EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Balder (täsmennyssivu)

Balder voi tarkoittaa seuraavia: * Balder, muinaisskandinaavinen jumala * Balder, miehen etunimi * Balder, ruotsalainen asuntosijoitusyhtiö * HMS Balder, ruotsalainen sotalaiva * KNM Balder, norjalainen sotalaiva * Balder, suomalainen raittiusyhdistys * Balderin talo, Helsingissä sijaitseva rakennus, jossa on raittiusyhdistys Balderin omistama Balderin sali * Balder, sukunimenä: ** Artur Balder (s. 1974), yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Vjatšeslav Hrynin

Vjatšeslav Aleksandrovitš Hrynin (, 10. elokuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – lokakuu 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. == Elämä ja urheilu-ura == Hrynin saavutti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Puolassa 1963 sekä Neuvostoliitossa 1965. Seuratasolla Hrynin voitti TsSKA Moskovassa vuonna 1963 Euroopan cup- mestaruuden. Hän juhli urallaan myös Neuvostoliiton mestaruutta. Hrynin kuoli 84-vuotiaana lokakuussa 2021.https://russiabasket.ru/news/38556/skonchalsya- vyacheslav-xryninOlympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * Toinen profiili FIBA Archive Luokka:Neuvostoliittolaiset koripalloilijat Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Reumatologia

Reumatologia eli reumatautioppi on tuki- ja liikuntaelinten, sidekudoksen ja siihen rajoittuvien pehmytosakudosten toimintaa ja sairauksia tutkiva lääketieteen ala. Tavallisimpia reumasairauksia ovat tulehdukset ja kulumat nivelissä ja selkärangassa, aineenvaihduntaongelmat tuki- ja liikuntaelimissä ja tulehdussairaudet lihaksissa, luustossa, verisuonissa ja elinten sidekudoksissa. == Lähteet == *
Sergei Danilin

Sergei Vladimirovitš Danilin (, 1. tammikuuta 1960 Moskova, Venäjän SFNT – 4. lokakuuta 2021) oli urallaan Neuvostoliittoa, Yhdistynyttä joukkuetta ja Venäjää edustanut ohjaskelkkailija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari. Danilin saavutti yksilökilpailussa olympiahopeaa Sarajevossa 1984. Hän kilpaili yhteensä viisissä talviolympialaisissa: Lake Placidissa 1980 hän sijoittui parikilpailussa 17:nneksi, Calgaryssä 1988 yksilökilpailussa kuudenneksi, Albertvillessä 1992 Yhdistynyttä joukkuetta edustaen yksilökilpailun yhdeksänneksi ja Lillehammerissa 1994 Venäjän edustajana yksilökilpailun 11:nneksi. MM-kilpailuista Danilin voitti yksilökilpailussa kultaa vuonna 1981, hopeaa vuonna 1983 ja pronssia vuonna 1987 sekä sekajoukkuekilpailussa pronssia vuosina 1989 ja 1990. EM- kilpailuista hän voitti yksilökilpailun kultaa vuonna 1986 ja hopeaa vuonna 1982. Danilin kuoli 61-vuotiaana 4. lokakuuta 2021.https://rsport.ria.ru/20211004/sport-1753029042.htmlOlympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Neuvostoliittolaiset ohjaskelkkailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiamitalistit Luokka:Venäläiset ohjaskelkkailijat Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Hohtolimapää

Hohtolimapää (Beryx splendens) on limapäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä. ==Koko ja ulkonäkö== Hohtolimapää voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 40 cm. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja litteähkö. Pää, silmät ja suu ovat suuret. Kalan selkäevä on lyhyt, peräevä pitkähkö ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Väriltään hohtolimapää on selästään punainen ja väri vaalenee ja muuttuu hopeaiseksi vatsaa kohden. ==Levinneisyys ja elintavat== Hohtolimapäätä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynessämerestä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Tavanomaisesti se liikkuu parvina 400-600 metrin syvyydessä riutoilla ja kivikkoisilla alueilla. Syvimmillään kalaa on tavattu 1 300 metrin syvyydessä. Hohtolimapään ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin lisääntymisaika pohjoisella pallonpuoliskolla heinäkuusta syyskuuhun ja eteläisellä pallonpuoliskolla joulukuusta tammikuuhun. Hohtolimapää on erittäin hyvä, arvostettu ja kaupallisesti merkittävä ruokakala. Sitä kalastetaan trooleilla ja pitkälläsiimalla. ==Lähteet== Luokka:Limapääkalat
Aleksandr Timošinin

Aleksandr Ivanovitš Timošinin (, 20. toukokuuta 1948 Moskova, Venäjän SFNT – 26. marraskuuta 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja ja olympiavoittaja. Timošinin voitti pariairokaksikoissa olympiakultaa kahdesti: Méxicossa 1968 hänen parinaan souti Anatoli Sass ja Münchenissä 1972 Gennadi Koršikov. Hän saavutti pariairokaksikoissa myös EM-hopeaa vuonna 1973https://web.archive.org/web/20201127224613/http://www.worldrowing.com/athletes/athlete/29189/results/. Timošinin kuoli 73-vuotiaana 26. marraskuuta 2021.https://news.sportbox.ru/Vidy_sporta/ak_greblya/spbnews_NI1444585_Dvukratnyj_chempion_OI_po_akademicheskoj_greble_Timoshinin_skonchalsa_v_vozraste_73_letOlympedia Timošinin avioitui uimahyppyjen olympiamitalisti Natalja Lobanovan kanssa. Heidän poikansa Vladimir Timošinin ja pojantyttärensä Julija Timošininina sekä Vladimirin vaimo Svetlana Timošininina olivat uimahyppyjen arvokisamitalisteja.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Neuvostoliittolaiset soutajat Luokka:Neuvostoliittolaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Tuukka Tiihonen

Tuukka Tiihonen on suomalainen näyttelijä ja teatteriopettaja. Hän on näytellyt sivurooleja muutamissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Salatut elämät, Ganes, Tukka auki, Siskonpeti ja Sunnuntailounas. Hän on riihimäkeläisen improvisaatioryhmä VSOP:n jäsen. Teatteriopettajana Tiihonen toimii Tikkurilan teatteri- ja sirkuskoulussa. Tiihonen on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2014. Hän asuu Vantaalla. == Lähteet == * http://www.tikkurilanteatteri.fi/index.php/opettajat/ * https://m.imdb.com/name/nm2064764/ Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Arthur Leonard Kotsalo

Arthur Leonard (Lenni) Kotsalo, sukunimi aik. Lindberg (17. syyskuuta 1890 Helsinki – 16. huhtikuuta 1958) oli suomalainen insinööri, Suomen armeijan ja Venäjän keisarillisen armeijan upseeri ja muistelmakirjailija.Arthur Leonard Kotsalon hautakivi Hietaniemen vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1950-1958 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit Leonard Lindberg palveli ensimmäisen maailmansodan aikana rakuunaupseerina Venäjän armeijassa suuriruhtinatar Helenan rakuunarykmentissä Puolan ja Tonavan rintamilla vuosina 1915–1917. Hän julkaisi kokemuksistaan 1931 muistelmateoksen nimellä Suuriruhtinattaren rakuunat.Uusia romaaneja, Aamulehti, 26.11.1931, nro 321, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKansalliskirjasto : A. Kotsalo Suomen itsenäistyttyä hän oli kapteenin arvoisena Ilmailupataljoonan päällikkönä joulukuusta 1918 lokakuuhun 1919. Vuonna 1921 Lindberg palveli 3. Rannikkotykistörykmentissä.Sotalaitos, Helsingin Sanomat, 27.01.1921, nro 26, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Lindbergin poika erikoislääkäri Kustaa Kotsalo (1922–2009) palveli lentäjänä jatkosodassa.Jukka Piipponen : Sotavänrikki Kustaa Kotsalo: lentäjä toisessa polvessa, Booky.fiErikoislääkäri Kustaa Kotsalo, Helsingin Sanomat Kuolleet 26.7.2009 (Tilaajille) == Teoksia == Nimellä A. Kotsalo: * Suuriruhtinattaren rakuunat: itä- ja etelärintamalla. Gummerus 1931 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Cyprianus (nimi)

Cyprianus on latinalainen miehen etunimi, jonka merkitys on ’mies Kyprokselta’. Katolisella kirkolla on useita tämännimisiä pyhimyksiä. Cyprianus-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuosina 1708–1928, lukuun ottamatta joitain katkoksia. Almanakassa nimestä on käytetty myös kirjoitusasua Kyprianus (vuosina 1890–1896). Cyprianuksen nimipäivä oli yleensä 26. syyskuuta, mutta vuonna 1742 se oli vasta 27. syyskuuta. Joinain vuosina nimipäivä oli 8. elokuuta.Nivanka, Eino: Suomalaisen almanakan nimipäivät ja kiinteät juhlapäivät vuosina 1705–1955. – Kustaa Vilkuna, Eino Kaskimies, Gösta Hedström & Eino Nivanka (toim.) Suomen almanakan juhlakirja, s. 199\. Helsinki: Helsingin yliopisto & Weilin+Göös, 1957. == Tunnettuja Cyprianuksia == * Cyprianus (n. 200–258), kirkkoisä, marttyyri ja pyhimys == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Nimipalvelu: Tilastotietoa etunimestä Cyprianus (Digi- ja väestötietovirasto) Luokka:Etunimet
Uuden-Kaledonian kansanäänestys itsenäisyydestä 2021

Uuden-Kaledonian itsenäistymisäänestys 2021 on osa kolmen kansanäänestyksen sarjaa, joissa selvitetään Uuden-Kaledonian alueen halua itsenäistyä Ranskasta. Kolmen erillisen äänestyksen järjestämisestä sovittiin vuonna 1998 ns. Nouméan sopimuksessa. Kolmas äänestys järjestettiin 12. joulukuuta. == Taustat == Ensimmäinen äänestys järjestettiin vuonna 2018. Siinä itsenäisyyttä vastaan äänesti 56,67% väestöstä. Toinen äänestys järjestettiin 6. syyskuuta 2020. Alkujaan kolmas äänestys oli tarkoitus pitää vuonna 2022. Ranskan Uuden- Kaledonian komissaari Patrice Faure ilmoitti, että kansanäänestys järjestetään 12. joulukuuta koronatilanteesta huolimatta. Marraskuun puoleen väliin mennessä Uudella-Kaledonialla oli kuollut virukseen hieman yli 270 ihmistä, jonka vuoksi itsenäisyyttä kannattava leiri vaati äänestyksen siirtämistä vuoteen 2022 vedoten suruaikaan. Kun päivämäärä 12. joulukuuta 2021 lyötiin lukkoon, itsenäisyyden kannattajat sanoivat, etteivät aio kunnioittaa kansanäänestyksen tulosta. == Tulokset == Ääniä Osuus (%) Kyllä 2 747 3,5 Ei 75 720 96,5 Hyväksyttyjä ääniä 78 467 Hylättyjä/ tyhjiä ääniä 2 418 Rekisteröityneitä äänestäjiä 184 364 Lähde: Presidentti Emmanuel Macron kertoi iloinneensa tuloksesta ja sanoi, että "tänään Ranska on kauniimpi, koska Uusi- Kaledonia on päättänyt jäädä osaksi sitä". Tämän jälkeen hän ilmoitti, että Ranskan hallinto aloittaa reformin, jolla on tarkoitus lisätä Uuden-Kaledonian autonomiaa. Vastaavanlainen uudistus on aikaisemmin tehty mm. Ranskan Polynesialla. == Galleria == Tiedosto:Participation par commune Nouvelle Calédonie 2021.png|Äänestysaktiivisuus kunnittain Tiedosto:Bulletins de vote référendum Nouvelle Calédonie 2018 2020 2021.png|Käytössä ollut äänestyslipuke == Lähteet == Luokka:Vuoden 2021 politiikka Luokka:Kansanäänestykset itsenäisyydestä kansanäänestys itsenäisyydestä 2021
Karl Birger Helsingius

Karl Birger Helsingius (24. tammikuuta 1870 Hamina – 2. joulukuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen eversti ja sotilasasiamies 1920-luvulla.Kuolleita, Helsingin Sanomat, 05.12.1931, nro 330, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotGeni.com : Karl Birger Helsingius Helsingiuksen vanhemmat olivat eversti, pankinjohtaja Alexander Axel Helsingius (1836–1910) ja Nadine Werving (1838–1890). Helsingius valmistui Haminan kadettikoulusta 1889. Hän oli aluksi aliluutnanttina henkikaartin jääkärirykmentissä ja palveli sitten Venäjän armeijassa vuoteen 1899 saakka. Helsingius komennettiin 1894 Pietarin yleisesikunta-akatemiaan, jota hän kävi vuoteen 1897 saakka. Helsingius opiskeli Pietarin insinööriakatemiassa 1897–1898 ja toimi linnoitusopin ja korkeamman matematiikan opettajana 1899–1903. Helsingius jäi lakkautuspalkalle 1903 ja oli sitten 1903–1919 vakuutusvirkamiehenä ja tehtaan isännöitsijänä. Suomen itsenäistyttyä Helsingius hoiti väliaikaisesti puolustusministeriön taisteluvälineosaston asetoimiston päällikön tointa 1919–1920. Hänet siirrettiin sitten yleisesikuntaan, ja hän oli Suomen sotilasasiamiehenä Riiassa 1920, Tallinnassa vuodesta 1921 ja Varsovassa vuodesta 1926. Helsingius nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1920 ja ylennettiin everstiksi 1922. Helsingius oli naimisissa Olga Teofilowin (s. 1874) kanssa. Helsingiuksen tytär Katarina "Katja" Helsingius (s. 1914) palveli jatkosodan aikana 1942–1944 Helsingissä saksalaisten Büro Cellariuksessa toimiston johtajan Alexander Cellariuksen sihteerinä. Hän lähti syksyllä 1944 Saksaan ja meni myöhemmin naimisiin Cellariuksen kanssa.Matti Kosonen - Heidi Ruotsalainen : Agenttikoulun naiset: Lottana vakoilijoiden ja kaksoisagenttien keskellä. Tammi 2015, luku 7.1 Katarina Helsingius (Google Kirjat-linkki) == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Heidi Ruotsalainen : Salatun tiedon tuottajat. Suomen sotilasasiamiesjärjestelmän kehitys 1918–1939, väitöskirja. Maanpuolustuskorkeakoulu Julkaisusarja 1: Tutkimuksia nro 39. Helsinki 2020 * Suomen Kadettikoulusta 1889 upseereiksi valmistuneet kadetit ryhmäkuvassa. Ylärivi vasemmalta P. M. Wetzer, J. Bastman, K. R. von Kraemer, T. Pasi ja V. E. Favre. Alarivi vasemmalta K. B. Helsingius, O. W. Holmberg, J. A. K. Renvald, B. E. Fogelholm ja N. V. Blom. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna) Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet
Veikko Mård

Veikko Mård (s. 30. lokakuuta 1931 Janakkala) on suomalainen elokuvaaja. Hän teki kuvaajana yhteistyötä erityisesti ohjaaja Rauni Mollbergin kanssa. Mård aloitti uransa 1950-luvulla Suomen Filmiteollisuuden (SF) palveluksessa. Hän työskenteli vuosina 1953–1960 yhtiössä apupoikana, kuvaajan apulaisena ja kuvaajana. Vuonna 1955 hän oli kamera-assistenttina Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kuvauksissa. Vuosina 1960–1992 Mård työskenteli Yleisradiossa Yle TV1:n elokuvaajana ja erikoiskuvaajana. Aluksi hän kuvasi uutis- ja ajankohtaisohjelmille, myöhemmin myös pidempiä ohjelmia. Ensimmäinen suurempi tuotanto oli Mollbergin ohjaama elokuva Lapsuuteni, jolle myönnettiin Kirkon elokuvapalkinto. Mård on kuvannut myös Timo Bergholmin, Gösta Ågrenin, Raili Ruston ja Matti Ijäksen elokuvia. Mårdia on pidetty ansiokkaana värien käyttäjänä sekä nopeana ja selkeänä kuvaajana, jonka kameran käyttö on konstailematonta ja osuvaa. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1996. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset elokuvaajat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Iso-Puolala

Iso-Puolala on vuonna 1775 rakennettu puutalo Puolalanpuistossa, Turussa. Talo on yksi Turun vanhimpia yhä jäljellä olevia puutaloja. Sen omistaa Rakennusperinteen Ystävär ry, joka osti talon vuonna 2013. Iso-Puolala on sekä kulttuuri- että rakennushistoriallisesti erittäin arvokas. Turun museokeskuksen vuonna 2002 laatimassa suojelutavoitelistauksessa rakennukset ovat saaneet kaikkein korkeimman suojelustatuksen. == Historia == Puolalan talo mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1550 Pyhän Peterin prebendatilana, eli anneksitilana. Tila jaettiin kahtia 1700-luvulla, jolloin muodostui nykyinen Iso-Puolalan tila. Nykyiselle paikalleen talo siirrettiin vuonna 1775 Henrik Mattsonin pystyttämänä. Talo sijaitsi ennen nykyistä paikkaa vielä alempana mäessä. Tontille rakennettiin toinen pienempi asuinrakennus vuonna 1827. Vuoden 1851 palovakuutusasiakirjasta käy ilmi, että Iso-Puolala oli umpikortteli, jonka tontin etelärajalla sijaitsi nykyinen päärakennus, länsipuolella asuin- ja liiterirakennus, itäpuolella 1827 ja 1828 rakennetut asuinrakennukset ja pohjoisella puolella talli- ja navettarakennus. Vuonna 1885 tulipalo tuhosi Iso-Puolalan tontin luoteiskulman rakennukset, mutta päärakennus säilyi kärsien vain pieniä vaurioita. Tontin itälaidalla olevista rakennuksista pahimmin paloi pohjoisenpuolenen rakennus. Vahingoittuneet päärakennus ja itäpuolen rakennus kuitenkin saatiin kunnostettua. Samana vuonna tontille rakennettiin pohjoisenpuoleinen ulkohuonerakennus. Vuonna 1910 rakennusten omistaja Lindholm lahjoitti rakennukset Turun kaupungille. 2013 Rakennusperinteen Ystävät ry osti rakennukset. Yhdistys järjestää rakennuksissa omaa toimintaa ja vuokraa niitä myös juhlatiloiksi. Rakennusperinteen Ystävät ry entisöi rakennukset oppilastyönä ne ostettuaan. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * Kupila, Sanna. Puolala. Teoksessa: Luokka:Turun rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Hurulan talo

Hurulan talo on 1700-luvulla valmistunut rakennus Ilmolassa, Keminmaalla. Rakennus on toiminut ruotusotalaitoksen upseerien puustellina, eli virkatalona. Tätä ennen Hurula oli valtion omistama kruunun tila. Kruunun tiloja Kemin pitäjässä oli yhteensä 18. Rakennus on ollut suvun Pentinsaari omistuksessa 1800-1900-luvun vaihteesta lähtien ja rakennus nousi uutisiin vuonna 2014, kun suku alkoi entisöidä tätä yli 200 vuotta vanhaa taloa. Päärakennus on 1,5 kerroksinen ja T-mallinen. Sen runko on rakennettu hirrestä ja ulkovuorauksena toimii punaiseksi maalattu laudoitus. Rakennuksessa on satulakatto ja kaksi savupiippua. == Lähteet == Luokka:Keminmaan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Timo Mynttinen

Timo Mynttinen (s. 1971) on suomalainen basisti. Hän on soittanut monissa kokoonpanoissa, kuten Mamba-yhtyeessä vuosina 2001–2014. Mynttinen liittyi Yö- yhtyeeseen vuonna 2017, kun Jukka Lewis ja Daffy Terävä saivat potkut Yöstä. Mynttinen tuli Yöhön samaan aikaan kuin Jussi Turpeinen. He olivat yhtyeessä siihen asti, kun Yön laulaja Olli Lindholm kuoli. Mynttinen on nähty myös useiden TV-ohjelmien vakiobasistina mm. The voice of Finland ja Elämäni biisi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset basistit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Villa Kuhlefelt

Villa Kuhlefelt on 1800-luvulla valmistunut huvila Helsingin Vuosaaressa, Kallahdenniemen Kuningatar-nimisessä eteläkärjessä. Nykyisin rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki, joka on yrittänyt vuokrata ja myydä huvilaa vuodesta 2012. Villa Kuhlefelt on suojeltu historiallisesti arvokkaana rakennuksena. == Historia ja arkkitehtuuri == Villa Kuhlefeltin vanhimmat osat ovat 1800-luvulta, jolloin rakennus toimi kalastajamökkinä. Rakennus on saanut nimensä sen entisen omistajan arkkitehti Sven Kuhlefeltin mukaan, jonka kesäasuntona huvila toimi 1920-luvulla. Hänen aikanaan päärakennusta myös laajennettiin ja se sai nykyisen asunsa. Rakennus on ollut pitkään tyhjillään ja kärsinyt myös ilkivallasta. Helsingin kaupungin kaava määrää rakennuksen yleiseen tai yhteisön virkistyskäyttöön. Vuosina 2008-2009 Villa Kuhlefeltia kunnostettiin ja muun muassa vesi- ja viemärijohdot rakennettiin. Päärakennuksen lisäksi huvilakokonaisuuteen kuuluu rantasauna, leikkimökki ja varastorakennus. Huvilan entinen vuokralainen oli pyytänyt Helsingin kaupungilta lupaa laiturin vesibusseja varten, mutta lupaa ei saatu. Vuonna 2021 alueen asukkaat tekivät Helsingin kaupungille ehdotuksen rakennuksen kunnostamisesta ja uusiokäytöstä Helsingin kaupungin osallistuvaan budjetointiin eli Oma Stadiin. == Lähteet == Luokka:Helsingin huvilat ja villat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Helsingin suojellut rakennukset
Sannah Nedergård

Sannah Nedergård (s. 3. lokakuuta 1993 Vaasa) on suomenruotsalainen näyttelijä.Sannah Nedergårdin sivusto. == Koulutus == Nedergård opiskeli vuosina 2012–2016 Vaasassa Yrkeshögskolan Noviassa ja valmistui ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta teatteri-ilmaisun ohjaajaksi (AMK) (). Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui keväällä 2018 ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi. == Ura == Sannah Nedergård on esiintynyt sekä teatterissa että elokuvassa. Elokuussa 2020 Nedergård palkattiin Helsingin Svenska Teaterniin. Hän on työskennellyt myös Wasa Teaterissa.Rakkautta ja ihanan höttöistä tulossa Vaasa-lehti Nedergårdilla on ollut muun muassa perheen tyttären rooli 5. marraskuuta 2021 ensi-iltansa saaneessa,Next to Normal. Teatterin tiedotuskeskus TINFO. Markus Virran ohjaamassa Next to Normal -musikaalissa.Meri, Lauri: Next to Normal toimii musiikin osalta niin hyvin, että esitystä tekee mieli seurata silmät kiinni – kaikki muu on enemmän tai vähemmän huonoa. Helsingin Sanomat 5.11.2021. Nedergård esiintyi ensimmäisessä roolissaan pitkässä elokuvassa Tom Rejströmin kanssa Rikinkeltaisessa taivaassa (2021). Hänen ehdotuksestaan intiimikohtauksen toteuttamisessa turvauduttiin läheisyyskoreografin apuun; läheisyyskoreografiksi tuli alallaan ensimmäisenä Suomessa toiminut Pia Rickman.Miikkulainen, Lauri: Näyttelijöiltä on vaadittu seksikohtausten tekemistä ilman koulutusta tai harjoittelua, mutta tähän on tulossa muutos. Yle Uutiset 14.7.2020. Syksyllä 2023 Nedergård nähdään suomalais-ruotsalaisen TV-sarjan Koodinimi: Annika (Kodnamn: Annika) pääroolissa. Sarjan esitysoikeudet on myyty pariinkymmeneen maahan. == Yksityiselämä == Myös Nedergårdin sisko Sarah Nedergård on näyttelijä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vaasan hallintotalo

Vaasan hallintotalo eli Lindebäckin talo (ruots. Styrelsegården eli Lindebäcks hus) on vuonna 1862 valmistunut rakennus Vaasassa. Rakennuksen omistaa Vaasan kaupunki, ja nykyisin siellä kokoontuvat Vaasan kaupunginvaltuusto ja kaupunginhallitus. Lisäksi talossa on tilat kaupungin ylimmälle johdolle, henkilöstö-, talous- ja viestintäpalveluille, kirjaamolle ja keskusarkistolle. == Historia == Apteekkari Herman Johan Lindebäck rakennutti Vaasan hallintotalon eli silloisen Lindebäckin talon vuonna 1862 alun perin apteekkinsa toimitilaksi ja perheensä kodiksi. Lindebäckin apteekki oli tuolloin koko kaupungin ainoa apteekki ja toimi rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Ylempi kerros oli asuinkäytössä,ja siellä asui apteekkarin perheen ja läheisten lisäksi myös apteekin henkilökuntaa. Suuressa salissa, joka sijaitsee myös toisessa kerroksessa, järjestettiin esimerkiksi kirjallisuusiltoja ja muita yhteisötilaisuuksia. Myöhemmin sali toimi myös Pohjanmaan museon näyttelytilana. Kymmenen ensimmäisen vuoden aikana rakennuksen toinen kerros oli myös koulun käytössä. Apteekkari Lindebäckin kuoltua vuonna 1902 kiinteistö ja apteekki siirtyivät Lindebäckin sukulaiselle Helge Sigurd Branderille. Brander siirsi apteekin Wolffin taloon Vaasan ylätorille ja myi nykyisen hallintotalon vuonna 1911 Vaasan kaupungille. Vaasan hallintotalon on suunnitellut Vaasan lääninarkkitehti C. A. Setterberg. Vuonna 1930 taloa laajennettiin, ja siitä lähtien se on toiminut Vaasan kaupungin hallinnon päätilana. Rakennuksen peruskorjaus valmistui 2020 talvella. == Lähteet == Luokka:Vaasan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Frank Sauerbrey

Frank Sauerbrey on saksalainen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa. Sauerbrey kuului Itä-Saksan joukkueeseen, joka saavutti Seefeldin MM-kilpailussa 1985 pronssia joukkuemäessä. Samojen kisojen suurmäen kilpailussa hän sijoittui 31:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän oli parhaimmillaan kymmenes Innsbruckissa tammikuussa 1985. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Syntymävuosi puuttuu luokka:Elävät henkilöt
Tšudin Miikkula

Tšudin Miikkula oli 1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla elänyt suomensukuinen mies, joka osallistui kuuluisan lakitekstin Russkaja pravdan kokoamiseen vuoden 1072 tienoilla.Kirkinen 1963, s. 49 Hänen tärkeää asemaansa Kiovan Rusissa on pidetty esimerkkitapauksena siitä, että suomensukuisia miehiä kohosi viimeistään 1000-luvulla korkeisiin asemiin kristillistyneessä Kiovan Rusin valtakunnassa. Tämän lisäksi esimerkiksi 1400-luvun lopulta peräisin olevassa Radzivillin kronikassa kuvataan, miten suomensukuinen tietäjä ennustaa transsitilassa maaten.Kirkinen 1963, s. 50 Tšudin Miikkulan veli Tuky mainitaan useita kertoja Venäjän arvohenkilöiden joukossa. Kiovassa oli Tsudinin palatsi, ja Novgorodissa mainitaan olleen 1100-luvulla Tsudintsevinkatu. Kaikki tärkeisiin arvoihin kohonneet henkilöt olivat ajan vaatimuksen mukaan kristittyjä. Näyttää ilmeiseltä, että Novgorodin pohjois- ja koillispuolen suomensukuisilla alueilla tehtiin lähetystyötä viimeistään 1000-luvulla. Tärkeimpiin asutuskeskuksiin rakennettiin kirkot, joihin varmaan tuli papistoa. Kansaa kastettiin, ja sille opetettiin kristinuskoa, mutta paikallinen väestö sai melko vapaasti säilyttää entisen kulttuuriperinteensä. Veronkantomatkoilla pappeja kulki myös syrjäseuduilla, joiden väestö oli suurimmaksi osaksi pakanoita. Kauppiaiksi, virkamiehiksi ja pajareiksi kohonnut kansa tai kansat, joita kutsuttiin tsuudeiksi lienevät olleet ainakin muodollisesti kristittyjä. Suomensukuisten heimojen yhteys Novgorodiin oli kuitenkin löyhä, ja uuden uskon vaikutus oli aluksi pinnallista. Vielä 1100-luvulla kristinusko ulottui vain heikosti Vatjaan ja Inkeriin. == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Kiovan Rus
Heiko Hunger

Heiko Hunger (s. 24. kesäkuuta 1964 Sebnitz, Saksi, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä, joka edusti urallaan myös DDR:ää. Seuratasolla hän edusti SV klingenthalia. == Yhdistetty == Hunger voitti yhdistetyn nuorten maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Kuopiossa 1983 ja joukkuekilpailussa Trondheimissa 1984. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen DDR:n joukkueeseen yhdistetyn MM- joukkuekilpailussa Rovaniemellä 1984. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa viides. == Mäkihyppy == Hunger siirtyi yhdistetystä mäkihyppyyn 1988, jolloin hän sijoittui Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 20:nneksi. Lahden MM- kilpailuissa 1989 hän oli normaalimäessä 30:s, suurmäessä 37:s ja joukkuemäessä seitsemäs. Vikersundin MM-lentomäessä 1990 hän sijoittui 43:nneksi. Hunger kuului Saksan joukkueeseen, joka saavutti Val di Fiemmen MM- kilpailuissa 1991 pronssia joukkuemäesä. Samojen kisojen normaalimäessä hän oli 45:s. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi, suurmäessä 59:nneksi ja joukkuemäessä seitsemänneksi. Hunger sijoittui mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi Thunder Bayn suurmäessä joulukuussa 1990. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaikkiaan yhdeksän kertaa. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Itäsaksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Saksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Allan Viranko

Allan Fredrik Viranko, sukunimi vuoteen 1906 Nöjd (18. tammikuuta 1893 Helsinki – 1979) oli suomalainen juristi, asiamies ja merenkulkuneuvos.Kuka kukin on 1954Kansalliskirjasto : Allan VirankoAikalaiskirja 1934 Allan Virangon vanhemmat olivat halkokauppias Karl Fredrik Viranko ja Ida Sofia Smalén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, filosofian maisteriksi 1919, lakitieteen kandidaatiksi 1922 sekä lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Viranko sai varatuomarin arvon 1925. Viranko oli Sanomalehtien Tietotoimiston avustajana 1914–1917, kauppa- ja teollisuuskomission kirjeenvaihtajana, sihteerinä ja kansliapäällikkönä 1918–1919 ja valuuttaneuvoston sihteerinä 1920–1921. Hän oli eduskunnan valtiovarainvaliokunnan sihteerinä 1923, laki- ja talousvaliokunnan sihteerinä 1923–1926 sekä eduskunnan pikakirjoittajana 1912–1926. Hän oli valtion tilintarkastajien sihteerinä 1924–1927 ja lainoppineena merenkulkuneuvoksena ja merenkulkuhallituksen kansliaosaston päällikkönä 1927–1937. Viranko toimi Sanomalehtien liiton ja Graafisen teollisuuden liiton asiamiehenä vuodesta 1938 sekä Suomen kirjansitomonomistajien liiton asiamiehenä vuodesta 1943. Viranko oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1919, Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina 1919–1921 sekä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja myöhemmin varapuheenjohtajana 1922. Allan Viranko oli naimisissa vuodesta 1932 Vellamo Lehtosen kanssa, jonka isä oli merenkulkuneuvos Juho Aleksanteri Lehtonen. == Julkaisuja == * Lakikielestä ja -tyylistä. Porvoo 1933 * Raastuvanoikeuden meriasiantuntijoista. Porvoo 1935 * Liikevaihtoveron selityksiä graafillisen ja kirjansitomoteollisuuden harjoittajille. Graafillisen teollisuuden harjoittajain liitto, Helsinki 1942 * Kirjanpainajan lainoppia. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1963 * Kirjanpainajan lainoppia: täydennystä Graafisen keskusliiton 1963 julkaisemaan oppikirjaan. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1964 * Suomen sanomalehdistö vakaannuttaa asemaansa: Suomen sanomalehdenkustantajain liitto - Finlands tidningsförläggareförbund: Sanomalehtien liitto - Tidningarnas förbund 1916-1966. Sanomalehtien liitto, Helsinki 1966 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Varatuomari Allan Viranko, Viljo Pietisen valokuva vuodelta 1938. Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Pietisen kokoelma (Finna) * Yle Arkisto: Sukellusveneillä Suomen meripuolustus kuntoon. Amiraali Gustav von Schoultz kertoo vierailustaan Argentiinassa ja näkemyksistään miten Suomen meripuolustusta pitäisi kehittää. Haastattelijana on Allan Viranko. Arkisto-ohjelma vuodelta 1935. Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
As-Saffah

Abu al-‘Abbās ‘Abdu'llāh ibn Muhammad al-Saffāḥ (), kalifina vuodet 750 – 754, lyhemmin Abul ‘Abbas as-Saffaḥ tai vain al-Saffah oli abbasidien kalifaatin myyttinen perustaja yhtä myyttisen kenraalinsa Abu Muslimin ohella. Abbasidien kalifaatissa islam kypsyi ohi "formatiivisen" kautensa ja kehittyi abbasidien valtaa lujittavaksi valtionuskonnoksi. Se tapahtui niin suurella menestyksellä, että abbasidikalifit säilyttivät satoja vuosia muodollisen asemansa uskovien komentajana senkin jälkeen, kun heistä oli tullut vain nukkehallitsijoita. As-Saffah on myyttinen hahmo, koska hänet tunnetaan vain islamilaisen perimätiedon nojalla. Hänen nimeään ei löydy kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.Popp 2013, s. 153 == Islamilainen perimätieto == Islamilaisen tarinatiedon mukaan as-Saffah polveutui profeetta Muhammadin sedästä Abbasista. Hänen äitinsä kerrottiin olevan kotoisin Nagranista, joka oli pyhiinvaelluspaikka Mekasta etelään. Nagran oli myös kristittyjen arabien pyhä kaupunki.Popp 2013, s. 147 As-Saffah kapinoi arabikalifaattia hallinneita umaijadeja vastaan. Hän lähetti kenraalinsa Abu Muslimin Khorasaniin, jossa Abu Muslim julisti abbasidien vallankumouksen alkaneeksi kesäkuussa 747. Seuraavaksi abbasidiarmeija valtasi Kufan ja marssi kohti pohjoista Mesopotamiaa. Tammikuussa 750 Abu Muslim löi umaijadikalifi Marwan II:n joukot Tigriin sivujoen Zabin rannalla käydyssä ankarassa taistelussa.Bennison 2009, s. 25Kennedy 2004, s. 8–10 Myöhemmin samana vuonna Marwan II murhattiin Egyptissä, ja as-Saffah nousi valtaistuimelle. Umaijadiprinsseistä onnistui pakenemaan Abd al-Rahman, joka siirtyi Espanjaan ja perusti sinne umaijadien emiraatin. As-Saffahin kerrotaan kuolleen vuonna 754.Kennedy 2004, s. 12 Hän nimitti seuraajakseen veljensä Abu Jafarin, joka kalifina hallitsi nimellä al-Mansur.Bennison 2009, s. 29 == Historiatieteen näkökulmia == As-Saffahista kerrotut tarinat viittaavat iranilaiseen perinteeseen hallitsijoista. Nimitys ”Saffah” näyttää esiintyneen jo esi- islamilaisena aikana, mutta sen merkitys on tuntematon. Nimi voisi tarkoittaa ’veden kaatajaa’, jolloin se rinnastuisi tarinaan Mooseksesta, joka iski sauvallaan kalliosta vettä. Popp 2013, s. 148–149 As-Saffahin, Abu Muslimin ja al-Mansurin nimiä ei löydy aikalaistiedoista, kuten kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä. == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Kalifit
Oleksandr Prosvirnin

Oleksandr Borysovytš Prosvirnin (, 24. elokuuta 1964 Voroh'ta, Ivano- Frankivskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto − 15. elokuuta 2010 Kiova Ukraina) oli ukrainalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Prosvirnin sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi. Samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa hän kuului Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän sai samana talvena Universiadeissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Prosvirnin sijoittui toiseksi maailmancupin osakilpailussa Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983. Hän oli samalla kaudella viides Falunissa ja Oslossa sekä kuudes Lahdessa ja Štrbské Plesossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1983−1984 neljänneksi. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Michelle Wiki

Michelle Wiki (s. 23. lokakuuta 1989) on sveitsiläinen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Sveitsin maajoukkuetta kuusissa MM- kilpailuissa vuodesta 2011 alkaen.. Hän on saavuttanut MM-hopeaa Neuchâtelin kotikisoissa 2019 sekä MM-pronssia Brnossa ja Ostravassa 2013, Tampereella 2015, Bratislavassa 2017 ja Uppsalassa 2021. Vuoden 2019 MM-kisojen välieräottelussa Tšekkiä vastaan Sveitsi oli varsinaisen peliajan puolivälissä tappiolla maalein 0–5 ja vielä yhdeksän minuuttia ennen kolmannen erän loppua maalein 1–6, mutta Wiki tasoitti viimeisellä minuutilla tilanteeksi 6–6 ja teki jatkoajalla voittomaalin. Wiki on kotimaansa lisäksi pelannut Ruotsissa, jossa hän on edustanut FBC Uppsalaa, KAIS Moraa ja kaudella 2021–2022 IK Sirius IBK:ta. Hänet on valittu Sveitsin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2015–2016 ja kaudella 2020–2021. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Max Elger

Max Elger (s. 1973) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Ruotsin rahoitusmarkkinaministerinä 2021–2022. Aiemmin hän on ollut valtiosihteeri Ruotsin valtiovarainministeriössä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Max Elger Ruotsin hallituksen verkkosivuilla Luokka:Ruotsin ministerit Luokka:Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksandr Majorov

Aleksandr Borisovitš Majorov (, s. 6. kesäkuuta 1957 Nižni Novgorod, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja seuratasolla Dynamo Nižni Novgorodia. Majorov sijoittui 11:nneksi Lahden MM-kilpailuissa 1978 ja seitsemänneksi Lake Placidin olympialaisissa 1980. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa viides. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 14:nneksi ja kuului samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa neljäs. Majorov sijoittui yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan seitsemänneksi Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kosti Könni

Kosti Esaias Könni (12. helmikuuta 1894 Seinäjoki – 21. lokakuuta 1975 Lapua) oli suomalainen toimittaja ja toimituspäällikkö.Kosti Könnin rahaston rahastoesiteKuka kukin on 1954 Könnin tunnettuun sukuun kuuluneen Kosti Könnin vanhemmat olivat toimittaja Otto Edvard Juhonpoika Könni ja Maria Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1912 ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa muutamia vuosia. Lehtimiehen uransa Könni aloitti 1915 Vaasa- lehden uutistoimittajana, hän oli jo aiemmin työskennellyt lehdessä kesätoimittajana. Könnistä tuli Vaasa-lehden toimitussihteeri 1915 ja toimituspäällikkö 1945. Hän jäi lehdestä eläkkeelle vuonna 1966. Könni oli myös Yleisradion Vaasan ohjelmapäällikkönä 1933-1945. Könni harrasti musiikkia ja opiskeluaikanaan hän oli mukana Ylioppilaskunnan Laulajissa. Vaasassa Könni oli mukana perustamassa Sekakuoro Sirpaleita ja hän kuoron johtajana 1921–1949. Könni oli mukana perustamassa myös Vaasan orkesteria, jossa hän oli alttoviulistina ja varajohtajana. Hän oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kapellimestarina 1933–1944, johti laulu- ja maakuntajuhlia, toimi tuomarina ja piti musiikkikursseja. Könni sai director musices -arvonimen vuonna 1967. Hän teki myös sävellyksiä ja kuoro- ja orkesterisovituksia. Vaasan sanomalehtiyhdistyksessä Könni oli johtokunnan jäsenenä, rahastonhoitajana ja puheenjohtajana. Kosti Könni oli naimisissa vuodesta 1918 Ida Eufemia Petrellin (1883−1960) kanssa. Heillä oli kolme lasta. == Julkaisuja == * Vaasan suomalainen säästöpankki: kaksikymmenviisivuotiskertomus 1907-1932. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1932 * Vaasa 1903-1953: piirteitä viisikymmenvuotistaipaleelta. Vaasa 1953 * Vaasan suomalainen säästöpankki 1907-1957. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1957 * Vaasa 1953-1963: kuudes kymmenvuotiskausi. Vaasa 1963 * Vaasan suomalainen klubi 1917-1967. Vaasa 1967 * Vaasan suomalainen säästöpankki: 60 vuotta Vaasan hyväksi (1907-1967). Vaasa 1967 * Sävellyksiä ja sovituksia. Sanomalehti Pohjalainen, Vaasa 2001 == Toimituksia == * Etelä-Pohjanmaan sankarivainajat 1939-1940: muistojulkaisu. Osakeyhtiö Vaasa, Vaasa 1941 * Sekakuoro Sirpaleet 25 vuotta: 1916-1941. Sekakuoro Sirpaleet, Vaasa 1941 * Vaasa: sanomalehti, kirjapaino, kirjansitomo, kuvalaattalaitos 40 vuotta 1903-1943. Vaasa Oy, Vaasa 1943 * Könnin suku: sukuhistoria ja sukuluettelo; sukuhistorian kirjoittanut ja sukututkimuksen suorittanut Jaakko Laurila ; toimittanut ja sukutauluston laatinut Kosti Könni. Könnin suvun oltermannikunta, Vaasa 1949 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Vladimír Podzimek

Vladimír Podzimek (12. toukokuuta 1965 Jilemnice, Tšekkoslovakia − 17. toukokuuta 1994) oli tšekkiläinen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa ja seuratasolla TJ Dukla LIbereciä. Podzimek sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 suurmäessä kahdeksanneksi ja normaalimäessä 39:nneksi. Samana vuonna Engelbergissä käydyssä erillisessä MM-joukkuemäessä hän kuului Tšekkoslovakian pronssijoukkueeseen. Hän saavutti Sapporon universiadeissa 1991 hopeaa sekä normaali- että suurmäessä. Podzimek voitti Holmenkollenin kisojen suurmäen kilpailun maaliskuussa 1984. Toisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Lahden normaalimäessä helmikuussa 1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan 12:nneksi kaudella 1983−1984. Podzimek teki itsemurhan 29-vuotiaana 1994. == Lähteet == Luokka:Tšekkoslovakialaiset mäkihyppääjät Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Sergei Tšervjakov

Sergei Vasiljevitš Tšervjakov (, s. 12. tammikuuta 1959 Lysva, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Tšervjakov sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 1982 joukkuekilpailussa viidenneksi. Sarajevon olympialaisissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 kymmenes. Hän kuului Oberstdorfin MM-kilpailujen 1987 joukkuekilpailussa pronssia saaneeseen Neuvostoliiton joukkueeseen. Tšervjakov sijoittui yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi Oberwiesenthalissa joulukuussa 1986. Hän sijoittui maailmancupin kilpailuissa kaikkiaan neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Humanistis-demokraattinen keskusta

Humanistis-demokraattinen keskusta (, lyh. cdH) on belgialainen kristillisdemokraattinen ja humanistinen ranskankielinen puolue. Puolue perustettiin vuonna 1968 ja rekisteröity vuonna 1972 nimellä Kristillissosiaalinen puolue (). Puolue vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon vuonna 2002. Puolueen sisarpuolueita ovat flaamilainen CD&V; ja saksankielinen CSP. Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 lähtien Maxime Prévot. == Ideologia == CdH:n poliittiset juuret ovat personalismissa, joka seuraa ranskalaisen filosofin Emmanuel Mounier'n ajattelua. Personalismi korostaa ihmispersoonan ehdotonta ensisijaisuutta. == Historia == Vuonna 1999 puolueen puheenjohtajaksi valittiin Joëlle Milquet. Puolue uudisti linjaansa ja julkaisu Demokraattisen humanismin peruskirjan vuonna 2001 sekä uudet säännöt. Vuonna 2004 puolue nousi valtaan Vallonian alueella, Brysselin alueella ja ranskalaisen yhteisön keskuudessa. Vuosina 2011–2019 puheenjohtajana toimi Benoît Lutgen. Lutgen jatkoi humanistis-demokraattisen liikkeen uudistamista. Vuonna 2013 puolue hyväksyi humanistisen kehityksen ohjelman, joka määritteli puolueen tavoitteet seuraavalle 15 vuodelle. Lutgenin jälkeen, tammikuussa 2019, puheenjohtajaksi valittiin Maxime Prévot. Prévot'n aikomus on ollut uudistaa puoluetta kansalaisvuoropuhelun avulla. == Puheenjohtajat == CVP/PSC *1945–1947 August De Schryver *1949–1950 François-Xavier van der Straten Waillet *1950–1961 Théo Lefèvre *1961–1966 Paul Vanden Boeynants *1966–1972 Robert J. Houben PSC *1972–1976 Charles-Ferdinand Nothomb *1976–1977 Georges Gramme *1977–1979 Charles-Ferdinand Nothomb *1979–1981 Paul Vanden Boeynants *1981–1996 Gérard Deprez *1996–1998 Charles-Ferdinand Nothomb *1998–1999 Philippe Maystadt *1999–2002 Joëlle Milquet cdH *2002–2011 Joëlle Milquet *2011–2019 Benoît Lutgen *2019– Maxime Prévot == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Puolueen verkkosivusto Luokka:Belgian puolueet Luokka:Kristillisdemokraattiset puolueet Luokka:Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Kristillisdemokraatit ja flaamit

Kristillisdemokraatit ja flaamit (, lyh. CD&V;) on belgialainen flaamilainen kristillisdemokraattinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 2001. Puolueen edeltäjä oli Kristillinen kansanpuolue (). Puolueen puheenjohtajana on toiminut joulukuusta 2019 lähtien Joachim Coens. == Puheenjohtajat == * 2001–2003 Stefaan De Clerck * 2003–2004 Yves Leterme * 2004–2007 Jo Vandeurzen * 2007–2008 Etienne Schouppe * 2008–2008 Wouter Beke * 2008–2010 Marianne Thyssen * 2010–2019 Wouter Beke * 2019 Cindy Franssen & Griet Smaers * 2019–2022 Joachim Coens * 2022– Sammy Mahdi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Puolueen verkkosivut Luokka:Belgian puolueet Luokka:Kristillisdemokraattiset puolueet Luokka:Keskustademokraattinen internationaali Luokka:Euroopan kansanpuolueen jäsenpuolueet
Iso-Äiniö

Iso-Äiniö on kylä Asikkalassa. Se sijaitsee kunnan läntisissä osissa laajojen metsäalueiden ympäröimänä ja on yksi Äinään seudun muodostavista kylistä. Iso- Äiniön noin 3 800 hehtaarin pinta-alasta suurin osa on metsää. Kylän läpi kulkee valtatie 24, jonka ympärille sen asutus ja viljelys ovat keskittyneet.Iso-Äiniö Äinään seutu Vanhin Iso-Äiniötä koskeva merkintä on säilynyt vuodelta 1488. Hämeen ensimmäisessä maakirjassa (1539) tunnetaan 19 Iso-Äiniössä sijainnutta taloa. Aiemmin alue oli tiheästi rakennettu, mutta nykyään se on lähinnä haja-asutusaluetta. Tilastokeskuksen mukaan vuonna 1998 Iso-Äiniön alueella oli 109 erillistä taloutta. Iso-Äiniön kylän keskellä sijaitsee luontokeskus, jonka Äinään seudun kyläyhdistys rakennutti vuosina 2011–2012. Keskus sai Asikkalan ympäristöpalkinnon vuonna 2015. Keskuksessa on 0,8 kilometrin pituinen luontopolku, ja siellä on uimapaikka Äiniönjoen varrella.Iso-Äiniön luontopolku, Asikkala Outdooractive == Lähteet == Luokka:Asikkalan kylät
Knut Reiersrud

thumb|right|Knut Reiersrud (2013) Knut Reiersrud (s. 12. helmikuuta 1961 Oslo) on norjalainen kitaristi, säveltäjä ja laulaja. Hän tuli alun perin tunnetuksi bluesmuusikkona, mutta on kehittänyt musiikillisen ilmaisun, joka yhdistelee monia eri genrejä.Knut Reiersrud Store norske leksikon Reiersrud varttui Oslossa ja Bærumissa. Bluesmuusikkona hän toimi muun muassa yhtyeissä Hartvik & The Heartbreakers ja Four Roosters. Reiersrud on julkaissut monia albumeita omalla nimellään; näistä Pretty Ugly (2004) toi hänelle Spellemannprisenin. Hän on tehnyt levyjulkaisuja myös yhdessä urkuri Iver Kleiven kanssa; näistä Blå koral (1991) johti myös Spellemannprisenin myöntämiseen. Albumilla Den signede dag (2000) mukana ovat kaksikon lisäksi myös Povl Dissing ja Nikolai Grundtvig. Reiersrud ja Kleive yhdessä sävelsivät musiikin Lillehammerin vuoden 1994 talviolympialaisten avajaisseremoniaan. Reiersrudin kanssa yhteistyötä ovat tehneet myös eri puolilta maailmaa tulleet muusikot, kuten gambialaiset perinnemuusikot omalla debyyttialbumilla Tramp (1993) ja seuraajalla Klapp (1995). Albumi Himalaya Blues (2004) äänitettiin Nepalissa muiden norjalaisten ja nepalilaisten muusikoiden kanssa. Knut Reiersrud Band on julkaissut jazz- ja soulvaikutteisen albumin Voodoo Without Killing Chicken (2008). Vuonna 2012 kokoonpano soitti Franz Schubertin ja Johannes Brahmsin musiikkia TrondheimSolistenen kanssa levyllä Infinite Gratitude. Vuonna 2018 yhtye teki paluun albumilla Heat, ja vuotta myöhemmin seurasi Life – Live at Røverstaden. Reiersrud teki yhdysvaltalaisen R&B-laulaja; Mighty Sam McClainin kanssa albumin One Drop Is Plenty (2011). Tämän jatko-osa Tears of the World (2015) johti jälleen Spellemannprisenin myöntämiseen, ja saman palkinnon ehdokkuus tuli sooloalbumilla Aftonblues (2013). Ehdokkuuden toi myös albumi Ballads And Blues From The 20's vol. 1 (2020). Vuonna 2021 Knut Reiersrud Band ja Kringkastingsorkestret julkaisivat Antonín Dvořákin ja Ludwig van Beethovenin musiikin tulkintoja albumilla A New World (2021). == Lähteet == Luokka:Norjalaiset kitaristit Luokka:Norjalaiset laulajat Luokka:Norjalaiset säveltäjät Luokka:Norjalaiset bluesmuusikot Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
All Jucci

__NOTOC__ All Jucci on Kuben studioalbumi, joka julkaistiin 16. helmikuuta 2018 Monsp Recordsin kautta. Albumista ilmestyi 300 kappaleen rajoitettu vinyylipainos, jonka mukana tuli latauskoodi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: Arvio: Kuben uutuuden tekstit ovat sitä mallia, että levyä on helpompi kuunnella Urban Dictionaryn kera Viitattu 6.12.2021. == Lähteet == Luokka:Kuben albumit Luokka:Vuoden 2018 albumit
Tobias Foss

Tobias Svendsen Foss (s. 25. toukokuuta 1997 Vingrom, Lillehammer) on norjalainen maantiepyöräilijä, aika-ajon maailmanmestari. Foss aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Joker-tallissa syksyllä 2016, ja jatkoi samassa joukkueessa seuraavan kauden. Vuodet 2018−2019 hän edusti Uno-X Norwegian Development Teamia. Kausina 2020–2023 hän ajoi UCI World Tour -tason Team Jumbo-Vismassa ja vuodesta 2024 lähtien Ineos Grenadiers -joukkueessa. Hän voitti aika-ajon maailmanmestaruuden vuonna 2022 kolmen sekunnin erolla Stefan Küngiin. == Saavutuksia == Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling archives ;2014 :EM-kilpailut, nuorten aika-ajossa pronssia ;2015 :Nuorten maantieajon ja aika-ajon Norjan-mestaruus :EM-kilpailut, nuorten aika-ajossa hopeaa ;2017 :Norjan ympäriajo, nuorten kilpailun voitto ;2018 :Okolo Slovenska, nuorten kilpailun voitto :MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa kuudes ;2019 :Volta ao Alentejo, nuorten kilpailun voitto :Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailun voitto :MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa kuudes ;2021 :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 1. etapilla (aika-ajo) kolmas :Maantieajon ja aika-ajon Norjan-mestaruus ;2022 :AIka-ajon Norjan-mestaruus :MM-kilpailut, aika-ajossa kultaa ;2023 :MM-kilpailut, aika-ajossa yhdestoista ;2024 :Tour of the Alps, pistekilpailun ja 1. etapin voitto :Olympialaiset, aika-ajossa 13:s :MM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs == Lähteet == Luokka:Norjalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1997 syntyneet¨ Luokka:Elävät henkilöt