EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Afrikankuhankeittäjä

Afrikankuhankeittäjä (Oriolus auratus) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Afrikankuhankeittäjää tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Kuhankeittäjät
Piste (typografia)

Piste (lyh. pt) on typografiassa käytettävä mittayksikkö, jolla ilmoitetaan kirjainkoko ja riviväli. Nykyisissä julkaisuohjelmissa pisteen koko on 1/72 tuumaa eli noin 0,3528 mm. Manner-Euroopassa käytettiin aiemmin 0,376 mm:n kokoista Didot-pistettä, ja kahtatoista pistettä kutsuttiin ciceroksi. Perinteisessä englantilais-amerikkalaisessa järjestelmässä piste taas oli kooltaan 0,3514 mm, ja kaksitoista pistettä muodosti yhden pican. Nykyinen tietokoneistetuissa ympäristöissä käytetty 1/72 tuuman ”kompromissi” tuli laajaan käyttöön PostScript-kielen määritelmän myötä eri julkaisuohjelmissa. 1/72 tuuman määritelmää kutsutaankin typografiassa joskus ”PostScript- pisteeksi”. ==Lähteet== Luokka:Typografia
Variskilaiset vuorijonot

Variskilaiset vuorijonot eli variskidit eli herkynidit tarkoittaa kivihiili- ja permikaudella vuorijonopoimutuksessa muodostuneita vuorijonoja. Niitä ovat esimerkiksi Altai, Ural ja Appalakit.WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 147, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4 Satoja miljoonia vuosia vanhat vuoristot luokitellaan vanhoiksi vuoristoiksi. Niiden huiput ovat madaltuneet ja vuoret ovat muutenkin kuluneet ulkoisten kuluttavien voimien vaikutuksesta. Näitä kuluttavia voimia ovat esimerkiksi jää ja vesi sekä rapautumista ja eroosiota aiheuttavat tekijät. == Lähteet == Luokka:Vuoret
Cicero (täsmennyssivu)

Cicero tarkoittaa seuraavia asioita: * Marcus Tullius Cicero, roomalainen poliitikko ja kirjailija * Quintus Tullius Cicero, roomalainen sotilas, Marcus Tullius Ciceron veli * Roger Cicero, saksalainen jazzmuusikko * Cicero, kaupunki Illinoisissa Yhdysvalloissa * Cicero, kaupunki Indianassa Yhdysvalloissa * Cicero, kaupunki New Yorkissa Yhdysvalloissa * Cicero, kaupunki Wisconsinissa Yhdysvalloissa * Cicero, saksalainen aikakauskirja * cicero, 12 Didot-pistettä perinteisessä ranskalaisessa typografiassa. ==Katso myös== * Operaatio Cicero, elokuva vuodelta 1952 * HMS Cicero, Britannian kuninkaallisen laivaston miinanraivaussluuppi 1918–1921
Gett Strandberg

Gett Grace Gabriella Strandberg (26. marraskuuta 1919 Helsinki – 18. joulukuuta 1990)Kuolinilmoitus, Pastor Gett Strandberg, Hufvudstadsbladet No 349, sivu 4, julkaistu 29.12.1990 oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija, kääntäjä ja metodistikirkon pastori. Hän käytti myös nimimerkkiä Kitty.Suomen Kirjailijat 1917–1944, Strandberg, Gett, sivu 426, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981 (Arkistoitu linkki) Strandbergin vanhemmat olivat virkamies Karl Ivar Strandberg ja Hilda Augusta (o.s. Fagerström). Strandberg tuli ylioppilaaksi 1938 ja työskenteli pankin prokuristina ja toimittajana. Strandbergin syntymäetunimet olivat Göta Dagmar Gabriella, mutta hän vaihtoi ne 1966 muotoon Gett Grace Gabriella.Länsstyrelsens beslut 22.9. 1966, Hufvudstadsbladet No 265, sivu 20, julkaistu 1.10.1966 Myöhemmin Strandberg toimi pastorina Turun ruotsalaisessa metodistiseurakunnassa ja Ruotsissa Köpingin metodistiseurakunnassa.Åbo Underrättelser No 204, sivu 15, julkaistu 18.10.1980 == Teokset == * Porträtten på skrivbordet. Söderström, Helsingfors 1944 * "Jorden står evinnerligen kvar". Söderström, Helsingfors 1945 * Kitty berättar om kärlekens kurragömma. Veckospegeln, Vasa 1945 (nimimerkillä Kitty) * Rum nr 14. Söderström, Helsingfors 1946 * Utanför. Söderström, Helsingfors 1947 == Käännöksiä == * E. Anker Nilsen: Bön ger svar; övers. från norskan av Gett Strandberg. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1966 (alkuteos Det nytter å be) * Erkki Kansanaho: Kristen tjänst under ett sekel : Diakonissanstalten i Helsingfors 1867-1967. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1967 (alkuteos Sata vuotta kristillistä palvelutyötä) * Urho Muroma: Tröstens Gud. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1967, 5. painos 1981 (alkuteos Lohdutuksen Jumala) * Martti Simojoki: Ordet för dagen. Förbundet för svenskt församlingsarbete, Helsingfors 1968, 5. painos 1992 (alkuteos Päivän sana) * Olavi Kaukola: Med andra ord : Evangelietexter i nutidsperspektiv. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1969 (alkuteos Toisin sanoen) * Paavo Virtanen: Före syndafloden. Församlingsförbundet / Normans förlag, Helsingfors / Stockholm 1970 (alkuteos Muinaisen maailman tuho) * Mikko Juva: Kristendom i tvåtusen år. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1970 (alkuteos [Kristinuskon kaksi vuosituhatta) * Aimo T. Nikolainen: Religionerna och vår tid; övers. av Gett Strandberg och Olav Panelius. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1970 (alkuteos Uskonnot ja nykyaika) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Gett Strandberg, Kirjasampo.fi Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset kielenkääntäjät Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Antti Siukonen

Antti Armas Siukonen (s. 25. huhtikuuta 1980 Tuusula) on suomalainen pastori. Hän on toiminut Fleim-lehden päätoimittajana sen perustamisesta (2006) saakka ja sen jälkeen Espoon seurakuntien kasvatustyön pastorina. Siukonen on ollut kirkolliskokouksen maallikkoedustajana 2004–2008 ja pappisedustajana 2012–2016. Hän on toiminut kolumnistina Vantaan Laurissa (2008–2010) ja Essessä. Hän on ollut myös perustamassa Kirkon Ulkomaanavun Changemaker- verkostoa ja puolustanut turvapaikanhakijoita. Siukonen valittiin Vuoden isäksi 2013. ==Teokset== * * * * * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Antti Siukosen blogi Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arnoldo Ellerman

Arnoldo Ellerman (12. tammikuuta 1893 Buenos Aires – 21. marraskuuta 1969 Buenos Aires)Arnoldo Ellerman (1893–1969) Ajedrezargentina.org Viitattu 6.11.2013 oli huomattava argentiinalainen shakkitehtävien laatija. Hän on eräs maailman kaikkien aikojen merkittävimmistä kaksisiirtoisten mattitehtävien laatijoista. Ansioista laatijana hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvon 1959. Lisäksi hänet tunnetaan šakkikirjailijana ja šakinpelaajana. ==Elämä== Ellerman syntyi Buenos Airesissa. Hän oppi šakin säännöt jo nuorena. Sittemmin hän omistautui kokonaan šakkitehtävien laatimiseen. Ellermanin pitkä laatijan ura alkoi 1910-luvulla. Hän laati yhteensä 5 840 šakkitehtävää. Näistä suurin osa on kahden siirron mattitehtäviä. Ellerman sai tehtävillään laadintakilpailuissa useita palkintoja. Hänen tehtävänsä voitti 115 kertaa 1. palkinnon, 152 kertaa toisen palkinnon ja 69 kertaa kolmannen palkinnon. Hän sai tehtävällään kahdesti myös kultamitalin šakkiolympialaisten laadintakilpailuissa (Helsingissä 1952 ja Tel Avivissa 1964). Laadinnallisista ansioista hänelle myönnettiin ensijaossa yhtenä neljästä laatijasta kansainvälisen tehtävämestarin arvo (honoris causa) vuonna 1959.International Masters of the FIDE for Chess Compositions WFCC 1999 Päivitetty 2.3.2013 Viitattu 6.11.2013 Laadintauran ohella Ellerman tuomitsi šakkitehtävien laadintakilpailuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin 1956 kansainvälisen tehtävätuomarin arvonimi.International Judges for Chess Compositions WFCC 1999 Päivitetty 27.11.2012 Viitattu 6.11.2013 Maailman tehtäväšakillinen yhteisö alkoi muodostaa 1950-luvun puolessa välissä laatijoiden kansainvälistä yhteistoimintaelintä. Perustettiin maailman šakkijärjestö FIDE:n alainen maailman tehtäväšakin pysyvä toimikunta (Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions, PCCC). Organisaation ensimmäinen maailmanlaajuinen kokoontuminen eli I maailman tehtäväkongressi pidettiin 1956 Budapestissä. Tuolloin jaettiin tehtäväšakin ensimmäiset kansainväliset arvonimet ja mm. Ellerman nimitettiin kansainväliseksi tehtävätuomariksi. Vuoden 1958 tehtäväkongressi järjestettiin Piranissa, Jugoslaviassa ja Ellerman toimi sen puheenjohtajana. Ellerman kuoli 21. marraskuuta 1969 Buenos Airesissa. Hänet haudattiin San Fernandon hautausmaalle. ==Kirjailija== Ellermanin kirjallinen ura oli monipuolinen. Hän kirjoitti useita šakkikirjoja tehtäväšakista ja pelišakista. Ellerman toimi myös lehtitoimittajana. Hän oli useiden vuosien ajan El Ajedrez Argentino –nimisen lehden toimittaja. ===Teoksia=== * 1001 problemas (1945) * Torneo Magistral de Mar del Plata (1947) * Los Triunfos del problemista Argentino (1956) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Valikoima Arnoldo Ellermanin laatimia šakkitehtäviä PSB-serverin sivustolla * Arnoldo Ellermanin pelaajaprofiili ja peli Roberto Grauta vastaan Chessgames.com:issa Luokka:Shakkitehtävien laatijat Luokka:Argentiinalaiset shakinpelaajat Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Eeli Yli-Mattila

Eeli Henrik Yli-Mattila (6. marraskuuta 1919 Pyhäjoki – 10. marraskuuta 1990 Saloinen) oli suomalainen runoilija. == Teoksia == * Herra pääministeri nukkuu: runoja. OK-kirjat, Tornio 1973 * Raahelainen maisema: valikoima kotiseuturunoja. Tekijä, Saloinen 1974 * Kaupunki ja kairanmaa: runoja. Kirjoittajaseula 11. Pohjoinen, Oulu 1979 == Palkinnot == * Raahen kaupungin palkinto 1980 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi: Eeli Yli-Mattila Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Ali Soilih

Ali Soilih Mtsashiwa (arab. علي صويلح) (7. tammikuuta 1937 – 29. toukokuuta 1978) oli komorilainen sosialisti sekä Komorien diktaattori vuosina 1976–1978. Soilih kaappasi vallan presidentti Said Mohamed Jaffarilta tammikuussa 1976, jolloin hänestä tuli virallisesti maansa johtaja. Soilihin ohjelma oli eräänlainen sekoitus maolaisuutta sekä islamilaista filosofiaa. Soilihin ykköstavoitteena oli saada Komoreista omavarainen ja edistyksellinen valtio. Soilih painotti nuorten merkitystä edistyksellisyydessä, ja hän laskikin äänestysikärajan neljääntoista vuoteen. Hän myös perusti miliisin (Moissy), joka oli suunnattu nuorille ja jonka tarkoituksena oli järjestää väkivaltaisia hyökkäyksiä konservatiivisia henkilöitä, pääasiassa kylänvanhimpia kohtaan. Soilih oli suosittu nuorison keskuudessa: tähän on luultavasti syynä hänen myötämielinen suhtautuminen nuorisoa kohtaan poliittisesti sekä monet nuoria miellyttäneet päätökset, kuten kannabiksen laillistaminen sekä huntujen poistaminen komorilaisten naisten keskuudessa Soilihin aggressiivisen poliisivoimien seurauksena häntä kohtaan alkoi syntyä vastustusta, ja hänen valtakautensa päättyi lopulta Bob Denardin johtamaan vallankaappaukseen 13. toukokuuta 1978. Soilih tapettiin 16 päivää tämän jälkeen ampumalla. Virallisen tiedonannon mukaan hän oli yrittänyt karata kotiarestista. Soilihin kuolinpäivä 29. toukokuuta on Komoreilla kansallinen juhlapäivä. == Lähteet == Luokka:Komorien presidentit Luokka:Diktaattorit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Primera Divisiónin kausi 1929–1930

Espanjan jalkapallon Primera Divisiónin toinen kausi alkoi joulukuussa 1929 ja kausi päättyi maaliskuussa 1930. Espanjan mestaruuden voitti Athletic Bilbao. == Sarjataulukko == Athletic Club de Madrid putosi Segunda Divisióniin. Tilalle nousi Deportivo Alavés. == Ottelut == == Lähteet == Luokka:Jalkapallosarjojen kausi 1929–1930/1930 Luokka:Espanjan Primera Divisiónin kaudet
Orvokki Peltola

Eva Aino Orvokki Peltola (10. marraskuuta 1919 Vahto – 2003) oli suomalainen kirjailija.Suomen Kirjailijat 1945–1980, Peltola, Eva Aino Orvokki, sivu 496, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985 Peltola tuli ylioppilaaksi vuonna 1947 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistossa 1954. Hän toimi arkistonhoitajana Turun Sanomissa 1945–1963 ja kirjaajana sekä arkistonhoitajana Turun kaupungin puhelinlaitoksella vuodesta 1963. Peltolan vanhemmat olivat Juho Mäkelä ja Johanna Peltola. == Teoksia == * Kuja johtaa tielle : romaani. Karisto 1964 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Orvokki Peltola === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Heikki Kalha

Heikki Sakari Kalha (ent. Kronqvist, 1. syyskuuta 1931 Helsinki Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979 (matrikkeli), s. 319. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X. – 10. marraskuuta 1994 HelsinkiMitä-Missä- Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1996, s. 130. Helsinki: Otava, 1995.) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari. Heikki Kalha kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1950, valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1957 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Toimittuaan aluksi Tyrvään tuomiokunnan notaarina vuosina 1958–1959 hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Kalha työskenteli avustajana Suomen YK- edustustossa vuonna 1960, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1963–1964, lähetystösihteerinä Madridissa vuosina 1964–1967 ja Tokiossa vuosina 1967–1969 sekä jaosto- ja toimistopäällikkönä ulkoministeriössä vuosina 1969–1974. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Beirutissa 1974–1977 ja samalla Ammanissa ja Kuwaitissa, sitten Ateenassa 1977–1980, Bonnissa 1980–1985, oli sitten ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1985–1988 ja toimi jälleen suurlähettiläänä Madridissa 1988–1990 ja Tokiossa 1990–1994.WSOY Iso Tietosanakirja 3. osa, s. 139, WSOY 1995 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomen suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Giorgio Koukl

Giorgio Koukl (s. 1953 Praha) on pianisti, cembalisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Prahassa ja muutti vuonna 1968 Sveitsiin. Hän täydensi opintojaan Zürichissä sekä Milanossa, Italiassa. Hän osallistui Nikita Magalovin, Jacques Févrierin, Stanislaus Neuhausin ja Rudolf Firkušnýn mestarikursseille. Koukl on johtavia Bohuslav Martinůn pianomusiikin tulkitsijoita. Hän on levyttänyt Naxokselle säveltäjän koko soolopianotuotannon sekä lisäksi tämän vokaalimusiikkia ja kaksi levyä konserttoja.Naxos: Giorgio Koukl Kouklin toinen hanke on ollut Aleksandr Tšerepninin pianoteosten levyttäminen. Koukl asuu Luganossa, Sveitsissä, ja hänellä on äitinsä puolelta venäläisiä sukujuuria. Hän on julkaissut omia sävellyksiään Lux Nova Pressin kautta.Giorgio Koukl: Compositions == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset pianistit Luokka:Sveitsiläiset pianistit Luokka:Tšekkiläiset säveltäjät Luokka:Sveitsiläiset säveltäjät Luokka:Tšekkiläiset cembalistit Luokka:Sveitsiläiset cembalistit Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ligue Nord-Américaine de Hockey

Ligue Nord-Américaine de Hockey (LNAH), tunnetaan myös nimellä (North American Hockey League) on yksi Pohjois-Amerikan jääkiekon alasarjoista, jota pelataan Kanadan Quebecissa ja Ontariossa. Vuosina 1996-2004 sarja tunnettiin nimellä Quebec Semi-Pro Hockey League (QSPHL). LNAH:ia mainostetaan maailman väkivaltaisimmaksi jääkiekkosarjaksi. Sarjassa tapellaan keskimäärin 3,2 kertaa ottelua kohti, kun esimerkiksi NHL:ssä vastaava luku on 0,6. ==Joukkueet kaudella 2019–2020== Kaudella 2019–2020 sarjassa pelaa kuusi joukkuetta. Joukkue Kaupunki Kotihalli Perustettu Jonquière Marquis Saguenay Palais des Sports 1996 Les Pétroliers du Nord Saint-Jérôme, Quebec Regional Arena Rivière-du-Nord 2018 Rivière-du-Loup 3L Rivière-du-Loup, Quebec Centre Premier Tech 2008 Saint-Georges Cool FM 103.5 Saint-Georges, Quebec Centre Sportif Lacroix-Dutil 1996 Sorel-Tracy Éperviers Sorel-Tracy, Quebec Colisée Cardin 1996 Thetford Assurancia Thetford Mines, Quebec Centre Mario Gosselin 1996 ==Mestarit== * 1996–1997 – Saint-Gabriel Blizzard * 1997–1998 – Lachute Rapides * 1998–1999 – Joliette Blizzard * 1999–2000 – LaSalle Rapides * 2000–2001 – Joliette Mission * 2001–2002 – Laval Chiefs * 2002–2003 – Laval Chiefs * 2003–2004 – Verdun Dragons * 2004–2005 – Québec Radio X * 2005–2006 – Sherbrooke Saint-François * 2006–2007 – Saint-Jean-sur-Richelieu Summum-Chiefs * 2007–2008 – Trois-Rivières Caron & Guay * 2008–2009 – Pont Rouge Lois Jeans * 2009–2010 – Saint-Georges CRS Express * 2010–2011 – Sherbrooke Saint- François * 2011–2012 – Thetford Mines Isothermic * 2012–2013 – Jonquière Marquis * 2013–2014 – Jonquière Marquis * 2014–2015 – Thetford Mines Isothermic * 2015–2016 – Rivière-du-Loup 3L * 2016–2017 – Jonquière Marquis * 2017–2018 – Sorel-Tracy Éperviers * 2018–2019 – Sorel-Tracy Éperviers ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Ligue Nord-Américaine de Hockeyn verkkosivut *Elite Prospectin LNAH verkkosivut Luokka:Kanadan jääkiekkosarjat
Marja-Leena Muukka

Marja-Leena Muukka (s. 17. helmikuuta 1965 Espoo) on suomalainen graafinen muotoilija, joka on tullut tunnetuksi etenkin kirjojen ulkoasujen suunnittelijana. Grafia ry nimesi hänet Vuoden graafikoksi 2004.Vuoden Graafikot vuodesta 1985, Grafia Muukka on opiskellut Vapaassa taidekoulussa vuonna 1984 ja valmistunut graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1989. Hän toimi kymmenisen vuotta WSOY:n kirjanmuotoilijana kunnes perusti oman yrityksensä 1999. Muukka on suunnitellut satoja kirjankansia. Monet niistä perustuvat valokuviin.Ville Hänninen: Kirjan kasvot: sata vuotta suomalaisia kirjankansia, s. 283–284. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2017. Muukan töitä on palkittu ja esitelty Suomessa muun muassa Vuoden huiput- ja Vuoden kirjavaliot -kilpailuissa ja -näyttelyissä sekä taideteollisuusalan näyttelyissä eri puolilla Eurooppaa. Muukka on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Markkinointi-instituutissa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset graafiset suunnittelijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo uudelleenäänitetyistä albumeista

Tämä on luettelo musiikkialbumeista, jotka on julkaistu uudelleen äänitettynä versiona. Alkuperäinen nimi Vuosi Esittäjä Uusi nimi Vuosi Attack of the A.L. People 1995 Apulanta Revenge of the A.L. People 2014 Battle Hymns 1982 Manowar Battle Hymns MMXI 2010 Bonded by Blood 1985 Exodus Let There Be Blood 2008 Kings of Metal 1988 Manowar Kings of Metal MMXIV 2014 No Place for Disgrace 1988 Flotsam and Jetsam No Place For Disgrace 2014 2014 Phaedra 1974 Tangerine Dream Phaedra 2005 2005 Savage Poetry 1995 Edguy The Savage Poetry 2000 Spell of Iron 1986 Tarot The Spell of Iron MMXI 2011 Stay Hungry 1984 Twisted Sister Still Hungry 2004 Stormblåst 1996 Dimmu Borgir Stormblåst MMV 2005 Suicidal Tendencies 1983 Suicidal Tendencies Still Cyco After All These Years 1993 Tubular Bells 1973 Mike Oldfield Tubular Bells 2003 2003 Vozroždenije 2004 Arkona Vozrozhdenie 2016 Luokka:Luettelot albumeista
Osmo Hämeenniemi

Osmo Veli Hämeenniemi, kirjailijanimeltä Aarno Routa (29. syyskuuta 1919 Miehikkälä – 22. marraskuuta 1958 Valkeakoski)Geni: Osmo Veli Väinönpoika Hämeenniemi Viitattu 25.4.2023. oli suomalainen opettaja ja kirjailija. ==Henkilöhistoria== Hämeenniemen vanhemmat olivat Väinö Tanelinpoika Hämeenniemi ja Lyydia Tanelintytär Hämeenniemi ja puoliso Kirsti Anna Helena Aho. Hämeenniemi valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista vuonna 1949. Säveltäjä Eero Hämeenniemi on hänen poikansa. == Teoksia == Nimellä Osmo Hämeenniemi: * Valkeakosken karjalaiset 1945-1955. Valkeakosken karjalaiset, Valkeakoski 1955 * Kuussa kummittelee : näytelmä, teoksessa Kuussa kummittelee : koululaisnäytelmiä. Otava 1957 * Risti ja helkavirsi : näytelmä. 1958 Nimellä Aarno Routa: * Tuhopolttajan jäljillä : seikkailukertomus. Karisto 1953 * Tositarkoituksella : yksinäytöksinen hupailu. Seuranäytelmiä 577. Karisto 1953 * Miina räjähtää, meinaan ... : 2-näytöksinen näytelmä. Kansakoulun kerhokeskuksen näytelmiä 1. Suomen kansakoulunopettajain liitto, Helsinki 1953, 2. painos 1959 == Lähteet == * * Kajaanin seminaarin kasvatit kirjailijoina ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Niiralan rautatieasema

Niiralan rautatieasema () on Tohmajärvellä sijaitseva rautatieliikennepaikka, joka toimii tavaraliikenteen raja-asemana rataosalla Niirala-raja–Säkäniemi entisessä Värtsilän kunnassa. Asema on lyhyen rataosansa merkittävin asema ja yksi Suomen neljästä Venäjälle liikennettä välittävästä rautatien raja- asemasta. Niiralan ratakilometri on Helsingistä Elisenvaaran kautta lukien 555+846. Ennen vuotta 1955 aseman ratakilometrit olivat 555+700 ja 556+125, joilla sijaitsivat Niiralan pysäkki ja seisake. Rautatieaseman lähellä sijaitsee Niirala-rajan liikennepaikka (lyh. Nrlr, ratakm 554+080). == Aseman historia == === Aseman perustaminen ja kehittyminen === Rautatie Niiralasta Joensuuhun on alkuperäistä Karjalan rataa. Niiralan kohdalla ei ollut liikennepaikkaa ennen toista maailmansotaa. Lähimmät asemat olivat idässä Värtsilä ja lännessä Kaurila. Niiralan rautatieasema perustettiin vuonna 1948 Värtsilän aseman jäätyä sotien seurauksena Neuvostoliiton puolelle viimeiseksi seisakkeeksi Suomen puolella. Seisakkeelle tuli miehitys vuonna 1953 ja se ylennettiin asemaksi vuonna 1955. Neuvostoliittoon suuntautuvan yhdysliikenteen tavara-asema Niiralasta tuli vuonna 1956. Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1960. === Matkustajaliikenne === Niiralan asemalle liikennöitiin matkustajajunilla avaamisesta vuodesta 1948 vuoteen 1987. Aluksi liikennöitiin höyryveturien vetämillä vaunujunilla, mutta vuonna 1956 liikenteen hoito siirtyi Dm7-kiskoautoille, joilla liikennöitiin matkustajaliikenteen loppuun asti. Lättähattuliikenteen alkuaikoina junapareja Niiralaan / Niiralasta oli kuusi vuorokaudessa. Matkustajaliikenteen loppuaikoina vuoroja oli hyvin vähän. Arkisin Niiralaan liikennöi enää yksi junapari iltaisin ja viikoittainen vuoromäärä jäi kahdeksaantoista. Säännöllinen matkustajaliikenne loppui 30. toukokuuta 1987, kun viimeinen lättäjuna saapui Niiralan asemalle kello 22.22. ==Asema nykyään== Niirala on nykyään Venäjälle suuntautuvan tavaraliikenteen asema. Muu tavaraliikenne Niiralan radalla on vähäistä ja koostuu raakapuun kuljetuksista. Rataosa on sähköistämätön toisin kuin muut Venäjän rataverkkoon liittyvät rataosat. Tämä rajoite sekä liikennevirtojen kannalta muita raja-asemia epäedullisempi sijainti vaikuttavat siihen, että Niiralan kautta kulkenut tavaramäärä on vähäisin neljästä rautateiden raja-asemasta. Ratahallintokeskus ei vuoden 2009 kehittämissuunnitelmassaan nähnyt muita kehitystarpeita Niiralan suhteen kuin liikenteenohjausjärjestelmän parantamisen. Laajennuksille tai sähköistykselle ei nähty tarvetta. Vuonna 2013 Niiralan asemalla toimii jatkuvasti paikalla olevana päivystävänä vaihtoveturina Dv12- tai Dr14-veturi. Liikenne Suomen suuntaan hoidetaan Dv12:n lisäksi Dr16-tyyppisillä vetureilla. Venäläinen kalusto liikennöi ratapihalle asti Suomen puolelle. == Lähteet == Luokka:Tohmajärven rautatieliikennepaikat
Keskikosken silta

Keskikosken silta (oik. Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II ) on teräksinen jäykistetty sauvakaarisilta Myllykosken taajamassa entisen Anjalankosken kaupungin alueella Kouvolassa. Vuonna 1954 valmistuneet kaksi siltaa ylittävät Kymijoen kapean saaren kohdalta. Läntinen silta (Keskikosken silta I) on otettu museosillaksi vuonna 1982. Sillan yli johtaa seututie 353. == Keskikosken sillat == thumb|vasen|Keskikosken siltojen valmistumisvuosi. Siltapaikka on kohdassa, jossa Kymijoessa on pitkä ja kapea Lemmensaari. Kaksi teräksistä sauvakaarisiltaa valmistuivat silloisten Anjalan ja Sippolan kuntien rajalle vuonna 1954. Niitä kutsuttiin tuolloin Myllykosken silloiksi, mutta siltojen nykyiset nimet ovat Keskikosken silta I ja Keskikosken silta II. Museosilta, silta I eli läntinen silta, on jänneväliltään pidempi. Kolmiaukkoisen sillan keskiaukko on 50,1 metriä ja jänneväli 51 metriä. Sillan hyötyleveys on 10 metriä, kokonaispituutta sillalle tulee 78,5 metriä.Aitta, 2004, s.502–503 Itäisen sillan jännemitta on 37 metriä. Myllykosken sillat suunnitteli professori Herman Ossian Hannelius.Aitta, 2004, s.198 Keskikosken teräsbetonikantiset sillat ovat osa Myllykosken paperitehtaan tehdasympäristöä, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. == Rakenteesta == Jäykistetyssä sauvakaarisillassa kohdistetaan toispuolisesta kuormasta johtuvat taivutusrasitukset lähes kokonaan jäykistyspalkkiin, joka on sillan kaaren yläpuolella. Taivutusjännitys jakaantuu palkille ja kaarelle niiden jäykkyyksien suhteessa, ja jäykistetyssä sauvakaarisillassa kaari tehdään ohueksi ja siten taipuisaksi. Sillassa on tiheässä kaaresta lähteviä pilareita, jotka tukevat teräksistä jäykistyspalkkia. Jäykistettyjä sauvakaarisiltoja on rakennettu muun muassa paikkoihin, joissa virtauksen takia ei voida rakentaa telineitä uomaan.Aitta, 2004, s.196 == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Keskikosken läntinen silta Torsti Salosen siltasivustolla Luokka:Suomen tieliikenteen museosillat Luokka:Kaarisillat Luokka:Sippola Luokka:Suomen tieliikennesillat
Rekottilan kalliomaalaus

Rekottilan kalliomaalaus sijaitsee Rekottilan linnavuorella Paimiossa Varsinais-Suomessa. Maalauksesta erottuu vain punaväriläiskiä, joten se voi olla muukin kuin pyyntiväestön kalliomaalaus. Mäki on toiminut keskiajalla pakolinnana ja lähistöllä on pronssikautisia hautaröykkiöitä eli hiidenkiukaita. Maalaus löydettiin vuonna 1989 inventoinnin yhteydessä. == Kallio ja sen sijainti == Kallio pistää esille saarekkeena peltoaukealla, mistä Sauvonjoki saa alkuuna Vainionojana. Paikka sijaitsee 700 metriä Turku- Helsinki moottoritiestä pohjoiseen ja Turku-Helsinki rautatiestä 300 metriä etelään. Paimio on kalliomaalaukselle erikoinen paikkakunta, sillä rannikon tuntumasta ei tunneta kovinkaan monta maalausta. == Maalaus == Punaväriä on kolmessa kohtaa noin 1,5 metriä maan pinnasta mitattuna ja keskimmäisessä on havaittavissa yksi kuvio. Se muistuttaa rengasta ja sijoittuu kallion pinnalle juuri kaarevan halkeaman yläpuolelle. ==Lähteet== * * * Luukkonen, Ismo: Rekottila ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Pukkila, J.: Onko Paimiossa kalliomaalaus?, Muinaistutkija 2/1990, s.9-11. Luokka:Suomen kalliomaalaukset Luokka:Paimio Luokka:Varsinais-Suomen historia
18,19-dehydrobuprenorfiini

18,19-dehydrobuprenorfiini (HS-599) on buprenorfiinin didehydrojohdos. Ainoa ero on kaksoissidos C18-C19 välillä. Sillä on noin kaksinkertainen teho buprenorfiiniin ja 50-kertainen morfiiniin verrattuna.HS-599: Buprenorphine analogue Eläinkokeissa sillä on todettu olevan pitkäkestoinen kivunlievitys.HS-599: a novel long acting opioid analgesic 18,19-dehydrobuprenorfiini ei ole aiheuttanut ehdollistettua paikkahakuisuutta koe-eläimissä toisin kuin buprenorfiini ja morfiini. 18,19-Dehydrobuprenorfiinilla on suunnilleen kolminkertainen affiniteetti μ-opioidireseptoriin mutta pienempi δ- ja κ-opioidireseptoreihin buprenorfiiniin verrattuna. SYNTHESIS AND PHARMACOLOGICAL EVALUATION OF18,19-DEHYDROBUPRENORPHINE Archive.org ==Lähteet== Luokka:Opioidit
Arthur Polson

Arthur Ludwig Polson (2. maaliskuuta 1934 Vancouver – 25. helmikuuta 2003 Vancouver) oli kanadalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Kanadassa, Kaliforniassa ja New Yorkissa. Hän oli vuosina 1954–62 Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsen ja oli solistina Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen viulukonserton Kanadan-ensiesityksessä vuonna 1958. Vuosina 1962–1964 Polson toimi Victorian sinfoniaorkesterin ja vuosina 1966–1986 Winnipegin sinfoniaorkesterin konserttimestarina.The Canadian Encyclopedia: Arthur Polson Polson johti kapellimestarina muun muassa Alan Hovhanessin uusien teosten esityksiä. Hän johti Vancouverin nuorisosinfoniaorkesteria ja esiintyi sen kanssa Saksassa, Itävallassa, Tšekissä, Venäjällä, Skotlannissa ja Australiassa. Polson toimi opetustehtävissä Manitoban yliopistossa vuosina 1970–1971. Polson oli tuottelias säveltäjä, ja hän sai vaikutteita Alun Hoddinottilta, Sergei Prokofjevilta, Dmitri Šostakovitšilta ja Ralph Vaughan Williamsilta. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa konserttoja useille soittimille ja kaksi jousikvartettoa (1966, 1974). Polson meni naimisiin Nora Borrowmanin kanssa. Puoliso oli työskennellyt muun muassa lapsinäyttelijänä Hollywoodissa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset viulistit Luokka:Kanadalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
22 m²

22 m² on Sini Sabotagen 5. joulukuuta 2013 julkaistu esikoisalbumi. Albumilla vierailee VilleGalle (kappale "Levikset repee"), Kube ("Mun heinii"), Asa ("Mitä pitäis tehdä"), Goucci ("Henkarii perään"), Hätä-Miikka ("Sun ralli") ja Kari Tapiiri ("Kukaan ei saa tietää"). Albumin on tuottanut DJPP. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 27:nneksi, joka jäi sen parhaaksi sijoitukseksi. Yhteensä albumi oli listalla vain viisi viikkoa. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Levikset repee", joka oli yksi kesän 2013 suurimmista hiteistä. The Voice -radiokanavan kesähittiäänestyksessä kappale sijoittui toiseksi. Sekä Suomen virallisella singlelistalla että Latauslistalla kappale sijoittui ensimmäiseksi. Radioissa kappale nousi parhaimmillaan 12. soitetuimmaksi. Toinen single "Miks" julkaistiin 1. marraskuuta 2013. Kolmas single "Lambada" julkaistiin helmikuussa 2014. ==Kappaleet== == Arvostelut == * Nyt.fi: * Rumba: * Soundi: ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2013 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset hip hop -albumit
Gary Thorne

Gary Thorne (s. 9. kesäkuuta 1948 Bangor, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen urheiluselostaja, joka selostaa National Hockey Leaguen, Major League Baseballin, Yliopistojalkapallon ja Frozen Four Hockey Tournamentin otteluita. Hän on toiminut selostajana myös useissa NHL- pelisarjan peleissä yhdessä Bill Clementin kanssa. == Lähteet == * Luokka:Yhdysvaltalaiset urheiluselostajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sinophoneus

Sinophoneus (nimen merkitys: ”kiinalainen murhaaja/metsästäjä”) on sukupuuttoon kuollut keskisellä permikaudella elänyt terapsidisuku. Se on Dinocephaliaan ja Anteosauridaeen kuuluva lihansyöjä. Sukuun kuuluu laji Sinophoneus yumenensis. Sinophoneus oli noin kaksi metriä pitkä, ja sen kallon pituus on 35 cm. Se eli nimensä mukaisesti nykyisen Kiinan alueella. Sen fossiileja on löydetty Gansun maakunnasta. Sinophoneus oli läheistä sukua Titanophoneus- ja Anteosaurus-suvuille.Sinophoneus yumenensis Palaeocritti - a guide to prehistoric animals (viitattu 6. 11. 2013) Systematics of the Anteosauria (Therapsida: Dinocephalia) Journal of Systematic Palaeontology Volume 9, Issue 2, 2011 ==Fylogenia== Cisneros et al., (2012):Carnivorous dinocephalian from the Middle Permian of Brazil and tetrapod dispersal in Pangaea Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America vol. 109 no. 5 1584–1588 Tiedosto:StenocybusDB.jpg|Aikaisemmin lajiksi ”Stenocybus acidentatus” luokiteltu terapsidi olikin nuori Sinophoneus yumenensis -yksilö. ==Lähteet== Luokka:Dinocephalia
Marja Niiniluoto

Marja Annikki Niiniluoto, o.s. Linturi (16. syyskuuta 1919 Helsinki – 9. huhtikuuta 1995) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja, joka johti 19 vuotta Helsingin Sanomien kulttuuriosastoa. Niiniluodon isä oli Alkon apulaisjohtajana toiminut Arvo Linturi ja hänen veljensä oli suomentaja ja runoilija Jouko Linturi. Niiniluoto valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi vuodesta 1956 alkaen Ilta-Sanomien kirjallisuustoimittajana ja vuodesta 1964 alkaen hän oli Helsingin Sanomien toimittajana. Niiniluoto perusti Helsingin Sanomien kulttuuriosaston 1965 ja johti sitä 19 vuoden ajan. Hänellä oli Ihmisiä, vuosia, elämää -niminen oma palstansa lehdessä. Niiniluoto jäi eläkkeelle 1984. Niiniluoto sai Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon 1986. Marja Niiniluoto oli naimisissa 1942–1961 Helsingin Sanomien päätoimittajan Yrjö Niiniluodon kanssa. Heillä oli kolme lasta: toimittaja Maarit Niiniluoto, toimittaja Markku Niiniluoto ja Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri Ilkka Niiniluoto. == Teoksia == * Hilda & Elias : Hilda Aspin ja Elias Erkon kirjeenvaihtoa vuosilta 1884-88. Helsingin Sanomat, Helsinki 1983 * Tapahtui Päivälehden aikaan : ihmisiä, vuosia, elämää. Helsingin Sanomat, Helsinki 1989 * Suomi, suuriruhtinaanmaa ; kirjoittajat Marja Niiniluoto ym. Tammi 1991 == Suomennoksia == * Han Suyin : Päivien kimallus. Otava 1954, 13. painos 1994 (alkuteos A many-splendoured thing) * Herman Wouk : Marjorie : romaani nykypäivien New Yorkista 1-2. Otava 1956 (alkuteos Marjorie Morningstar) * F. Scott Fitzgerald : Kultahattu. Otava 1959, uusin painos 2013 (alkuteos The great Gatsby) * Thorkild Hansen : Onnellinen Arabia : tanskalainen retkikunta 1761-67. WSOY 1963 (alkuteos Det lykkelige Arabien) * Vilhelm Assarsson : Stalinin varjossa. WSOY 1963 (alkuteos I skuggan av Stalin) * Catherine Gavin : Linnoitus. WSOY 1964, 5. painos 1993 (alkuteos The fortress) * Staffan Skott : Romanovit : keisarisuku : keitä he olivat? : mitä heistä tuli?. Schildt, Helsinki 1990, 2. uud. laitos ilmestyi 2011 nimellä Romanovit : keisarisuvun kohtalo == Lähteet == * (Käyttäjätunnuksella) * Marja Niiniluodon arkistoluettelon esipuhe ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Marja Niiniluodon elämäkerta Kansallisbiografiassa Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomentajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Elliot Weisgarber

Elliot Weisgarber (5. joulukuuta 1919 Pittsfield, Massachusetts – 31. joulukuuta 2001 Vancouver) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, klarinetisti ja etnomusikologi. Hän opiskeli muun muassa Rochesterin Eastman School of Musicissa ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän itse opetti vuosina 1960–1984 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Hänen sävellysoppilaitaan olivat muiden muassa Michael Conway Baker, Neil Currie, David Keeble, Claire Lawrence ja Frederick Schipizky.The Canadian Encyclopedia: Elliot Weisgarber Weisgarber tutki Japanissa paikallista musiikkia. Hän opetteli soittamaan shakuhachia ja teki vuonna 1974 kiertueen Kanadassa kotonsoittaja Miyoko Kobayashin kanssa. Weisgarber oli Kanadan kansalainen vuodesta 1973. Osassa tuotannostaan Weisgarber hyödynsi japanilaisen musiikin tuntemustaan. Tällaisia teoksia ovat muiden muassa Kyoto Landscapes orkesterille, Japanese Miscellany pianolle, Ten Japanese Folk Songs, Songs of a Thousand Autumns ja kamarimusiikkisävellykset japanilaisille soittimille. Weisgarber sävelsi myös muunlaista musiikkia orkesterille, kamarimusiikkikokoonpanoille ja laulajille. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu televisioon ja radiodokumentteihin luotuja sävellyksiä. Weisgarber perusti tyttärensä, huilisti Karen Suzanne Smithsonin kanssa Elliot Weisgarber Associates -kustannusyhtiön vuonna 1994. Weisgarber oli International Clarinet Societyn jäsen. Hän oli aktiivinen säveltäjänä kuolemaansa saakka. Useita hänen teoksistaan on levytetty. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Etnomusikologia Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Syodontinae

Syodontinae on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-ryhmään kuuluva terapsidien alaheimo. Sen jäsenet olivat keskisellä Permikaudella eläneitä lihansyöjiä. Niiden fossiileja tunnetaan Venäjältä, Etelä-Afrikasta ja Brasiliasta.Systematics of the Anteosauria (Therapsida: Dinocephalia) Journal of Systematic Palaeontology Volume 9, Issue 2, 2011 Carnivorous dinocephalian from the Middle Permian of Brazil and tetrapod dispersal in Pangaea Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America vol. 109 no. 5 1584–1588 ==Fylogenia== Cisneros et al., (2012): ==Lähteet== Luokka:Dinocephalia
Aleksi Ojanperä

Aleksi Ojanperä (s. 16. helmikuuta 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kasvattajaseuraansa, Veikkausliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harti Weirather

Hartmann ”Harti” Weirather (s. 25. tammikuuta 1958 Reutte, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari ja maailmancup-voittaja. Hän edusti seuratasolla SV Wängleä. Hänen vaimonsa on Hanni Wenzel ja heidän tyttärensä Tina Weirather. Weirather sijoittui Lake Placidin olympialaisissa 1980 syöksylaskussa yhdeksänneksi. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,48 sekunnin erolla Conradin Cathomeniin. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1980–1981, sijoittui kolmanneksi kausilla 1981–1982 ja 1982–1983 sekä neljänneksi 1979–1980. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli pelkillä syöksylaskun pisteillä kahdeksas kaudella 1980–1981 ja kymmenes 1981–1982. Hän voitti kaikkiaan kuusi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi. == Maailmancupin osakilpailuvoitot == Lähde: FIS Päivä Kilpailupaikka Laji 15\. joulukuuta 1980 Val Gardena syöksylasku 31\. tammikuuta 1981 St. Anton syöksylasku 6\. maaliskuuta 1981 Aspen syöksylasku 15\. tammikuuta 1982 Kitzbühel syöksylasku 23\. tammikuuta 1982 Wengen syöksylasku 5\. joulukuuta 1982 Pontresina syöksylasku == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Conradin Cathomen

Conradin Cathomen (s. 2. kesäkuuta 1959 Laax, Graubünden) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka oli aktiiviurallaan erikoistunut syöksylaskuun. Cathomen sai Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa syöksylaskussa 0,48 sekuntia Harti Weiratherille hävinneenä. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli samassa lajissa 14:s ja Bormion MM-kilpailuissa 1985 kahdeksas. Hän sijoittui syöksylaskun maailmancupin kokonaispisteissä toiseksi kaudella 1982–1983. Hän voitti uransa aikana kaksi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi == Maailmancupin palkintosijat == Lähde: FIS Päivä Kilpailupaikka Laji Sijoitus 13\. helmikuuta 1982 Garmisch- Partenkirchen syöksylasku 2. 5\. maaliskuuta 1982 Aspen syöksylasku 3. 19\. joulukuuta 1982 Val Gardena syöksylasku 1. 9\. tammikuuta 1983 Val d'Isère syöksylasku 3. 10\. tammikuuta 1983 Val d'Isère syöksylasku 1. 12\. maaliskuuta 1983 Lake Louise syöksylasku 3. 2\. helmikuuta 1984 Cortina d’Ampezzo syöksylasku 3. 15\. joulukuuta 1984 Val Gardena syöksylasku 2. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Scofieldin kaivosonnettomuus

Scofieldin kaivosonnettomuus tapahtui Yhdysvalloissa Utahin osavaltion Scofieldin kaupungissa 1. toukokuuta 1900. Winter Quartersin hiilikaivoksessa sattuneessa räjähdyksessä kuoli 200 kaivosmiestä, joista 61 oli amerikansuomalaisia.The Scofield Mine Disaster in 1900 Was Utah's Worst Utah History to Go. Viitattu 7.11.2013. Turma oli aikoinaan Yhdysvaltojen pahin ja nykyään viidenneksi eniten kuolonuhreja vaatinut kaivosonnettomuus. Kaiken kaikkiaan kaivoksessa oli onnettomuuden sattuessa 303 kaivosmiestä. Onnettomuus tapahtui noin 10.25 aamupäivällä, kun kaivoksen kuilussa numero 4 ollut hiilipöly räjähti. Se levisi koko osastoon, surmasi osan kaivosmiehistä sekä rikkoi ilmanvaihdossa käytetyn tuulettimen. 4-kuiluun yhteydessä olleen 1-kuilun tuuletin jatkoi kuitenkin toimimistaan ja imaisi rajähdyksessä syntyneen myrkyllisen hiilimonoksidin. Suurin osa onnettomuudessa kuolleista oli 1-kuilun työntekijöitä, jotka menehtyivät häkämyrkytykseen. Osa kaivosmiehistä sai surmansa niin nopeasti, että he olivat kuolleet työvälineet käsissään.1900 Winter Quarters No. 4 Mine Disaster Near Scofield, Utah, May 1, 1900 – The Day 200 Miners Died 100 Years Ago United States Department of Labor. Viitattu 7.11.2013. Onnettomuuden uhrit haudattiin 5. toukokuuta. Heille järjestettiin kaksi erillistä siunaustilaisuutta, suomalaisille uhreille luterilainen ja muille mormonismin mukainen. Pahiten onnettomuus koetteli Vetelistä lähtöisin ollutta Abraham ja Kaisa Luoman perhettä. He menettivät tragediassa kuusi poikaansa, kaksi lastenlastaan sekä tyttärensä puolison. Amerikkalainen folklaulaja Utah Phillips on tehnyt onnettomuudesta kertovan kappaleen Scofield Mine Disaster, jonka hän levytti vuonna 1969.Scofield Mine Disaster Allmusic. Viitattu 19.11.2013. == Katso myös == *Calumetin onnettomuus == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Scofieldin onnettomuuden uhrien nimet ja henkilötiedot *Olavi Koivukankaan artikkeli "Vappuna 1900 räjähti hiilikaivos Utahin Scofieldissa" Luokka:1900-luvun kaivosonnettomuudet Luokka:Onnettomuudet Yhdysvalloissa Luokka:Vuoden 1900 onnettomuudet Luokka:Amerikansuomalaiset Luokka:Utahin historia
Scofield

Scofield on Yhdysvalloissa sijaitseva kunta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli ainoastaan 24 asukasta.American Fact Finder United States Census Bureau. Viitattu 7.11.2013. Carbonin piirikuntaan kuuluva kunta tunnetaan lähinnä vuonna 1900 tapahtuneesta Scofieldin kaivosonnettomuudesta, jossa kuoli 200 kaivosmiestä. Heistä 61 oli amerikansuomalaisia.The Scofield Mine Disaster in 1900 Was Utah's Worst Utah History to Go. Viitattu 7.11.2013. == Historia == Scofieldin kunta perustettiin vuonna 1879. Se sai nimensä kenraali Charles W. Scofieldin mukaan. Ensimmäinen hiilikaivos alueelle oli avattu kaksi vuotta aikaisemmin. Kunnan asukasluku oli suurimmillaan vuonna 1910, jolloin asukkaita oli 746. Kaivostoiminta paikkakunnalla loppui 1930-luvun aikana, jonka jälkeen asukasluku romahti nopeasti.1900 Winter Quarters No. 4 Mine Disaster Near Scofield, Utah, May 1, 1900 – The Day 200 Miners Died 100 Years Ago United States Department of Labor. Viitattu 7.11.2013. Parinkymmenen vakituisen asukkaan lisäksi Scofieldissä on paljon vapaa-ajan asuntoja. Paikkakunnalla on myös luonnonsuojelualue Scofield State Park.Scofield State Park Utah.com. Viitattu 7.11.2013. ==Kuvat== Tiedosto:Scofield Jail.jpg|Scofieldin hylätty vankila. Tiedosto:Scofield Cemetery.jpg|Hautausmaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Utahin kunnat
Lythronax

Lythronax on Tyrannosauridae-heimoon kuulunut teropodidinosaurus-suku. Se on elänyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten. Suvun lajin edustaja Lythronax argestes ('veren kuningas') on löytynyt Yhdysvalloista Utahista. Löydöstä kerrottiin julkisesti marraskuussa 2013. Tutkijat arvioivat että se on kooltaan noin puolet sukulaisestaan Tyrannosaurus rexistä. Se on painanut noin 2,5 tonnia ja ollut noin kahdeksan metriä pitkä. Se on oletettavasti saalistanut näkönsä avulla. == Lähteet == Luokka:Tyrannosauridae
Partala

Partala voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Miika Partala, muusikko * Partala, kylä Jämsässä * Partalansaari, Sulkavan suursoutuihin liittyvä saari Sulkavalla * Partalan kartano Juvalla.
Kosketuslukko

Kosketuslukko on elektromekaaninen lukituslaite. Elektromekaanisessa avainjärjestelmässä yhdistyvät mekaaninen avain ja elektroninen tunniste. Kosketuslukossa mekaanisen lukitusjärjestelmän ohjaukseen on yhdistetty elektroniikan avulla kosketuksella suoritettava lukituksen ohjaus. Kosketusohjaus voidaan tehdä esim. kapasitiivisen tai biometrisen tunnistuksen (sormenjälkilukijan) avulla. Kosketuslukon konkreettisin etu saavutetaan lukkolaitteen käytön helppoudessa, kun mekaanisia avaimia ei tarvitse kantaa mukana. Käyttämällä biometristä tunnistusta, voidaan lukituksen käyttäjä myös yksilöidä. ==Lähteet== Luokka:Lukot
Syodon

Syodon (nimen merkitys: ”karjunhammas”) on sukupuuttoon kuollut Dinocephaliaan kuuluva terapsidisuku. Se eli keskisellä permikaudella, ja oli keskikokoinen lihansyöjä tai kaikkiruokainen eläin. Sukuun luettiin aikaisemmin kaksi lajia Syodon biarmicum ja Syodon efremovi, mutta nykyään S. efremovi -lajia ei pidetä todellisena vaan se on määritelty samaksi kuin S. biarmicum. Syodonin kallo on korkea ja suorahko. Suurien silmien takia eläin on saattanut olla yöaktiivinen. Sen kallon pituus on noin 22 cm; kokonaispituus on täten saattanut olla noin 1,2 metriä. Syodonin fossiileja on löydetty Permin alueelta, Venäjältä.By Group‎ > ‎Dinocephalia‎ > ‎ Syodon biarmicum Palaeocritti - a guide to prehistoric animals (viitattu 7. 11. 2013) Systematics of the Anteosauria (Therapsida: Dinocephalia) Journal of Systematic Palaeontology Volume 9, Issue 2, 2011 Brithopodidae / Anteosauridae Kheper.net (viitattu 7. 11. 2013) Genus: Syodon KUTORGA, 1838 Paleofile.com (viitattu: 23. 1. 2014) == Fylogenia == Cisneros et al., (2012): Carnivorous dinocephalian from the Middle Permian of Brazil and tetrapod dispersal in Pangaea Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America vol. 109 no. 5 1584–1588 ==Lähteet== Luokka:Dinocephalia
Traverso

Traverso on historiallinen poikkihuilu, joka oli suosittu 1670-luvulta aina 1900-luvulle saakka. Soitin oli tehty puusta ja siinä oli kuusi sormireikää ja yksittäinen reikä perällä. Suomessa soittimesta on käytetty myös nimityksiä barokkipoikkihuilu, barokkihuilu ja flauto traverso. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Rick Wilson's Historical Flutes Page: Baroque flutes Luokka:Puupuhaltimet
Skweee

Skweee on Suomessa ja Ruotsissa 2000-luvun alussa syntynyt konemusiikin tyylilaji, joka yhdistelee funkia, breikkejä ja analogisista syntetisaattoreista tuotettuja vinkuvia ja surisevia ääniä. Ensimmäiset skweee-julkaisut olivat ruotsalais-DJ:n Pavanin Flogsta Danshall -merkillä vuonna 2004 julkaistut 7-tuumaiset singlet. Skweeetä on myös kutsuttu nimellä ”Scandinavian Conflict R ’n’ B”. Sen keskeisimmät levy-yhtiöt ovat ruotsalainen Flogsta Danshall ja suomalainen Harmönia. Flogsta Danshallin perustajan Frans Carlqvistin mukaan skweeen syntyyn vaikutti keskeisesti Perttu Häkkinen, joka rohkaisi ja yhdisti musiikintekijöitä. Nimen skwee keksi Daniel Savio. == Lähteet == Luokka:Elektronisen tanssimusiikin tyylilajit
Mario Camerini

Mario Camerini (6. helmikuuta 1895 Rooma – 4. helmikuuta 1981 Gardone Riviera) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi sotienvälisen italialaisen elokuvan näkyvimmistä hahmoista.Moliterno, s. 60. Camerini aloitti elokuvauransa ensimmäisen maailmansodan jälkeen Augusto Geninan ja veljensä Antonion assistenttina. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Jolly, clown da circo (”Sirkusklouni Jolly”) vuonna 1923. Italialaisen elokuvan kriisivuosina Camerini työskenteli Stefano Pittalugan studioilla Torinossa, mutta riitaannuttuaan tämän kanssa hän liittyi riippumattomien ohjaajien tuotantoyhtiöön Autori Direttori Italiani Associati. Camerinin ensimmäinen menestyselokuva oli itsemurhaa suunnittelevasta pariskunnasta kertova voimakas melodraama Rotaie (”Kiskot”, 1929), josta hän teki ääniversion vuonna 1931. Työskenneltyään jonkin aikaa Paramountin Pariisin studiolla Camerini palasi Italiaan, jossa hän ohjasi Cinesille joukon romanttisia komedioita kuten Figaro e la sua gran giornata (”Figaro ja hänen suuri päivänsä”, 1931) ja Kyllä miehet ovat roistoja (Gli uomini, che mascalzoni, 1932). Historiallinen pukudraama Il cappello a tre punte (”Kolmikolkkahattu”, 1934) jouduttiin leikkaamaan uudelleen Benito Mussolinin vaatimuksesta. Etiopiaan sijoittuva Il grande appello (”Suuri kutsu”, 1936) voidaan nähdä yrityksenä sopeutua fasistien politiikkaan. Myöhemmin Camerini palasi takaisin komedioihin, joista valtavan menestyksen saivat Vittorio De Sican ja Assia Norisin tähdittämät Il signor Max (”Herra Max”, 1937) ja I grandi magazzini (”Tavaratalo”, 1939). Niitä seurasi Alessandro Manzonin romaaniin perustuva I promessi sposi (”Kihlautuneet”, 1941).Moliterno, s. 60–61. Toisen maailmansodan jälkeen Camerini teki lukuisia elokuvia, mutta ei enää pystynyt tavoittamaan aikaisempaa menestystään. Vuonna 1954 hän ohjasi amerikkalaisrahoitteisen suurelokuvan Odysseus (Ulisse), jonka pääosaa esitti Kirk Douglas. Camerinin viimeinen ohjaustyö oli Isä Camillo -elokuva Don Camillo e i giovani d’oggi (”Isä Camillo ja ne nykynuoret”) vuonna 1971.Moliterno, s. 61–62. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Internet Movie Database: Mario Camerini * Elonet: Mario Camerini Luokka:Italialaiset elokuvaohjaajat Luokka:Italialaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet