EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Christopher Judge

Douglas Christopher Judge (s. 13. lokakuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Teal'cina televisiosarjassa Tähtiportti. Judge on afrikkalaista ja Cherokee- intiaanialkuperää. Hän kävi nuoruudessaan Oregonin yliopistoa jalkapallostipendillä, mutta haaveili näyttelijän urasta. Yksi hänen ensimmäisistä pienistä rooleistaan oli tunnetussa televisiosarjassa Ihmemies MacGyver, jonka päänäyttelijän Richard Dean Andersonin kanssa hän näytteli myöhemmin Tähtiportissa. Judge on myös antanut äänensä eräille animaatiosarjojen ja tietokonepelien hahmoille. Judge sai roolin Tähtiportti- sarjassa vuonna 1997 ja oli siitä lähtien sen vakituinen näyttelijä. Hän on ollut mukana useammassa sarjan jaksossa kuin kukaan muu sarjan näyttelijä ollen kokonaan pois vain yhdestä jaksosta sarjan kymmenvuotisen historian aikana. Judge on kihloissa malli-näyttelijä Gianna Pattonin kanssa, ja heidän ensimmäinen lapsensa Chloe syntyi vuonna 2005. Judgella on myös kolme lasta edellisestä suhteestaan, Christopher, Cameron ja Catrina. Judge on Kratos- hahmon ääninäyttelijä vuonna 2018 julkaistussa pelissä God of War. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Videopelien ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dartmouth Time Sharing System

Dartmouth Time Sharing System (DTSS), oli ensimmäinen laajemmalle levinnyt, myös ei-teknisten käyttäjien käyttöön tarkoitettu tietokoneiden osituskäyttöjärjestelmä. Sen suunnittelivat matemaatikot John George Kemeny ja Thomas E. Kurtz Dartmouth Collegessa Yhdysvalloissa. Samalla suunniteltiin myös BASIC-ohjelmointikieli. Järjestelmää käytettiin General Electricin GE-235 tietokoneella sekä GE-635-suurtietokoneella. Ensimmäinen versio otettiin käyttöön vuonna 1964. 1970-luvun lopulla järjestelmää ajettiin Honeywell 66/40 -tietokoneilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dartmouth Time Sharing System reborn! * The Dartmouth Time-Sharing System - A Brief Description bitsavers.org -palvelussa Luokka:Käyttöjärjestelmät Luokka:Tietotekniikan historia
Irma Urrila

Irma Rauha Kristiina Urrila-Andersson (o.s. Urrila; s. 29. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen laulaja (sopraano). Urrila, Irma. Uppslagsverket Finland. Hän voitti Yleisradion järjestämän laulukilpailun 18-vuotiaana keväällä 1961. Ensikonserttinsa hän antoi Helsingin Konservatoriossa 26. marraskuuta 1962 Pentti Koskimiehen säestämänä. Urrila aloitti lauluopinnot tätinsä Aino Eleniuksen johdolla ja jatkoi niitä Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin opissa sekä myöhemmin Milanossa Carla Castellanin ja Tomaso Jappellin johdolla. Urrila voitti Lonigon laulukilpailun 1965 ja tuli toiseksi Parman Verdi-kilpailussa 1966. Suomen Kansallisoopperassa Urrilalla oli solistikiinnitys syksystä 1965 kevääseen 1967, jonka jälkeen hän siirtyi Tukholman kuninkaalliseen oopperaan. Urrila avioitui Norjaan ja siirtyi vuonna 1970 Oslon oopperaan. Urrilan laulajanura kesti yli 30 vuotta ja käsitti yli 40 oopperaroolia, joista mainittakoon Pamina (Taikahuilu), Zerlina (Don Giovanni), Kreivitär (Figaron häät), Mimì (La Bohème), Liù (Turandot), Lauretta (Gianni Schicchi), Tatjana (Jevgeni Onegin), Sophie (Ruusuritari) sekä Giacomo Puccinin Madame Butterflyn ja Richard Straussin Arabellan nimiosat. Oopperatyönsä ohella Irma Urrila on konsertoinut ahkerasti ja esiintynyt usein oratoriosolistina. Suomen, Ruotsin ja Norjan lisäksi hän on esiintynyt Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Brasiliassa ja Kreikassa. Laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen Irma Urrila nousi Ingmar Bergmanin ohjaaman Taikahuilun elokuvaversion (1975) Paminana. Veijo Murtomäki arvioi, että Urrila kuuluu Suomen sopraanohistorian ”yhden käden sormilla laskettaviin suuruuksiin”. ==Levytyksiä== * Irma Urrila: Songs and Arias 1962–1982 (2 CD:tä). Finlandia Classics FINCLA 12 (2014). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset sopraanot Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lahden seutukokeilu

Lahden seutukokeilu on osa sisäasiainministeriön valtakunnallista seutukokeilujärjestelmää, millä pyritään aikaansaamaan kuntien tuottamien palveluiden tuottaminen suuremmissa taloudellis-hallinnollisissa kokonaisuuksissa. Tarkoituksena on aikaansaada suurtalouden mittakaavaetuja ja vähentää tulevaisuudessa kuntien valtionavun tarvetta. Lahden seutukokeilu alkoi 2002. Se laajenee 2007, kun 2002 alkaen mukana olleiden kuntien Asikkala, Hollola, Lahti, Nastola ja Orimattila lisäksi mukaan tulevat Heinola, Hämeenkoski, Kärkölä, Padasjoki ja Sysmä. Päijät-Hämeen kunnista Artjärvi ja Hartola jäävät edelleen seutukokeilun ulkopuolelle. Seutukokeilu mahdollistaa myös vaaleilla valitun valtuuston, jolle voidaan luovuttaa kunnanvaltuustojen päätäntävaltaa. Tähän ei ole kuitenkaan Lahden seutukokeilussa edetty pääasiassa siksi, että Lahden kaupungissa asuvien äänestäjien paino äänten kokonaismäärässä olisi niin suuri ja vaaleilla valittu seutukokeiluvaltuusto edustaisi näin lähinnä suurimman kunnan, Lahden kaupungin piirissä vallitsevia näkemyksiä. Lahden kaupunkiseudun kunnat ovat sopineet ottavansa käyttöön yhteisen yleiskaavan, yhteisen linjaliikenteen liikennelupajärjestelmän. Lisäksi kunnat antavat yhdessä lausuntoja valtion viranomaisille sosiaali- ja terveystoimen sekä opetus- ja kulttuuritoimen investointien tärkeysjärjestyksestä valtion kunnille myöntämiä valtionapuja koskien. Myös osa kunnallista edunvalvontaa, yhdyskuntasuunnittelun kunnallistekniikan toteuttamisesta ja ylläpidosta sekä kunnallisten palvelutuotantojen yhteistyötä koordinoidaan Lahden kaupunkiseudulla. Päijät-Hämeessä on useissa eri prosesseissa ja eri lakien perusteella tapahtuvia yhdentymispyrkimyksiä, joiden tavoitteena on Vellamoksi kutsuttu koko Päijät-Hämeen käsittävä kunta, minkä Päijät-Hämeen alueen keskiajalla käsittänyt Hollolan kunta on asettanut virallisesti tavoitteekseen. Seutukokeilua pisimmälle mennyt paikallishallinnon yhdistämiskokeilu on Kainuun maakunta, jossa ainoana manner-Suomessa käytiin myös maakuntavaalit. Kainuun maakuntahallinnosta on pidemmälle vietynä yhdentymishankkeena kuitenkin säädetty erillinen laki, joka ei sisällys lakeihin seutukokeilusta. Pisimmälle mennyt maakunnallinen hallinto on Ahvenanmaan autonomisessa maakunnassa, joka vahvistettiin 1900-luvun alussa Kansainliitossa ratkaistusta Suomen ja Ruotsin välisessä kiistasta siitä, pitäisikö Ahvenanmaan kuulua Ruotsiin. == Lähteet == * Kunta-lehti Lahden seutukokeilu laajenee viiteen uuteen kuntaan == Aiheesta muualla == * HE 274 / 2006 * Laki seutuvaltuustokokeilusta * Etelä-Suomen Sanomat: Seutukokeilu laajenee Hämeenlinnan seutukokeilu | Lahden seutukokeilu | Loimaan seutukokeilu | Nivala-Haapajärven seutukokeilu | Oulun seutukokeilu | Pieksämäen seutukokeilu | Pohjois-Lapin seutukokeilu | Turunmaan seutukokeilu Luokka:Päijät-Häme Luokka:Suomen sisäministeriö
Tulkki (täsmennyssivu)

Tulkki voi tarkoittaa seuraavia: * Tulkki, henkilö, joka tulkkaa kielten välillä. Erikoistapauksia tästä ovat: ** viittomakielen tulkki, henkilö, joka tulkkaa viitotun ja puhutun kielen välillä ** kirjoitustulkki, henkilö joka tulkkaa puhuttua kieltä kirjoitetuksi tekstiksi * Ohjelmointikielen tulkki tietokoneohjelmoinnissa * Tulkki, yksinkertainen laite, jolla valmistuksen laatua valvotaan "go/nogo" -tasolla. Tarkastettavan kappaleen tulee esim. mahtua toisen pään haarukkaan ja olla liian suuri tulkin toisen pään haarukkaan. * Tulkki (The Interpreter), Sydney Pollackin ohjaama elokuva vuodelta 2005 * Tulkki (Deutsches Haus), Annette Hessin kirjoittama romaani * Tulkki, suomenkielinen sukunimi. Nimen kantajia ovat muiden muassa: ** Aapo K. Tulkki (1911–2011), mainosalan yrittäjä ** Emmaliina Tulkki (s. 2000), jalkapalloilija ** Janne Tulkki (s. 1975), iskelmälaulaja ==Katso myös== * Tulkinta *Kääntäjä Luokka:Sukunimet
Difference

__NOTOC__ Difference on power metal -yhtye Dreamtalen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 2005. Albumilla yhtyeen laulajan virkaa hoitaa Teräsbetonin Jarkko Ahola. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Jarkko Ahola – laulu * Rami Keränen – kitara * Mikko Mattila – kitara * Turkka Vuorinen – kosketinsoittimet * Pasi Ristolainen – basso * Pete Rosenbom – rummut == Arvostelut == * Imperiumi: 7½/10Dreamtale - Difference Viitattu 21.12.2022. * Soundi: Soundi: Levyarvio viitattu 28.12.2018 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Dreamtalen albumit Luokka:Vuoden 2005 albumit
Partido Revolucionario Institucional

Partido Revolucionario Institucional (PRI, ) on meksikolainen puolue, joka hallitsi maata yhtämittaisesti 1929–2000. Nykyisin se on edelleen yksi suurimmista puolueista. Ideologialtaan PRI on sosiaalidemokraattinen. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. Sen kannattajista käytetään nimeä priistas. PRI:n edeltäjän perusti Plutarco Elías Calles nimellä Partido Nacional Revolucionario () 4. maaliskuuta 1929 vakauttamaan maata ja normalisoimaan Meksikon vallankumouksen veteraanien välit. Vallanvaihdoista tuli väkivallattomia, vaikkei aina demokraattisia. Vuonna 1938 PRR hajosi ja sen tilalle perustettiin Partido de la Revolución Mexicana () Lázaro Cárdenasin johdolla. PRM hajosi ja PRI perustettiin Manuel Ávila Camachon johdolla 18. tammikuuta 1946. Kolmella eri nimellä puolue piti valtaa 70 vuoden ajan. Vain harvoin kukaan ulkopuolinen tuli valituksi edustajainhuoneeseen tai senaattoriksi. Ensimmäinen PRI:n ulkopuolinen kuvernööri valittiin Baja Californian osavaltioon 1989 ja ensimmäinen ei-PRI:n presidentti oli Vicente Fox vuonna 2000. Ensimmäisten tappioiden jälkeen PRI teki näyttävän paluun ja vuoden 2003 kongressivaaleissa se sai 224 paikkaa 500:sta edustajainhuoneessa. Vuonna 2006 PRI jäi 106 paikkaan edustajainhuoneessa ja sai 33 senaattoria. == 2010 väijytys ja Ubisort-militia == Keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 asemiehet väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen. Teosta syytetään PRI:n alaisuudessa toimivia puolisotilaallisia Ubisort-joukkoja. Kaksi aktivistia kuoli ja kaksitoista on kateissa. Toinen kuolleista oli suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * http://www.pri.org.mx/ Luokka:Meksikon puolueet Luokka:Sosiaalidemokraattiset puolueet
Risto Tuorila

Risto Kalevi Tuorila (s. 19. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli pitkään Oulun kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010. ==Ura== Tuorila kävi Suomen Teatterikoulun 1974–1978. Hän on aikaisemmin ollut näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa (1969-74), Ryhmäteatterissa (1978–1980) ja Kemin kaupunginteatterissa (1980–1981). Risto Tuorila on naimisissa Oulun kaupunginteatterin lavastajan Maija Tuorilan kanssa. Hän harrastaa vapaa-ajallaan purjehdusta. Tuorila on näytellyt monissa teatteri- ja elokuvaproduktioissa. Hän näytteli Vilho Koskelaa Rauni Mollbergin elokuvassa Tuntematon sotilas (1985) ja voitti siitä Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Tuorila näytteli Jussi Koskelaa Timo Koivusalon ohjaamissa Täällä Pohjantähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II -elokuvissa. Hän sai Oulun kaupungin kulttuuritunnustuspalkinnon vuonna 2004, perusteena pitkäaikainen ja ansiokas työ Oulun kaupunginteatterissa. == Filmografia == === Elokuvat === *Tuntematon sotilas (1985) – Koskela *Lain ulkopuolella (1987) *Kotia päin (1989) – Kurkela *Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992) – Kustannuspäällikkö *Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994) – Komisario Saari *Poika ja ilves (1998) – Jouko-eno *Lapin kullan kimallus (1999) – Hermanni Kyrö *Pahat pojat (2003) – Poliisipäällikkö Ensio Suutari *Rock'n Roll Never Dies (2006) – Isä *Täällä Pohjantähden alla (2009) – Jussi Koskela *Täällä Pohjantähden alla II (2010) – Jussi Koskela *Häät ennen hautajaisia (2022) – Pekka === Televisioelokuvat === * Lompakko (1980) * Valkoinen nainen (1989) – Jukka Leimu * Mennyt heinäkuu (1999) – Eeron isä * Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (2002) – Poliisi * Partanen (2003) – Partanen * Postia marsalkalle (1991) – Vaski === Televisiosarjat === * Lottovoittajien maa (1990) – Rotan pomo * Tuntemattomalle jumalalle (1993) – Malcolm Jones * Kovaa maata (1994–1997) – Pentti Viitala * Vuoroin vieraissa (1997) – Antti * Angela ja ajan tuulet (1999) – Gabriel Berggren * Kaverille ei jätetä (2001) – Pentti * Kylmäverisesti sinun (2002) – Aarnio * Taivaan tulet (2007) - Luottamusmies Niemipelto * Mökki (2010) – Reino * Sorjonen (2016) – Risto Karlsson * Kaikki synnit (2019–2020) – Matti Mustapää * Paratiisi (2020) – Aarne Mäntymäki ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paimen (uskonto)

Paimenta käytetään uskonnollisessa merkityksessä esimerkiksi kristinuskossa uskovien ihmisten kaitsijana. Tehtävät vastaavat lammaspaimenen tehtäviä ihmisten keskellä. Sanaa käytetään erityisesti Kristuksesta tai Jumalasta. Myös pappi tai muu uskonnollinen johtaja voi ohjeistaa johdettaviaan paimenkirjeillä. Raamatun Jeesus vertaa itseään paimeneen Johanneksen evankeliumissaJoh 10:11. == Lähteet == Luokka:Kristilliset käsitteet
Risto Jalonen

Risto Jalonen (28. lokakuuta 1957 Vaasa – 22. elokuuta 2013) oli suomalainen kuva- ja sanataiteilija. Jalonen toimi muun muassa taidemaalarina ja valokuvaajana. Jalosen retrospektiivinen näyttely Virran varrelta oli esillä galleria Art Alexissa vuonna 2008. Samaan aikaan ilmestyi Rajatapaus, 50-vuotisjuhlajulkaisu. Jalonen toimitti kokoomateoksia pohjalaisesta taiteesta, kuten Vaasa – kaupunki keskellä luontoa (2002) ja Avain – Risto Jalonen ja muita pohjalaisia elämän tulkkeja (2005). Yksin -runokirjan ruotsinkielinen käännös oli mukana Yleisradion Tanssiva karhu -kisassa 2005. Jalosen esikoisteos oli omakustanne Tuulee vuonna 1986. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * http://www.vaasalaisia.info/vaasapedia/index.php/Risto_Jalonen Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Sähköpaimen

Sähköpaimen on laite, joka antaa laitumen ympäri viritetylle metallijohdolle, sähköaidalle sähköimpulsseja. Sähköpaimenen tarkoitus on pitää eläimet aidatulla alueella. Sähköpaimenien tehoalue on 1,6–9 joulea. Suomen pitkäikaisin ja tunnetuin sähköpaimen vuodesta 1938 on Olli-merkkinen. Vuonna 2002 Olli-paimenten yhteenlaskettu myynti saavutti 350 000 kappaleen rajan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ollin oppivuodet (Maatilan Pirkka: Olli- sähköpaimenesta) * Ylen Elävä arkisto – Sähkö-Olli Luokka:Kotieläintalous Luokka:Maataloustyökalut
Paimen (täsmennyssivu)

Paimen voi viitata seuraaviin: * paimen, ammatti * paimen, uskovien ihmisten kaitsija * Paimen, Liekki-yhtyeen albumi * Paimen, Markku Lehmuskallion ja Anastasia Lapsuin ohjaama elokuva vuodelta 2001 * Hermaan Paimen, myös Paimen, varhaiskristillinen kirjoitus * sähköpaimen, laidunaluetta ympäröivään metallilankaan sähköimpulsseja syöttävä laite * Sähköpaimen, Tarvo Laakson kolmas lp-levy vuodelta 1981.
Karjalan Heili

Karjalan Heili on Joensuussa ilmestyvä kaupunkilehti, jota jaetaan ilmaisjakeluna. Joensuun lisäksi lehteä jaetaan kaupungin ympäristökuntiin Liperiin, Kontiolahdelle ja Outokumpuun. Levikki on 52 725 kappaletta. Toimitus on kaupungin keskustassa Torikadulla. [[Tiedosto:Torikatu 23 Joensuu.JPG|thumb|200px|Karjalan Heilin toimitilat Isossa Myyssä Joensuun keskustassa. Lehti on perustettu 1970. Päätoimittaja on Hanna Käyhkö (2020–). Aikaisempia päätoimittajia ovat olleet Markku Rouhiainen (1970–1985), Pekka Huittinen (1985), Pertti Hartikainen (1985–1986), Raimo Sepponen (1986), Pentti Kakkinen (1986–2002), Heikki Arppi (2002–2007), Petri Vähä (2007–2012), Arttu Käyhkö (2012–2015) ja Jentta Ilanmaa (2016–2019).Karjalan Heili 31.8.2002 Lehteä kustantaa PunaMusta Media Oyj, jonka suurin omistaja on Laakkosen suku. Kirjapainokonserni julkaisee sanomalehti Karjalaista ja useita paikallislehtiä Pohjois-Karjalassa. Viihdetaiteilija Jaakko Teppo sekä ohjaaja Markku Pölönen ovat kirjoittaneet kolumneja lehteen. Kaupunkilehtien liitto on valinnut Karjalan Heilin vuoden kaupunkilehdeksi neljä kertaa: 1992, 1999 ja 2008 ja 2015.MTV3 18.4. 2008 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Karjalan Heilin verkkolehti Luokka:Joensuun media Luokka:Suomalaiset kaupunkilehdet
Internet-kuvagalleria

Internet-kuvagalleria on internetsivusto, johon ihmiset voivat lisätä valokuvia katseltavaksi. Suosituimpia suomalaisia internet-kuvagallerioita ovat muun muassa ii2, IRC-Galleria, Kuvake.net, Rock-Galleria.fi ja aikuisille suunnatut galleriat nakuna.fi ja Alastonsuomi.com. Kuvagallerioissa kuvaaja saa itse päättää, antaako kuviaan käyttöön yleisesti vai ei. Luokka:Virtuaaliyhteisöt Luokka:World Wide Web
Sitio de Calahonda

Sitio de Calahonda on kaupunki Etelä-Espanjassa Aurinkorannikolla. Sitio de Calahonda tunnetaan varakkaiden brittieläkeläisten loma-asuntokeitaana ja rauhallisesta elämänmenostaan. Calahondassa asuu myös melko paljon pohjoismaalaisia ja saksalaisia. Calahonda sijaitsee noin 50 kilometriä Málagasta lounaaseen Marbellan ja Fuengirolan välissä. Hallinnollisesti se kuuluu Mijasin kuntaan. == Aiheesta muualla == * Calahonda * Wikimapia * Säätila Luokka:Espanjan kaupungit Luokka:Málagan maakunta
Kotiseutu-uutiset

Kotiseutu-uutiset on Liperissä ja Rääkkylässä ilmestyvä sitoutumaton, yksityisesti omistettu paikallislehti. Lehden perusti Esko Vähämäki. Lehti aloitti ilmestymisen Liperissä 9.12.1966 Kotiseutu-uutiset 10.5.2023, s. 15. Levikkialue laajeni Rääkkylään seuraavana vuonna. Lehden omistajaksi ja päätoimittajaksi tuli vuonna 1985 Tarmo Nenonen ja toiseksi omistajaksi vuonna 1994 Riitta Parkkinen. 1. huhtikuuta 2016 alkaen omistaja ja päätoimittaja on Jari Partanen. Kotiseutu-uutiset 24.3.2016, s. 7 Lehden toimitus sijaitsee Liperin keskustassa Keskustiellä. Lehti ilmestyy kerran viikossa. == Aiheesta muualla == * Kotisivut ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset paikallislehdet Luokka:Liperi Luokka:Rääkkylä
Tapiolan kirjasto

Tapiolan kirjasto on Espoon kulttuurikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto. Tapiolan kirjasto on osa Espoon kaupunginkirjastoa ja HelMet-kirjastoa. Tapiolan kirjasto on Tapiolan alueen aluekirjasto. Tapiolan alueeseen kuuluvat muut kirjastot ovat Haukilahden ja Laajalahden kirjastot. Kirjaston pinta-ala on 1 150 m². Rakennus saneerattiin 2006, ja uudistettu kirjasto avattiin muutaman kuukauden tauon jälkeen saman vuoden lokakuussa. Uudistusten yhteydessä kirjastosta tuli kaksikerroksinen. Kirjastossa on musiikkiosasto, lehtisali sekä mahdollisuus ilmaiseen internetin käyttöön. Vuonna 2008 kirjastoon saatiin myös langaton verkko. Tapiolan kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2006Espoon kaupunginkirjaston vuosikertomus 2006. aineistoa yhteensä 420 695 kappaletta, joista * 269 437 kirjaa * 11 162 nuottia * 70 478 musiikkiäänitettä * 26 018 dvd:tä Tapiolan kirjasto on maanlaajuisesti tunnettu lastenkirjastokokeiluistaan. Parikymmentä kirjastoammattilaista työllistävälle kirjastolle myönnettiin vuonna 1997 Espoossa vuosittain jaettava Hyvän työyhteisön palkinto. == Historiaa == Tapiolan suomenkielinen piirikirjasto aloitti toimintansa 1958 Tapiolan kansakoulun aulassa, ruotsinkielinen puolestaan kirkkoherranviraston kansliassa. Kun kirjastot yhdistettiin 1963, Tapiolassa elettiin voimakasta rakentamisen aikaa. Uusi sivukirjasto sai tilansa (96 m²) Tapiontorin ostoskeskuksesta. Kirjoja oli n. 10 000 ja kävijöitä 3 000\. Kirjasto kaksinkertaisti tilansa 1967, edelleen kuitenkin Tapiontorilla. Kirjasto oli sokkeloisessa paikassa, jossa oli seitsemän huonetta. Päätoimisen kirjastonhoitajan ja tuntiavun turvin kirjasto oli auki peräti kuutena päivänä viikossa. Kirjoja oli kolminkertainen määrä ja asiakkaita kuutisentuhatta. Tämä "lopullinen väliaikaisratkaisu" oli kuitenkin kestämätön lainauksen ja kävijöiden lisääntyessä huimasti ja kulttuurikeskusta odotellessa seuraavat tilat löytyivät Merituulentien toiselta puolelta Juva- talosta. Vuonna 1978 tilaa oli noin 800 m2, mutta tämäkään lisäys ei riittänyt. Kirjojen määrä oli noussut lähes sataantuhanteen, lainaukset kolmeensataantuhanteen ja lainaajia rekisteröitiin jo reilusti yli kymmenentuhatta. Kun kirjasto vihdoin pääsi muuttamaan 15.3.1989 uuteen kulttuurikeskukseen, lisääntyivät niin kävijämäärät kuin toiminnotkin edelleen. Seuraavan kerran remontoitiin koko kirjaston alakerta 2006 uusiksi asiakastiloiksi. Edelleenkään tila ei kuitenkaan tahdo riittää. Tapiolan kirjaston vetäjinä ovat toimineet aikojen kuluessa Hilja Sederholm, Erik Dahla, Saga Rosen, Kari Turunen (ensimmäisenä päätoimisena kirjastonhoitajana), Tuula Niemelä, Elsbet Keto, Anneli Perälä, Kari Vaijärvi ja Outi Melen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * HelMet-kirjastojen kotisivu * Tapiolan kirjaston kotisivu * Tapiolan kirjaston Facebook-sivu * Luokka:Espoon kaupunginkirjasto Kirjasto
Dromornis planei

Dromornis planei on sukupuuttoon kuollut Dromornithidae-heimoon kuuluva lintulaji. Se luokiteltiin alun perin omaan sukuunsa Bullockornis, mutta nykyään se luokitellaan sukuun Dromornis.Angst & Buffetaut 2017, s. 97 Dromornis planei eli Australian Pohjoisterritoriossa keskisellä mioseeniepookilla, noin 15–10 miljoonaa vuotta sitten.Angst & Buffetaut 2017, s. 99Angst & Buffetaut 2017, s. 104 Bullock Creekista on löydetty runsaasti lajin fossiileja, ja osa niistä on erittäin hyvin säilyneitä. Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, Dromornis planei oli lentotaidoton lintu. Reisiluun pohjalta sen painoksi on arvioitu 251–397 kilogrammaaAngst & Buffetaut 2017, s. 119, ja se kuului heimonsa suurimpiin lajeihinAngst & Buffetaut 2017, s. 113. Dromornis planein nokka oli erittäin suuri ja se oli suunniteltu leikkaamiseen, mikä viittaa siihen, että se saattoi olla lihansyöjä. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Dromornithidae Luokka:Esihistorialliset linnut
Eino Siuruainen

Eino Olavi Siuruainen (s. 20. maaliskuuta 1943 Pudasjärvi) on suomalainen maantieteilijä, poliitikko ja virkamies. Väiteltyään filosofian tohtoriksi 1976 ja työskenneltyään vuoteen 1987 eri tehtävissä Oulun yliopistossa Siuruainen toimi vuosina 1987–1991 Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä ja vuosina 1991–2009 Oulun läänin maaherrana. Siuruainen menetti isänsä vuonna 1943 sodassa.Sana.fi Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1964. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1968, filosofian kandidaatiksi 1970, filosofian lisensiaatiksi 1973 ja filosofian tohtoriksi 1976.Lääninhallitus.fi Hän on toiminut Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen erikoistutkijana 1973–1980, Oulun yliopiston maantieteen apulaisprofessorina ja vs. professorina 1981–1983 ja Oulun yliopiston Pohjois- Suomen tutkimuslaitoksen vs. johtajana 1984–1987 ja kirjoittanut useita julkaisuja, joita on ilmestynyt noin 130 sekä Suomessa että ulkomailla. Hänestä tuli Keskustapuolueen kansanedustaja vuonna 1987, ja hän toimi eduskunnassa vajaan kauden ennen siirtymistään maaherraksi 1991, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2009. 1\. syyskuuta 2003 Suomen kauppa- ja teollisuusministeriö teki päätöksen hänen nimittämisestään valtion teknologiarahoituksen alueellisen hyödyntämisen selvitysmieheksi.Ktm.fi Siuruainen on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän sai Oulu- ja maanpuolustusmitalit 1995 sekä sotilasansiomitalin 1998. Hänellä on myös Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan komentajamerkki. Siuruainen on myös Tammenlehvän Perinneliitto ry:n puheenjohtaja.Poliisi.fi Ansioistaan opiskelijoiden hyväksi tehdystä työstä Oulun yliopiston ylioppilaskunta kutsui hänet kunniajäsenekseen vuonna 2005. == Kunnianosoitukset == * Ystävyyden kunniamerkki (2008) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Kansanedustajat Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Oulun läänin maaherrat Luokka:Oulun kaupunginvaltuutetut Luokka:Oulun vaalipiiri Luokka:Suomalaiset maantieteilijät Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Genyornis

Genyornis newtoni on sukupuuttoon kuollut Dromornithidae-heimoon kuuluva suurikokoinen sorsalintu, joka eli Australiassa. Genyorniksen elinympäristöä olivat mahdollisesti avoimet metsät ja savannitasangot, joilla se saattoi elää rinnakkain emun kanssa. Sen uskotaan munineen hiekkadyyneihin. Fossiilien järjestäytymisen perusteella Genyornis eli mahdollisesti parvina emun tapaan. Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, Genyornis oli lentotaidoton. Se oli heimon viimeinen laji, ja eli rinnakkain ensimmäisten aboriginaalien kanssa kuivilla ruohotasangoilla vielä noin 30 000 vuotta sitten. Laji kuitenkin katosi melko pian sen jälkeen, kun nykyihminen oli levinnyt mantereelle. Vaikka useat Genyorniksen sukulaiset olivat luultavasti saalistajia, tämän leukojen ja kynsien piirteet viittaavat siihen, että se saattoi olla kasvinsyöjä. Lisäksi luurankojen yhteydestä on löydetty gastroliittejä. Genyornis saattoi käyttää erittäin suurta nokkaansa pähkinöiden ja siementen rikkomiseen. Lintu oli noin 2–2,5 metriä pitkä ja se saattoi painaa 220–240 kiloa. == Lähteet == * Tieteen Kuvalehti 12/2009, s. 48–53: Hirmuliskojen jälkeen tulivat hirmulinnut === Viitteet === Luokka:Dromornithidae Luokka:Esihistorialliset linnut Luokka:Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
Dromornis stirtoni

Dromornis stirtoni, jota kutsutaan joskus suomalaisella nimellä stirtoninukkoslintu, oli Dromornithidae-heimoon kuulunut jättiläismäinen sorsalintu, joka eli mioseenikaudella Australian metsissä. Laji kehittyi kuudesta kahdeksaan miljoonaa vuotta sitten. Kuten kaikki Dromornithidae- heimon jäsenet, Dromornis stirtoni oli suuri, lentokyvytön lintu. Se muistutti suurinta Australiassa nykyisin elävää lintua, emua, mutta oli paljon lihaksikkaampi ja suurempi. Dromornis stirtoni oli nykytietämyksen mukaan suurin koskaan elänyt lintu: se oli kolme metriä pitkä ja painoi 500 kiloa. Sillä on suuri nokka, mikä viittaa siihen, että se saattoi olla lihansyöjä. Ei tiedetä varmasti, söikö se haaskoja vai saalistiko itse ravintonsa. Luultavasti se muistutti tältä osin hyeenoja, jotka ryhtyvät saalistamaan erityisen aktiivisesti silloin, kun eivät saa raadoista tarpeeksi ravintoa. ==Lähteet== * Tieteen Kuvalehti 12/2009, s. 48–53: Hirmuliskojen jälkeen tulivat hirmulinnut Luokka:Esihistorialliset linnut Luokka:Dromornithidae fr:Dromornis stirtoni pl:Dromornis
Heli Astala

Heli Hellevi Astala, o.s. Lehtisalo (3. marraskuuta 1937 Salo – 7. toukokuuta 2018 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Suomen kansan demokraattisen liiton (1979–1990) ja Vasemmistoliiton (1990–1995) eduskuntaryhmissä. Astala oli Suomen naisten demokraattisen liiton pääsihteeri vuosina 1977–1980. Astala kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseosta 1956 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961. Hän meni vuonna 1961 naimisiin diplomikielenkääntäjä Alpo Astalan kanssa.Suomen kansanedustajat 1907–2000 (www.eduskunta.fi) linkki Astala vaikutti Turun kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, jonka jälkeen hän ei pyrkinyt jatkoon.Mitä kuuluu Heli Astala? (Turun Sanomat 21.5.2000) linkki Vuodet 1980–1987 Astala toimi SKDL:n Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana. Astala oli presidentin valitsijamies vuosina 1978, 1982 ja 1988. Astala asui Turussa vakituisesti vuodesta 1951 lähtien. Hän kirjoitti eduskuntauransa jälkeen muun muassa runoja ja piti puheita kirkkoon kuulumattomien hautajaisissa kuten äitinsä Alli Lehtisalokin. Heli Astala oli Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt Luokka:Kansanedustajat Luokka:Vasemmistoliiton poliitikot Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Varsinais-Suomen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
Hakkōda

Hakkōda () on nukkuvista tulivuorista koostuva vuoristo Japanissa. Se sijaitsee Honshūn saaren pohjoisosassa, noin 20 kilometriä Aomorin kaupungista etelään. == Vuoristo == Hakkōda koostuu pohjoisesta Kita Hakkōdasta ja eteläisestä Minami Hakkōdasta. Eteläinen Hakkōda on vuoriston vanhempi osa. Tämän jälkeen sattunut valtava pyroklastinen purkaus synnytti Hakkōdan kalderan ja viimeisenä muodostui vuoriston pohjoinen osa. Hakkōdan vuoristo koostuu yhteensä neljästätoista kerrostulivuoresta. Sen korkein vuori on Kita Hakkōdan Ōdake, jonka korkeus on 1 585 metriä. Minami Hakkōdan puolella korkein huippu on Kushi-ga-mine. Muita Hakkōdan vuoria ovat muun muassa Ido- dake, Tsurugi-dake ja Akakura-dake. == Vuoden 1902 sotaharjoitus == Pahin Hakkōdalla tapahtunut katastrofi on, myös "kuoleman marssiksi" kutsuttu, sotilaita Venäjän sotaan valmistellut sotaharjoitus vuonna 1902. Hakkōdalle kiivenneen Aomorin viidennen jalkaväkirykmentin tarkoitus oli harjoitella kylmissä oloissa toimimista sekä testata armeijan talvivarusteita. Vuoriston sää kuitenkin huononi nopeasti ja lumimyrskyn armoille jääneen rykmentin 210 jäsenestä menehtyi 199. Japanilainen kirjailija Jirō Nitta julkaisi myöhemmin turmasta kertovan kirjan. Hakkōdan toinen ihmishenkiä vaatinut sotilasharjoitus tapahtui vuonna 1997. Kolme sotilasta menehtyi kun he, pudottuaan vuoren syvennykseen, joutuivat hengittämään tulivuoriperäistä kaasua. == Liikenne ja matkailu == Hakkōdan läpi kulkee 26,455 kilometrin pituinen rautatietunneli. Hakkōdan tunneli rakennettiin Tōhoku Shinkansenin laajennukseksi ja se oli valmistuessaan maailman pisin tunneli. Uusi rautatielinja on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2010. Vuoriston ympäristössä sijaitsee useita kuumia lähteitä ja onseneita, kuten Sukayu. Hakkōdalla on köysirata, jonka avulla pääsee helposti näkemään alueen maisemia. Talvisin vuoristo on suosittua laskettelualuetta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hakkōdan sijainti kartalla * Japan National Tourist Organization: Mt. Hakkoda-san * Hakkōdan eläimiä Luokka:Japanin vuoristot
Hikiä

Hikiä on kylä ja taajama Hausjärvellä. Asukasluku on noin 1 100. Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Hikiältä matkaa 9,5 kilometriä. Hausjärven kirkonkylä sijaitsee Hikiältä 2,7 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunki on Riihimäki, jonne matkaa on 10 kilometriä. Hikiältä Hyvinkäälle puolestaan on noin 20 kilometriä. Hikiä sijainti onkin hyvä kahden kaupungin välissä ja kulkuyhteydet junalla sekä Lahden että Riihimäen suuntaan ovat kätevät. Hikiän keskustassa oli vuoteen 2018 asti Hikiän kyläkauppa. Vuonna 2010 Hikiälle valmistunut Eskon koulu korvasi Karhin, Hikiän, Kirkonkylän, Vanhantien ja Erkylän koulut. Hikiällä on myös Karhiin jatkuva harju. Huolimatta keskeisestä sijainnistaan Etelä-Suomessa Hikiää pidetään sanonnoissa perifeerisyyden ilmentymänä. Esimerkiksi termit takahikiä ja perähikiä viittaavat johonkin syrjäiseen paikkaan. Hikiällä sijaitsee myös sähköasema. Hikiän kautta rakennettiin myös 1920-luvulla kulkemaan 110 kilovoltin sähkölinja, nk. Rautarouva-linja. Imatran Voiman muuntoasema rakennettiin Hikiälle vuosina 1926–1927. Muuntoasemalta rakennettiin myös Rautarouva-linjasta sivulinja Helsinkiin. Talvisodan aikana muuntoasema naamioitiin puunrungoilla ja oksilla ja alueelle sijoitettiin myös ilmatorjuntakonekivääri. == Historia == Hikiällä oli aikanaan rälssimaata ja siellä sijaitsi vuonna 1539 kuusi taloa, joita myöhemmin kutsuttiin nimillä Raivala, Brusila, Kartano, Hengetöin (Pakkala), Seppälä ja Isotalo. Vuosina 1867-1869 rakennettiin Hikiälle arkkitehti Knut Nylanderin rautatieasema Riihimäki-Pietari-radan ensimmäisenä valmistuneelle Riihimäen ja Lahden väliselle osuudelle. Asemarakennusta laajennettiin ensin vuonna 1873 Nylanderin suunnitelmin ja toisen kerran 1904 arkkitehti Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Hikiän maaperä on aikanaan ollut hikevää hiekkamaata ja kylän nimi viitannee maaperän luonteeseen. Nimi esiintyy vuoden 1539 kartassa muodossa Hijkijs, vuoden 1633 kartassa Hikiä ja vuoden 1864 kartassa Hikie. == Liikenneyhteydet == Hikiän rautatieasemalla pysähtyvät kerran tunnissa kulkevat lähiliikenteen G-junat. Hikiältä kulkee noin kahdeksan kilometrin pituinen yhdystie 2879 Riihimäelle. Yhdystien varrelle on rakennettu myös kevyen liikenteen väylä. Hikiän halki kulkee myös seututie 290. == Lähteet == Luokka:Hausjärven kylät Luokka:Kanta-Hämeen maakunnan taajamat
Hikiän rautatieasema

Hikiän rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Hikiän kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella noin kahdeksan kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 51 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Hikiän asema sijoitettiin rautatien ja Nurmijärven ja Hausjärven välisen maantien risteykseen parin kilometrin päähän Hausjärven kirkosta. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu vuonna 1873 Nylanderin ja vuonna 1904 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Hikiälle muodostui asutus- ja teollisuuskeskus, joka kasvoi nopeasti kirkonkylää suuremmaksi. 1960-luvulla Hikiän asukasluku oli noin 700 henkeä, kirkonkylän vain reilut 200 henkeä. Jussi Iltanen: Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat (2. painos), s. 245. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-952-593-214-3. Hikiä muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1976 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1991. Hikiän asemalaitureita siirrettiin kesällä 2005 noin sata metriä Lahden suuntaan seututien 290 ylikulkusillan yhteyteen, mikä mahdollisti vanhalla asema-alueella olleen laituripolun poistamisen käytöstä. Samalla suljettiin myös Asemantien ja Sepäntien välinen kevyen liikenteen tasoristeys, joka sijaitsi nykyisten laiturien länsipäässä. Asemarakennus, tavarasuoja ja asema-alueen muut rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Hikiällä pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.https://www.vr.fi/cs/vr/doc/Hk-18J-A3.pdf Aikanaan osa G-junia edeltävistä taajamajunista jatkoi Lahdesta edelleen Kouvolaan maaliskuuhun 2016 asti. Ennen oikorataa osa taajamajunista jatkoi Riihimäen päästä myös edelleen Helsinkiin. ==Lähteet== *Museovirasto, valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo Luokka:Hausjärven rautatieliikennepaikat Luokka:Kanta-Hämeen henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat Luokka:Bruno Granholmin suunnittelemat rakennukset
Oitin rautatieasema

Oitin rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Oitin kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella, noin 15 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 44 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.https://www.vr.fi/cs/vr/doc/Oi-18J-A3.pdf == Historia == Oitin asema sijoitettiin rautatien ja Hausjärven kirkolta Mäntsälään menevän maantien risteykseen, noin viiden kilometrin päähän kirkosta. Sijaintipaikka oli jo ennestään liikenteellisesti hyvä, koska edellä mainitusta maantiestä erkanivat Oitissa sivutiet Lammille ja Kärkölään. Kylässä toimi lisäksi kestikievari, josta junalla saapuvien matkustajien oli helppo jatkaa matkaansa hevoskyydillä. Radan rakentamisen aikoihin maaliskuussa 1868 Oittiin perustettiin rautatien rakentajien sairaala. Nälän ja kulkutautien vuoksi kuolleisuus oli suurta, ja Oitin Hakuninnummelle haudattiin suuri joukko menehtyneitä radanrakentajia. Oitin sairaala suljettiin marraskuussa 1869. Jussi Iltanen: Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat (2. painos), s. 245–246. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-952-593-214-3. Alkuperäinen asema rakennettiin vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien III luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu 1876 ja 1917. Oitista kehittyi rautatien ansiosta asutus- ja teollisuuskeskus ja vähitellen se syrjäytti Hausjärven kirkonkylän kunnan keskustaajamana. Oitti muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1989. Henkilöliikenteen pysähdyspaikka siirrettiin vuonna 1995 noin puoli kilometriä Lahden suuntaan lähemmäs Oitin keskustaa tien 1471 ylikulun luokse. Vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön ja se nimettiin uudelleen Hausjärveksi seisakkeen säilyttäessä vanhan nimen. Vuodesta 2007 lähtien Oitti ja Hausjärvi ovat yhdessä muodostaneet Hausjärven liikennepaikan. Museovirasto on luokitellut Oitin asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hausjärven rautatieliikennepaikat Luokka:Kanta-Hämeen henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Mommilan rautatieasema

Mommilan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Mommilan kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee -rataosalla, noin 20 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 39 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.https://www.vr.fi/cs/vr/doc/Mla-18J-A3.pdf Mommila oli alkujaan seisake, jonka silloinen kartanon omistaja Alfred Kordelin vaati saadakseen tilansa maitoa markkinoille. Lammin puolella sijaitsevalle kartanolle oli seisakkeelta viitisen kilometriä. Myöhemmin Mommila toimi vilkkaana asemana, jossa sijaitsi myös kylän posti. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin uudella Thure Hellströmin suunnittelemalla rakennuksella 1920-luvulla. Nykyisin paikka on taas seisakkeena. Tavaraliikenne seisakkeella lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997. Henkilöliikenne Mommilassa oli tarkoitus lopettaa vuonna 1993, mutta paikallisten asukkaiden toivomuksesta liikennepaikka on yhä käytössä. Asemarakennus ja alueen muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.Jussi Iltanen: Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat. 2. painos. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-952-593-214-3. Sivu 246 Mommilan aseman itäpuolella sijainnut Mommilanraitin tasoristeys korvattiin maantien ylikulkusillalla vuonna 2004. Seuraavana vuonna Mommilan asemalaitureita siirrettiin muutaman sadan metrin verran Lahden suuntaan sillan yhteyteen, minkä ansiosta myös entisellä asema- alueella sijainnut laituripolku voitiin poistaa käytöstä. Mommilan asemalla sattui 5. toukokuuta 1977 onnettomuus, jossa sai surmansa veturinkuljettaja ja 20 henkilöä loukkaantui, kun erikoispikajuna Savonia ja tavarajuna törmäsivät.Jorma O. Tiainen (toim.): Vuosisatamme kronikka. Jyväskylä: Gummerus, 1987. ISBN 951-20-2893-X. Sivu 1098 Mommilan asemalla toimi aikoinaan Pursijärven kansakoulu. jonka opettajina alusta asti toimi Viljo Saraja (s. 1900) ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidanlahden sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla. == Lähteet == Luokka:Hausjärven rautatieliikennepaikat Luokka:Kanta-Hämeen henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Herralan rautatieasema

Herralan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Herralan kylässä Hollolan kunnassa Päijät-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla , noin 44 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 15 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Herralan asema sijoitettiin rautatien ja Hollolasta Mäntsälän ja Orimattilan suuntaan kulkevan maantien risteykseen lähes 20 kilometrin päähän Hollolan kirkosta. Alkuperäinen Riihimäen–Pietarin rautatien asema avattiin liikenteelle 1869, jolloin valmistui myös Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukainen asemarakennus. Vuonna 1904 asemanseudulle perustettiin tiilitehdas ja myöhemmin kaksi muutakin tiilitehdasta, joiden ansiosta Herralasta kasvoi asutuskeskus. Vanha puinen asemarakennus purettiin 1900-luvun puolessa välissä ja tilalle rakennettiin uusi. Asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.https://www.vr.fi/cs/vr/doc/Hr-18J-A3.pdf Jussi Iltanen: Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat (2. painos), s. 248. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-952-593-214-3. Herralan taajama on 1960-luvulta lähtien menettänyt merkitystään Hollolan kunnan väestön keskittyessä voimakkaasti uuteen kuntakeskukseen Salpakankaalle Lahden rajan tuntumaan. Herralassa oli 1960-luvun alussa vielä yli 700 asukasta, mutta 2000-luvun vaihteessa enää runsaat 500. Viimeinen seudulla olleista tiilitehtaista lopetti toimintansa vuonna 1976. Tavaraliikenne Herralan asemalla lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997. Vuonna 2005 Herralan asemalaitureita siirrettiin länteen lähemmäksi maantien 2954 alikulkutunnelia ja tieltä rakennettiin kevyen liikenteen kulkuyhteys asemalle. Muutoksen ansiosta laiturit sijaitsevat lähempänä Herralan keskustaa ja vanhalla paikalla ollut laituripolku voitiin purkaa käytöstä. Vuonna 2006 liikenteelle avattu Lahden oikorata yhtyy Riihimäki–Lahti-rataan lähellä entistä Hakosillan seisaketta noin neljä kilometriä Herralasta Lahden suuntaan.Iltanen 2010, s. 244. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Vaunut.org: Kuva nykyiseltä rautatieasemalta Luokka:Hollolan rautatieliikennepaikat Luokka:Päijät-Hämeen henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat
Sony Ericsson K750

Sony Ericsson K750 on vuonna 2005 Sony Ericssonin julkaisema matkapuhelinmalli. K750 korvasi K700i-mallin. K750:n korvasi Sony Ericsson K800 toisella vuosineljänneksellä vuonna 2006 left|pienoiskuva|Kameran linssiä suojaa liukuva kuori K750 Luokka:Vuoden 2005 matkapuhelimet
Mommila

Mommila on Mommilan rautatieaseman ympärille muodostunut asemakylä, kulmakunta ja aiempi taajama Hausjärvellä. Sen nimi on johtuu Mommilan rautatieasemasta, joka on nimetty asemasta noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen sijaitsevan Mommilan kartanon mukaan. ==Mommilan kartano== Hausjärvellä Mommilan kartanon ja Mommilan aseman välisellä tiellä tapahtuivat vuonna 1917 Mommilan veriteot, joissa sai surmansa silloinen Suomen rikkain mies, Alfred Kordelin. Kordelin oli surmansa saadessaan matkalla Mommilan kartanosta kohti Mommilan asemaa. Kordelinin mukana matkasi muun muassa hänen asianajajansa Risto Ryti. Tämä oli Suomen sisällissodan alkuun voimakkaasti vaikuttaneita tapahtumia. ==Pursijärven kansakoulu== Mommilan asemalla on toiminut Pursijärven kansakoulu, jonka opettajina alusta asti toimivat Viljo Saraja ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. ==Saidan saha== Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidan sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. ==Vähittäiskauppa== Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla. Toukokuusta syyskuuhun Mommilan kartanon rakennuksilla on toiminut ja toimii 1.5.-29.9.2024 kesäisin Mommilan kyläpuoti, mikä on elintarvikekautta, mutta samalla myös vähittäiskauppamuseo. Kaupan alueella järjestetään kesäisin lukuisia kesätapahtumia. http://kaikkeavanhaa.fi/ Varsinaisen ympärivuotisen elintarvikeliikkeen pitäminen sen tiloissa lakkasi 2005. Mommilan kyläpuoti julkaisee vuosittain tiedotuslehden, mitä jaetaan Keski-Hämeessä ja Päijät- Hämeen eteläosissa, mm. Kärkölässä. ==Hietoinen== Nimeä Mommila käytetään myös vuoteen 2009 Lammin kuntaan kuuluneesta Hausjärven Hietoisten kylästä, jossa Mommilan rautatieasemalle nimensä antanut Mommilan kartano sekä Mommilan kirkko sijaitsevat. Historiallisessa kyläjaossa Mommilan asemakylä on osa Hausjärven Torholan kylää. ==Lähteet== Luokka:Hausjärven kylät Luokka:Kanta- Hämeen maakunnan entiset taajamat Luokka:Suomen kulmakunnat
Gaza

Gaza voi tarkoittaa: * Gazan kaista, alue Levantissa * Gaza, kaupunki Gazan kaistalla * Gaza, muinainen kaupunki nykyisen Gazan paikalla * Gaza Cityn kuvernementti, Palestiinalaishallinnon kuvernementti * Wadi Gaza, Israelista Gazan alueelle johtava wadi * Gaza, maakunta Mosambikissa * Gazan kuningaskunta Afrikassa 1800-luvulla * Gaza, sukunimenä: ** Theodoros Gaza (1398–1475), kreikkalainen filosofi ja humanisti. Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
TAME (lentoyhtiö)

TAME EP Linea Aerea del Ecuador oli Ecuadorin kansallinen valtio-omisteinen lentoyhtiö. Sen tärkeimpiä solmukohtia olivat Mariscal Sucren kansainvälinen lentoasema Quitossa sekä José Joaquín de Olmedon kansainvälinen lentoasema Guayaquilissa. Yhtiö perustettiin vuonna 1962. Sen nimi oli lyhenne sanoista Transportes Aereos Militares Ecuatorianos. Tame liikennöi kotimaanlentojen ja Galápagossaarten lentojen lisäksi joitakin ulkomaanlentoja ainakin Yhdysvaltoihin ja Kolumbiaan. Ecuadorin valtio päätti lakkauttaa Tamen vuonna 2020 osana Ecuadorin valtion säästöohjelmaa. Yhtiö oli ollut raskaasti tappiollinen jo pitkään. Ecuadorin presidentin Lenín Morenon mukaan lakkautuspäätös ei johtunut käynnissä olleesta koronaviruspandemiasta, mutta pandemia nopeutti lakkautuksen toteuttamista. Tamen laivastoon kuului sen lakkautushetkellä yksi Airbus A320 -lentokone, yksi Airbus A319 -lentokone sekä kolme ATR 42 -potkurikonetta. == Lähteet == Luokka:Entiset lentoyhtiöt Luokka:Ecuadorilaiset lentoyhtiöt Luokka:Kansalliset lentoyhtiöt
Martti Wallén

Martti Christian Wallén (20. marraskuuta 1948 Helsinki – 29. kesäkuuta 2024 Mallorca, Espanjahttps://www.iltalehti.fi/musiikki/a/3a427fd1-d824-431c-8c5c-4d0723be8da9) oli suomalainen bassolaulaja. Hän valmistui kanttoriksi 1968 ja toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan kanttorina 1968–1972. Hänen asemapaikkansa oli Lohjan työkeskus. Wallén opiskeli Sibelius-Akatemiassa Pekka Salomaan oppilaana ja täydensi opintojaan Tukholmassa Torsten Föllingerin, sekä Roomassa Luigi Riccin ja Achille Braschin johdolla. Wallén sai ensimmäisen kiinnityksensä bassosolistiksi Suomen Kansallisoopperaan vuonna 1973 (vakinainen vierailija vuodesta 1975–) ja oli Tukholman kuninkaallisen oopperan solisti 1975–2000. Wallénin tärkeimpiä rooleja uran varrella olivat muun muassa Sarastro, Leporello, Baron Ochs, Rocco, Pimen, Basilio, Gremin, Sparafucile, Daland, Pogner, Landgraf, Fasolt, Hunding, Paavo Ruotsalainen ja useita muita rooleja suomalaisissa oopperoissa. TV-oopperoita joissa Wallén esiintyi olivat P M Daviesin The Lighthouse (SVT), Giuseppe Verdin Don Carlos (SVT) ja Rigoletto (YLE/Fuga), Leevi Madetojan Pohjalaisia/Vallesmanni (YLE), Aulis Sallisen Ratsumies/Tuomari (YLE) ja Einojuhani Rautavaaran Tietäjien lahja/Salomon (Arte). Wallén levytti muun muassa Sallisen Ratsumiehen, Erik Bergmanin oopperan Det sjungande trädet, Verdin Don Carlosin, suomalaisia joululauluja ja ortodoksista kirkkomusiikkia. Wallén vieraili muun muassa Tallinnan Estonia-teatterissa, Moskovan Bolšoi-teatterissa, Helsingin juhlaviikoilla, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen kansallisoopperassa. Hän teki konsertti- ja oratorioesiintymisiä kaikissa Pohjoismaissa ja Keski- Euroopassa. Wallén oli Sysmän Suvisoiton taiteellinen johtaja vuosina 1995–1999 ja Tukholmassa vuosina 1996–2000 toimineen Föreningen Finn Finsk Musik (FINNMUS) tapahtumanjohtaja. Hän muutti Espanjaan vuonna 2004. Martti Wallénin kummatkin lapset – Herman Wallén (s. 1978), valmistunut Karlsruhen musiikkikorkeakoulusta ja Ida Wallén, valmistunut Münchenin musiikkikorkeakoulusta – ovat toimineet ammattilaulajina Saksassa. Vuodesta 2019 Ida Wallén on ollut kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset bassot Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet