EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Pirkanpalkonen

Pirkanpalkonen (Oxyethira tamperensis) on vesiperhosiin kuuluva hyönteinen, joka kuvattiin tieteelle uutena lajina Tampereen Hervannasta 25. heinäkuuta 1998 löydettyjen yksilöiden perusteella.Harri Turunen: Oxyethira tamperensis Malicky - Tieteelle uusi vesiperhonen == Koko ja ulkonäkö == Pirkanpalkonen on pieni vesiperhonen, jonka siivet ovat tummanharmaat ja niissä on muutamia vaaleita täpliä. Tarkempi lajinmääritys perustuu anatomisten yksityiskohtien ja genitaalien tarkasteluun. Etusiiven pituus on 2,5 millimetriä.Hans Malicky (1999) "Neue Köcherfliegen aus Europa, Asien und von den Seychellen". Braueria (Lunz am See, Austria) 26, 44 Tobias & Tobias (2008): Trichoptera fennoscandinavica == Levinneisyys == Laji tunnetaan ainoastaan SuomestaFauna Europaea Gwannon.com . Alkuperäisen löytöpaikan lisäksi laji on tavattu ainakin Pohjois-Pohjanmaalta.Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus: Purojen biologinen monimuotoisuus ja luonnontilaisuuden arvo 2008 == Elinympäristö ja elintavat == Lajin alkuperäinen löytöpaikka on Hupakankorven oja, jonka vesi on suolta laskeville ojille tyypillisesti sävyltään ruskeaa, mutta kirkasta. Ojassa on mutapohja ja turpeesta muodostuvat reunat sekä vesikasvillisuutta. Lajin elinpaikka on aurinkoinen, mutta tuulensuojainen ja sen ympäristössä kasvaa lehtipuita ja -pensaita. Ensimmäiset tunnetut yksilöt löydettiin iltapäivällä ojanreunan kasvillisuutta haavimalla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hyönteiswiki * ZipcodeZoo Luokka:Vesiperhoset
Kati Närhi

Kati Närhi (s. 14. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä.Muhonen, Anne: Sarjakuvia tekemisen ilosta. Teoksessa Närhi valmistui taiteen kandidaatiksi Taideteollisesta korkeakoulusta graafisen suunnittelun osastolta vuonna 2001, mitä ennen hän opiskeli kirjallisuustiedettä ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa. Närhin Agnes- trilogian albumit Saniaislehdon salaisuudet (2010), Mustasuon mysteeri (2012) ja Seitsemäs vieras (2015) olivat Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaina, ja viimeinen osa voitti palkinnon. Saniaislehdon salaisuudet on käännetty saksaksi, ranskaksi ja italiaksi. Seitsemäs vieras on ilmestynyt myös tšekiksi. Ei Mikään -kuvakirja (2020) sai Merit-palkinnon kansainvälisessä 3x3 Mag Illustration Annual nro 16 Professional Show:ssa ja Kirjataiteen komitea valitsi teoksen vuoden kauneimpien kirjojen 2020 joukkoon. Kadoksissa voitti lasten- ja nuortenkirjakuvituksen Rudolf Koivu -palkinnon 2023. Närhi on myös kuvittanut muun muassa Paula Norosen Yökoulu-lastenkirjasarjaa ja Reetta Vehkalahden Pipsa Kopperoisen tutkimuksia -sarjaa. == Tuotanto == * * * * ;Agnes-trilogia * * * ;Lastenkirjat * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kati Närhin verkkosivut * Laine, Jukka: Töpselinokka ja humppaava mummo. Kvaak.fi 13.6.2010. * Laine, Jukka: Töpselinokan ja salaisuuksien paluu. Kvaak.fi 17.9.2012. * Voipio, Myry: Seitsemäs vieras. Virikkeitä 3/2015. *Römpötti, Harri: Aikuisten kuvakirjassa ankeuden tuuli pyyhkii kaupungin yli kuin koronavirus. HS 30.5.2020 Luokka:Suomalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carina Vogt

Carina Vogt (s. 5. helmikuuta 1992 Schwäbisch Gmünd) on saksalainen mäkihyppääjä, olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari. Hänen seuransa on SC Degenfeld. Vogt saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa Erzurumissa 2012. Hän sijoittui viidenneksi 2013 MM-kilpailuissa.YLE Sekajoukkuemäestä hän voitti pronssia Saksan joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hänestä tuli ensimmäinen naisten mäkihypyn olympiakultamitalisti voitettuaan normaalimäen ennen Daniela Iraschko-Stolzia. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa sekä normaalimäessä että sekajoukkuekisassa. Lahdessa 2017 hän uusi normaalimäen ja sekajoukkuekilpailun maailmanmestaruutensa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui viidenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Vogt oli mukana voittamassa historian ensimmäistä naisten joukkuemäkeä. Normaalimäessä hän oli kymmenes. Vogt hyppäsi maailmancupissa palkintopallille ensimmäisen kerran 9. helmikuuta 2013 sijoituttuaan kolmanneksi Japanin Zaōssa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Seuraavalla kaudella hän oli toinen Tšaikovskin molemmissa kilpailuissa, Sapporossa ja Zaōn jälkimmäisessä kilpailussa sekä kolmas Hinterzartenissa, Zaōn ensimmäisessä kilpailussa ja Planican molemmissa kilpailuissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Tammikuussa 2015 hän oli toinen Sapporon jälkimmäisessä osakilpailussa. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti viikkoa myöhemmin Zaōssa. Oberstdorfin molemmissa kilpailuissa sekä Hinzenbachin ensimmäisessä osakilpailussa hän oli toinen ja voitti Hinzenbachin jälkimmäisen kilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Helmikuussa 2017 hän oli Hinzenbachin kilpailuissa kolmas ja toinen sekä Ljubnossa kerran toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi. Joulukuussa 2017 hän oli Lillehammerissa kolmas. Maaliskuussa 2018 hän oli Râşnovissa kolmas. Kauden 2017–2018 kokonaispisteissä hän sijoittui kuudenneksi. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Zaōssa ja toinen Râșnovissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. == Maailmancupin osakilpailuvoitot == Nro Päivä Kilpailupaikka Mäki 1\. 18. tammikuuta 2015 Zaō HS100 2\. 1. helmikuuta 2015 Hinzenbach HS94 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Carina Vogt Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com Luokka:Saksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anniina Äijänen

Maria Anniina Äijänen (s. 1. lokakuuta 1995 Tampere2011 U16 European Championship Women ) on suomalainen koripalloilija. Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Äijänen on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän on pelannut myös Suomen naisten maajoukkueessa. == Pelaajaura == Äijänen pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä I-divisioonaa vuosina 2010–2012, kunnes siirtyi kesken kauden 2012–2013 SM-sarjassa pelanneeseen BC Nokiaan kovemman harjoitusvastuksen perässä. SM-sarjatasolla Äijäsen yhden ottelun piste-ennätys on 19. tammikuuta 2013 ToPo:a vastaan tehdyt 20 pistettä. Syksyllä 2013 Äijänen siirtyi Korisliiga-joukkue Forssan Alkuun. Huhtikuussa 2014 Äijänen siirtyi Yhdysvaltoihin Xavierin yliopistoon, jossa aikaisemmin pelasivat muun muassa Taru Tuukkanen ja Reetta Piipari.Goxavier.com Äijäsen ensimmäinen yliopistokausi päättyi WBI-kutsuturnauksen toiselle kierrokselle. Neljän yliopistokauden jälkeen Äijänen siirtyi Espanjaan. Kaudella 2018–2019 hän edusti Sedis Bàsquetia, joka ylsi Espanjan liigassa välieriin. Seuraavalla kaudella hän edusti toisella sarjatasolla Universitario de Ferrolia. Kaudella 2020–2021 Ferrol voitti kaikki ottelunsa ja nousi pääsarjaan. === Maajoukkue === Äijänen valittiin ensimmäisen kerran Suomen maajoukkueeseen huhtikuun lopulla 2013. Hänet valittiin maajoukkuerinkiin myös vuosina 2015 ja 2016. Äijänen pelasi myös Suomen B-nuorten maajoukkueessa 50 ja A-nuorten maajoukkueessa 34 ottelussa. == Pelityyli ja ominaisuudet == Suomen naisten maajoukkueen päävalmentaja Pekka Salminen kuvaili 189-senttistä Äijästä kesällä 2016 "aidoksi nelospaikan pelaajaksi". == Lähteet == * Anniina Äijänen Suomen Koripalloliitto * Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto * Anniina Äijänen Bio Xavier Mestketeers Official Athletic Site === Viitteet === Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elisa Runsas

Elisa Johanna Runsas (s. 24. joulukuuta 1994 Ylöjärvihttp://u18women.fibaeurope.com/enDivB/cid_KKL4kHX,GPMK5xjXqp44-1.teamID_281.compID_uHP8sHguJSYAvKyuMkarZ1.season_2012.roundID_8797.playerID_87222.html) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Runsas on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Runsas pelasi kasvattajaseurassaan Tampereen Pyrinnössä I-divisioonaa vuosina 2010–2012, kunnes siirtyi kaudeksi 2012–2013 SM-sarjassa pelanneeseen BC Nokiaanhttp://www.bcnokia.com/joukkueet/naiset/uutiset/?x121736=198814 ja seuraavaksi kaudeksi Forssan Alkuun. Hän on pelannut myös Suomen B-nuorten maajoukkueessa 23 ja A-nuorten maajoukkueessa 37 ottelussa.http://www.basket.fi/sarjat/pelaajat/pelaaja/?season_id=61773&player;_id=2777 == Lähteet == * Elisa Runsas baskethotel.com * Profiili eurobasket.com === Viitteet === Luokka:Suomalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ranulph Fiennes

Ranulph Fiennes (s. 7. maaliskuuta 1944) on brittiläinen tutkimusmatkailija ja seikkailija. Hän on syntynyt Britanniassa, mutta viettänyt lapsuutensa Etelä- Afrikassa. Vuonna 1965 hän liittyi Britannian armeijan erikoisjoukkoihin, joissa hän taisteli Omanissa olleita terroristeja vastaan. == Seikkailut == Fiennesillä on useita ennätyksiä tutkimusmatkailijana. Hän on muun muassa ollut ensimmäinen ihminen joka on käynyt molemmilla navoilla, kulkenut ensimmäisenä maapallon ympäri molempien napojen kautta ja ylittänyt Etelämantereen ilman ulkopuolista apua. === Seitsemän maratonia === Vuonna 2003 hän juoksi seitsemän maratonia seitsemällä mantereella seitsemänä peräkkäisenä päivänä. Tämä tapahtui vain kolme ja puoli kuukautta ohitusleikkauksen vaatineen sydänkohtauksen jälkeen. === Etelämantereen ylittäminen talvella 2013 === Vuonna 2013 hän aikoi ensimmäisenä ihmisenä ylittää Etelämantereen talvella. Matkan pituus on 4 000 kilometriä ja lämpötila saattaa olla alimmillaan jopa −90 °C. Matka lähtee Novolazareskajan tutkimusasemalta 21. maaliskuuta 2013. Sieltä hänen viisihenkinen motorisoitu ja viimeisintä teknologiaa käyttävä retkikuntansa kulkevat etelänavan kautta Scottin asemalle Rossininmeren rannalle. Scottin asemalle he saapuvat syyskuussa 2013 mutta he joutuvat odottamaan siellä vielä tammikuuhun 2014 saakka, ennen kuin heidät voidaan noutaa sieltä pois. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset tutkimusmatkailijat Luokka:Naparetkeilijät Luokka:Erikoisjoukkojen sotilaat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arvo Saloranta

Arvo Ensio Saloranta (26. joulukuuta 1895 Renko – 3. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen asesuunnittelija ja kenraalimajuri. Hän on tunnettu Lahti- Saloranta M/26 -pikakiväärin kehittämisestä yhdessä aseteknikko Aimo Lahden kanssa. Hän toimi puolustusvoimien asesuunnittelun ja taisteluvälineiden kehittämisen tehtävissä ja kehitti myös useita miinoja ja sytyttimiä. Saloranta suoritti Sotakorkeakoulun Tanskassa 1923 ja teki 1920-luvun alussa muutoinkin opintomatkoja. 1925–1927 hän toimi puolustusministeriön taisteluosaston päällikkönä ja 1927–1929 valtion kivääritehtaan johtajana. Aseseppäkoulussa hän työskenteli 1929–1938. Sodan aikana hän toimi puolustusministeriön asesuunnittelun toimistopäällikkönä. Pääesikunnan taisteluvälineosaston päällikkönä Saloranta toimi 1947–1953 ja vuodesta 1953 eteenpäin taisteluvälinepäällikkönä. Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1939, eversti 1941, kenraalimajuri 1953.Kuka kukin on 1954. Kansallisbiografian artikkeli (maksullinen). ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Mari Koski

Mari Koski (s. 1982) on suomalainen runoilija ja suomentaja. Kosken esikoiskokoelma Sch ilmestyi vuonna 2011. ==Teokset== * * Kuninkaan omakuva. ntamo, 2015. ISBN 978-952-215-592-4 === Runoja kokoomateoksissa === * * * == Suomennokset == * ==Aiheesta muualla== * Poesian kirjailijaesittely * Tuli&Savu; * kiiltomato.net * Jäljen ääni -blogi * ntamon esittely Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kauko Pöyhönen

Kauko Ilmari Pöyhönen (3. maaliskuuta 1918 Pietari, Neuvosto-Venäjä – 22. huhtikuuta 1970 Bardu, Norja)Henkilötiedot hautakivessä Hietaniemen hautausmaalla oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä 23.4.1968–22.4.1970.http://www.defmin.fi/?s=40 ==Kuolema== Pöyhönen osallistui huhtikuun loppupuolella 1970 Pohjois-Norjassa pidettyyn Pohjoismaiden puolustusministereiden kokoukseen ministeri Sulo Suorttasen seurassa. Huhtikuun 22. päivänä kokousvieraille järjestettiin Bardussa Sørskogenin ampumakenttäalueella taistelunäytös. Näytöksen päätyttyä vieraita saapui noutamaan kolme Norjan ilmavoimien Bell UH-1B -helikopteria, jotka odottivat matkustajiaan moottorit käyden. Keskimmäiseen helikopteriin suuntaavien vieraiden oli tarkoitus mennä sisään helikopterin vasemmasta ovesta, mutta Pöyhönen päätti kiertää helikopterin pyrstöpuomin ja yrittää sisään oikeanpuoleisesta ovesta. Ovi oli kuitenkin lukittu. Tällöin Pöyhönen kääntyi kannoillaan ja ehti ottaa muutaman askeleen kiertääkseen helikopterin uudestaan, mutta samassa hän törmäsi helikopterin pyörivään pyrstöroottoriin. Pyörivä roottori silpoi pahoin Pöyhösen pään ja olkapään, eikä paikalle nopeasti saatu sotilaslääkäri voinut tehdä muuta kuin todeta hänet kuolleeksi. Hänen ruumiinsa lennätettiin ensin Tromssan sotilassairaalaan Setermoeniin ja seuraavana päivänä 23.4.1970 Suomeen. Pöyhönen haudattiin 29.4.1970.http://luftfart.media/2016/11/07/generalloytnant/ Hänen hautansa on Helsingin Hietaniemen hautausmaalla lähellä sankariaukiota. Ensimmäinen Suomessa valmistettu S J35 Draken -hävittäjä nimettiin vuonna 1974 ”Kakeksi” Pöyhösen lempinimen mukaan.Drakeneista riittää kokoamista vuodeksi (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 26.4.1974, HS Aikakone. Viitattu 13.4.2018. ==Sotilasuran yhteenveto== YlennyksetNimikirjanote, Pöyhönen, Kauko Ilmari, Kansallisarkisto * Reservivänrikki: 29.9.1939 * Vänrikki: 31.12.1939 * Luutnantti: 23.1.1941 * Kapteeni: 1.12.1942 * Majuri: 18.7.1944 * Everstiluutnantti: 6.10.1954 * Eversti: 13.4.1959 * Kenraalimajuri: 4.6.1966 * Kenraaliluutnantti: 4.6.1968 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Puolustusministeriön kansliapäälliköt Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Mindanaon autonominen muslimialue

Mindanaon autonominen muslimialue (Autonomous Region in Muslim Mindanao, ARMM) oli Mindanaon saariryhmässä sijaitseva Filippiinien hallintoalue. Alue jakautui viiteen provinssiin: Basilan (paitsi Isabela City), Lanao del Sur, Maguindanao, Sulu ja Tawi-Tawi. Alueen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 3 256 140. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Alueen verkkosivu Luokka:Filippiinien alueet
Jukka Pajula

Jukka Jalmari Pajula (28. tammikuuta 1921 Taivassalo – 29. huhtikuuta 1991 Hämeenlinna)Katri Himma: Kuolleita: Kenraaliluutnantti Jukka Pajula (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 9.5.1991. Viitattu 19.5.2018. oli suomalainen kenraaliluutnantti. Pajula kävi Kadettikoulun sodan aikana 1943 sekä Sotakorkeakoulun 1952 ja valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1963 (ye- upseeri 1963). Jatkosodassa Pajula toimi JR 1:ssä joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. 1944–1945 hän työskenteli opetusupseerina RUK:ssa. Pääesikunnan komento-osaston toimistoupseerina hän oli 1945–1948. Komppanianpäällikönä hän oli JR 5:ssä 1949. Sotakorkeakoulussa Pajula toimi adjutantti 1949–1950. Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa hän oli toimistoupseerina 1953 ja toimistopäällikkönä 1958–1959. Pääesikunnan järjestelyosaston toimistoesiupseerina hän toimi 1954–1958 sekä 1959–1962. Sotakorkeakoulussa Pajula opetti strategiaa 1962–1964. Savon prikaatissa hän toimi esikuntapäällikkönä ja pataljoonan komentajana 1964–1967. Uudenmaan jääkäripataljoonaa hän komensi 1967–1968. Pääesikunnan jalkaväkitoimiston toimistopäällikkönä hän oli 1968–1970. Jalkaväen tarkastajana hän toimi 1974–1976. Etelä-Suomen sotilaslääniä hän komensi vuosina 1976–1981, kunnes jäi eläkkeelle. Pajula herätti huomiota 1980-luvun alussa kutsuessaan siviilipalvelusmiehiä ”rintamakarkureiksi” ja ”yhteiskunnan siivelläeläjiksi”. Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1947, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1971, kenraalimajuri 1973, kenraaliluutnantti 1977.https://runeberg.org/kuka/1978/0688.html ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Pentti Myyryläinen

Pentti Kalervo Myyryläinen (11. huhtikuuta 1920 Helsinki – 27. marraskuuta 2008 Helsinki)Esa Salminen: Insinöörikenraalimajuri Pentti Myyryläinen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.1.2009. Viitattu 26.7.2018. oli suomalainen viestiaselajin insinöörikenraalimajuri. Myyrylänen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939 ja kävi kadettikoulun osissa 1941 ja 1945. Hän osallistui jatkosotaan lähetti- ja viestiupseerina. Sodan jälkeen hän kävi Sotakorkeakoulun vuonna 1953 ja valmistui myös diplomi-insinööriksi 1960. Hän työskenteli kouluttajana Merisotakoulussa 1944–1950. Pääesikunnassa hän toimi toimistoupseerina, toimistopäällikkönä ja osastonpäällikkönä 1953–1967. Hän oli Viestirykmentin komentajana 1967–1968 ja Pääesikunnan viestitarkastajana 1968–1974. Myyryläinen oli puolustusvoimien pääinsinööri vuosina 1974–1980.Kuka kukin on 1978, s. 609. Ylennykset: luutnantti 1942, kapteeni 1946, majuri 1957, everstiluutnantti 1963, eversti 1966, insinöörikenraalimajuri 1974. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Sotilasinsinöörit Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Felicia Schroeder

Felicia Schroeder (s. 2. joulukuuta 1986 Cincinnati Purdue University. Viitattu 23.2.2013.) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän on viimeksi edustanut ruotsalaista Kvarnsvedens IK:a maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1 divisioonassa.Football.com. Viitattu 23.2.2013. Vuonna 2011 Schroeder pelasi Suomessa Åland Unitedin joukkueessa ja oli Naisten Liigan paras maalintekijä 23 maalilla.Parhaat maalintekijät 2006–2011, Naisten Liiga. Viitattu 23.2.2013. Aikaisemmin hän on esiintynyt Yhdysvaltojen yliopistosarjoissa. Kauden 2012 päätteeksi Schroeder lopetti uransa huipputasolla ja palasi kotimaahansa valmennustehtäviin Teksasin A&M; yliopistoon. Felicia Schroeder on ollut syntymästään asti kuuro. Hän oli mukana Yhdysvaltojen kuurojen naisten jalkapallomaajoukkueessa, joka voitti kultaa Deaflympics-kisoissa 2007 sekä kuurojen maailmanmestaruuden Ankarassa vuonna 2011. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset vammaisurheilijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Erkki Laatikainen (sotilas)

Erkki Antero Laatikainen (28. huhtikuuta 1928 Helsinki – 20. toukokuuta 2016 Kerava)Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 19.6.2016. s. C22 oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hän oli jalkaväenkenraali Taavetti Laatikaisen poika. Laatikainen suoritti aktiiviupseerin tutkinnon 1950, ylemmän päällystön kurssin 1973 ja valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 1976. Hän työskenteli Porin prikaatissa opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 1950–1958. Hän opetti Kadettikoulussa 1960–1964. Pohjois-Suomen prikaatissa hän oli koulutus- ja järjestelytoiminnan päällikkö sekä aliupseerikoulun johtaja 1964–1966. Pääesikunnassa Laatikainen toimi toimisto- ja osastopäällikkönä 1966–1977 järjestelyosastolla. Hän toimi Pohjois-Suomen sotilasläänissä esikuntapäällikkönä vuodesta 1977 alkaen ja myöhemmin sotilasläänin komentajana eläkkeelle jäämiseen vuoteen 1986 saakka. Ylennykset: vänrikki 1949, luutnantti 1951, majuri 1964, everstiluutnantti 1970, eversti 1975, kenraalimajuri 1980, kenraaliluutnantti 1986.https://runeberg.org/kuka/1978/0470.html ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Tauno Kopra

Tauno Toivo Kopra (11. toukokuuta 1906 Hiitolahttps://runeberg.org/vemochvad/1967/0291.html – 13. toukokuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Kopra kävi Kadettikoulun 1928–1930 sekä Sotakorkeakoulun 1946–1947 (ye-upseeri 1948). Hän työskenteli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 1:ssä (PPP 1) 1930–1939. Jatkosodassa Kopra toimi 12. Divisioonan esikuntapäällikkönä 1941. Vuosina 1942–1944 hän toimi 3. Prikaatin esikuntapäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Sodan jälkeen 1945–1946 Kopra toimi 3. Divisioonan esikuntapäällikkönä ja Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä. Yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1947–1948. Taistelukoulussa hän opetti 1948–1949. Pataljoonan komentajana Reserviupseerikoulussa hän toimi 1949–1953. Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä Kopra työskenteli 1953–1956. Vuodet 1956–1957 hän komensi Panssarirykmenttiä. Komentajana hän toimi 1957–1959 Karjalan Prikaatissa ja 1959–1960 Panssariprikaatissa. Sotakorkeakoulun johtajana hän toimi 1960–1961. 1. Divisioonaa Kopra komensi 1961–1966. Ylennykset: vänrikki 1930, luutnantti 1932, kapteeni 1939, majuri 1941, everstiluutnantti 1948, eversti 1956, kenraalimajuri 1959, kenraaliluutnantti 1961.https://runeberg.org/vemochvad/1967/0292.html Kopran poika on kenraaliluutnantti Matti Kopra.WSOY Iso Tietosanakirja 4. osa, s. 427, WSOY 1997 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Manya Makoski

Manya Makoski (s. 18. huhtikuuta 1984 Bridgeport) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa National Women's Soccer League -sarjassa pelaavaa Sky Blue FC -seuraa. Makoski on pelannut urallaan useissa eri amerikkalaisjoukkueissa sekä yhden kauden Islannin ja Suomen pääsarjoissa. Vuonna 2012 hän edusti Naisten Liigassa pelaavaa Åland Unitedia ja oli sarjan paras maalintekijä 31:llä osumalla.Suomen Palloliitto, Naisten Liigan tilastot 2012. Viitattu 23.2.2013. Hänet valittiin myös Naisten Liigan vuoden pelaajaksi. Makoski on pelannut useissa ikäkausimaajoukkueissa ja voittanut muun muassa alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2002. == Lähteet == *Connect World Football ===Viitteet=== Luokka:Yhdysvaltalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ansar Dine

Ansar Dine () () oli Pohjois-Malissa vaikuttanut islamistinen militanttijärjestö, joka on keskeinen osapuoli Malin sisällissodassa. Toimintansa se aloitti maaliskuussa 2012. Järjestön tärkeimpänä tavoitteena on ylttää koko Maliin šariaan pohjautuva islamilainen hallinto. Siitä huolimatta, että järjestön tavoitteet ovat alueellisia ja paikallisia, järjestö liittoutui keväällä 2012 Malin sotilasvallankaappauksen myötä Islamilaisen Maghrebin Al- Qaidan (AQIM) kanssa.http://nationalinterest.org/commentary/the-new-al-qaeda- menace-7305. AQIM-kontaktit toivat Pohjois-Maliin kansainvälisiä jihadisteja, jotka ovat yleensä arabeja, AQIM:in tapauksessa erityisesti algerialaisia, kun taas Ansar Dine on ollut lähinnä tuaregien ja muutamien Malin arabien järjestö. Ryhmän jäsenten on raportoitu tulevan, Malista, Algeriasta ja Nigeriasta. Ansar Dinen puhemiehenä huhtikuusta 2012 lähtien toimineesta Omar Ould Hamahasta tuli AQIM-yhteyksistä tunnetuin Länsi-Afrikan ykseyden ja jihadin liikkeen (MOJWA) sotilaallinen johtaja elokuussa 2012. Itseään Azawadin islamilaiseksi liikkeeksi kutsuva fraktio irrottautui Ansar Dinestä 24. tammikuuta 2013. Tammikuussa 2013 järjestön johtajana toimi tuaregi Alghabass Ag Intalla.http://www.washingtonpost.com/world/french-troops-face- complicated-military-landscape-in- mali/2013/01/24/521d6ab0-6617-11e2-889b-f23c246aa446_story.htmlhttp://www.nytimes.com/2013/01/25/world/africa/faction- splits-from-islamist-group-in-northern-mali.html?_r=0 Järjestö vahvistui, kun Gaddafin puolella palkkasotilaina taistelleet tuaregit palasivat asesaaleineen kotimaahansa Azawadiin eli Pohjois-Maliin. Ensiksi se liittoutui keväällä 2012 tuaregien vapautusliikkeen MLNA:n kanssa hyökätessään sotilasvallankaappauksen heikentämän Malin eteläosiin. Tämän jälkeen islamistit kukistivat MLNA:n ja sen perustaman Azawadin valtion kesän 2012 aikana. Tämän jälkeen Pohjois-Malia alistettiin islamilaisen hallinnon alaisuuteen ja myös AQIM-joukot toimivat alueella. Tammikuussa 2013 Ranska teki Maliin sotilaallisen intervention ja hyökkäsi yhdessä Malin asevoimien kanssa islamisteja vastaan vallaten maan pohjoisosan uudelleen. Ansar Dinen ja AQIM:in yksittäiset osastot jatkoivat edelleen vastarintaa Pohjois-Malin kaupungeissa. Maaliskuussa 2017 neljä al- Qaidaan liitoksissa ollutta ryhmää, al-Murabitoun, Ansar Dine, Macinan vapautusrintama ja Islamilaisen Maghrebin al-Qaida liittyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM. Ansar Dinen perusti ja ennen tammikuuta 2013 myös johti Saudi-Arabiassa malilaisena diplomaattina toiminut ja 1990-luvun alussa tuaregikapinajohtajana toiminut Ijad ag Ghali, jonka serkku Hamada Ag Hama johtaa pientä AQIM- osastoa.http://israelcfr.com/documents/6-2/6-2-6-MichaelTanchum.pdf == Lähteet == Luokka:Islamilaiset terroristijärjestöt Luokka:Malin historia Luokka:Jihadistijärjestöt
Gabriel Cronstedt

thumb|right|Gabriel Cronstedtin hauta Djursholmin hautausmaalla. Gabriel Cronstedt (1897 Helsinki – 28. toukokuuta 1921 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen paroni ja upseeri, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan valkoisissa joukoissa. Gabriel Cronstedt oli pankinjohtajan Gabriel Cronstedtin poika, joka aikoinaan muutti Tukholmaan Venäjän vallan otteen Suomesta tiukentuessa. Cronstedt valmistui vänrikiksi Svea livgardetissa. Suomen sisällissodan puhjettua hän ilmoittautui Mannerheimin armeijan vapaaehtoiseksi. Hän toimi tämän jälkeen Savon ryhmässä Ernst Löfströmin alaisena, ja otti osaa Varkauden valtaamiseen helmikuussa 1918. Maaliskuun alussa 1918 luutnantti Cronstedt komensi pataljoonaa, joka eteni Mäntyharjun rintamalla Hillosensalmelle katkaistakseen Mouhun taistelusta perääntyvien punaisten pakotien. Punaisten tykillä varustettu panssarijuna kuitenkin ajoi Cronstedtin miehet sekasortoiseen pakoon, jonka yhteydessä Hillosensalmen sillan räjäyttämiseen tarkoitettu räjähdysainelasti räjähti Paljakanlahden jäällä surmaten osan miehistä ja kuljetushevosista. Valkoiset menettivät epäonnisen retken yhteydessä yhteensä 48 miestä ja 19 jäi vangiksi.Pertti Haapala & Tuomas Hoppu (toim.): Sisällissodan pikkujättiläinen, s. 169–170. WSOY 2009 ISBN 978-951-0-35452-0 Viipurin valtauksen aikana Cronstedt johti Allan Wingen pataljoonaa. Cronstedt palasi Ruotsiin, jossa hän kuoli vahingonlaukauksen seurauksena Järvafältenillä Tukholmassa. Lähes kaikissa vuoden 1918 sotaan liittyneissä suomalaisten valkoisten kuvauksissa Cronstedtia on luonnehdittu käytökseltään sietämättömän kopeaksi ja mahtailevaksi, ja hänen arveltiin ylenkatsoneen suomalaisia sotilaita.Ohto Manninen (päätoim.): Itsenäistymisen vuodet 1917–1920. osa 2: Taistelu vallasta, s. 242. Valtionarkisto, Helsinki 1993. == Lähteet == * Suomen vapaussota 1918. Kartasto ja tutkimusopas. Toim: Juhana Aunesluoma & Martti Häikiö. Porvoo 1995 * Biografica: biphome.spray.se ===Viitteet=== Luokka:Suomen sisällissodan ruotsalaiset Luokka:Ruotsalaiset upseerit Luokka:Ruotsalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Man-Pupu-njor

Man-Pupu-njor (mansiksi Мань-Пупу-нёр, Man-Pupu-njor ja , sekä ) on Uralvuoriston tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluva vuorеnselänne. Se sijaitsee Venäjän Komin tasavallassa Troitsko-Petšorskin piirin itäosissa Petšorajoen alkulähteen luoteispuolella. Vuori merkittiin venäläiselle kartalle ensi kerran vuonna 1846 nimellä Bolvanoiz (г. Болваноиз). Tämä Petšora–Ilytšin luonnonpuistossa sijaitseva vuorenselänne on kuuluisa ennen kaikkea sen "seitsemästä vahvasta miehestään" eli seitsemästä noin 30–42 metriä korkeasta, pystyssä seisovasta, tuulta ja tuiskua uhmaavasta kalliopaadestaan. Vuorenselänteeseen liittyy paljon erilaisia kertomuksia. Paikka oli ainakin aiemmin manseille pyhä. Man-Pupu-njorin selänteen korkein huippu on 840 metriä merenpintatason yläpuolella. Kalliopaadet sijaitsevat runsas kolme kilometriä tästä pohjoisluoteeseen noin 770 metrin korkeudella. Vuoren nimi tarkoittaa sekä mansin että komin kielellä pientä idolien vuorta (mansin Мань= pieni, Пупу= idoli tai hahmo, нёр= vuori). Nimitykseltään läheinen suurta idolien vuorta tarkoittava vuori sijaitsee muutama kilometri Man-Pupu-njorin vuorenselänteen lounaispuolella ja sen huippu kohoaa noin 100 metriä korkeammalla (mansiksi Яны-пупу-нёр, ). Man-Pupu-njor ja sen suuret kalliopaadet kohosivat 5. sijalle valittaessa vuonna 2008 Venäjän seitsemää ihmettä. Paikka tuli samalla paljon aiempaa tunnetummaksi. Nähtävyys sijaitsee erämaassa usean päivän vaellusmatkan päässä lähimmästä asutuksesta ja vaativa vaelluskohde jalkaisin tai hiihtäen saapuvalle. Vuoden 2008 valinnan jälkeen virinneen suosion seurauksena vuorenselänteen tavoitettavuutta vaeltaen on kuitenkin jo kehitetty jonkun verran aiemmasta. Tutkijoille ja turistiryhmille järjestetään kuljetuksia myös helikopterilla. == Kuvia == Russian stamp no 1497.jpg|Venäläinen Man-Pupu-njoria esittävä postimerkki vuodelta 2011. Человек и великан.jpg|Man-Pupu-njorin koko verrattuna ihmiseen. Снежные исполины.jpg|Man-Pupu-njor talvella. Плато Маньпупунер.jpg|Ilmasta Мань-Пупу- Нёр.jpg|Man-Pupu-njor ja ympäristö. Снежный Великан.jpg| ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Photo album: Wonder of Russia. Manpupuner Weathering Columns (rkomi.ru) * Seven Gigantic Rock Figures Rising from Beneath the Urals (environmentalgraffiti.com) * Petšora–Ilytšin luonnonpuiston kotisivut , (pechora-reserve.ru) * Alueesta piirretty kartta (tomovl.ru) * Eräs matkakuvaus Luokka:Komin tasavallan maantiede Luokka:Venäjän vuoret
Waiting for a Miracle

Waiting for a Miracle on englantilaisen The Comsat Angels -yhtyeen vuonna 1980 ilmestynyt studioalbumi. Tuottajat ovat esittävä yhtye ja Pete Wilson. Levy- yhtiö on Polydor Records. == Kappaleet == Kaikki kappaleet ovat The Comsat Angels -yhtyeen tekemiä. Kappaleista vastaa Copyright Control. ; Sivu 1 # Missing in Action # "Baby" (tai Baby) # Independence Day # Waiting for a Miracle # Total War ; Sivu 2 # On the Beach # Monkey Pilot # Real Story # Map of the World # Postcard == Kokoonpano == * Mic Glaisher – rummut * Stephen Fellows – kitara, laulu * Kevin Bacon – bassokitara * Andy Peake – kosketinsoittimet, laulu Yhtyeen managerina on toiminut Frank Silver yhtiöstä Swingbest Ltd. == Tuotantotiedot == * Vuosi: 1980 * Tuottajat: The Comsat Angels ja Pete Wilson * Levy-yhtiö: Polydor Records * Levykannen suunnittelu: The Comsat Angels / Alwyn Clayden * Valokuvat: Martyn Goddard LP-levyjä on valmistanut ja jaellut Englannissa Polydor Ltd. (U.K.), 17–19 Stratford Place, London W1N 0BL. == Arviot == * Allmusic: http://www.allmusic.com/album/r33750 * Stylus Magazine: Ahttp://www.stylusmagazine.com/reviews/the-comsat- angels/waiting-for-a-miracle-sleep-no-more-fiction.htm == Lähteet == * The Comsat Angels LP Waiting for a Miracle (Polydor Super 2383 578) 1980 === Viitteet === Luokka:Vuoden 1980 esikoisalbumit Luokka:Brittiläiset uuden aallon albumit Luokka:Post-punk-albumit
Piz Sardona

Piz Sardona () on vuori Glarusin Alpeilla Sveitsissä. Vuoren korkeus on 3 056 metriä. Piz Sardona sijaitsee Glarusin ja Sankt Gallenin kantoneiden rajalla. Piz Sardona on antanut nimensä läheiselle laaksolle, jäätikölle ja solalle. Myös vuoren lähiseuduilla sijaitsevan Unescon maailmanperintökohteen nimi ( tai Sardona, tai Glarus thrust) juontaa juurensa alueen keskeisen vuoren nimestä. == Lähteet == * Luokka:Alppien vuoret Luokka:Sveitsin vuoret
Geórgios Fasoulás

Geórgios Fasoulás (, 27. kesäkuuta 1946 – 28. lokakuuta 2002) oli kreikkalais- suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa Joensuun keskustassa sijaitsevan kauppakeskus Iso Myyn,Iso Myy on juhlimisen arvoinen, Karjalainen.fi Mehtimäen jäähallin,Halli Jatkoaika päiväkoti TarpojanTarpojan päiväkoti sekä Kauppakeskus Metropolin.Kulttuurihistoriallinen selvitys. Maisemat.fi Arkkitehtikilpailussa, joka koski Joensuun Marjalan asunto- ja vapaa-ajan alueen aatekilpailua, hänen yhdessä arkkitehtien Heikki Hoppanian ja Antti Pihkalan kanssa tekemänsä suunnitelma lunastettiin.Safa.fi Fasoulás kuoli kesken Iso Myyn suunnittelun, mutta hänen suunnitelmansa perusajatus säilyi loppuun saakka. == Lähteet == Luokka:Kreikkalaiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Piz Gloria

300px|thumb|Näköalatasanne Piz Gloria on Sveitsissä, 2 970 metriä korkean Schilthornvuoren huipulla sijaitseva ravintola. Vuori sijaitsee Lauterbrunnenissa, Mürrenin kylän länsipuolella. Vuorelle on köysirata- junayhteys Lauterbrunnenista, Mürrenin kautta, yhteensä neljässä osassa. Ravintola on otettu käyttöön vuonna 1969, ja se tuli tunnetuksi James Bond -elokuvasta Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa. Valmistuvan ravintolan sai kuvausryhmä sillä ehdolla käyttöönsä, että he huolehtisivat 400-paikkaisen ravintolan avajaiskuntoon kuvausten päätteeksi. Ravintola käyttää elokuvan mukanaan tuomaa julkisuutta hyväkseen markkinoinnissaan. == Lähteet == * Schilthornin ja Piz Glorian sivut Luokka:Ravintolat Luokka:Sveitsin nähtävyydet Luokka:Lauterbrunnenin rakennukset ja rakennelmat
Kehitysyhtiö

Kehitysyhtiöt (myös kehittämisyhtiöt tai elinkeinoyhtiöt) ovat yhden tai useamman henkilön tai oikeushenkilön perustamia yhteenliittymiä alueellisen yritystoiminnan edistämiseksi. Ne toimivat teollisuuden ja palveluelinkeinojen taloudellisen edun saavuttamiseksi sijoittamalla riskipääomaa yritykseen tai niiden osakkeisiin. Kehitysyhtiöt tarjoavat konsulttipalveluja sekä usein osallistuvat yrityksen hallintoon tietyn määräajan. Kehitysyhtiöt tavoittelevat saamaan sijoituksensa takaisin mahdollisten tuottojen kera ja käyttää ne uusiin kohteisiin. Ne voivat harjoittaa myös muuta paikallista elinkeinoelämää vahvistavaa toimintaa. Kiinteistösijoitusyhtiöt ja pienet luonnollisten henkilöiden perustamat arvopaperisijoitusyhtiöt eivät ole kehitysyhtiöitä. Kehitysyhtiöiden tarjoamia palveluita voivat olla esim: * yritysten perustamisneuvonta * yrityshautomot ja uusyrityskeskukset * yritysten kehittämis- ja rahoituspalvelut * kansainvälistymispalvelut yrityksille * alueen elinkeinopolitiikan koordinointi Kehitysyhtiöt mielletään usein toiminnaltaan nopeammiksi ja joustavammiksi kuin kuntahallinnon organisaatiot.Kehitysyhtiömalli elinkeinostrategiaksi. Saimaa-lehti 9.5.2012. http://www.saimaalehti.fi/news/show/kehitysyhtiomalli_elinkeinostrategiaksi/Kehitysyhtiö toimintamallina. Savonlinnan seudun yrityspalvelut. http://dynasty.savonlinna.fi/kokous/20122429-18-16816.PDF Kehitysyhtiöiksi on kutsuttu myös kahta 1980-luvun kasinotalouteen osallistunutta pörssiyhtiötä Sponsor ja Spontel. ==Lähteet == Luokka:Liiketalous
Lauri Koho

Lauri (Lassi) Anselm Koho (23. maaliskuuta 1926 Kurkijoki – 5. huhtikuuta 2014 Lappeenranta) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli ison osan urastaan sotilasneuvonantajana Yhdistyneissä kansakunnissa. Lassi Kohon vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Koho ja Anna o.s. Lajunen. Lassi Koho kirjoitti ylioppilaaksi Valtion Sisäoppilaitoksesta 1946 ja jatkoi saman tien Maasotakouluun 28. kadettikurssille, jossa saavutti kadettikersantin palvelusarvon ja valmistui vuonna 1947. Talvisodassa Koho palveli vapaaehtoisena 4. Kevyessä IT-patterissa Elisenvaarassa. Jatkosodassa hän toimi niin ikään vapaaehtoisena Raskas Patteristo 15:ssä Kannaksella ja Itä- Karjalassa 1941 sekä 1942–1943 Käkisalmen Ilmasuojelupiirissä. 1944 hän suoritti varusmiespalveluksensa 1. ilmatorjuntarykmentissä tehtävissä Helsingissä. Valmistuttuaan Maasotakoulusta Koho toimi nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1. IT-rykmentissä vuosina 1947–1956. 1956 hän suoritti jalkaväen kapteenikurssin ja opiskeli tämän jälkeen vuodet 1957–1959 Sotakorkeakoulun Maasotalinjan yleisellä osastolla. 1959–1960 hän toimi Pääesikunnan tarkastusosastolla toimistoupseerina. Kansainväliset tehtävät hän aloitti apulaissotilasasiamiehenä Lontoossa 1961–1962. Palattuaan Pääesikuntaan hän palveli toimistoesiupseerina 1962–1963. Apulaissotilasasiamiehenä Washingtonissa ja Ottawassa Koho toimi 1963–1964. Vuodesta 1964 vuoteen 1977 hän toimi YK:ssa sotilasyhteysupseerina ja sotilasneuvonantajana New Yorkissa ja Lähi-idässä. Myöhemmin hän palveli Etelä- ja Sisä-Suomen sotilaslääneissä johtotehtävissä ja vuoteen 1983 hän toimi myös Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1973 ja kenraaliluutnantiksi 1981. http://www.kansallisbiografia.fi/kb/artikkeli/7813/ Upseerin uransa ohessa Koho oli aktiivisesti mukana erilaisissa järjestötehtävissä, mm. partiopoikien toiminnassa. Reserviin siirryttyään Koho valittiin 1993 perustetun Vapaussodan Perinneliiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Snavlundan kirkko

Snavlundan kirkko () on Ruotsin Askersundin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuosina 1767-1769, mutta sen alkuperä on keskiajalla.Svenska kyrkan: Snavlunda kyrka Kirkkoon mahtuu 250 ihmistä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Örebron läänin kirkot Luokka:Askersundin kunta Luokka:Ruotsin kivikirkot Luokka:Kirkot Strängnäsin hiippakunnassa
Ilmari Kirjavainen

Erkki Ilmari Kirjavainen (1. tammikuuta 1926 Rautu – 17. toukokuuta 2011 Helsinki) oli Suomen rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti. ==Henkilöhistoria== Kirjavaisen vanhemmat olivat yliluutnantti Emil Kirjavainen ja Ida Helena Hipeli. Hän avioitui Sinikka Mattilan kanssa ja heidän pojastaan Mikko Kirjavaisesta tuli isänsä tavoin Rajavartiolaitoksen palveluksessa työskennellyt upseeri, joka eläköityi kenraalimajurina. Ylioppilaaksi Kirjavainen tuli Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946. ==Sotilasura== Varusmieskoulutuksensa Kirjavainen suoritti kahdessa erässä, 1944 Panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja 1946 Jalkaväkirykmentti 7:ssa. Hän suoritti Maasotakoulun kadettikurssin numero 29 ja astui palvelukseen vänrikkinä Jalkaväkirykmentti 3:n Jääkäripataljoonaan. Vuonna 1949 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän siirtyi palvelemaan nuorempana upseerian Kainuun rajavartiostoon vuoteen 1955 asti. Vuosina 1954-1955 hän suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja toimi tämän jälkeen taktiikan opettajana ja koulun johtajan adjutanttina Kadettikoulussa. Kirjavainen jatkoi opiskelujaan Sotakorkeakoulun Maasota-linjalla vuosina 1959–1961. Vuosina 1961–1962 hän toimi rajatoimistoupseerina Kaakkois-Suomen rajavartiostossa ja tämän jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoupseerina (1962–1969) ja toimistopäällikkönä (1969–1970). Vuonna 1970 Kirjavainen nimitettiin Kainuun rajavartioston komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1976 asti. Kirjavainen vastasi muun muassa Kostamuksen rakennushankkeeseen liittyvistä rajanylitysjärjestelyistä. Hän oli Rajavartiolaitoksen esikunnan rajaosaston päällikkö 1976–1978, Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkö 1978–1983 ja päällikkö 1983–1989. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Anders Johan Lagus

Anders Johan Lagus (10. heinäkuuta 1775Eräiden tietojen mukaan 1772. Iisalmi – 23. tammikuuta 1831 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja teologi. Hän oli Turun akatemiassa käytännöllisen filosofian professori vuodesta 1812, teologian professori vuodesta 1824. Hän julkaisi latinankielisiä väitöskirjoja sekä selityksillä ja latinankielisellä käännöksellä varustettuja Simonideen runoja. Filosofina hän oli lähinnä kantilainen, ja siltä pohjalta hän arvosteli teologinakin kristinuskoa sen moraalisen arvon perusteella. Hän käsitteli pythagoralaisuutta tutkielmassaan De ratione vivendi scholae Italicae (1823).Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 175 Hän oli Akatemian rehtori 1818–1819. Hänen dosentuurin opinnäytteensä käsitteli Simonidesta.Anders Johan Lagus, Filosofia.fi Finna.fi ==Lähteet ja huomautukset== Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Suomalaiset teologit Luokka:Turun akatemian professorit Luokka:Turun akatemian rehtorit Luokka:Vuonna 1775 syntyneet Luokka:Vuonna 1831 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Yrjö Kärkkäinen

Yrjö Leo Kärkkäinen (28. kesäkuuta 1918 Kotka – 13. syyskuuta 2017 Helsinki)Kuolinilmoitus, Lapin Kansa 30.9.2017, s. O27 oli suomalainen Rajavartiolaitoksessa palvellut kenraaliluutnantti. Hän toimi Lapin Rajavartioston komentajana 1969–1975https://www.raja.fi/lr/organisaatio/lapin_rajavartioston_komentaja , Pohjois-Karjalan rajavartioston komentajanahttp://yle.fi/uutiset/rajajaakarikomppanialla_vala_ilomantsissa/5412986 sekä Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä 1975–1976 ja päällikkönä 1976–1978. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Johannes Lagus

Johannes Lagus (7. heinäkuuta 1846 Lammi – 21. toukokuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, rehtori ja valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos. Johannes Laguksen vanhemmat olivat rovasti, asessori Johan Lorentz Lagus ja Amalia Karolina Augusta Tamelander ja puoliso vuodesta 1874 Sofia Maria Lovisa Brax. Hän oli Iisalmen tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1897 ja 1900. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Lagus sai 1884.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Lagus Johannes Viitattu 7.11.2020. Lagus oli Salmetar-lehden ja Olvi-olutpanimon perustajia.Lagukset kehittivät Iisalmea. Salmetar, 23.1.2004. Hän perusti myös omistamalleen tilalle Peltosalmeen Iisalmen maalaiskuntaan 1875 meijerikoulun ja 1894 maanviljelyskoulun.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, s. 175. Metsäneuvoksen arvonimen saanut Veikko Hirvensalo ja maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut Olli Hirvensalo olivat Johannes Laguksen poikia.Kuka kukin on 1954, s. 223. Viitattu 17.5.2022. ==Lähteet== Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka: Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1846 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Johannes Dürr

Johannes Dürr (s. 12. maaliskuuta 1987 Melk) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Göstling-Hochkar -seuraa. Hän jäi Sotšin olympialaisissa 2014 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. 27\. tammikuuta 2020 Dürr tuomittiin 15 kuukauden ehdolliseen vankeuteen dopingrikoksesta, sillä Itävallassa doping on rikos. Tuomio ei ole vielä lainvoimainen. == Arvokisat == Oslon MM-kilpailuissa 2011 Dürr sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 64:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Dürr sijoittui yhdistelmäkilpailussa alun perin kahdeksanneksi. Hänen oli määrä kilpailla myös 50 kilometrillä, mutta hän antoi kilpailujen välillä epoa sisältäneen dopingnäytteen. Itävallan hiihtoliitto erotti Dürrin hiihtoliitosta tapauksen vuoksi. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen henkilökohtaiset tuloksensa syyskuusta 2013 lähtien hylättiin takautuvasti. == Maailmancup == Maailmancupissa Dürr kilpaili ensimmäisen kerran Rybinskissä helmikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2012–2013, jossa hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kiertueen lopputuloksissa hän sijoittui 24:nneksi. Helmikuussa 2013 hän sijoittui kahdeksanneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Joulukuussa 2013 Dürr oli neljänneksi nopein Rukan avaustapahtumaan kuuluneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli seitsemäs. Dürr sijoittui kolmanneksi Tour de Skillä 2013–2014. Hän oli kiertueella nopein 35 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viimeisellä etapilla, 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Nämä kaikki kauden 2013–2014 tulokset kuitenkin hylättiin dopingkäryn vuoksi. === Paluu ladulle === Kilpailukielto päättyi helmikuussa 2016 ja Dürr palasi kilpaladuille maaliskuussa 2016. Hän toimi kilpailukieltonsa aikana tullimiehenä. Dürr lopetti uransa maastohiihtäjänä helmikuussa 2019. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset maastohiihtäjät Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut itävaltalaiset Luokka:Dopingrikkomuksesta tuomitut hiihtäjät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kagut

Kagut (Rhynochetidae) on aurinkokurkilintujen lahkon kuuluva lintuheimo, johon kuuluu vain yksi suku, Rhynochetos. Heimosta tunnetaan kaksi lajia, joista nykyisin vain kagu (Rhynochetos jubatus) on elossa. Toinen laji, Rhynochetos orarius, on kuollut sukupuuttoon. Kagut luettiin aiemmin kurkilintuihin. == Lähteet == Luokka:Aurinkokurkilinnut
Simeon Hamilton

Simeon ”Simi” Hamilton (s. 14. toukokuuta 1987 Aspen) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä. Hamilton sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Roglan vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2011. Tour de Skillä 2013–2014 Hamilton voitti Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprinttikilpailun. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän selviytyi kärkikolmikkoon ensimmäisen kerran oltuaan toinen Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2015. Hän oli samassa kilpailussa toinen myös seuraavalla kaudella. Hamilton sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 perinteisen hiihtotavan sprintissä 29:nneksi. Sotšissa 2014 hän oli vapaan sprintissä 27:s ja perinteisen parisprintissä kuudes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä 20:nneksi ja vapaan parisprintissä kuudenneksi. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut Oslossa 2011 vapaan hiihtotavan sprintissä 25:nneksi, Val di Fiemmessä 2013 vapaan sprintissä 34:nneksi ja Falunissa 2015 perinteisen sprintissä 12:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä viidenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
FIM-43 Redeye

FIM-43 Redeye on lähi-ilmatorjuntaohjus, eli MANPADS joka on suunniteltu yhden sotilaan kuljetettavaksi niin kutsutuksi olkapääohjukseksi. Ase suunniteltiin Yhdysvalloissa, ja se valmistui operatiivisen asteen käyttövalmiuteen Vietnamin sodan aikoihin. Kehitystyöt alkoivat vuonna 1959, ja ohjuksen käyttöönottovuosi oli 1968. Valmistaja oli General Dynamics. FIM-43 Redeyen () nimi tulee maalinhaun infrapunasäteisiin perustuvasta toimintajärjestelmästä. Kertasinkoa muistuttava, Bazooka-tyylinen kannettava it-ase oli lajissaan ensimmäinen, joskin se sai pian oman itäisen vastineensa Strela-2:n. Redeye- olkapääohjus oli muun muassa Ruotsin puolustusvoimien käytössä. Asejärjestelmän käytöstä poisto alkoi vuonna 1982, sillä vuonna 1981 otettiin käyttöön sen seuraaja FIM-92 Stinger. Redeye poistui käytöstä lopullisesti vuoteen 1995 mennessä. == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Lähi-ilmatorjuntaohjukset Luokka:Yhdysvaltalaiset ohjukset