylikloridin liuottimena, liuottamaan rasvahappoja ja niiden estereitä, reaktioiden liuottimena ja liuottimena litiumioniakuissa. ==Lähteet== Luokka:Heterosykliset yhdisteet Luokka:Liuottimet
Ford Mustang (2015)

Kuudennen sukupolven Ford Mustang on Fordin vuodesta 2015 lähtien valmistama urheiluautomalli. Sitä myydään myös Euroopan markkinoilla. Uuteen Ford Mustangiin on saatavana moottoreita aina 5,2-litraisesta V8-moottorista täysin uuteen, polttoainetaloudelliseen, Focus RS:n 2,3-litraiseen EcoBoost- moottoriin. vasen|pienoiskuva|235x235px|Avomallinen Ford Mustang. Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Mustang sai tulokseksi kaksi tähteä viidestä. Auto menetti pisteitä vähäisestä lapsimatkustajien suojasta, ja myös kuljettajaa avustavat aktiiviset turvajärjestelmät havaittiin puutteellisiksi. Lisäksi takamatkustajan suoja koko keulan levyisessä etutörmäyksessä oli heikko. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Mustang (2015) Luokka:S-segmentin autot Luokka:2010-luvun autot Luokka:2020-luvun autot
GN Store Nord

GN Store Nord on tanskalainen elektroniikka-alan yritys. Se valmistaa äänensiirtoon liittyviä laitteita, kuten kuulokkeita. Sen osake noteerataan Kööpenhaminan pörssissä ja se on osa OMX Copenhagen 20-indeksiä. Vuonna 2015 sen liikevaihto oli 8,4 miljardia Tanskan kruunua, josta liikevoittoa 1,46 miljardia kruunua. Sillä on noin 4,4 tuhatta työntekijää. Sen pääkonttori on Ballerupissa, joka on osa Tanskan pääkaupunkialuetta. Yrityksen toiminta on jaettu kahteen osaan. GN ReSound valmistaa ja kehittää kuulolaitteita. Sillä on noin 20 toimipistettä ympäri maailman ja se työllistää noin 4 100 henkeä. GN Netcom valmistaa langattomia kuulokkeita. Se työllistää hieman alle 1000 henkeä. Sen tuotteet markkinoidaan tuotenimellä Jabra. GN on perustettu vuonna 1867, kun C. F. Tietgen perusti Great Northern Telegraph Companyn. GN avasi vuonna 1872 ensimmäisenä Pohjois-Euroopasta puhelinyhteyden Hongkongiin ja Japaniin. Sen puhelinyhteydet keskittyivät erityisesti Aasiaan. 1947 GN alkoi valmistaa radioita. Vuonna 1977 GN osti Danavoxin, tanskalaisen kuulokojeita valmistavan yrityksen. Vuonna 1990 yritys osti Madsen Electronicsin. Vuonna 1992 GN avasi Tanskan ensimmäisen yksityisen matkapuhelinverkon. Vuonna 1999 GN osti yhdysvaltalaisen kuulolaitteiden valmistajan ReSound Corporationin. Seuraavana vuonna GN osti yhdysvaltalaisen Jabra Corporationin, joka oli Yhdysvaltojen suurin langattomien handsfree-laitteiden valmistaja. Vuonna 2005 GN osti saksalaisen kuulokoje valmistaja Intertonin. == Katso myös == * Luettelo Kööpenhaminan pörssissä noteeratuista yhtiöistä ==Lähteet== Luokka:OMX Copenhagen 25 -indeksi Luokka:Tanskalaiset pörssiyhtiöt
Bethel Church

Bethel Church () on tunnustuskuntiin sitoutumaton uuskarismaattinen megakirkko, joka toimii Reddingissä, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sai alkunsa helluntailaisen Assemblies of God -kirkkokunnan seurakuntana vuonna 1954 ja irtaantui AofG:sta vuonna 2006. Seurakunta perusti vuonna 1998 Betelin yliluonnollisen palvelutyön koulun (The Bethel School of Supernatural Ministry). Seurakunta määrittelee tehtäväkseen hengellisen herätyksen. Herätyksen se katsoo merkitsevän Jumalan valtakunnan laajenemista henkilökohtaisella, alueellisella ja globaalilla tasolla manifestoidun Jumalan läsnäolon kautta. == Seurakunnan johtajat == * Bill Johnson ja Beni Johnson (1996 –) * Ray Larson (1984–1996) * Val Munson (1982–1984) * M. Earl Johnson (1968–1982) * Vic Trimer (1966–1968) * Robert Doherty (1952–1966) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bethel Churchin kotisivu Luokka:Kristinusko Kaliforniassa Luokka:Shastan piirikunta Luokka:Tunnustuskuntiin sitoutumaton uuskarismaattisuus Luokka:Yhdysvaltain megakirkot
Kymenlaakson Sanomat

Kymenlaakson Sanomat oli Kotkassa vuosina 1927–1934 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti. Uuden Kotkan lakattua vuonna 1920 Kymenlaakson edistyspuoluelaiset jäivät vaille omaa lehteä. Uusi lehti Kymenlaakson Sanomat perustettiin pääasiassa puolueen ja Helsingin Sanomien rahoituksella. Se joutui kilpailemaan Kotkan vanhempien lehtien Etelä-Suomen, Eteenpäin-lehden ja Kotka Nyheterin kanssa. Lopulta kannattamaton lehti päätettiin lopettaa ja sen kirjapaino myytiin Etelä-Suomelle. Kolmesti viikossa ilmestyneen Kymenlaakson Sanomien levikki oli 1 000 kappaletta vuonna 1934. Sen päätoimittajana työskenteli Eero Viitanen (1928–1934) ja vastaavana toimittajana Kaarlo Pitkänen (1931–1932). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kymenlaakson Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kotkan media
Kymen Lehti

Kymen Lehti oli Kouvolassa vuosina 1939–1951 ilmestynyt sanomalehti. Arvo Martian perustama Kymen Lehti oli tarkoitettu Kouvolan ja Pohjois-Kymenlaakson paikallislehdeksi, mutta sota-ajan uutistulva teki siitä normaalin sanomalehden. Lehti ei pärjännyt kilpailussa Kouvolan Sanomien kanssa, ja vuonna 1947 Martia myi sen sosiaalidemokraateille, joiden varsinainen piirilehti oli Kotkassa ilmestynyt Eteenpäin. Lopulta Kymen Lehti lopetettiin kannattamattomana. Pääosin kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1 900 kappaletta vuonna 1943 ja 1 000 kappaletta vuonna 1948. Sen päätoimittajina työskentelivät Arvo Martia (1939–1947) ja August Syrjänen (1947–1951). ==Lähteet== Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Kouvolan media
Jean de Roquetaillade

Jean de Roquetaillade (myös Joan de Peratallada k. 1362) oli fransiskaanisaarnaaja ja alkemisti. Hän opiskeli filosofiaa Toulousessa viiden vuoden ajan ja liittyi sitten fransiskaaniluostariin Orléansissa, missä hän jatkoi opintojaan. Hänen harjoitti tislausta ja kehitti yleislääkkeen, jota kutsui elämän vedeksi aqua vitæ tai quinta essentia. Hän saarnasi Wienissä ja tulkitsi saarnoissaan Ilmestyskirjaa varsin omintakeisesti. Hän joutui harhaoppien tähden vankilaan Avignoniin. Ranskan kansalliskirjasto on täydellisin kokoelma hänen kirjoituksiaan. Niissä hän kertoo, miten antikristus nousee Aragonian Pietari II:n jälkeläisten joukoista, mitä seuraa tuhatvuotinen rauha ja vielä toisen antikristuksen tuleminen ennen viimeistä tuomiota. Espanjalainen kirjallisuudentutkija Marcelino Menéndez y Pelayo on verrannut Jean de Roquetailladen kirjallisia lahjoja Arnau de Vilanovaan. == Lähteet == Luokka:Alkemistit Luokka:Fransiskaanit Luokka:Keskiajan kirjailijat Luokka:1360-luvulla kuolleet
Josep Torres Clavé

Josep Torres i Clavé (1906 Barcelona – 1939 Els Omellons) oli katalonialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli merkittävä modernin liikkeen hahmo 1930-luvulla. Torres Clavé kuoli rintamalla Espanjan sisällissodassa. == Lähteet == Luokka:Katalonialaiset arkkitehdit Luokka:Muotoilijat Luokka:Sodissa kaatuneet Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Landsbygden

Landsbygden oli Vaasassa vuosina 1935–1936 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vasa-Postenin ja Österbottens Dagbladin lakattua ruotsinkielinen Pohjanmaa jäi vaille varsinaista maaseutulehteä. Ruotsalaisen kansanpuolueen pohjalaisen talonpoikaisryhmän viimeinen lehtiyritys oli kerran viikossa ilmestynyt Landsbygden. Sen päätoimittajana työskenteli Uno Berg ja vastaavana toimittajana Jakob Alfred Strandberg. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Landsbygden digitoituna Kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset ruotsinkieliset sanomalehdet Luokka:Vaasan media
Lantmannabladet

Lantmannabladet oli Helsingissä vuosina 1937–1970 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Lantmannabladet syntyi vuonna 1937, kun Hufvudstadsbladetin maaseutupainoksen maatalousosasto muutettiin erilliseksi viikkolehdeksi. Vuodesta 1946 lähtien sen liitteenä ilmestyi myös erikseen tilattava Fiskarbladet. Vuosina 1969–1970 Lantmannabladet ilmestyi joka toinen viikko. Vuoden 1970 lopulla se yhdistettiin jälleen Hufvudstadsbladetiin. Lehden levikki oli 1940-luvulla 17 000–19 000 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Amos Anderson (1937–1942), Bjarne Westermarck (1943–1945), Nils Westermarck (1945–1947), Torsten Storgårds (1947–1951) ja Oscar Nissén (1951–1970). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lantmannabladet digitoituna Kansalliskirjastossa * Lantmannabladets pälsdjurssida digitoituna Kansalliskirjastossa * Fiskarbladet digitoituna Kansalliskirjastossa Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset ruotsinkieliset sanomalehdet
Fernando García Mercadal

Fernando García Mercadal (5. huhtikuuta 1896 Zaragoza – 3. helmikuuta 1985 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Vuonna 1930 hän oli perustamassa GATEPAC-ryhmää yhdessä arkkitehtien Aizpurúa, Sert ja Torres Clavén kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Maanantai (lehti)

Maanantai oli Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt sanomalehti. Maanantai- aamuisin ilmestyneen uutislehden olemassaolon perusta oli ruotsinkielisen Nya Tidningenin tavoin se, että Helsingin suuret sanomalehdet tulivat maanantaisin ulos painosta vasta iltapäivällä. Viikonlopun tapahtumiin, urheiluun, taiteeseen ja kirjallisuuteen keskittyneen Maanantain linja oli suomalaiskansallinen ja oikeistoa myötäilevä. Lehti lakkasi jo neljän kuukauden kuluttua, kun pääkaupungin sanomalehdet siirsivät ilmestymisensä maanantai-aamuun. K. F. Puromiehen julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät Erkki Ilmari Lehtonen (1924–1925) ja Heikki Soini (1925). ==Lähteet== Luokka:Helsingin media Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet
Fernando Higueras

thumb Fernando de Higueras Díaz (1930 – 30. tammikuuta 2008) oli espanjalainen arkkitehti. Hän syntyi Madridissa. Hän valmistui vuonna 1959 Madridin arkkitehtikoulusta ja vuonna 1961 hän sai yhdessä Rafael Moneon kanssa kansallisen arkkitehtuuripalkinnon projektistaan taiteen restaurointikeskukseksi Madridissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Nord-Österbotten

Nord-Österbotten oli Kokkolassa vuosina 1943–1945 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Kokkolan oikeistolaiset liikemiehet perustivat Nord-Österbottenin liberaalin ja rauhanpyrkimyksiä tukeneen Österbottningenin kilpailijaksi. Puolueisiin sitoutumaton lehti oli linjaltaan saksalaismielinen ja sotauutisoinnissaan korostetun optimistinen. Poliittisen uskottavuutensa menettänyt Nord-Österbotten lopetettiin ilmeisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Runar Carl Itäinen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Nord-Österbotten digitoituna Kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset ruotsinkieliset sanomalehdet Luokka:Kokkolan media
Juan de Villanueva

Juan de Villanueva (15. syyskuuta 1739 Madrid, Espanja – 22. elokuuta 1811) oli espanjalainen arkkitehti. Ventura Rodríguezin ohella hänet tunnetaan espanjalaisesta uusklassisismista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1739 syntyneet Luokka:Vuonna 1811 kuolleet
Walmis Westerlund

Walmis Westerlund (1872 Varkaus – 11. huhtikuuta 1898 Berliini, Saksa) oli suomalainen Porin kauppakoulun johtaja ja kaupallisen alan oppikirjojen tekijä. Westerlund kävi Kuopion lyseon ja sen jälkeen Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Hän oli jonkin aikaa Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa Helsingissä kunnes hänet valittiin vuonna 1895 Porin kauppakoulun johtajaksi. Kuolleita, Mikkelin Sanomat n.o 44 16.4.1898 (Historiallinen sanomalehtiarkisto) Westerlund ajoi 1890-luvun puolivälissä korkeamman asteen suomenkielisen kauppaoppilaitoksen perustamista Suomeen. Hän kirjoitti aiheesta artikkeleita Valvoja-lehteen sekä Päivälehteen ja kiersi myös ympäri maata esittelemässä hanketta liike-elämän edustajille. Vuonna 1897 päätettiinkin perustaa osakeyhtiö Helsinkiin perustettavaa suomenkielistä korkeampaa kauppaopistoa varten. Yhtiön perustamiskokous oli huhtikuussa 1898 viisi päivää sen jälkeen kun Westerlund oli kuollut keuhkotautiin Berliinissä. Westerlund oli matkustanut syksyllä 1897 tutustumaan eurooppalaiseen kauppaopetukseen eri maissa valtion matka-apurahan saatuaan. Hän sairastui matkan aikana Genovassa Italiassa ja vietti koko talven Välimeren rannalla. Keväällä hän aikoi palata Suomeen mutta matka katkesi Berliinissä. Westerlundin kuoleman jälkeen uusi oppilaitos Suomen Liikemiesten Kauppaopisto aloitti kuitenkin toimintansa syyskuussa 1898 ja sen johtajana oli aluksi Kaarlo Brofeldt ja sitten Kyösti Järvinen. Suomen Liikemiesten Kauppaopiston uuden talon vihkimisjuhla, Kauppalehti nro 47 20.11.1907 (Historiallinen sanomalehtiarkisto) == Teoksia == * Suomalainen kauppakirjeenvaihto : Rotschildin käsikirjan mukaan suomeksi sovitettu. Otava, Kuopio 1893, 2. painos 1904 * Kaksinkertaisen kirjanpidon alkeet. Otava 1895, 2. painos 1901 * Lyhykäinen tilinote- eli konttokurantti-oppi. Otava, Kuopio 1896 * Sananen muutamista Itävallan ja Saksan kauppaopistoista teoksessa Kertomus Porin kauppaopiston vaikutuksesta sen neljäntenä lukuvuonna 1895-1896. Andersin, Pori 1896 * Kauppaopetuksesta. Sisältää 1. Nykyiset kauppaoppilaitoksemme. 2. Korkeammista kauppaoppilaitoksista ulkomailla sekä ehdotus sellaisen perustamisesta Suomeen. Helsinki 1897 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Ventura Rodríguez

Ventura Rodríguez Tizón (14. heinäkuuta 1717 – 26. syyskuuta 1785) oli espanjalainen arkkitehti ja taiteilija. Aluksi hänen tuotantonsa edusti barokkia, mutta hän siirtyi vähitellen uusklassisismiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1717 syntyneet Luokka:Vuonna 1785 kuolleet
Pohjanmaan Kansa

Pohjanmaan Kansa oli Vaasassa vuosina 1931–1991 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Kommunistisen Työn Äänen lakkauttamisen jälkeen sen kirjapainoyhtiö Oy Kirjapaino Ab siirtyi sosiaalidemokraattien haltuun. Jo aikaisemmin lakannutta Raivaajaa korvaamaan perustettiin uusi lehti Pohjanmaan Kansa. Toukokuussa 1931 sen kirjapaino joutui pommi-iskun kohteeksi. Vuosikymmenen loppuolella lehden toimintaedellytykset paranivat, mutta jo 1950-luvun alussa se joutui jatkuviin taloudellisiin vaikeuksiin, joista selvittiin vasta 1970-luvun alkuun mennessä. Valtion lehdistötuki ja ammattiliittojen lehtisetelit paransivat tilannetta 1970-luvun puolivälissä, ja vuonna 1980 lehtiyhtiölle valmistui uusi toimitalo. 1980-luvun puolivälissä yhtiö lähti mukaan paikallisradiotoimintaan ja alkoi julkaista Uusi Vaasalainen -kaupunkilehteä.Hämäläinen, s. 159–162. 1980-luvun lopulla lehden levikki alkoi laskea ja sen toiminta muuttui tappiolliseksi. Kesäkuussa 1990 sovittiin fuusiosta Demari-lehteä julkaisseen Kustannus Oy Kansanvallan kanssa. Pohjanmaan Kansan muuttui Demarin osana julkaistuksi Pohjanmaan Demariksi, jota painettiin aluksi Vaasassa. Pohjanmaan alueelliset vaihtosivut poistuivat Demarista vuonna 2001, jolloin lehti muuttui Uutispäivä Demariksi.Hämäläinen, s. 163. Pohjanmaan Kansa ilmestyi aluksi kolmesti, vuosina 1945–1945 kuudesti, vuosina 1950–1967 jälleen kolmesti ja vuodesta 1968 lähtien neljästi viikossa. Sen levikki oli 1940-luvulla 3 000–5 000 kappaletta ja kohosi 1970-luvun lopussa yli kymmeneen tuhanteen. Päätoimittajina työskentelivät Isak Penttala (1931), Olavi Eronen (1931–1934), Frans Färm (Värtelä, 1935–1937), Eikka Mäkinen (1937–1939), Akseli Rodén (1939, 1941 ja 1947), Viljo Kosonen (1939–1940), Paavo A. Vuori (1941–1946), Viljo Hyvönen (1946–1947), Eero Oksanen (1947–1950), Viljo Kallio (1951–1952), Iivari Lumikero (1952–1954), Pentti Ketola (1954–1966), Arvo Pohjanhovi (1966–1975), Alpo Tiitinen (1975–1979), Vesa Karvinen (1979–1984) ja Iisakki Manninen (1984–). ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Pohjanmaan Kansa digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:SDP:n lehdet Luokka:Vaasan media
Vähä Pelijärvi

Vähä Pelijärvi on Pirkanmaalla Parkanossa Hoseuksessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Vähä Pelijärvi on osa Vatajanjoen valuma-aluetta. == Maantietoa == Järven pituus on 150 metriä ja leveys 110 metriä. Se sijaitsee kallioisen mäen ja kangasmaaston välissä Iso Pelijärven eteläpuolella laajan ojitetun suoalueen laidalla ja itseään laajemman avosuon keskellä. Avosuolle laskee pari suo-ojista ja itse järveen laskee vain yksi suo-oja. Iso Pelijärvestä laskeva puoli kilometriä pitkä Peliluoma laskee järven pohjoisrantaan. Peliluoma jatkaa etelärannasta matkaansa kaakkoon ja yhtyy Venesjokeen aivan Vähä Venesjärven alapuolella. Järven kaikki rannat ovat avosuota ja rannat ovatkin autiot. Järvelle ei johda teitä. Noin 150 metriä järvestä lounaaseen siajitsee avolouhos. == Lähteet == Luokka:Vatajanjoen valuma-alue Luokka:Parkanon järvet
Raivaaja (Vaasa)

Raivaaja oli Vaasassa vuosina 1920–1926 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Sisällissodan jälkeen Vaasan läänin sosiaalidemokraatit menettivät Vapaan Sanan radikaalivasemmistolle. Sen tilalle perustettiin uusi lehti Raivaaja. Pienen ja kilpailukyvyttömän lehden talous oli heikko, ja se teki lopulta kauan lykätyn konkurssin. Vaasan seuraava sosiaalidemokraattinen lehti Pohjanmaan Kansa syntyi vuonna 1931. Kahdesti tai kolmesti ilmestyneen Raivaajan levikki oli 1 000–1 200 kappaletta. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Isak Penttala (1921 ja 1924–1926) ja Pekka Lempiäinen (1921–1924). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Raivaaja digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:SDP:n lehdet Luokka:Vaasan media
Vi Subversa

Vi Subversa (oik. Frances Sokolov, 20. kesäkuuta 1935 – 19. helmikuuta 2016) oli brittiläinen anarkofeministi ja muusikko, joka tunnettiin vuosina 1976–1987 vaikuttaneen anarkopunk-yhtye Poison Girlsin laulaja-kitaristina. Lontoossa syntynyt juutalaistaustainen Subversa aloitti muusikonuransa vasta keski-ikäisenä perheenäitinä 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 hän oli Brightonissa mukana perustamassa Poison Girls -yhtyettä. Kolme albumia julkaissut Poison Girls hajosi 1987, mutta Subversa jatkoi esiintymisiään kuolemaansa saakka. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Poison Girl -yhtyeen kotisivut Luokka:Punkmuusikot Luokka:Brittiläiset anarkistit Luokka:Brittiläiset feministit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
K. F. Puromies

Karl Frithiof (K. F.) Puromies (vuoteen 1906 Bäckman,Niklas Jensenin blogi 22\. kesäkuuta 1873 Helsinki – 2. lokakuuta 1943) oli suomalainen liikemies. Hän oli vuonna 1903 perustetun Päivälehden arkisto helsinkiläisen K. F. Puromiehen kirjapainon perustaja ja vuosina 1910–1943 toimitusjohtaja.Kuka kukin oli Wikisource Yritys oli paitsi kirjapaino, myös kirjan- ja lehdenkustannusyhtiö. Se julkaisi muun muassa lyhytaikaista viikkolehteä Maanantai. Kirjapainon nimi oli vuoteen 1906 K. F. Bäckmanin Kirjapaino.Hannu Kautto, Hakanmediankronikkaa Sanoma Oy osti kirjapainon 1960-luvulla.Hannu Kautto, Hakanmediankronikkaa Puromies oli Suomen Graafisen Teollisuuden Liiton puheenjohtaja 1923–1943 ja toimi monissa muissa järjestöissä hallituksessa ja puheenjohtajana. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1933. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * == Aiheesta muualla == * Puromiehen Kirjapainon yhtiöesitys porssitieto.fi:ssä Luokka:Entiset suomalaiset kirjapainot Luokka:Entiset suomalaiset kirjankustantamot Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Rauman Sanomat

Rauman Sanomat oli Raumalla vuosina 1919–1921 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti. Turun Sanomien kustannusyhtiö osti vuoden 1919 lopulla kokoomuslaisten haltuun joutuneen Rauman Lehden kirjapainon. Paikalliset edistyspuoluelaiset alkoivat julkaista turkulaislehden tuella Rauman Sanomia, joka ei kyennyt vastaamaan Länsi-Suomen kilpailuun. Lehti lakkasi Turun Sanomien myytyä kirjapainonsa. Sen tilalle perustettiin vuonna 1924 uusi Rauman Lehti. Kolmesti viikossa ilmestyneen Rauman Sanomien päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kilpi (1920), J. A. Savola (1920–1921) ja Aarne Alpo Rahunen (1920–1921). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Rauman Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Sanomat
José Manuel Aizpurúa

José Manuel Aizpurúa (1902 San Sebastián – 6. syyskuuta 1936 San Sebastián) oli espanjalainen arkkitehti. Aizpurúa oli GATEPAC-Ryhmän tärkeimpiä jäseniä yhdessä Fernando García Mercadalin, Josep Lluís Sertin ja Josep Torres Clavén kanssa. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Antonio Fernández Alba

Antonio Fernández Alba (17. joulukuuta 1927 Salamanca, Espanja – 7. toukokuuta 2024 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Hän opiskeli Madridissa ja oli ensimmäisiä modernistiseen liikkeeseen kriittisesti suhtautuneita arkkitehteja 1900-luvun jälkipuoliskolla. Hänen ensimmäisessä työssään, Santa Marían koulussa Madridissa (1959–1960), näkyivät jo merkit Alvar Aalto -vaikutteisesta kriittisestä regionalismista. Hän oli Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.Antonio Fernández Alba, Real Academia Española, viitattu 3.11.2020 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Espanjan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Etyylikarflutsepaatti

Etyylikarflutsepaatti on bentsodiatsepiinijohdannainen jolla on ahdistusta poistava ja voimakas hypnoottinen (unettava) vaikutus. Sillä on rakenteellinen samankaltaisuus etyyliloflatsepaatin kanssa. ==Lähteet== Luokka:Bentsodiatsepiinit Luokka:Halogeeniyhdisteet
Saarijärven Paavo (sanomalehti)

Saarijärven Paavo oli Jyväskylässä vuosina 1917–1932 ilmestynyt Maalaisliiton sanomalehti. Vihtori Vesterisen johtamat Keski-Suomen maalaisliittolaiset ryhtyivät perustamaan omaa lehteä syksyllä 1917. Maaseutuväestölle tarkoitettu Saarijärven Paavo oli raittiushenkinen ja aitosuomalainen puoluelehti, jossa oli vain vähän uutisaineistoa. Lehti kärsi jatkuvista talousvaikeuksista ja pysyi hengissä vain uskollisten kannattajiensa tuella. Vuonna 1932 lehden tukiyhtiö osti pula-aikana vaikeuksiin joutuneen Keskisuomalaisen, jolloin Saarijärven Paavo voitiin lopettaa. Saarijärven Paavo ilmestyi vuosina 1918–1919 ja 1923–1932 kolmesti ja vuosina 1920–1922 kuudesti viikossa. Kuusipäiväisen lehden rinnalla julkaistiin myös kolmipäiväistä painosta. Lehden levikki oli 1930-luvun alussa alle 3 000 kappaletta eikä koskaan noussut yli kuuden tuhannen. Päätoimittajina työskentelivät Lauri Perälä (1918–1919), Väinö Kivilinna (Borg, 1919–1921), Eero Lappalainen (1921–1926) ja Anttoni Takala (1926–1932). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Saarijärven Paavo digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Ilmestymästä lakanneet suomalaiset sanomalehdet Luokka:Jyväskylän media Luokka:Suomen Keskustan lehdet
OBX-indeksi

OBX-indeksi (OBX, Oslo Børs Index) on norjalaisen Oslon pörssin vuonna 1986 käyttöön otettu osakeindeksi. Siihen kuuluu 25 pörssin eniten vaihdetuinta osaketta. Osakelista tarkistetaan kahdesti vuodessa edeltävän kuuden kuukauden kaupankäynnin pohjalta. Enimmäisosuutta rajoitetaan kuitenkin UCITS III -säädösten mukaisesti ja Euroopan talousalueen ulkopuolisten yritysten osakkeiden osuus voi OBX-indeksissä olla enintään 10 prosenttia. Muutokset astuvat voimaan joulukuun kolmannen torstain jälkeisenä perjantaina. == Luettelo indeksin yhtiöistä == Indeksin yhtiöt: 5. tammikuuta 2024: * Aker BP * Borr Drilling * DNB * Equinor * Frontline * Gjensidige Forsikring * Golden Ocean Group * Hafnia * Höegh Autoliners * Kongsberg Group * Mowi * NEL * Nordic Semiconductor * Norsk Hydro * Norwegian Air Shuttle * Orkla * Petroleum Geo-Services * SalMar * Storebrand * Subsea 7 * Telenor * TGS * Tomra Systems * Vår Energi * Yara == Katso myös == * Luettelo Oslon pörssissä noteeratuista yhtiöistä ==Lähteet== * Luokka:Luettelot taloudesta
Matti Tausti

Matti Ilmari Kustaa Tausti (ent. Helminen) (15. elokuuta 1924 Tampere – 1. helmikuuta 2016 HelsinkiKuolleita, Helsingin Sanomat 21.2.2016 s. C 24) oli suomalainen arkkitehti. Tausti toimi muun muassa Kotkan kauppalanarkkitehtina ja suunnitteli Rauhalan koulun (1956, vihittiin käyttöön 1958).Rauhalan koulu, historia Tausti tunnettiin ennakkoluulottomien ideoiden ja valitusten tehtailijana.Arkkitehti ideoi väljien tonttien lunastusuhkan, Keski-Uusimaa 1.7.2013 Hän oli työryhmässä, joka ideoi 1970-luvulla liikekeskuksen rakentamista Helsinkiin Töölönlahden alle ja hahmotteli suunnitelman paperille.Upotetaan Guggenheim. Hs.fi 10.1.2012 Vuonna 1970 hän hahmotteli Suomeen 4–5 superlääniä, joista Länsi-Suomen läänin asukasmäärä olisi ollut 1,3 miljoonaa ja Tampere sen pääkaupunki.Osavaltioita tyrkyllä Suomenmaahan, Ilkka 26.2.2015 Vuonna 1975 hän vastusti metroa, koska se tekee hänen mukaansa ihmisestä koneen, kun taas henkilöauto takaa vapaan liikkumisen.Pertti Nybergin blogi 1.8.2007 == Julkaisut == * Lassi Iharvaara, Matti Tausti, Uusimaa 2010, Oy Tilgmann, 1967 == Aiheesta muualla == * Matti Taustin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Silvano Fashion Group

Silvano Fashion Group AS on virolainen vaatealan, erityisesti naisten alusasujen ja uimapukujen suunnitteluun, valmistukseen ja myyntiin keskittynyt konserni. Silvanon hallituksen puheenjohtajana on Toomas Tool ja konsernin johtoryhmän ainoa jäsen on Jarek Särgava. ==Historia== Silvano Fashion Group on muodostettu kolmen keskeisen taustayrityksen pohjalta. Nämä ovat valkovenäläinen Milavitsa (toiminut vuodesta 1908), virolainen Klementi (vuodesta 1944) ja latvialainen Lauma (vuodesta 1960). Yrityksen perustamisvuodeksi esitetään 1944, joka oli virolaisen taustayhtiön perustamisajankohta. Vuonna 1994 Klementi yksityistettiin, ja 80 prosenttia yrityksen omistuksesta siirtyi työntekijöille. Klementi listautui Tallinnan pörssiin vuonna 1997, ja vuonna 2002 Alta Holding hankki enemmistön yhtiöstä. Alta Holding perusti Silvano Fashion Groupin vuonna 2005, jolloin siitä tuli Klementin holding-yhtiö. Seuraavana vuonna Silvano osti 60 % enemmistöosuuden Milavitsasta ja 100 % osuuden Lauma Lingerie -yhtiöstä. Ennen vuoden 2006 loppua omistukset yhdistettiin Silvano Fashon Groupiksi. Vuonna 2007 Silvano Fashon Group listautui Varsovan pörssiin ja hankki omistukseensa Amadea Line -vähittäismyymäläketjun Liettuasta. Yrityksellä on viisi tytäryhtiötä, jotka sijaitsevat Virossa, Valko-Venäjällä, Latviassa, Ranskassa ja Venäjällä. ==Tuotemerkit, tehtaat ja myynti== Silvano Fashion Group hallinnoi useita tuotemerkkejä, joista tunnetuimmat ovat Milavitsa, Alisee, Hidalgo, Lauma Lingerie ja Laumelle. Alusvaatteet ja uimapuvut valmistetaan Milavisan tehtailla Minskissä ja Lauman tehtailla Liepājassa. Tuotteet myydään tukkumyynnin, franchisemyymälöiden ja omien myymälöiden kautta. Vuoden 2014 lopussa konsernilla oli yhteensä 682 Milavitsan ja Lauman brändimyymälää. Myyntiä on ainakin 25 eri maassa, erityisesti nykyisissä tai entisissä esimerkiksi IVY-maissa, mutta myös Belgiassa, Saksassa, Italiassa, Arabiemiraateissa, Iranissa, Saudi-Arabiassa ja Ugandassa. ==Osake== Silvano Fashion Groupin osake noteerataan Tallinnan ja Varsovan pörsseissä. Joulukuussa 2017 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on Nasdaqin osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle. ==Lähteet== * Luokka:Tallinna
José Benito de Churriguera

José Benito de Churriguera (1665 – 1725) oli espanjalainen barokin ajan arkkitehti ja kuvanveistäjä. Churriguera oli espanjalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän oli kuninkaallisten palatsien arkkitehti. Hän suunnitteli kuningatar Maria Louisan hautakatafalkin, rakensi Madridissa S. Gayetano -luostarin kirkon fasadin ja Juan de Goyenechen palatsin Palacio de Goyeneche, syntymäkaupungissaan Salamancassa tuomiokirkon tornin ja sakastin sekä raatihuoneen Plaza Mayorin varrella. Hän valmisti Valladolidissa Juan de Herreran aloittaman yliopistorakennuksen ja suunnitteli lisäksi useita kirkkojen ja hengellisten konventtien alttarilaitteita. Churrigueran edustama raskas ja ylenpalttisen dekoratiivinen, italialaisia barokki- ja espanjalaisia myöhäisgootti!aisia plateresk-aiheita yhdistelevä tyyli ("Churrigueran tyyli") jatkui 1700-luvun puoliväliin saakka, jolloin Espanjassa vakiintui akateemisempi suunta. Espanjankielisessä Lainalaisessa Amerikassa, etenkin Meksikossa, Churrigueran tyyli oli hyvin suosittu.Tietosanakirja 1909, osa 11, Hakusana: Churriguera, Don Jose == Lähteet == ==Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1665 syntyneet Luokka:Vuonna 1725 kuolleet
Olli-Pekka Vehviläinen

Olli-Pekka Vehviläinen (4. kesäkuuta 1933 Helsinki – 13. tammikuuta 2024 Tampere)Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 11.2.2024, s. B 28.Veli-Matti Autio: Suomen Historiallisen Seuran matrikkeli 1875–2007, s. 216. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2007. oli suomalainen historiantutkija ja professori. Hän oli vuodesta 1973 Tampereen yliopiston yleisen historian professori ja 1967–1998 Helsingin yliopiston yleinen historian dosentti. Hän tutki Saksan 1930–1940-luvun ulko- ja sisäpolitiikkaa.Facta 2001, WSOY 1986, 18. osa, palsta 12 Vehviläinen oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1994. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin. ==Teokset== * Rajamäen tehtaat 1888–1963: (Nurmijärvi), Rajamäen tehtaat, 1963. * Kansallissosialistinen Saksa ja Neuvostoliitto 1933–1934: Hitlerin valtaantulosta Baltian pöytäkirjaa koskevien neuvottelujen raukeamiseen, WSOY, 1966 (väitöskirja) * Hiivan tarina: Suomen leivinhiivateollisuuden vaiheet 1885–1970. Suomen hiivatehtaitten myyntiyhdistys, 1970 * Eine Front wider Hitler?: Das Dritte Reich und die Entstehung des französisch-sowjetischen Beistandsabkommens 1934–1935, 1971. (Tampereen yliopisto: Historian laitos 2). * Savonlinnan kaupungin historia 3, Savonlinnan kaupunki 1876–1976, Savonlinnan kaupunki, 1978 * Jatkosodan kujanjuoksu. WSOY, 1982 ISBN 951-0-11164-3 * Oy Lahden polttimo ab 1883–1983. Olli Vehviläinen. Lahden polttimo, 1983 ISBN 951-99470-4-3 (sid.), ISBN 951-99470-5-1 (nid.). * Työväen historiaa ja perinnettä. 1, Työväen historiaa ja perinnettä, toim. Jouko Jaakkola ja Olli Vehviläinen . Työväen historian ja perinteen tutkimusseura, 1985 (Väki voimakas 1, ISSN 0782-2332). ISBN 951-99655-9-9. * Näkökulmia työväen ammatilliseen ja paikalliseen historiaan, toim. Markku Hyrkkänen, Olli Vehviläinen ja Juha Hannikainen . Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 1987 (Väki voimakas 3, ISSN 0782-2332). ISBN 951-99914-4-1. * Yksi sota, monta näkemystä: suomalais-neuvostoliittolainen talvisotasymposium Tampereella 18.–19.11.1989, Jarmo Peltola ja Olli Vehviläinen (toim.). Tampereen yliopisto, 1990. (Tampereen yliopiston Historiatieteen laitoksen julkaisuja 15, ISSN 0358-9498;). ISBN 951-44-2819-6. * Hungary 1956, Paula Hihnala & Olli Vehviläinen (toim.). Tampereen yliopisto, 1995. (Tampereen yliopiston Historiatieteen laitoksen julkaisuja 19, ISSN 0358-9498). ISBN 951-44-3807-8. * Hungary and Finland in the 20th century, Olli Vehviläinen and Attila Pók (toim.). Finnish Literature Society, 2002 (Studia historica 68, ISSN 0081-6493). ISBN 951-746-376-6. * Finland in the Second World War: between Germany and Russia, Hampshire: Palgrave, 2002. ISBN 0-333-80149-0. *Unkari: maa, kansa, historia, toim. Juhani Huotari ja Olli Vehviläinen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004 (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 871, ISSN 0355-1768). ISBN 951-746-252-2. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Tampereen yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Helene Weigel

Helene Weigel (12. toukokuuta 1900 Wien – 6. toukokuuta 1971 Itä-Berliini) oli itävaltalais-saksalainen näyttelijä. Hän oli Bertolt Brechtin puoliso ja näytteli monissa Brechtin näytelmissä pääosaa. Hän oli älykäs ja dynaaminen näyttelijä, aikanaan paras Brechtin näyttelijäilmaisuja käsittelevien teorioiden tulkitsija, esimerkkiinä nimiosatulkinta näytelmässä Mutter Courage und ihre Kinder (Barbara Peloton). Weigel ja Brecht olivat vuosina 1933–1948 yhdessä maanpaossa. He perustivat 1949 yhdessä teatterin Berliner Ensemble, jonka johtaja hän oli vuodesta 1956.Facta 2001, WSOY 1986, 18. osa, palsta 13–14 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Sähköinen Rouva Maa

Sähköinen Rouva Maa on Miljoonasateen 13. studioalbumi, joka julkaistiin 19. helmikuuta 2016.iTunes: Miljoonasade – Sähköinen Rouva Maa Viitattu 3.2.2019. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 14, ja tippui seuraavalla viikolla sijalle 25. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Keskisuomalainen: Sähköinen Rouva Maa. Keskisuomalainen. * Soundi: Sähköinen Rouva Maa. Soundi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sähköinen Rouva Maa Discogsissa Luokka:Miljoonasateen albumit Luokka:Vuoden 2016 albumit
Ransford Osei

Ransford Osei (s. 5. joulukuuta 1990 Kumasi) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Pelipaikaltaan molempijalkainen Osei on hyökkääjä. Hän on pelannut myös Ghanan jalkapallomaajoukkueessa. Osei aloitti uransa Ghanan valioliigan Kessbenissä, jota hän edusti vuodet 2005–2008, jossa hän pelasi 30 ottelua tehden kolme maalia. Vuodet 2008–2011 Osei edusti Israelin Ligat ha'Alin Maccabi Haifaa, josta hän kävi lainalla kotimaassaan Berekum Chelseassa, alankomaalaisessa Twentessä ja Granada CF:n kakkosjoukkueessa. Maccabin kanssa Osei voitti kerran Ligat ha'Alin. Tammikuussa 2012 Osei siirtyi eteläafrikkalaiseen Bloemfontein Celticiin, jossa hän pelasi vain puolisen vuotta, ennen kuin elokuussa 2012 palasi takaisin kotimaahansa ja Asante Kotokon riveihin. Joulukuussa 2013 Osei purki sopimuksensa seuran kanssa, voitettuaan kerran liigamestaruuden ja kerran supercupin. Tammikuussa 2015 hän siirtyi eteläafrikkalaiseen Polokwane Cityyn, jossa hän pelasi vain saman vuoden heinäkuuhun. Helmikuussa 2016 Osei siirtyi testijakson jälkeen Suomen Veikkausliigan Rovaniemen Palloseuraan kaksivuotisella sopimuksella.http://www.veikkausliiga.com/uutiset/2016/02/21/rops-sopimukseen- ghanalaisen-osein-kanssa Osei on edustanut Ghanaa nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2007 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Osei oli kilpailuiden toiseksi paras maalintekijä.http://www.fifa.com/fifa-tournaments/players- coaches/people=269078/ Vuonna 2009 Osei voitti alle 20-vuotiaiden kanssa ikäluokan MM- ja Afrikan-mestaruuskilpailut, joista jälkimmäisissä hän oli myös paras maalintekijä. Ghanan jalkapallomaajoukkueessa Osei debytoi tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Malawia vastaan. == Saavutukset == Seurajoukkuetasolla * Ligat ha'Al: 2008–2009 * Ghanan valioliiga: 2012–2013 * Ghanan supercup: 2012–2013 Maajoukkuetasolla * Alle 20-vuotiaiden MM- kilpailut: kultaa (2009) * Alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailut: kultaa (2009) Henkilökohtainen * Alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuiden toiseksi parhaan maalintekijän Silver Boot: 2007 * Alle 17-vuotiaiden Afrikan- mestaruuskilpailuiden paras maalintekijä: 2007 * Alle 20-vuotiaiden Afrikan- mestaruuskilpailuiden paras maalintekijä: 2009 == Lähteet == Luokka:Ghanalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Apranga

Apranga APB on liettualainen yrityskonserni, joka käy vaatteiden, kenkien ja nahkatavaroiden vähittäiskauppaa usean eri brändin alla toimivien myymälöiden kautta. Yhtiö on tehnyt monia edustus-, franchise- tai yhteistyösopimuksia Baltian markkinoiden osalta lukuisten tunnettujen vaatemerkkien kanssa. Yrityskonsernilla on yhteensä yli 170 myymälälää Latviassa, Liettuassa ja Virossa. Konserniyhtiö Aptanga APB:n lisäksi yritysryppääseen kuuluu 18 muuta yhtiötä. Esimerkkeinä konserniyrityksen edustamista noin 200 tuotemerkeistä tai myymäläketjuista ovat AJ (Armani Jeans), Aldo, Bershka, Burberry, Dolce & Gabbana, DSquared2, Ermenegildo Zegna, Emporio Armani (Giorgio Armani S.p.A), Gucci, Lanvin, Mados Linija, Mango, Marina Rinaldi, Massimo Dutti, Max Mara, Pull & Bear Ralph Lauren, Stradivarius, Weekend ja Zara (Inditex). Yhtiön osake on vuodesta 1997 lähtien noteerattu Vilnan pörssissä. Helmikuussa 2016 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on NASDAQ Inc. -pörssiyhtiön osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle. ==Lähteet== Luokka:Liettualaiset pörssiyhtiöt Luokka:Vilna Luokka:Vähittäiskauppa
Hôtel de Soubise

thumb|165px|Rakennuksen päädyssä on säilynyt osa 1300-luvulla rakennetusta Hôtel de Clissonista. Hôtel de Soubise on barokkityylinen kaupunkipalatsi Pariisin keskustassa Le Maraisin alueella 3. arrondissementissa, Rue des Francs-Bourgeois -kadun varrella. Hôtel de Soubisen omistaa nykyään Ranskan kansallisarkisto, jonka päätoimipiste on jaettu Hôtel de Soubisen ja läheisen Hôtel de Rohanin kesken. Hôtel de Soubisessa toimii lisäksi Ranskan historian museo.Martina Padberg: Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 228–229. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos Kunst & Architektur Paris.Kaupunkikirjat: Pariisi (suom. Ilkka Rekiaro), s. 103. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos Travel Guides Paris, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo. Hôtel de Soubisen rakennutti vuosina 1705–1709 Soubisen ruhtinas François de Rohan. Ranskan kuningas Ludvig XIV lahjoitti hänelle varat tontin ostamiseen. Talon suunnitteli arkkitehti Pierre-Alexis Delamair. Paikalta purettiin Clissonin suvulle 1300-luvulla rakennettu kaupunkitalo, josta jäi jäljelle tornilla varustettu kulmaus. Hôtel de Soubisen on sanottu edustavan tyylillisesti Pariisin yksityistalorakentamisen huippua. Kokonaisuuteen kuuluu sisäpiha, jota kiertää pylväsrivistön koristama kaareva muuri. Talon loistokkaat sisätilat suunnitteli arkkitehti Germain Boffrand vuosien 1735–1740 tienoilla. Makuuhuoneen seinillä on François Boucherin tekemiä koristemaalauksia. Muita sisätilojen koristeluun osallistuneita taidemaalareita olivat muun muassa Carle Van Loo, Jean Restout ja Charles- Josep Natoire. Hôtel de Soubise siirtyi Ranskan valtion omaisuudeksi keisarillisella määräyksellä vuonna 1808 ja Napoleon sijoitti sinne keisarillisen arkistonsa. Ranskan historian museon rakennukseen perusti Napoleon III vuonna 1867.Hôtel de Soubise Paris1900. Viitattu 22.2.2016. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Les hôtels de Soubise et de Rohan Ranskan kansallisarkisto Luokka:Pariisin rakennukset ja rakennelmat
Elisenda de Montcada

thumb| Jaakko II ja Elisenda Barcelonn merenkulkumuseossa. Elisenda de Montcada (noin 1292 – 1364) oli Aragonian kuningatar, kuningas Jaakko II:n neljäs ja viimeinen vaimo. Elisenda kuului yhteen Katalonian vaikutusvaltaisimmista perheistä keskiajalla. Heidät vihittiin Tarragonassa vuonna 1322. Kuningaspari perusti yhdessä luostarin Pedralbesiin. Kun kuningas kuoli vuonna 1327, Elisenda muutti luostarin yhteydessä olevaan palatsiin jossa hän asui elämänsä jäljellä olevat 37 vuotta. Hän ei ottanut nunnan vihkimystä mutta osallistui aktiivisesti luostarin toimintaan. Elisendan sarkofagi on kaiverrettu marmorista ja sijoitettu luostarikirkon alttarin taakse. Sitä koristaa kaksi patsasta: kirkkosaliin päin näkyy Elisenda kuningattarena viittaan ja kruunuun pukeutuneena. Sakastiin päin näkyy Elisenda leskenä noviisin asussa. Arkkua kannattelee kolme leijonaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjan kuninkaalliset Luokka:1290-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1364 kuolleet
Elina Warsta

Elina Warsta (s. 1979) on suomalainen kuvittaja ja graafinen suunnittelija. ==Elämä ja ura== Warstan äiti Taruliisa Warsta (1947–2012) oli serigraafikko ja kirjailija. Warsta valmistui Lahden Muotoiluinstituutista graafiseksi suunnittelijaksi vuonna 2005. Hän on työskennellyt freelance-graafikkona ja toimi 2004–2008 graafisena suunnittelijana WSOY:llä. Warstan kirjagrafiikkaa on palkittu Vuoden kaunein kirja -kilpailussa. Warstalla on puolisonsa, muotoilija ja sisustusarkkitehti Kasper Tammelan kanssa Solmu-niminen designyritys. ===Tunnustuksia=== Vuonna 2013 Warsta voitti Pauligin järjestämän Juhla Mokka -kahvirasian kuvituskilpailun, johon tuli lähes kuusisataa ehdotusta. Warstan kuvittama ja Heli Laaksosen kirjoittama Aapine oli Finlandia Junior -palkintoehdokas vuonna 2013. Warstan kuvittama ja Tomi Kontion kirjoittama teos Koira nimeltään Kissa oli ehdolla vuoden 2016 Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi. Warstan kuvitus valittiin Suomen edustajaksi IBBY:n kunnialistalle 2016. Teoksen jatko-osa, Koira nimeltään Kissa tapaa kissan oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas 2019. Warsta sai vuonna 2016 lastenkulttuurin valtionpalkinnon. ==Tuotantoa== Warsta on suunnitellut kirjojen ulkoasuja ja kansia useille kustantajille. Hän on kuvittanut muun muassa seuraavat teokset: * Punainen pallo, kirjoittanut Taruliisa Warsta, Tammi, 2005 * * * * * * * * * ;Päiväkoti Heippakamu -sarja * * * * * Warsta on tehnyt vuodesta 2009 kansikuvat kaikkiin Kari Hotakaisen kirjoihin.Ville Hänninen: Kirjan kasvot: sata vuotta suomalaisia kirjankansia, s. 295–296. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2017. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Yle 19.11.2012, Etätyöläisen keittiössä on monta rautaa tulessa (Viitattu 21.2.2016) Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Suomalaiset graafiset suunnittelijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Afrobolivialaiset

Afrobolivialaiset ovat pääasiassa Saharan eteläpuolisesta Afrikasta espanjalaisten tuomista orjista polveutuvia bolivialaisia. Terminä afrobolivialainen on suhteellisen uusi ja afrobolivialaisista käytetään usein espanjankielistä nimeä negro. ==Määrä ja asuinalue== Arviot afrobolivialaisten määrästä vaihtelevat 6 000:n ja 158 000:n välillä. CIA:n julkaisema The World Factbook arvioi afrobolivialaisten muodostavan 1 % koko Bolivian väestöstä. Suuret heitot arvioiden välillä johtuvat siitä, että Bolivian väestönlaskennat eivät huomioi eri rotuja. Suurimmat keskittymät afrobolivialaisia on La Pazin departementissa Nor Yungasin ja Sud Yungasin maakunnissa. Pienempiä afrobolivialaisyhteisöjä löytyy lähes jokaisesta Bolivian kaupungista. ==Historia== Afrobolivialaisten historia ulottuu Etelä-Amerikan siirtomaa- ajalle. Espanjalaiset toivat afrikkalaisia orjia perun varakuningaskunnan hopeakaivoksille ja 1600-luvun vaihteessa heitä oli alueella jo satoja tuhansia. Vuonna 1611 Ylä-Perun eli nykyisen Bolivian Potosín hopeakaivoksilla työskenteli arviolta 6 000 afrikkalaista tai mulattiorjaa. Afrikkalaisia tuotiin hopeakaivosten lisäksi paikallisille kokaplantaaseille. Orjuus lakkautettiin Bolivian perustuslaissa 19. joulukuuta 1827, mutta poliittisten syiden takia se pantiin käytäntöön vasta vuonna 1851. Termi "afrobolivialainen" syntyi vasta 1990-luvulla ja useammin käytettyjä termejä ovat negro (musta) ja moreno (ruskea). ==Kulttuuri== Afrobolivialaiset puhuvat enimmäkseen espanjan kieltä. Maaseudulla asuvat afrobolivialaiset puhuvat sitä omalla murteellaan, johon on sekoittunut afrikkalaistaustaisia sanoja. Etenkin Sud Yungasin alueella afrobolivialaiset puhuvat usein myös aimaran kieltä. Nor Yungasin ja Sud Yungasin alueiden afrobolivialaisista suurin osa työskentelee maatalouden parissa kasvattaen esimerkiksi kokaa, kahvia, sitrushedelmiä, kaakaota ja muita rahakasveja. Kokapensaiden lehdet ovat tärkein viljelytuote. Kasvien viljelyn ohella kasvatetaan myös kanoja ja harjoitetaan metsästystä. Afrobolivialaiset ovat pääasiassa kristittyjä muiden bolivialaisten tapaan. ==Lähteet== Luokka:Bolivian etniset ryhmät Luokka:Mustat
Weizsäcker

Weizsäcker on saksankielinen sukunimi seuraavilla henkilöillä: * Carl Friedrich von Weizsäcker (1912–2007), fyysikko, filosofi * Ernst von Weizsäcker (1882–1951), diplomaatti * Richard von Weizsäcker (1920–2015), liittopresidentti * Viktor von Weizsäcker (1886–1957), neurologi ja psykiatri