Kaija Rahola

Kaija Marja Rahola (vuodesta 1941 Lampela; ) oli suomalainen elokuvanäyttelijä. Hän näytteli lyhyen uransa aikana kahdeksassa elokuvassa, joista merkittävin oli Linnaisten vihreä kamari (1945). Rahola teki näyttelijänuraa ainoastaan elokuvan parissa, eikä hänellä ollut teatterikokemusta. Hän oli tunnustettu suomalaisen elokuvan ”kiltti tyttö”, ja näytteli Linnaisten vihreän kamarin lisäksi muun muassa elokuvissa Jumalan myrsky (1940), Morsian yllättää (1941), Antreas ja syntinen Jolanda (1941) ja Kuollut mies vihastuu (1944). == Ura == Kaija Rahola syntyi Tampereella musikaaliseen perheeseen. Hän esiintyi lapsuudessaan koulunäytelmissä ja maaseutujuhlissa. Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän suunnitteli sanomalehtinaisen uraa mutta pyrki lopulta elokuvaan. Hän lähetti sisarensa kannustamana kirjeen valokuvansa kera ohjaaja Valentin Vaalalle vuonna 1939. Vaala luki kirjeen palattuaan Aulangolta Helsinkiin näyttelijä Sirkka Sarin kuoleman jälkeisenä päivänä heinäkuun lopulla 1939 ja kutsui Raholan koekuvauksiin. Talvisodan jälkeen Rahola ura alkoi, kun hänet kiinnitettiin Suomi-Filmiin. Hänen ensimmäinen valkokangasroolinsa oli avustajan osa elokuvassa Vihreä kulta (1939). Jatkosodan aikana Rahola työskenteli elokuvien ohessa maanpuolustuksessa lottana Vaasassa. Rahola näytteli 1940-luvulla kahdeksassa elokuvassa. Hän teki merkittäviä sivuosia sekä draamaelokuvissa että romanttisissa komedioissa. Lehdistön käyttämät kuvaukset hänestä olivat ”tyttömäinen” ja ”suloinen”. Rahola sai myönteisiä arvioita sivuosastaan elokuvassa Antreas ja syntinen Jolanda (1941). Vuonna 1944 Rahola oli mukana Ilmari Unhon ohjaamassa dokumenttielokuvassa Pellonmäen tarina, jossa korostettiin säästämisen tärkeyttä. Raholalla oli kaunis lauluääni, jota hän toisinaan hyödynsi roolihahmoissaan. Harjoituksiin kuului säännöllisiä laulutunteja Hanna Granfeltin opetuksessa. Elokuvassa Morsian yllättää vuonna 1941 Rahola lauloi osan kappaleesta ”Seitsemän tuntia onnehen”. Raholan viimeinen merkittävä roolisuoritus oli kartanonneito Ringa Littow Vaalan ohjaamassa kauhuromanttisessa elokuvassa Linnaisten vihreä kamari vuonna 1945. == Yksityiselämä == Rahola avioitui vuonna 1941 ohjaaja ja vänrikki Viljo Lampelan kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi hävittäjälentäjänä ja työskenteli Suomi-Filmin lyhytelokuvaosastolla. Pariskunnalle syntyi viisi lasta. Heistä kolmas on oopperalaulaja Pirkkoliisa Tikka, joka on muun muassa esiintynyt Spede Pasasen elokuvissa, ja neljäs Pekka Lampela, joka toimi Uuno Turhapuro -elokuvien äänittäjänä. Raholan perhe asui Helsingin Huopalahdessa. Kesiä perhe vietti Ruovedellä, jossa Kaija Rahola kuoli 42-vuotiaana. == Filmografia == Elokuvat Elokuvat Elokuvat Vuosi Elokuva Rooli 1939 Vihreä kulta (tunnistamaton) 1940 Jumalan myrsky Elisa Karhelin 1941 Antreas ja syntinen Jolanda Martta Miettinen 1941 Morsian yllättää Mirjami Savonen 1942 Synnin puumerkki Lilja, ”Lilli” 1943 Syntynyt terve tyttö sairaanhoitajatar 1943 Kirkastettu sydän Liisa, Laakson miniä 1943 Jees ja just Eila, lotta 1944 Kuollut mies vihastuu Leila Varta, pankkineiti 1945 Linnaisten vihreä kamari Ringa Littow 1960 Kiusausten vuori Dina Brent, eronnut rouva == Lähteet == * * == Aiheesta muualla == * Kaija Rahola Filmiverstas Oy -sivuilla Luokka:Suomalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet