EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Slovakian parlamenttivaalit 2020

Slovakian vuoden 2020 parlamenttivaalit pidettiin 29. helmikuuta. Niissä valitaan maan kansallisen neuvoston 150 edustajaa seuraavaksi nelivuotiskaudeksi. == Äänestäminen == Äänioikeus on kaikilla vähintään 18-vuotiailla Slovakian kansalaisilla. Äänestyspaikat ovat auki kello 7–22. Äänestyskopissa henkilö valitsee ensin sen puolueen lipukkeen, jota hän aikoo äänestää ja valitsee sitten tältä listalta enintään neljä itselleen mieleisintä ehdokasta. Ne, jotka ovat esim. sairaalahoidossa vaalipäivänä, voivat pyytää liikkuvan äänestyspisteen järjestämistä sairaalaan. Mikäli henkilö haluaa korjata väärin täytetyn äänestyslipukkeensa ennen sen laittamista uurnaan, hän voi pyytää uutta lipuketta vaalitoimitsijoilta. Virheellisesti täytetyistä ja tyhjistä äänestyslipukkeista on luovuttava äänestyspaikalla tai henkilölle voidaan langettaa 33 € suuruinen sakko.. Yli 55 000 äänioikeutettua on ilmoittanut haluavansa äänestää kirjeitse, mikä on ennätyssuuri määrä. Ulkomailla asuvat slovakialaiset voivat äänestää ainoastaan kirjeitse.. == Lähtöasetelmat == Vaalien alla Slovakian kansallisen neuvoston kokoonpano on seuraavanlainen: Puolue Johtaja Paikkoja Smer-SD Robert Fico 48 Slovakian kansallispuolue Andrej Danko 16 Most-Híd Béla Bugár 10 Vapaus ja solidaarisuus Richard Sulík 11 Kotleba Marian Kotleba 10 Tavalliset ihmiset-NOVA Igor Matovič ja Gábor Grendel 10 Me olemme perhe Boris Kollár 9 Sitoutumattomat – 32 Vaaleihin osallistuu yhteensä 25 puoluetta. Ehdokkaita on 2736, joiden keski-ikä on 46 vuotta.. == Tulokset == Vaalien tulokset Puolue Kannatus Paikat Tavalliset ihmiset 25,02 % 53 Smer-SD 18,29 % 38 Me olemme perhe 8,24 % 17 Kotleba 7,97 % 17 SaS 6,22 % 13 Ihmisten vuoksi 5,77 % 12 Most-Híd menetti kaikki paikkansa saatuaan vain 2,05% kannatuksen. PS-SPOLU -vaaliliitto ei myöskään saanut yhtään edustajaa läpi, sillä vaaliliitoille on asetettu 7% äänikynnys. Vaaliliitto tosin oli toiseksi suurin Bratislavassa. Äänestysaktiivisuus oli 65,8%, joka oli nousua viime vaaleihin verrattuna. Voittajapuolueen puheenjohtajan, Igor Matovičin, oletetaan aloittavan hallitusneuvottelut ja sulkevan Smer-SD:n niiden ulkopuolelle saman tien. Matovičin kampanjan keskeinen osa oli ko. puolueen ja sen puheenjohtajan Robert Ficon vastustaminen.. == Lähteet == Luokka:Slovakian parlamenttivaalit Luokka:Vuoden 2020 vaalit
Sharia4Belgium

Sharia4Belgium oli Belgiassa toiminut sharialakia maahan ajanut järjestö, joka virallisesti lakkautettiin vuonna 2012.Contacts between the Belgian Islamic radical group, Sharia4Belgium and fellow supporters in rest of Europe has been confirmed Brussels Times Sharia4Belgiumin perustaja on marokkolaissyntyinen Fouad Belkacem joka oli mukana perustamassa järjestöä Antwerpenissä vietettyään aikaansa lontoolaisessa moskeijassa. Järjestö sai vaikutteita brittiläiseltä Islam4UK-järjestön perustajalta Anjem ChoudaryltäFouad Belkacem: Belgian Islamist leader loses citizenship BBC Vuonna 2010 Antwerpenin kaupunki teki valituksen Sharia4Belgiumista, sillä se oli häirinnyt Benno Barnardin luentoa Antwerpenin yliopistolla. Tapahtuneen jälkeen järjestön nettisivut katosivat luettavista.Stad Antwerpen dient klacht in tegen sharia4belgium Nieuwsblad Sharia4Belgiumin vaikutusvalta kasvoi sen kieltämisen jälkeen. Kesäkuussa 2013 Antwerpenissä tuomittiin Sharia4Belgiumin puhemiehenä toiminut henkilö 18 kuukauden vankeuteen vihanlietsonnasta. Belkacem ja 44 muuta Sharia4Belgiumin jäsentä todettiin vuonna 2015 syyllisiksi terrorismiin liittyneisiin rikoksiin. Belkacem sai 12 vuoden tuomion, muut 3-15 vuoden tuomiot, joista osa langetettiin ehdollisina. Useimmat (kuten Brian de Mulder) kuitenkin vastasivat syytteisiin poissaolevina, sillä heidän katsottiin olevan yhä taistelemassa tai kuolleina Syyriassa. Oikeudenkäynti oli aloitettu syyskuussa 2014.Sharia4Belgium trial: Belgian court jails members BBC Belkacemilta poistettiin vuonna 2018 Belgian kansalaisuus, joten häntä odotti karkotus Marokkoon, jonka kansalainen hän myös oli. Belkacemin todettiin värvänneen henkilöitä lähettääkseen näitä militanttiryhmiin, kuten Isikseen. Syyttäjän kuvauksen mukaan Belkacem oli aivopessyt järjestön toiminnassa nuoria miehiä luentojen ja sosiaalisen median välityksellä. Belkacem kiisti saamansa syytteet, mutta osa todistajista syytti häntä indoktrinoinnistaan. Lehdistölle suuntaamassaan avoimessa kirjeessä Belkacem väitti, ettei koskaan värvännyt, yllyttänyt tai lähettänyt taistelijoita Syyriaan. Eräs Sharia4Belgiumin korkean profiilin jäsen oli Jejoen Bontinck, joka tuomittiin 40 kuukauden ehdolliseen rangaistukseen. Hän oli noussut otsikoihin, kun hänen isänsä oli matkustanut Syyriaan ja hakenut poikansa kotiin. Isä toimi myöhemmin syyttäjän todistajana ja kertoi järjestön vetäneen puoleensa teini-iän kuohuissa olleita nuoria. Järjestössä toimi myös Abdelmajid Gharmaoui, joka lähti Syyriaan lokakuussa 2012. Vuonna 2015 Belgian terrorismin vastainen yksikkö vahvisti, että Sharia4Belgiumin sekä Isossa- Britanniassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Espanjassa olleiden toimijoiden välillä oli yhteydet. Yhdistävänä tekijänä näiden toimijoiden välillä kerrottiin olleen erään brittisaarnaajaan, jota ei lakisyistä voitu nimetä. Belgiassa oli yksi väkilukuun suhteutettuna suurimmista jihadistien määristä Euroopassa. Tiedustelupäällikkö Jaak Raes piti osasyynä tähän Sharia4Belgiumin käymää kampanjaa taistelijoiden värväämiseksi. == Lähteet == Luokka:Islamilaiset terroristijärjestöt Luokka:Isis Luokka:Uskonto Belgiassa Luokka:Jihadistijärjestöt
Beit El

Beit El (hepr. בֵּית אֵל‎) on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 042\. Beit El sijaitsee Juudean kukkulilla Ramallahin kaupungin koillispuolella. ==Historia== Beit El on nimetty raamatullisen Betelin mukaan. Betel oli kanaanilaisten ja sittemmin israelilaisten hallitsema kaupunki. Se on yhdistetty Baytinin palestiinalaiseen kylään Beit Elin lähellä. Nykyinen Beit Elin siirtokunta perustettiin vuonna 1977. Tuolloin 17 siirtolaisperhettä asettui entisen sotilastukikohdan alueelle. He perustivat aluksi kaksi siirtokuntaa nimeltä Beit El Alef ja Beit El Bet. Ajan myötä paikalle muutti lisää siirtolaisia ja molemmat siirtokunnat yhdistettiin vuonna 1997. Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään." Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja. ==Väestö== Beit Elin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 042. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 4 410. Paikalliset ovat pääasiassa uskonnollisia juutalaisia. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Israelin kaupungit Luokka:Israelin siirtokunnat
Progresívne Slovensko

Progresívne Slovensko ("edistyksellinen Slovakia", lyh. PS) on slovakialainen liberaali puolue. == Historia == Progresívne Slovensko perustettiin marraskuussa 2017, kun se toimitti 13 500 keräämäänsä kannattajakorttia maan sisäministeriöön. Puolueen perustamisen taustalla oli ideologinen tyhjiö, liberaali ja EU-myönteinen puolue, jonka PS halusi täyttää. Ensimmäinen puoluekokous pidettiin Žilinassa 20. tammikuuta 2018 ja puheenjohtajaksi valittiin yksi sen perustajista, Ivan Štefunko. Ensimmäisen parlamenttiedustajansa puolue sai vuonna 2021, kun alkujaan Ihmisten vuoksi -puolueen listoilta valittu Tomáš Valášek jätti puolueen ja liittyi PS:hän. Syynä tähän oli hänen aiemman puolueensa ei suostunut lähtemään hallituksesta, joka oli tilannut venäläisiä Sputnik-koronarokotteita. == Vaalit ja vaalimenestys == PS:n ensimmäiset vaalit olivat vuoden 2019 presidentinvaalit, jossa se asetti ehdokkaakseen Zuzana Čaputován. Tämä voitti toisella kierroksella saatuaan 58,40% äänistä. Hänestä tuli myös Slovakian ensimmäinen naispresidentti.. Eurovaaleissa 2019 puolue sai parlamenttiin kaksi meppiä. Lähtiessään mukaan vuoden 2020 parlamenttivaaleihin PS muodosti vaaliliiton SPOLU-puolueen kanssa ja vaaliliitolla on yhteinen vaaliohjelma. Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa puolue sai toiseksi eniten ääniä (32 paikkaa). Vaali- iltana PS oli ovensuukyselyiden perusteella kuitenkin suosituin puolue, mutta Smer–SD -puolue meni ääntenlaskun kuluessa sen ohi. Eurovaaleissa 2024 puolue sai eniten ääniä ja kuusi meppiä. == Ideologia ja näkemyksiä == PS:n vision mukaan Slovakian tulisi vuoteen 2030 mennessä saada pitkäaikaistyöttömyys alle EU:n keskiarvon, säilyttää vähintään 5% maan pinta-alasta luonnonsuojelualueena sekä lisätä kansalaisten luottamusta poliisiin. Lisäksi puolue kannattaa mm. seuraavia asioita: * Opettajien palkkojen korottamista. * Siirtää terveysvakuutukset Slovakian kansallispankin valvonnan alaisuuteen. * Luoda panttijärjestelmä juomapulloille * Mahdollisuutta sukupuolineutraaliin rekisteröityyn parisuhteeseen. * Kaksikielisyyteen rohkaisua vähemmistöjen (mm. unkarilaisten) keskuudessa. == Lähteet == Luokka:Slovakian puolueet Luokka:Sosiaaliliberaalit puolueet Luokka:Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Alain Azerot

Alain Azerot on Suomessa asuva ranskalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Turun ja Helsingin kaupunginteatterissa sekä suomalaisissa elokuvissa ja TV sarjoissa. Kotikadussa Azerot näytteli René Petitin roolia, sekä Kaverille ei jätetä, Korkeajännitys, Poliisin poika ja Pekko ja muukalainen. Alain Azerot'in vanhemmat ovat kotoisin Ranskan Guayanasta ja Martiniquen saarelta Karibialta. Azerot kävi koulua Ranskassa ja on suorittanut tutkinnon kansainvälisestä kaupasta, mutta hänen uransa on ollut pitkään teatterissa. Azerot muutti Suomeen vuonna 1994 tutustuttuaan Ranskassa suomalaisiin teatterilaisiin. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Pitkäahon rautatieasema

Pitkäahon rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Mikkelissä. Se avattiin 1920-luvulla junakohtauspaikaksi. Miehitys Pitkäahossa lopetettiin 1963 ja tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1976. Henkilöliikenne lakkautettiin ensimmäisen kerran 29. toukokuuta 1983, mutta se aloitettiin uudelleen 28. syyskuuta 1986. Henkilöliikenne lakkautettiin lopullisesti 27. toukokuuta 1990 ja liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 2001. == Lähteet == Luokka:Mikkelin rautatieliikennepaikat Luokka:Etelä-Savon lakkautetut rautatieliikennepaikat
Pariisin Bulevardi

Pariisin bulevardi on Akseli Gallen-Kallelan kuuluisa öljymaalaus vuodelta 1885. Tämä 52,5 × 40,5 cm kokoinen mahonkilevylle tehty maalaus kuuluu Turun taidemuseon kokoelmiin. Gallen-Kallela maalasi teoksen opiskellessaan Pariisissa ensimmäistä kertaa. Hän kuvaa siinä impressionismin hengessä pariisilaista bulevardia sateisena päivänä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Teoksen esittely Taidemuseon sivulla (klikkaa teoksen kuvaa) Luokka:Akseli Gallen-Kallelan maalaukset
Ari Mikkilä

Ari Mikkilä (s. 1958) on suomalainen metsänhoitaja ja kirjailija. Hänen esikoisteoksensa Erämaan polte - jahtia yli rajojen julkaistiin vuonna 2020. == Teokset == * * *Pohjoisen eräpoluilla - saalista ja sattumuksia, Myllylahti, 2022. ISBN 978-952-356-278-3. Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pertti Vuola

Pertti Untamo Vuola (2. lokakuuta 1935 Mietoinen – 23. toukokuuta 2023 Mynämäki)Kuolinilmoitus. Vakka-Suomen Sanomat 13.6.2023, s. 10. oli suomalainen poliitikko, liikemies ja kunta-alan vaikuttaja. Ammatiltaan Vuola oli maanviljelijä, jonka kotitila oli Hietamäen Unikankare. Hänen elämäänsä vaikutti suuresti hänen isänsä kaatuminen jatkosodassa. Koska hän oli ainoa lapsi, kotitilan viljeleminen oli jopa velvollisuus. Sotaväestä tultuaan hän otti vastuun Unikankareen tilan hoidosta. Vuonna 1957 Vuola meni naimisiin terveydenhoitaja Pälvi Kaarina Jaatisen kanssa. He saivat kaksi lasta. Vuola toimi kotikuntansa Mietoisten valtuustossa 28 vuotta, josta sen puheenjohtajana 16 vuotta ja kunnanhallituksen puheenjohtajana 10 vuotta. Vuosina 1977–1981 Vuola oli Suomen Kunnallisliiton hallituksen jäsen ja liiton valtuuston varapuheenjohtaja vuosina 1985–1990. Vuodet 1991–1993 Vuola toimi Kunnallisliiton hallituksen viimeisenä puheenjohtajana. Kunnallisliiton, Kaupunkiliiton ja viiden muun keskusjärjestön muodostettua Suomen Kuntaliiton Vuola oli sen liittovaltuuston puheenjohtajana vuosina 1993–1997. Hän vaikutti vahvasti Kunnallisalan kehittämissäätiön perustamiseen 1990 ja toimi sen hallituksessa vuoteen 2001 asti. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1991. Vuola osallistui myös talouselämän tehtäviin. Hän toimi Raision Tehtaitten (myöh. Raisio Oyj) hallinnossa 32 vuotta, josta viimeiset 17 vuotta hallituksen jäsenenä. Hallituksen varapuheenjohtajana hän oli kaksi kertaa, yhteensä seitsemän vuotta. Vuola oli myös yhdistämässä jälleenvakuutusyhtiöitä Vakava ja Sampsa. Hän ehdotti uudelle yhtiölle nimeä Lähivakuutus, jonka se hyväksyi. Keskinäisen yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana Vuola toimi 20 vuoden ajan. Pellervo-Seuran valtuuskunnan jäsen hän oli 17 vuotta. Pertti Vuola oli Suomen Keskustan jäsen ja oli puolueen Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana kymmenen vuotta sekä puolueen hallituksessa vuodet 1986–1990. Ikäpykälien täyttyessä Vuola luopui talouselämän tehtävistä ja omasta tahdostaan lopetti myös kunnallispolitiikan tekemisen. Sen jälkeen häntä pyydettiin hoitamaan sotainvalidien asiaa. Vuola toimi Sotainvalidien Veljesliiton Varsinais-Suomen piirin puheenjohtajana vuosina 2001–2014 sekä Keskusliiton valtuuston jäsenenä 11 vuotta, josta viimeiset neljä vuotta varapuheenjohtajana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Pertti Vuolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomen Keskustan poliitikot Luokka:Mietoisten kunnanvaltuutetut Luokka:Suomalaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Michel Carré

Michel Carré (1819−1872) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän julkaisi komedian Scaramouche et Pascariel ja fantasian Faust et Marguerite ja ryhtyi sitten yhteistyöhön muiden kirjailijoiden, varsinkin Jules Barbierin kanssa, ja näin syntyi joukko näytelmiä, vaudevilleja ja oopperalibrettoja. Tunnetuin libretoista on hänen yhdessä Barbierin kanssa kirjoittamansa Faust-libretto, johon Charles Gounod on säveltänyt musiikin.Carré, Michel, Tietosanakirja osa 1, palsta 1509, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Carrén poika oli muun muassa elokuvaohjaajana työskennellyt Michel Carré, ja hänen veljenpoikansa oli teatteriohjaaja, näyttelijä ja libretisti Albert Carré (s. 1852), Pariisin Opéra-Comiquen johtajaMichel Carré fils, artlyriquefr.fr . == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Ranskalaiset libretistit Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1872 kuolleet
Fredrik Magnus von Kohl

Fredrik Magnus von Kohl (3. tammikuuta 1821 Viipuri – 1893) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen ratsuväenkenraali. (Viitattu 23.2.2020) Von Kohlin vanhemmat olivat kenraalimajuri Karl Johan von Kohl ja Katarina Elisabet Wrangel. Fredrik Magnus von Kohl tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1835 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan kornettina palvelukseen krenatöörisapööripataljoonaan 1843. Hänet siirrettiin 1849 sapööripataljoonaan ja 1850 Henkivartioväen sapöörieskadroonaan. Aliluutnantiksi von Kohl ylennettiin 1852, luutnantiksi 1854 ja aliratsumestariksi 1856, jolloin hänet myös merkittiin ratsastavan tykistön upseeriluetteloihin. Von Kohl erosi sotapalveluksesta everstinä 1860, mutta palasi myöhemmin palvelukseen Venäjän armeijan intendenttihallintoon. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1870 ja kenraaliluutnantiksi 1881. Von Kohl palveli 1881–1892 Varsovan, Tiflisin ja Kasanin sotilaspiirien apulaisintendenttinä. Eron sotapalveluksesta hän sai ratsuväenkenraalina vuonna 1892. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Ludämilie Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadt

Ludämilie (Ludomilla tai Ludmilla ) Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadt, ( 7. huhtikuuta 1640 – 12. maaliskuuta 1672 Rudolstadt, Thüringen, Saksa) oli saksalainen kreivitär ja virsirunoilija. == Elämä ja työ == Schwarzburg- Rudolstadtin kreivin Ludwig Gunther I: n toinen tytär Ludämilia Elisabeth syntyi Heidecksburgin linnassa, lähellä Rudolstadtia, ja siellä hänet sai opetusta serkkunsa Emilie Juliane kanssa. Kun hänen äitinsä kuoli 1670, hänet kihlattiin 1671 Schwarzburg-Sondershausenin kreivin Christian Wilhelmin kanssa. Alueella oli tuhkarokko, ja hänen vanhin siskonsa, Sophie Juliane, sai tartunnan, hoitaessaan häntä Ludämilia ja hänen nuorin siskonsa Christiane Magdalene saivat tartunnan ja molemmat kuolivat. Hän oli saanut hyvän ja hurskaan koulutuksen ja hän osasi hyvin latinaa. Hän kirjoitti virsiä ja kertovat hänen hurskaasta luonteestaan ja uskosta, jopa rakkaudesta Jeesukseen. Ne oli tarkoitettu ennen muuta yksityiseen hartauteen eikä jumalanpalveluksiin. Hänen kirjoittamiaan lauluja oli yli 200. Kymmenen niistä julkaistiin 1682 Rudolstadt Gesang-Buchiissa. Hänen serkkunsa Emilie, todennäköisesti avustajanaan Ahasverus Fritsch, joka oli toiminut hänen veljensä kanslerina, julkaisi Ludmillan virret viisitoista vuotta hänen kuolemansa jälkeen kirjassa ”Die Stimme der Freundin, das ist: Geistliche Lieder.” Fritsch oli innoittanut Ludämiliaa virsien kirjoittamisessa ja siten hänestä tuli ahkera virsien kirjoittaja. Suomen ev. lut kirkon virsikirja on yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 380 "Herra, hoida lastasi" (Sorge, Vater! sorge du 1682). Suom. Martti Ruuth 1903, Jaakko Haavio 1962). Säv. Johann Crüger 1653. Saman virren toiseen runomittaan tehty käännös on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 554 "Herra, hoida minua". Ruots. Uddo L. Ullman 1896, Jan Arvid Hellström 1983, uud. suom. Niilo Rauhala 1984, 1999. Säv. ruotsalainen hengellinen kansansävelmä. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset virsirunoilijat Luokka:Vuonna 1640 syntyneet Luokka:Vuonna 1672 kuolleet
Jari Salonen

Jari Salonen (s. 1954) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Kuokkavieraat ilmestyi vuonna 2016. Ennen kirjailijaksi ryhtymistä Salonen työskenteli mainostoimittajana ja kirjoitti sanoituksia iskelmäkappaleisiin. == Tuotanto == === Kaunokirjallinen tuotanto === ==== Zetterman-romaanit ==== * * * * * * * * === Tietokirjat === * ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Jari Salonen Kirjasampo.fi:ssä * Jari Salonen Otava.fi:ssä * Jari Salonen jarisalonen.com:ssa Luokka:Suomalaiset rikoskirjailijat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mikael von Kothen

Mikael von Kothen (; 11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1870 Vilna – 17. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1917 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 23.2.2020) Mikael von Kothenin vanhemmat olivat kenraalimajuri Fredrik Oskar Teodor von Kothen ja Nadežda Alexandrovna Levsina ja puoliso vuodesta 1895 Vera Alexejevna Sädkov. Mikael von Kothen valmistui 1. Paavalin sotakoulusta Pietarista 1891 ja määrättiin aliluutnanttina palvelukseen 27. tykistöprikaatiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1895. Von Kothen suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1895–1897. Alikapteeniksi hänet ylennetiin 1897 ja komennettiin 1901 Vilnan sotilaspiirin tykistön aluehallinnon esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi. Hän erosi sotapalveluksesta kapteenina maaliskuussa 1903, mutta palasi palvelukseen jo lokakuussa ratsumestarin arvossa, määrättynä Venäjän santarmikuntaan ja palvellen virkamiehenä Pietarin kaupungin prefektin kansliassa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1906 ja siirrettiin yleisen turvallisuus- ja vartiointiosaston päälliköksi Moskovaan. Everstiksi 1908 ylennettynä hänet siirrettiin vastaavaan tehtävään Pietariin. Vuonna 1914 von Kothen erosi sotapalveluksesta toisen kerran, nyt kenraalimajurina, mutta astui taas palvelukseen kesällä 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi muun muassa jalkaväkiprikaatin esikuntapäällikkönä vuonna 1915 ja 116. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä Viaporissa 1916–1917. Viimeksi hän toimi 128. jalkaväkidivisioonan väliaikaisena esikuntapäällikkönä Helsingissä.Harry Halén: ”Venäjän vallankumous Helsingissä 1917–1918”, s. 74, 77, 423, 428 teoksessa Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa: Sotasurmat 1917–1918 (toim. Jarmo Nieminen ). Gummerus, Helsinki 2015. Kapinoivat venäläissotilaat surmasivat von Kothenin helmikuun vallankumouksen upseerisurmien yhteydessä Helsingissä 17. maaliskuuta 1917. Hän saapui 128. jalkaväkidivisioonan komentajan, kenraaliluutnantti Pjotr Tihonovitšin kanssa autolla Vilhonkatua pitkin Rautatientorille, jossa sotilaat vaativat heitä luovuttamaan aseensa. Von Kothen kieltäytyi ja ampui pistoolillaan häntä ympäröineitä sotamiehiä ja matruuseja haavoittaen kuolettavasti vähintään yhtä, toisten tietojen mukaan jopa viittä heistä. Tämän jälkeen häntä lyötiin kiväärinperällä päähän, hänet kiskottiin ulos autosta ja häneen ammuttiin rinnan päällä istuen ainakin sata laukausta. Myös Tihonovitš surmattiin. Von Kothen on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle. Mikael von Kothenin veli oli kenraalimajuri ja senaattori Alexander von Kothen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Venäläiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1917 kuolleet
Kansallinen tuomarineuvosto

Kansallinen tuomarineuvosto (, KRS) on elin Puolassa, joka valvoo maan tuomioistuinten ja tuomareiden riippumattomuutta. Sen tehtävänä on ehdottaa tuomarinimityksiä ja voi kohdistaa tuomareihin kurinpitotoimenpiteitä. == Kokoonpano == Puolan perustuslain 187 §:n mukaan kansalliseen tuomarineuvostoon kuuluu 25 jäsentä: korkeimman oikeuden ensimmäinen presidentti, oikeusministeri, korkeimman hallinto-oikeuden presidentti, yksi tasavallan presidentin nimeämä henkilö sekä 15 jäsentä, jotka valitaan maan tuomioistuinten tuomareiden joukosta. Lisäksi kansalliseen tuomarineuvostoon kuuluu neljä parlamentin alahuoneen jäsentä ja kaksi senaattoria. Jäsenten toimikausi on neljä vuotta. == Lähteet == Luokka:Puolan politiikka Luokka:Oikeuslaitos Luokka:Valtion virastot
Naisten Salibandyliigan kausi 2019–2020

Naisten Salibandyliigan kausi 2019–2020 on järjestyksessään 32. naisten Salibandyliigan kausi. Kaudella 2019–2020 Salibandyliigaa pelataan uudella sarjajärjestelmällä, jossa sarjan 16 joukkuetta on jaettu kahteen tasolohkoon. Myös alemmasta lohkosta on mahdollista nousta Suomen-mestariksi.Kausi keskeytettiin 20. maaliskuuta 2020 koronaviruksen leviämisen hillitsemiseksi,minkä takia pudotuspelit jäivät pelaamatta. Suomen mestaruutta ei jaettu ensimmäistä kertaa naisten Salibandyliigan historiassa. == Joukkueet == NLA Joukkue Kunta Kotihalli Perustettu Päävalmentaja SB-Pro Nurmijärvi Arkadia-halli, Klaukkala 1996 Sami Saarikoski PSS Porvoo Aurorahalli 2003 Jukka Kouvalainen Koovee Tampere AutoCenter Areena 1996 Kari Lehtisalo Classic Tampere Tampere Areena 1990 Katriina Saarinen TPS Turku Kupittaan palloiluhalli 1995 Aki Vilander SSRA Oulu Kastellin monitoimitalo 2002 Arttu Arffman EräViikingit Helsinki Mosahalli 2016 Markus Huhtimo Pelicans SB Lahti Lahti Energia -areena 2012 Kimmo Hyttinen NLB Joukkue Kunta Kotihalli Perustettu Päävalmentaja ÅIF Sipoo Ingman Areena, Söderkulla 1995 Sami Vidgren NST Lappeenranta Lappeenrannan urheilutalo 1994 Joonas Haapala FBC Loisto Turku Sport Garden 1995 Rauli Pätsi O2-Jyväskylä Jyväskylä Palokan koulukeskus 2001 Seppo Pulkkinen Pirkat Pirkkala Pirkkalan vapaa-aikakeskus Jukka Myllymäki LoSB Lohja Sporttikeskus Tennari 1991 Janne Ryönänkoski Steelers Hämeenlinna Loimua Areena 1996 Jari Salo Welhot Kuopio Kuopio-halli 1997 Simo Vänttinen == Runkosarja == === NLA === === NLB === == Sijoitusarjat ja pudotuspelikarsinnat == === NLA, Sijoitussarja A === === NLA, Sijoitussarja B === === Pudotuspelikarsinnat === \---- == Pudotuspelit == {{Turnauspuu8 | |PSS|X|FBC Loisto|X | |Koovee |X| SSRA|X | | SB-Pro |X|TPS|X | |EräViikingit |X|Classic |X | | |X||X | | |X||X | | |X||X | | |X||X }} === Puolivälierät === \---- \---- === Välierät === ===Pronssiottelu=== === Finaali === \---- \---- \---- \---- \---- == Putoamiskarsinta == == Lähteet == * https://salibandy.fi/tulokset * https://salibandy.fi/huippu-urheilu/divari/sarjan-esittely/ * https://salibandy.fi/huippu-urheilu/naisten-liiga/sarjan-esittely/ Naisten 2019–2020 Luokka:Salibandysarjojen kausi 2019–2020
Vierastyövoima

Vierastyövoima tarkoittaa väliaikaista työvoimaa, joka on tullut ulkomailta. Vierastyövoimaa ovat mm. kausityöläiset, ulkomailla käyvät asiantuntijat ja muut tilapäiset työntekijät. Suomessa yleisintä vierastyövoimaa ovat kesällä ja syksyllä työskentelevät marjojen ja sienien poimijat, sekä rakennusalan työläiset. Rikkaat öljymaat käyttävät vierastyövoimaa rakennus- ja palveluammateissa. Ihmiset lähtevät työskentelemään vierastyövoimana, koska ulkomailla tarjottu palkka on parempaa kuin kotimaassa. Palkka on monesti kuitenkin pienempi kuin kohdemaan kansalaisilla. Monesti he lähettävät saadun palkan kotimaahan perheelle. Tämä auttaa perheiden tilannetta, mutta ei auta köyhän maan vaurastumiseen tai kehitykseen. Joissakin tilanteissa työläiset jäävät kohdemaahan asumaan. Vierastyövoiman käyttöä on kritisoitu, koska ajatellaan, että se vie työpaikkoja maan omilta kansalaisilta ja maahan tulleilta maahanmuuttajilta. Vierastyövoiman ajatellaan kuitenkin olevan pääasiassa hyvä asia Suomessa, koska väestö vanhenee ja nuorempaa työvoimaa on hyvin vaikea löytää. Tällä tavalla työvoimaa voidaan lisätä ja erilaista työvoimaa on myös helpompi järjestää. ==Lähteet== Luokka:Muuttoliike
Senjūrō Hayashi

Senjūrō Hayashi (23. helmikuuta 1876 Kanazawa – 4. helmikuuta 1943 Tokio)Hayashi Senjūrō Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.2.2020. oli japanilainen kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä helmikuusta heinäkuuhun 1937. Hayashin isä oli Kanazawan klaaniin kuulunut samurai.Hayashi, Senjuro Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Japanin parlamentin kirjasto. Viitattu 23.2.2020. Hayashi valmistui Japanin keisarillisesta sotilasakatemiasta vuonna 1897 ja armeijan esikuntakoulusta vuonna 1903. Hän osallistui Venäjän–Japanin sodan aikana Port Arthurin piiritykseen.Hayashi, Senjuro The Columbia Encyclopedia, Encyclopedia.com. Viitattu 23.2.2020. Myöhemmin hän oli muun muassa esikuntakoulun johtajana ja keisarillisen kaartindivisioonan komentajana. Hayashi oli Japanin edustajana Kansainliitossa vuosina 1923–1924. Vuosina 1930–1932 hän oli Koreaan sijoitettujen miehitysjoukkojen eli Joseonin armeijan komentajana. Vuoden 1931 Mukdenin välikohtauksen jälkeen Hayashi määräsi ilman Japanin hallituksen lupaa joukkonsa etenemään Kiinalle kuuluneeseen Mantšuriaan. Valtuuttamattoman hyökkäyksen Mantšuriaan aloitti samanaikaisesti Kwantungin armeijan komentaja Shigeru Honjō. Hayashi ylennettiin täyden kenraalin arvoon vuonna 1932. Hän oli Japanin ylimmän sotaneuvoston jäsen vuosina 1932–1934 ja 1935–1936. Hän oli sotaministerinä Makoto Saitōn ja Keisuke Okadan hallituksissa vuosina 1934–1935. Sotaministerinä Hayashi pyrki puhdistamaan armeijan edeltäjänsä Sadao Arakin fasismia myötäilevistä kannattajista ja siirsi noin 5 000 upseeria pois tärkeistä tehtävistä. Helmikuussa 1937 pääministeriksi nimitetty Hayashi halusi hallituksensa olevan riippumattoman kaikista poliittisista ryhmäkunnista, joten hän vaati ministereitään irtisanoutumaan puolueista ja yritti tukahduttaa avoimet keskustelut parlamentissa. Pian Hayashi kuitenkin ilmaisi tukensa oikeistolaiselle ja armeijamyönteiselle Shōwakai-puolueelle ja hajotti parlamentin toivoen vaalivoittoa, joka mahdollistaisi yksipuoluejärjestelmän perustamisen. Opposition kuitenkin voitettua vaalit hallitus erosi jo toukokuussa 1937. Hayashi oli tämän jälkeen vielä valtakunnanneuvoston jäsenenä vuosina 1940–1941. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Japanin pääministerit Luokka:Japanilaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Cenwalh

Cenwalh (k. 672) oli Wessexin kuningas 643–645 ja 648–672. Hän nousi valtaistuimelle isänsä kuningas Cynegilsin kuoltua, joko vuonna 641 tai 643. Hänen kuninkuuttaan varjosti Mercian kasvava mahti. Cynegils oli vanhoilla päivillään kääntynyt kristityksi, mutta Beda Venerabiliksen mukaan Cenwalh kieltäytyi kasteesta. Anglosaksien kronikan mukaan Cenwalh nousi Wessexin kuninkaaksi 643 ja määräsi, että Winchesteriin oli rakennettava kirkko. Bedan mukaan Cenwalh hylkäsi ensimmäisen vaimonsa, Mercian kuninkaan Pendan sisaren Cyneburgan, mennäkseen naimisiin Seaxburgin kanssa. Tämän vuoksi Penda karkotti Cenwalhin vuonna 645. Cenwalh sai turvapaikan Itä-Anglian kuninkaan Annan luota ja kääntyi siellä kristityksi. Myöhemmin hän palasi Wessexin kuninkaaksi. Anglosaksien kronikan mukaan Cenwalh sai kasteen vuonna 646, ja hän sai kuninkuutensa takaisin vuonna 648.Kari 2001, s. 119 Kronikan mukaan Cenwalh antoi maata Ashdownista sukulaiselleen, kuningas Cwichelmin pojalle Cuthredille. Cenwalh taisteli vuonna 658 walesilaisia vastaan Penselwoodissa ja ajoi nämä Parretiin saakka. Bedan mukaan Cenwalh nimitti Agilbertin Dorchester-on-Thamesin piispaksi ja Winen Winchesterin piispaksi. Agilbert kuitenkin palasi Ranskaan pian nimityksensä jälkeen, jossa hänestä tuli Pariisin piispa. Myös Wine luopui virastaan riitaannuttuaan Cenwalhin kanssa vuonna 669. Cenwalhin kuninkuuden viime vuosina Wessex menetti alueita Mercialle. Anglosaksien kronikka kertoo, että vuonna 661 Mercian kuningas Wulfhere hävitti maita aina Ashdowniin saakka. Wulfhere myös valloitti Wightsaaren ja lahjoitti sen Sussexin kuninkaalle Æthelwalhille. Kronikan mukaan Cenwalh kuoli vuonna 672, ja hänen leskensä kuningatar Seaxburg hallitsi sen jälkeen Wessexiä vuoden verran. Beda Venerabiliksen mukaan Cenwalhin kuoltua Wessex jaettiin kymmeneksi vuodeksi useiden vasallikuninkaiden kesken. == Lähteet == * Kari, Risto: Historian ABC – Kaikkien aikojen valtiot 6. Tammi 2001. ISBN 951-31-1098-2 === Viitteet === Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat Luokka:600-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 672 kuolleet
Luigi Carrer

Luigi Carrer (12. helmikuuta 1801 − 23. joulukuuta 1850) oli italialainen runoilija. Carrer oli alussa romantikko ja tutki sitten Friedrich Schilleriä. Taloudellinen ahdinkotila pakotti hänet antautumaan tieteen alalle, ja 1830 hän tuli filosofian professoriksi Padovan yliopistoon. Siellä hän julkaisi runokokoelman Poesie (1832), joka perusti hänen maineensa. Hän toimitti 1833−1842 Venetsiassa kirjallista aikakauslehteä Il Gondolière ja julkaisi siellä teoksensa Prose e poesie (1837), runollisen elämäkerran seitsemästä venetsialaisesta naisesta L’anello di sette gemme (1838) sekä kirjansa Apologhi (1841). Vuonna 1844 hän tuli kirjallisuuden professoriksi Venetsian teknilliseen kouluun. Carrer oli etevä kirjallisuushistorioitsija ja julkaisi muun muassa tutkimuksen Carlo Goldonista (Venetsia, 1824).Carrer, Luigi Tietosanakirja osa 1, palsta 1509, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1801 syntyneet Luokka:Vuonna 1850 kuolleet
Valentino Carrera

Valentino Carrera (1834−1895Carrera, Valentino Tietosanakirja osa 11, palsta 193, Täydennysosa, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1922) oli italialainen runoilija ja näytelmänkirjoittaja Torinosta. Hän esittäytyi yleisölle esikoisnäytelmällään Il Lotto (1859). Tätä seurasivat hieman myöhemmin draamat Don Girella, L’Incubo, Il conte Orazio ynnä muita. Hänen kuuluisin ja omintakeisin näytelmänsä on La quaderna di Nanni (1870), firenzeläinen kansankappale, hienosti piirrettyine tyyppeineen. Sittemmin hän julkaisi tiheään näytelmiä, joista ovat mainittavia Il denaro del comune (1879), Gli ultimi giorni del Goldoni (1881) ja Nervosa (1887). Carreralla on vilkas mielikuvitus, ja hän oli teknisesti taitava.Carrera, Valentino Tietosanakirja osa 1, palsta 1510, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1834 syntyneet Luokka:Vuonna 1895 kuolleet
Giovanni della Casa

Giovanni della Casa (1503−1556) oli italialainen prosaisti ja runoilija. Hän oli muun muassa Beneventon arkkipiispa. Hän vastusti pontevasti yleistä Petrarcan runouden ja tyylin matkimista ja loi itse voimakkaamman ja pontevamman tyylin. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät Firenzessä 1707.Casa, Giovanni della, Tietosanakirja osa 1, palsta 1514, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset piispat Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1503 syntyneet Luokka:Vuonna 1556 kuolleet
Enrico Castelnuovo

Enrico Castelnuovo (1839−1915Castelnuovo, Enrico,Tietosanakirja osa 11, palsta 195, Täydennysosa, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1922) oli italialainen kirjailija Firenzestä. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa Racconti e bozzetti ja esikoisromaaninsa Il quaderno della zia otettiin suosiollisesti vastaan. Tätä seurasi joukko romaaneja, joista mainittakoon: La casa bianca (1873), Lauretta (1876), Due convinzioni (1885), Il fallo di una donna onesta (1897), I coniugi Varedo (1899). Lisäksi Castelnuovo on julkaissut useita novellikokoelmia. Castelnuovon kertomuksissa on merkittävää psykologinen tarkkanäköisyys ja laatukuvien hieno realismi. Juoni ja toiminta sitä vastoin ovat heikommat.Castelnuovo, Enrico, Tietosanakirja osa 1, palsta 1521, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1839 syntyneet Luokka:Vuonna 1915 kuolleet
Camilo Castelo Branco

Camilo Castelo Branco (16. maaliskuuta 1825 Lissabon − 1. kesäkuuta 1890 São Miguel de Seide) oli portugalilainen kirjailija. Hän tuli sokeaksi ja teki itsemurhan. Hän on tuotteliain ja kansallisin Portugalin uudenaikaisista kirjailijoista. Hänen romaaninsa täyttävät yli sata nidosta. Lisäksi Castelo Branco kirjoitti runoja ja draamoja. Hänen erikoisalansa on porvarillinen taparomaani, jos kohta hän kirjoitti myös menestyneitä historiallisia romaaneja. Hänen kuvauksissaan on vahva portugalilainen leima. Kielellisesti hänen teoksillaan on suuri merkitys, sillä hän sepitti uusia sanamuodostelmia ja lainasi sanoja ja käänteitä kansankielestä. Castelo Brancon kuuluisimpia romaaneja ovat: Amor de perdição (1862), Amor de salvação (1864), O retrato de Ricardina (1868), Mistérios de Lisboa (1854−1855), No bom Jesus do monte (1863). Huomattavin hänen runokokoelmistaan on Um livro (1854). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Portugalilaiset kirjailijat Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1826 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Giovanni Battista Casti

Giovanni Battista (Giambattista) Casti (1721−1803) oli italialainen kirjailija. Hän opiskeli Pariisissa hengellisessä seminaarissa ja oli myöhemmin saman laitoksen opettaja. Palattuaan Italiaan hän tutustui Firenzessä Joosef II:een, joka vei hänet mukaansa Wieniin, missä hän pääsi suosikin asemaan. Mutta vuonna 1522 kirjoittamansa Katariina II:ta pilkkaavan satiirisen runonsa "Poema tartaro" vuoksi Casti päätyi Joosefin epäsuosioon ja joutui lähtemään Wienin hovista takaisin Italiaan. Castin pääteokset ovat Novelle galanti, 48 rivoa, mutta sukkelaa novellia (1793) sekä runoelma Animali parlanti (1802), jossa hän ylistää Ranskan vallankumousta ja jossa koko yhteiskunta kuvataan puhuvien eläinten muodossa. Castin muu runotuotanto, josta merkittävintä ovat hänen anakreonttiset laulunsa ja hänen 216 leikillistä sonettiaan I tre Giulj, ilmestyivät kokoelmassa Opere varie (1821). Hänen kootut teoksensa Opere dell’abbate Giovanni Battista Casti julkaistiin Pariisissa 1837. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1721 syntyneet Luokka:Vuonna 1803 kuolleet
Sida Košutić

Sida Košutić (20. maaliskuuta 1902 Radoboj – 13. toukokuuta 1965 Zagreb) oli kroatialainen prosaisti, runoilija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut myös romaaneja, novelleja, näytelmiä, kirjallisia esityksiä ja esseitä.Kroatian bibliografinen sanakirja Košutić päätti lukion Karlovacissa ja Zagrebissa, missä hän opiskeli opettajaksi. Hän oli myös sanomalehden toimittaja (1939–1944) ja oikolukija (1945–1948).Kroatian tietosanakirja Hän on julkaissut proosateoksia, kirjallisuus- ja muita esseitä ja noin kaksikymmentä lehteä ja julkaisua. Hänen tuotantoaan on julkaistu useissa kroatian nykyrunouden ja proosan antologioissa. ==Lähteet== Luokka:Kroatialaiset kirjailijat Luokka:Esseistit Luokka:Toimittajat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Antonio Feliciano de Castilho

Antonio Feliciano de Castilho (1800−1875) oli portugalilainen runoilija. Sairastettuaan tuhkarokon kuusivuotiaana hän sokeutui lähes täysin, mutta opiskeli ja kirjoitti silti ahkerasti runoja. Jo Castilhon ensimmäinen julkaisu, bukolinen runoelma Cartas de Echo e Narcisso (1821), tuotti hänelle arvostetun nimen. Castilhon muista teoksista merkittäviä ovat idylliset runokokoelmat A Primavera ja Amor e Melancolia, ou a novissima Heloisa (1828). Runokokoelmissaan A noite do castello (1836) ja Ciumes do Bardo (1838) hän liittyi romantismiin mutta palatsi taas pian arkadilaiseen suuntaukseen. Hänen viimeinen runokokoelmansa on O Outono (1865). Viimeisinä vuosinaan Castilho lähinnä käänsi portugalin kielelle roomalaisia klassikoita ja mukaili muutamia uudempia kirjailijoita, kuten Molièrea, William Shakespearea ja J. W. von Goetheä.Castilho, Antonio Feliciano de, Tietosanakirja osa 1, palsta 1522, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Portugalilaiset runoilijat Luokka:Kielenkääntäjät Luokka:Vuonna 1800 syntyneet Luokka:Vuonna 1875 kuolleet
Cristóbal de Castillejo

Cristóbal de Castillejo (1494−1556) oli espanjalainen runoilija, aikanaan vanhan espanjalaisen lyriikan innokkain puolustaja ja edustaja ja maahan tulvivan italialaisen runotaiteen vastustaja. Castillejo, Cristobal de, Tietosanakirja osa 1, palsta 1522, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Castillejo nimitti vastustajiaan petrarkisteiksi ja taisteli heitä vastaan kaikin satiirin keinoin. Hänen ivailunsa on kyynistä ja hänen sukkeluutensa täynnä rivoutta. Varsin pureva on hänen satiirinsa dialogeissa Diálogo entre el autor y su pluma, jossa hän vaatii kynäänsä tilille niistä 30 vuodesta, joiden aikana hän sitä on väärin käyttänyt, sekä Sermón de amores del maestro Buentalente, llamado fray Nidel de la orden del fristel, jossa hän ruoskii pappien irstasta elämää. Hänen ivallinen ja kyyninen seitsennäytöksinen näytelmänsä Farsa de la constanza on kadonnut. Obras de Castillejo, expurgadas por la inquisicion (1573) on ensimmäisiä Madridissa painettuja kirjoja. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1494 syntyneet Luokka:Vuonna 1556 kuolleet
Kuningatar (pelikortti)

Kuningatar on korttipakan yksi kolmesta kuvakortista. Se merkitään latinalaisin kirjaimin D ( ’rouva’) tai Q ( ’kuningatar’). Kyrillisin aakkosin kortti on merkity kirjaimella Д (дама - dama = daami). Suomessa tätä korttia kutsutaan useimmiten nimellä rouva ja joskus nimellä akka. Kuten kaikkia muitakin kortteja kuningattaria on neljää eri maata, joista hertta (♥) sekä ruutu (♦) ovat punaisia ja pata (♠) sekä risti (♣) mustia. Kuningattaren arvo on pokerissa 12. Blackjackissa kuningattaren arvo on 10 kuten muidenkin kuvakorttien. Baccaratissa kuningattaren arvo on 0 muiden kuvakorttien tapaan. == Historiaa == Ranskalaisissa korteissa oli alun perin kuvattuna kolme yläluokkaan kuuluvaa herrasmiestä, mutta niiden erottamiseksi keksittiin vaihtaa keskimmäiseksi neitokaisen kuva. Pian vakiintui käsitys, että kortit ovat kuninkaalliset prinssi, kuningatar ja kuningas. Pelikorttien 4 kuningatarta muistuttavat tarot-korttien vastaavia, joilla pelikorteista poiketen on maina malja, sauvat, lantti ja miekka. == Kuningattaret == == Kuningatar eri peleissä == * Musta Maija -pelissä tavallisia pelikortteja jaetaan viisi kullekin pelaajalle yksi kerrallaan. Musta Maija on patakuningatar. * Hertassa pelaaja yrittää välttää patakuningattaren saamista ellei yritä tehdä puhallusta. * Herttamisäärissä pelaaja yrittää välttää patakuningattaren saamista ellei yritä tehdä slammia. == Kuningatar eri pelikorteissa == * Turun linna -pelikorteissa kuningattaret on merkitty niiden pokeripelissä käytetyllä numeroarvolla 12 aivan kuten muutkin kuvakortit. == Kuningatar populaarikulttuurissa == * Aleksandr Puškin kirjoitti 1833 romaanin "Patarouva". * Pjotr Tšaikovski sävelsi yllä mainitun teoksen pohjalta samannimisen oopperan. * Hank DeVito teki 1970-luvun lopulla kappaleen "Queen of Hearts", jonka tanssiorkesteri Finlanders levytti suomeksi nimellä "Herttakuningatar". * Lewis Carrollin kirjassa Liisan seikkailut ihmemaassa on hahmo Herttakuningatar. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Korttipakka
Olavi Sahlberg

Valter Olavi Johannes Sahlberg (15. lokakuuta 1909 Hausjärvi – 1. lokakuuta 2010 Hämeenlinna) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi 1935 ja toimi Hämeenlinnan kaupunginarkkitehtinä yli 25 vuoden ajan.Yliarkkitehti Olavi Sahlberg, Helsingin Sanomat Kuolleet 26.10.2010 (Tilaajille) == Suunnittelutöitä == * Hämeenlinnan taidemuseon Engel-rakennuksen muutostyö viljamakasiinista taidemuseoksi. 1952 * Tuomelan koulu, Hämeenlinna * Ojoisten koulu, Hämeenlinna * Hämeenlinnan linja-autoasema, 1958–1959 Linja-autoaseman kortteli, Hämeenlinna * Ahveniston olympiarakennukset, 1952, Ilmari Niemeläisen kanssa * Uppsala-talo, Birger Jaarlin katu 33, Hämeenlinna, 1951 Häme-Wiki : Uppsala-talo * Poltinahon yhteiskoulu, nykyinen Ahveniston koulu, 1959-1963 Olavi Sahlberg muutti nahkaverstaan taidemuseoksi, Hämeen Sanomat 13.9.2004 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet suomalaiset Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Seaxburg (Wessexin kuningatar)

Seaxburg (myös Seaxburh tai Seaxburgh) oli Wessexin kuningatar. Hän hallitsi Wessexiä noin vuoden miehensä Cenwalhin kuoltua vuonna 672. Seaxburg oli Cenwalhin toinen vaimo. Cenwalh hylkäsi ensimmäisen vaimonsa Cyneburgan mennäkseen naimisiin Seaxburgin kanssa. Mercian kuningas Penda karkotti Cenwalhin sen vuoksi, sillä Cyneburga oli hänen sisarensa. Cenwalh ja Seaxburg palasivat Wessexin hallitsijapariksi muutaman maanpakolaisvuoden jälkeen. Anglosaksien kronikan mukaan Cenwalh kuoli vuonna 672 ja Seaxburg hallitsi sen jälkeen yksin vuoden ajan. William Malmesburylaisen mukaan Seaxburg hallitsi maltillisesti ja yllätti vihollisensa. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuningattaret Luokka:600-luvulla syntyneet Luokka:670-luvulla kuolleet
Seaxburg

Seaxburg voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: *Pyhä Sexburga (Seaxburh Elyläinen) *Seaxburg, Wessexin kuningatar
Kuwaitin vuoden 2015 moskeijaisku

Kuwaitin vuoden 2015 moskeijaisku oli šiiamuslimien Imam Sadiq -moskeijaan, Kuwaitin kaupungin itäpuolelle 26. kesäkuuta 2015 tehty itsemurhapommitus. Kuolonuhrien määrä oli ainakin 27 ja haavoittuneiden yli 227. Pommituksen toteuttaja oli Saudi-Arabian kansalainen Fahd Suleiman Abdulnmohsen al-Qaba'a (Abu Suleiman al-Muwahed). Isis oli teosta vastuun.Kuwait mosque attack: Seven sentenced to death BBC News27 killed in ISIS attack on Kuwait mosque Al Arabiya English Kuwaitin pääministeri Sheikh Jaber al-Mubarak al-Sabah julisti teon hyökkäykseksi maan kansallista yhtenäisyyttä vastaan ja Kuwaitin hyökkääjiä vahvemmaksi. Interpol tarjosi täyden tukensa maan viranomaisille.INTERPOL offers full support following terror attacks in France, Tunisia, Kuwait and Somalia Interpol Syyskuussa 2015 iskusta langetettiin seitsemän kuolemantuomiota. Kahdeksalle muulle annettiin 2–15 vuoden mittaiset vankeusrangaistukset, ja 14 syytettyä vapautettiin syytteistä. Tuomarina toimi Mohammad al-Duaij. Syytettyinä oli kuwaitilaisten lisäksi saudiarabialaisia, pakistanilaisia, Kuwaitin kansalaisuudettomia biduneita ja yksi kansalaisuudeltaan tuntematon pakoilija. Kuwaitin vuoden 2015 moskeijaiskun kanssa samana päivänä tehtiin terrori-iskut Tunisiassa, Somaliassa ja Ranskassa. Meneillään tekojen aikaan oli ramadan. Isikseen liittyvät ryhmittymät olivat tehneet perättäisinä perjantaina iskuja šiiamoskeijoihin myös Saudi-Arabiassa toukokuussa 2015. Vastaavia iskuja toteutettiin Jemenissä ja Irakissa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2015 terrori- iskut Luokka:Kuwaitin historia Luokka:Isis-järjestön terrori-iskut
Peter Laitio

Peter Laitio on suomalainen Seinäjoelta kotoisin oleva pesäpallotuomari. Laitio oli kaudella 2000 ensimmäisen kerran Superpesiksessä syöttötuomarina, pääasiassa pelituomari Juha Niittulan parina. Kaudeksi 2005 Laitio siirtyi pelituomariksi parinaan syöttötuomari Timo Siekkinen. Siekkisen kanssa Laitio tuomitsi myös Superpesiksen finaaliotteluita vuosina 2006–2008. Laitio tuomitsi finaaliotteluita myös syöttötuomari Ari Kiviniemen kanssa vuosina 2015–2017. Laitio tuomitsi naisten Itä–Länsi-ottelun 2009 ja miesten Itä–Länsi-ottelun 2011. Vuonna 2014 Laitio valittiin vuoden tuomariksi. Syyskuussa 2019 Laitio saavutti kolmesataa Superpesiksessä tuomittua ottelua. ==Lähteet== * https://www.pesis.fi/uutiset/2019/09/300-miesten- superpesisottelun-peter-laitio-tuomari-palvelee-pelia-eika-ole-itse-esilla/ Luokka:Pesäpallotuomarit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Nobuyuki Abe

Nobuyuki Abe (24. marraskuuta 1875 Kanazawa – 7. syyskuuta 1953)Abe, Nobuyuki Portraits of Modern Japanese Historical Figures. Japanin parlamentin kirjasto. Viitattu 23.2.2020.Abe, Nobuyuki The Columbia Encyclopedia, Encyclopedia.com. Viitattu 23.2.2020. oli japanilainen kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä elokuusta 1939 tammikuuhun 1940. Aben isä oli Kanazawan klaaniin kuulunut samurai. Abe kävi Japanin keisarillisen sotilasakatemian ja armeijan esikuntakoulun. Hän toimi muun muassa esikuntakoulun opettajana, pääesikunnan hallintojohtajana ja sota-asiain osaston johtajana. Vuonna 1928 hänet nimitettiin apulaissotaministeriksi. Hän oli myös vt. sotaministerinä Kazushige Ugakin sairastelun aikana. Abe oli myöhemmin Taiwanin-armeijan komentajana ja sai täyden kenraalin arvon vuonna 1933, minkä jälkeen hän siirtyi ylimmän sotaneuvoston jäseneksi. Hän vetäytyi palveluksesta vuonna 1936. Abe oli pää- ja ulkoministerinä elokuusta 1939 tammikuuhun 1940. Hän kannatti maltillista ulkopolitiikkaa, olisi halunnut lopettaa Kiinan–Japanin sodan ja vastusti liittoutumista akselivaltojen kanssa. Toisen maailmansodan aikana Abe oli Japanin erikoislähettiläänä Kiinan miehitettyä osaa hallinneen Wang Jingwein nukkehallituksen pääkaupungissa Nanjingissa ja myöhemmin Japanin puolueiden korvaajaksi perustetun Taisei yokusankai -organisaation poliittisen siiven Yokusan seijikain puheenjohtajana. Sodan lopulla hän oli vuosina 1944–1945 viimeisenä Korean kenraalikuvernöörinä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Japanin pääministerit Luokka:Japanin ulkoministerit Luokka:Japanilaiset kenraalit Luokka:Korean kenraalikuvernöörit Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
Hannoverin raitiotieliikenne

Hannoverin raitiotieliikenne on yksi Hannoverin alueen julkisen liikenteen muodoista. Nykyinen Hannoverin pikaraitiotie päätettiin rakentaa vuonna 1965. Se oli tuolloin Saksassa aivan uudenlainen raitiotie. Se kulkee kaupungin keskustassa maan alla tunnelissa, ja muualla kaupungissa maanpäällä, pääosin erillään autoliikenteestä omilla raiteillaan kulkevana raitiotienä. == Kalusto == Hannoverissa on käytössä neljä raitiovaunutyyppiä. Vanhimmat käytössä olevat TW 6000 raitiovaunut ovat vihreitä, ja ne on valmistettu 1980-luvulla. Hopeanuoleksi kutsutut TW 2000/2500 raitiovaunut hankittiin Hannoverin maailmannäyttelyn EXPO 2000:n yhteydessä. Uusimmat TW 3000 raitiovaunut ovat olleet käytössä maaliskuusta 2015 lähtien. Alla olevassa taulukossa on Hannoverin raitioliikenteessä (linjaliikenteessä) tällä hetkellä käytettävät raitiovaunutyypit. Vaunutyyppi Käytössä Olemassa HeiterBlick/Vossloh/Alstom TW3000 154 154 Alstom/LHB TW2500 96 96 LHB TW6000 61 65 Alstom/LHB TW2000 45 47 Tiedosto:TW6000_Schaumburgstrasse_Hanover_Germany_02_blurred.jpg|TW 6000 Tiedosto:TW2000_2500_Schaumburgstrasse_Hanover_Germany_01.jpg|TW 2000/2500 Tiedosto:2015-03-15_TW_3000_tram_first_commercial_service_Allerweg_station_Linden- Sued_Hannover_Germany_01.jpg|TW 3000 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Hannover Luokka:Saksan raitiotieliikenne