David Woodard

David James Woodard (; s. 6. huhtikuuta 1964) on yhdysvaltalainen kapellimestari ja kirjailija sekä tunnettujen uudisasukasperheiden jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa.Finnell, A. L., The Order of Americans of Armorial Ancestry: Lineage of Members (Baltimore: Clearfield, 1997), s. 250. 1990-luvulla hän kehitti termin prequiem, yhdistelmä sanoista ”preemptive” ja ”requiem”—ennakoiva ja sielunmessu, kuvaamaan buddhalaista tapaansa säveltää harrasta musiikkia esitettäväksi kohteen kuoleman aikana tai hieman sitä ennen.Carpenter, S., "In Concert at a Killer's Death", Los Angeles Times, 9.5.2001.Rapping, A., Woodardin muotokuva (Seattle: Getty Images, 2001). Los Angelesin muistotilaisuuksiin, joissa Woodard on toiminut kapellimestarina tai musiikillisena johtajana, kuuluu muun muassa vuonna 2001 nykyään puretulla Angels Flight köysiradalla pidetty siviiliseremonia, jossa kunnioitettiin onnettomuudessa kuollutta Leon Praportia ja hänen leskeään Lolaa, joka loukkaantui onnettomuudessa.Reich, K., "Family to Sue City, Firms Over Angels Flight Death", Los Angeles Times, 16.3.2001.Dawson, J., Los Angeles' Angels Flight (Mount Pleasant, SC: Arcadia Publishing, 2008), s. 125. Hän on johtanut luonnon sielunmessuja, mukaan lukien tilaisuuden, joka järjestettiin kalifornian ruskopelikaanille rantavallilla, eläimen putoamispaikalla.Manzer, T., "Pelican's Goodbye is a Sad Song", Press-Telegram, 2.10.1998.Allen, B., Pelican (Lontoo: Reaktion Books, 2019), s. 152–153. Hänen tiedetään suosivan värillisiä musteita partituureja laatiessaan.Kracht, C., & Nickel, E., Gebrauchsanweisung für Kathmandu und Nepal: Überarbeitete Neuausgabe (München: Piper Verlag, 2012), s. 173. Timothy McVeigh pyysi Woodardia johtamaan prequiem-kuolinmessun teloituksensa aattona Terre Hautessa, Indianassa. Woodard myönsi McVeigh:n syyllistyneen "kauheaan tekoon", mutta myöntyi sävellyksensä Ave Atque Valen koodan ensiesitykseen paikallisen vaskikuoron kanssa St. Margaret Mary -kirkossa lähellä USP Terre Hautea. Esityksen yleisöön kuuluivat seuraavan aamun tapahtuman todistajat.Siletti, M. J., Sounding the last mile: Music and capital punishment in the United States since 1976, väitöskirja J. Mageen johdolla, Illinoisin yliopisto, Urbana–Champaign, 2018, s. 240–241. Arkkipiispa Daniel M. Buechlein ja myöhemmin kardinaali Roger Mahony vetosivat paavi Johannes Paavali II:een, jotta tämä siunaisi Woodardin musiikillisen teoksen.Wall, J. M., "Lessons in Loss", The Christian Century, 4.7.2001.Vloed, K. van der, artikkeli Woodardista, Requiem Survey, 5.2.2006.Woodard, D., "Musica letitiae comes medicina dolorum", käänt. S. Zeitz, Der Freund, Nr. 7, maaliskuu 2006, s. 34–41. Woodard on tunnettu Dreamachine-jäljennöksistään, miedosti psykoaktiivinen lamppu, joita on ollut näytteillä taidemuseoissa ympäri maailman. Hänet tunnetaan Saksassa ja Nepalissa panoksestaan Der Freund kirjallisuuslehteen, mukaan lukien kirjoitukset lajien välisestä karmasta, kasvien tietoisuudesta ja paraguaylaisesta siirtokunnasta, Nueva Germaniasta.Carozzi, I., "La storia di Nueva Germania", Il Post, 13.10.2011. ==Koulutus== Woodard kävi yksityiskouluja ja opiskeli myöhemmin The New School for Social Research -oppilaitoksessa sekä Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. ==Nueva Germania== Vuonna 2003 Woodard valittiin Juniper Hillsin (kunta Los Angelesissa) kunnanvaltuutetuksi Kaliforniassa. Tässä asemassa hän ehdotti Nueva Germaniaa Paraguayssa sisarkaupungiksi. Edistääkseen suunnitelmaansa, Woodard matkusti silloiseen kasvissyöjä/feministi-utopiaan ja tapasi sen kunnanjohtoa. Ensivierailun jälkeen, kun hän huomasi yhteisön olevan "sekä moraalisessa että henkisessä laskussa",Tenaglia, F., Momus—A Walking Interview (Torino/Milano: Noch Publishing, 2015), s. 39–40. Woodard päätti olla edistämättä suhdetta, mutta piti yhteisöä tutkimuskohteenaan myöhemmille kirjoituksilleen. Häntä kiinnostivat erityisesti pohdiskelevan suunnittelijan, Richard Wagnerin ja Elisabeth Förster-Nietzschen, kanta- transhumanistiset ideat. Förster-Nietzsche perusti siirtokunnan miehensä, Bernhard Försterin kanssa, ja asuivat siellä vuodesta 1886, vuoteen 1889.Kober, H., "In, um und um Germanistan herum", Die Tageszeitung, 18.5.2006.Lichtmesz, M., "Nietzsche und Wagner im Dschungel: David Woodard & Christian Kracht in Nueva Germania", Zwielicht 2, 2007, s. 28–31. Vuonna 2004 Woodard tunnusti Nueva Germanian perustamisideaalien kestävät näkökohdat. Hän sävelsi kuorolaulun "Our Jungle Holy Land".Horzon, R., The White Book (Berliini: Suhrkamp, 2022), luku 21.Scheidemandel, N., "Der Traum in der Maschine", Der Freund, Nr. 1, syyskuu 2004, s. 41–50. Vuosina 2004–2006 Woodard johti useita tutkimusmatkoja Nueva Germaniaan, saaden puolelleen silloisen Yhdysvaltain varapresidentin, Dick Cheneyn tuen.Epstein, J., "Rebuilding a Home in the Jungle" , San Francisco Chronicle, 13.5.2005. Vuonna 2011 Woodard myönsi sveitsiläiselle novelistille, Christian Krachtille luvan julkaista heidän mittavan, keskinäisen, pitkälti Nueva Germaniaa koskevan kirjeenvaihtonsa kahdessa osassa,Schröter, J., "Interpretive Problems with Author, Self-Fashioning and Narrator," kirjassa Birke, Köppe, eds., Author and Narrator (Berliini: De Gruyter, 2015), s. 113–138. Hannoverin yliopiston Wehrhahn Verlag -painossa.Woodard, "In Media Res", 032c, kesä 2011, s. 180–189. Frankfurter Allgemeine Zeitung sanoi kirjeenvaihdosta, että "[Kirjailijat] hävittivät rajat elämän ja taiteen väliltä.”Link, M., "Wie der Gin zum Tonic", Frankfurter Allgemeine Zeitung, 9.11.2011. Der Spiegel esitti, että ensimmäinen osa, Five Years,Kracht & Woodard, Five Years (Hannover: Wehrhahn Verlag, 2011). on "hengellistä valmistautumista" Krachtin jälkeenpäin julkaisemaan romaaniin Imperiumi.Diez, G., "Die Methode Kracht", Der Spiegel, 13.2.2012. Andrew McCannin mukaan Woodard lähti "matkalle sen paikan raunioille, missä alkuperäisten uudisasukkaiden jälkeläiset asuvat rajusti rajoittuneissa olosuhteissa". Hänet siirrettiin "edistämään yhteisön kulttuuriprofiilia ja rakentamaan Bayreuthin oopperatalon pienoismalli paikkaan, missä aiemmin sijaitsi Elisabeth Förster-Nietzschen perheen asuinpaikka."McCann, A. L., "Allegory and the German (Half) Century" , Sydney Review of Books, 28.8.2015. Viime vuosina Nueva Germania on tasaantunut mukavammaksi kohteeksi, josta löytyy majoitusta ja väliaikainen, historiallinen museo. ==Dreamachine== Vuosina 1989–2007 Woodard rakensi jäljennöksiä Dreamachinesta,Allen, M., "Décor by Timothy Leary", The New York Times, 20.1.2005.Stirt, J. A., "Brion Gysin's Dreamachine—still legal, but not for long", bookofjoe, 28.1.2005. Brion Gysinin ja Ian Sommervillen kehittämästä stroboskooppisesta vempeleestä, joka on kuparista tai paperista tehty, sähkölampun ympärillä pyörivä sylinteri, jossa on aukkoja. Kun sitä seuraa silmät suljettuina, laite voi laukaista huumeiden vaikutukseen tai uneen verrattavia mielentiloja.Woodard, ohjelman teksti, Program, Berliini, marraskuu 2006. Lahjoitettuaan Dreamachinen William S. Burroughsin vuoden 1996 LACMAssa pidettyyn visuaaliseen retrospektiin, Ports of Entry,Knight, C., "The Art of Randomness", Los Angeles Times, 1.8.1996.Bolles, D., "Dream Weaver", LA Weekly, 26. heinäkuuta–1. elokuuta 1996. Woodard ystävystyi kirjailijan kanssa ja antoi hänelle "Bohemian model" (paperi) Dreamachinen 83-vuotissyntymäpäiväjahjaksi.Yhdysvaltain suurlähetystö Praha, "Literární večer s diskusí", lokakuu 2014.Woodard, "Burroughs und der Steinbock", Schweizer Monat, maaliskuu 2014, s. 23. Sotheby’s huutokauppasi ensimmäisen laitteen yksityiselle keräilijälle vuonna 2002 ja jälkimmäinen on Spencerin taidemuseolle Lawrence Kansasissa, pidennetyssä lainassa Burroughsin perikunnalta.Spencerin taidemuseo, Dreamachine, Kansasin yliopisto. ==Lähteet== ===Huomiot=== ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * David Woodardin julkaisemat julkaisut Sveitsin kansalliskirjaston Helveticat- luettelossa * David Woodard Kongressin kirjastossa Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset taiteilijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset kapellimestarit Luokka:Amerikanenglantilaiset Luokka:Amerikansaksalaiset