EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Raamattu (Lapua)

thumb|right|Opasteviitta valtatie 16:n varrella. Raamattu on Lapuan Hellanmaassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee noin 12 kilometrin päästä kaupungin keskustasta Vaasan suuntaan valtatien 16 läheisyydessä. Kylä on kansanperinteen mukaan saanut nimensä Raamatusta, joka vihollista paossa olleilta ihmisiltä jäi alueella olevalle kivelle isovihan aikaan. ==Lähteet== Luokka:Lapuan kylät
Sinitaivas (elokuva)

Sinitaivas () on vuonna 1950 ilmestynyt yhdysvaltalainen musikaali-/draamaelokuva, jonka ohjasi Henry Koster. Musikaalidraaman pääosissa ovat Betty Grable ja Dan Dailey heidän kolmannessa yhteisessä elokuvassaan. Sivuosia ovat muun muassa Jane Wyatt ja Mitzi Gaynor. Elokuvan tuotti 20th Century Fox. Sinitaivas perustuu S. K. Laurenin tarinaan Stork Don't Bring Babies, josta Claude Binyon ja Lamar Trotti laativat käsikirjoituksen. Sinitaivas sai ensi-iltansa kotimaassaan 15. syyskuuta vuonna 1950 New Yorkissa ja 18. joulukuuta 1950 Sinitaivas meni maanlaajuiseen levitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 17. elokuuta vuonna 1951. Elokuva kuvattiin Technicolor-menetelmällä. Sinitaivas sai vuonna 1951 Writers Guild of America -palkintoehdokkuuden parhaasta kirjoitetusta yhdysvaltalaisesta musikaalista (Lamar Trotti ja Claude Binyon). == Juoni == Newyorkilaiset radiotähdet Kitty (Betty Grable) ja Jack Moran (Dan Dailey) ovat olleet kauan jo naimisissa, mutta heillä on vaikeuksia saada lasta. Myöhemmin Kitty huomaa olevansa raskaana, mutta heidän ilonsa päättyi suruun kun Kitty sai keskenmenon auto-onnettomuudessa. Kittyn lääkärit kertoivat, että hän ei ehkä enää koskaan tulisi uudelleen raskaaksi. Tämän jälkeen Moranit saavat televisiosopimuksen, jossa heidän suosittu radioshow'nsa siirrettäisiin televisioon. Kun Moranit näkivät kuinka onnellisia heidän ystävänsä Walter ja Janet Pringle (David Wayne ja Jane Wyatt) ovat lastensa kanssa, Moranit päättävät adoptoida lapsen. Heille kuitenkin tuli mutkia matkaan adoptoinnissa... == Näyttelijät == == Muuta == Sinitaivas oli musikaalitähti Mitzi Gaynorin elokuvadebyytti. Sinitaivas oli kolmas neljästä Grablen ja Daileyn yhteistyöstä; kaksi ensimmäistä olivat Kevytmielinen äitini (1947) ja When My Baby Smiles at Me (1948) ja neljäs Seikkailu Tokiossa (1951). 20th Century Fox yritti saada James Cagneyta ja Fred Astairea miespääosaan ennen Dan Daileyn palkkaamista. Lux Radio Theater lähetti 60 minuutin elokuvan radiosovituksen 25. helmikuuta vuonna 1952, jossa Betty Grable ja Dan Dailey uusivat elokuvaroolinsa. Sinitaivas on julkaistu kahdesti DVD:lle: ensimmäisen kerran 13. kesäkuuta vuonna 2006 ja toisen kerran 26. helmikuuta vuonna 2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Sinitaivas TCM Movie Databasessa Luokka:Vuoden 1950 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Henry Kosterin ohjaamat elokuvat
Sarabande (albumi)

Sarabande on Jon Lordin vuonna 1976 julkaisema studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # Albumin takakannen teksti kappaleluettelon jälkeen: ”Tämän albumin musiikin taustalla on barokkisen tanssisarjan musiikki, jonka Bach vei korkeimmalle tasolle. Kunkin kappaleen otsikko on tanssisarjan yksittäisen osan nimi, ja olen yrittänyt käyttää samaa tempoa ja tunnetta kuten alkuperäisessä sarabandessa, giguessa jne. Säveltänyt ja sovittanut Jon Lord tammi- ja elokuun välillä 1975 Münchenissä, Saksassa. J. D. L. Music. Orkesteria on johtanut Eberhard Schoener. Äänitetty 3:nnen ja 6:nnen päivän välillä syyskuussa 1975 Stadt Halle Oererckenschwickissä lähellä Düsseldorfia, Saksassa, Dieter Dierks Mobile Recording Studiossa käyttäen Agfa P.E.M 408 -masternauhaa. Uudelleen miksannut Martin Birch Musicland Studiosissa, Münchenissä, Saksassa. Apulaisinsinööri on Hans Menzel. Levy on masteroitu Kendun Recordersissa, Burbank, Kalifornia. Tuottanut Jon Lord ja Martin Birch. Suunnitellut Martin Birch (The Wasp). Tekninen neuvoja: Mike Philips. Roudariryhmä: Baz Marshall, Philip Pocock. Henkilökohtaiset avustajat: Stuart Wickes, Ossie Hoppe. Ruoka Munalta. Projektia on johtanut ja valvonut Tony Erwards. Arvokasta apua: Erich Promoli. Kuvitus: Mike Bryan. Taiteellinen johto: Kosh. Valokuva: Fin Costello. Valmistettu AGI:lla.” Albumin etupuolella on ympyräksi kiertynyt lohikäärme, jota kolme alastonta ja pitkätukkaista naista ratsastaa. Lohikäärmeen muodostaman kiekon keskiosa on leikattu auki, ja aukosta näkyy sisässä olevan levykotelon kuva. Toisella puolella on kuva jostakin galaksista ja toisella puolella pitkätukkainen ja viiksekäs Jon Lord pitää vasemman käden etusormea pystyssä huulillaan, ikään kuin sanoakseen ”hys”. Levykotelon teksti kertoo, että levyllä oleva orkesteri on The Philharmonia Hungarica, jota johtaa Eberhard Schoener. Soittimet: 14 ensiviulua, 12 toista viulua, 10 alttoviulua, 8 selloa, 5 bassoviulua, 1 harppu, 1 piccolo, 3 huilua, 3 oboeta, 1 englannintorvi, 1 E♭-klarinetti, 2 B♭ -klarinettia, 1 bassoklarinetti, 3 fagottia, 1 kontrabassofagotti, 8 käyrätorvea, 3 trumpettia, 1 metsästystorvi, 3 tenoripasuunaa, 1 bassopasuuna, 1 tuuba, 4 patarumpua (1 soittaja), lyömäsoittimet ja ksylofoni (yht. 3 soittajaa). == Muusikot == * Paul Karass – bassokitara * Jon Lord – Hammond- urut, piano, flyygelit, klavinetti, syntetisaattorit * Mark Nauseef – bongorummut, kongarummut, timbalit, roto-tom, wood block, rytmikapulat, triangeli, afuchê, flexatone, marakassi, Thunder Sheet, tamtamit, vesigongi, sireeni, vibraslap, symbaalit, sormisymbaalit, crotales, kulkuset, ruukut, guiro, tamburiini * Andy Summers – kitara, klassinen kitara * Pete York – rummut, gongi, kulkuset, ”Shaker” Levyn koodi on 1C 062 - 97943, kasetin 1C 244 - 97943. Levy on EMI:n tuote. Etiketissä on logo, jossa lukee HÖRZU, ja koodi LC 0193. Luokka:Vuoden 1976 albumit Luokka:Jon Lordin albumit
Kyle Orton

Kyle Orton (s. 14. marraskuuta 1982 Altoona, Iowa) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikaltaan Orton oli pelinrakentaja. Hän pelasi yhdeksän kautta NFL- liigassa vuosina 2005–2014. ==NFL-ura== Chicago Bears varasi Purduen yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Ortonin vuoden 2005 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden neljännellä kierroksella. Hän pelasi Chicagossa neljän kauden ajan, joista viimeisen aloittavana pelinrakentajana. Kauden jälkeen Orton kaupattiin Denver Broncosin joukkueeseen, josta toiseen suuntaan tuli muun muassa Broncosin entinen ykköspelinrakentaja Jay Cutler. Kahden seuraavan kauden ajan Orton oli Broncosin kiistaton ykköspelinrakentaja. Taustalla kuitenkin Broncosin vuoden 2010 ykköskierroksen varaus Tim Tebow alkoi nousta yhä enemmän esille, ja menestyksen karttaessa seuraa myös fanit alkoivat vähitellen kallistua Tebow'n puolelle. Orton aloitti vielä kauden viisi ensimmäistä peliä, mutta heikkojen tulosten jälkeen Tebow nousi Broncosin aloittajaksi, ja lopulta johdatti joukkueen pudotuspelien toiselle kierrokselle saakka. Orton kuitenkin oli jo siirtynyt kesken kauden divisioonavastustaja Kansas City Chiefsin riveihin, loukkaantuneen Matt Casselin korvaajaksi. Maaliskuussa 2012 Orton teki vapaana pelaajana sopimuksen Dallas Cowboysin kanssa, jossa hän on lähtökohtaisesti kakkospelinrakentaja pitkäaikaisen aloittajan Tony Romon takana. Orton edusti kaksi kautta Cowboysin organisaatiota, joiden aikana hän pelasi kolme ottelua Romon ollessa loukkaantuneena. Kaudeksi 2014 Orton teki yksivuotisen sopimuksen Buffalo Billsin kanssa. Orton syrjäytti kauden aikana E. J. Manuelin ja pelasi 12 ottelua. Bills ei päässyt pudotuspeleihin. Kauden päätteeksi Orton ilmoitti päättävänsä pelaajauransa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veli-Pekka Yli-Hirvelä

Veli-Pekka Yli-Hirvelä (s. 28. tammikuuta 1985 Kauhajoki) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Vimpelin Vetoa. Yli- Hirvelä siirtyi Vetoon kaudeksi 2021 Koskenkorvan Urheilijoista.https://www.superpesis.fi/uutiset/veli-pekka-yli-hirvela- siirtyy-koskenkorvan-urheilijoista-vimpelin-vedon-vahvuuteen/ Ulkopelipaikaltaan Yli-Hirvelä on koppari, ja hänen sisäpeliroolinsa on kärkietenijä. Yli-Hirvelän kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit. Hän pelasi pitkään Superpesiksessä Koskenkorvan Urheilijoiden joukkueessa, mutta siirtyy kaudeksi 2014 paikallisvastustaja JymyJusseihin. Yli-Hirvelä on kärsinyt urallaan paljon erilaisista loukkaantumisista, mutta terveenä ollessaan on kuulunut etenijöiden eliittiin. == Saavutukset == === Pelaajana === * 2 SM-pronssia: 2007, 2021 * 7 Itä-Länsi-ottelua: 2006, 2007, 2009, 2010, 2012, 2015, 2018 == Tilastot == === Superpesis-ura === Vuosi Joukkue Ottelut Lyödyt Tuodut Kärkilyönnit 2004 KoU 28 1 + 4 9 94 2006 KoU 27 0 + 0 19 136 2007 KoU 25 0 + 1 32 129 2008 KoU 22 0 + 0 20 114 2009 KoU 24 2 + 3 30 128 2010 KoU 15 0 + 2 21 74 2011 KoU 24 2 + 2 28 121 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Koskenkorvan Urheilijoiden pelaajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mika Ilveskero

Mika Konstinpoika Ilveskero (s. 16. maaliskuuta 1966 Espoo) on suomalainen juristi, joka on toiminut korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena vuodesta 2017 lähtien. Hän on aiemmin työskennellyt asianajajana ja toiminut Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuosina 2010–2013. ==Ura== Ilveskero kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1985. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon auskultoituaan Helsingin raastuvanoikeudessa vuosina 1991–1992. Ilveskero työskenteli Asianajotoimisto Castrén & Snellman Oy:n lakimiehenä vuosina 1993–1999 ja osakkaana 2000–2017. Hänen erityisalojaan olivat osakeyhtiöoikeus ja maksukyvyttömyysoikeus. Ilveskero on toiminut Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana 2010–2013, varapuheenjohtajana 2007–2010, hallituksen jäsenenä 2004–2007 sekä useiden valiokuntien puheenjohtajana ja jäsenenä. Hän on myös toiminut Euroopan Asianajajaliittojen neuvoston Suomen delegaation puheenjohtajana 2007–2010, International Bar Associationin neuvoston jäsenenä 2009–2013, Asianajajaoikeuden killan johtokunnan jäsenenä vuodesta 2009 alkaen ja Suomen Asianajajaliiton säätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2021 alkaen. Ilveskero sai Helsingin Asianajajayhdistyksen Vuoden asianajaja -palkinnon vuonna 2009. Vuonna 2017 Ilveskero nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. syyskuuta 2017 alkaen. Hän on myös toiminut Tuomioistuinviraston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 2021 alkaen. Lisäksi Ilveskero on toiminut Keskuskauppakamarin tilintarkastuslautakunnan jäsenenä 2007–2008 ja 2013–2015 sekä Patentti- ja rekisterihallituksen tilintarkastuslautakunnan varapuheenjohtajana 2016–2018. Hän on myös toiminut Suomen Lakimiesliiton varapuheenjohtajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marissa Mayer

Marissa Ann Mayer (s. 30. toukokuuta 1975 Wausau, Wisconsin) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja. Hän työskenteli Yahoon toimitusjohtajana 2012–2017, mitä ennen hän oli pitkään töissä Googlella. == Ura == Tietojenkäsittelytiedettä Stanfordin yliopistossa opiskellut Mayer oli 20. Googleen palkattu työntekijä. Hän työskenteli Googlen palveluksessa 13 vuoden ajan, ja kuului yhtiön keskeisimpiin johtohenkilöihin. Ennen Googlea Mayer työskenteli UBS Research Labissa Zürichissä. Hän siirtyi Yahoon toimitusjohtajaksi heinäkuussa 2012. Mayer luopui tehtävästä 2017 Verizonin ostettua Yahoon. Fortune-lehti on nimennyt Mayerin neljänä vuonna maailman 50 vaikutusvaltaisimman naisen listalle. == Yksityiselämä == Mayer on naimisissa Zachary Boguen kanssa. Pariskunnan esikoispoika syntyi 30. syyskuuta 2012. Mayerilla on äitinsä puolelta suomalaistaustaiset sukujuuret. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Googlen henkilöstö Luokka:Yhdysvaltalaiset liikemiehet Luokka:Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat Luokka:Yhdysvaltalaiset tietojenkäsittelytieteilijät Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Orange Tunisie

Orange Tunisie () on tunisialainen teleoperaattori, joka perustettiin vuonna 2009. Sen päämaja sijaitsee maan pääkaupungissa Tunisissa. Orange Tunisie on Tunisian toiseksi suurin matkapuhelinliittymä. Yhtiön omistavat Orange ja Groupe Mabroukin yhtiöosake. Heinäkuussa 2010 Orange Tunisiesta tuli jalkapalloseurojen Étoile Sportive du Sahelin, Club Sportif Sfaxienin ja Espérancen virallinen sponsori.Orange signe avec l'Espérance Babnet Tunisie 21.7.2010 Viitattu 17.7.2012 ==Lähteet== Luokka:Matkapuhelinoperaattorit Luokka:Internet-palveluntarjoajat Luokka:Tunisialaiset yritykset
Dysmelia

Dysmelia (kreikk. dys = huono, melos = raaja) tarkoittaa jonkin raajan synnynnäistä epämuodostumaa. Dysmelia on yleisempää käsissä kuin jaloissa. Dysmeliaa esiintyy eriasteisina, se voi esiintyä yhden nivelen puutoksena esimerkiksi sormessa ja pahimmillaan näkyä kaikkien raajojen puuttumisena. Vammautuminen syntyy nykytiedon mukaan raskauden ensimmäisten viikkojen aikana joko verenkierrollisten häiriöiden, perinnöllisen taipumuksen (kromosomihäiriö) tai ilmansaasteissa olevien pienhiukkasten vaikutuksesta. Suomessa syntyy vuosittain noin 60–80 dysmelialasta. Useimmille lääkäreillekin dysmelia on täysin tuntematon asia, pieniä raajamuutoksia ei välttämättä edes keskussairaaloiden synnytysosastoilla osata havaita. Aikainen toteaminen on kuitenkin tärkeää, sillä dysmeliaan saattaa usein liittyä vakavia sisäelinmuutoksia, kuten esimerkiksi pernan puuttuminen tai sydänongelmat. Tämä johtuu siitä, että sisäelimet ja raajat kehittyvät samassa alkiovaiheessa. Dysmelia ei aiheuta vajaaälyisyyttä tai tajunnan muutoksia lapsessa. Lievät dysmeliat eivät välttämättä tarvitse minkäänlaista hoitoa, mutta vakavammat epämuodostumat saattavat tarvita kosmeettista tai toiminnallista leikkausta, jotta lapsi tai nuori voi elää vammansa kanssa mahdollisimman normaalia elämää. Osittaisessa raajapuutoksessa apuvälineinä voidaan käyttää muun muassa proteeseja. ==Lähteet== *www.redy.info *Lastenklinikan hoitohenkilökunta/käsikirurgi Yrjänä Nietosvaara === Viitteet === Luokka:Synnynnäiset epämuodostumat
Bill Muckalt

Bill Muckalt (s. 15. heinäkuuta 1974 Surrey, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. == Pelaajaura == Ennen ammattilaisuraansa Muckalt pelasi vuodet 1991–1994 juniorisarja BCHL:ssä, joukkueinaan Merritt Centennials ja Kelowna Spartans, ja vuodet 1994–1998 yliopistosarja CCHA:ssa, joukkueenaan Michiganin yliopiston Wolverines. Hän oli voittamassa kahdesti NCAA:n jääkiekkomestaruutta, vuosina 1996 ja 1998. Hänet nimettiin jälkimmäisenä vuonna, viimeisen yliopistokautensa päätteeksi, sekä CCHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen että NCAA:n läntiseen tähdistökentälliseen. Muckalt aloitti ammattilaisuransa kaudella 1998–1999 NHL-seura Vancouver Canucksissa, joka oli varannut hänet vuorolla 221 NHL:n varaustilaisuuden 1994 yhdeksännellä kierroksella. Tulokaskausi jäi pisteiden valossa hänen ammattilaisvuosiensa parhaaksi. Hän sijoittui tulokkaiden pistepörssissä kuudenneksi ja tulokkaiden maalipörssissä kolmanneksi tehtyään 73:ssa ottelussa tehot 16+20=36. Joulukuussa 1999 hän siirtyi kesken kauden 1999–2000 New York Islandersiin osana pelaajakauppaa, jossa Islanders sai hänen lisäkseen hyökkääjä Dave Scatchardin ja maalivahti Kevin Weekesin, ja jossa Canucksiin siirtyivät maalivahti Félix Potvin sekä kaksi varausvuoroa. Tammikuussa 2000 hän sai olkapäävamman, joka piti hänet sivussa koko loppukauden. Kauden 2000–2001 alkupuolella Muckalt oli sivussa yli 20 ottelua niin ikään olkapäävamman vuoksi. Kesäkuussa 2001 Muckalt siirtyi Ottawa Senatorsiin yhdessä puolustaja Zdeno Cháran ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron (jonka Senators käytti varaamalla hyökkääjä Jason Spezzan) kanssa pelaajakaupassa, jossa Islanders hankki hyökkääjä Aleksei Jašinin. Hän pelasi Senatorsissa vain kauden 2001–2002 ja jäi sillä kahdeksaan tehopisteeseen, kaikki syöttöpisteitä. Heinäkuussa 2002 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Minnesota Wildin kanssa, mutta pystyi pelaamaan kaudella 2002–2003 vain kahdeksan runkosarja- sekä viisi pudotuspeliottelua lokakuussa saadun olkapäävamman, uransa kolmannen, vuoksi. Ennen loukkaantumista hän oli aloittanut kauden vahvasti ollen joukkueensa paras pistemies. Kauden 2003–2004 aikana Muckalt pelasi NHL:n sijasta Wildin AHL-farmijoukkueessa Houston Aerosissa. Olkapäävaivat pitivät hänet sivussa myös suurimman osan tuosta kaudesta, joka jäi hänen pelaajauransa viimeiseksi. Muckalt pelasi viisi kautta kestäneellä NHL-urallaan 256 ottelua runkosarjassa ja viisi pudotuspeleissä. Tehopisteitä hänelle kertyi runkosarjassa yhteensä 97, 40 maalia ja 57 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän jäi tehopisteittä. == Pelaajauran jälkeen == Muckalt on luonut pelaajauransa jälkeen uraa jääkiekkovalmentajana. Hän on toiminut muun muassa New Mexico Mustangsin päävalmentajana juniorisarja NAHL:ssä sekä Michiganin teknillisen yliopiston joukkueen Huskiesin apulaisvalmentajana yliopistosarja WCHA:ssa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vancouver Canucksin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sanok

Sanok on kaupunki Ala-Karpatian voivodikunnassa Kaakkois-Puolassa. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 37 359 asukasta, ja se on Sanokin piirikunnan pääkaupunki.Valtiollinen tilastokeskus Vanhakaupunki sijaitsee kukkulalla Sanjoen varrella. Kaupunki sijaitsee valtatie 28 varrella, 327 kilometriä pääkaupungista Varsovasta. ==Historia== 240px|left|thumb|Sanokin tori Alue mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 981, kun Vladimir Suuri valloitti alueen Kiovan Rusille. Vuonna 1018 alue palautui Puolan hallintaan, kunnes vuonna 1031 Kiovan Rus valloitti sen jälleen. Vuonna 1340 Kasimir III Suuri liitti sen jälleen Puolaan. Se sai Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1339. Vuoden 1339 jälkeen Kasimir III Suuri pysäytti Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan etenemisen ja muodosti Sanokin kunta-alueen 25. huhtikuuta 1366. Kaupunki alkoi kehittyä voimakkaasti ja pian siinä toimi useita eri oikeusasteita. 1600-luvulla alueen kautta kulki tärkeä kauppareitti, joka mahdollisti kaupankäynnin Puolan ja Unkarin välillä. Venäläiset ottivat kaupungin haltuunsa ensimmäisessä maailmansodassa toukokuussa 1915 ja poistuivat pahoin tuhotusta kaupungista heinäkuussa. Puolan tasavallan aikana 1918–1939 kaupungista tuli ukrainalaisten nationalistien keskus Galitsian alueella. Vuonna 1943 muodostettiin Galitsian SS-divisioona, johon liittyi paljon ukrainalaistaustaisia kaupungin asukkaita, koska he pelkäsivät rajan molemmin puolin vaikuttavia vainoajia. ==Talous== Kaupungissa on useita metalliteollisuuden yrityksiä. Kaupungin merkittävimpiä yrityksiä on Autosan, joka valmistaa linja-autoja.Warsav Bussiness Journal WBJ 2003 ==Urheilu== Kaupungin merkittävin urheiluseura on KH Sanok, joka voitti jääkiekkossa Puolan mestaruuden 2012. Kaupungissa on III liga Poland -tasolla pelaava jalkapallojoukkue Stal Sanok. ==Ystävyyskaupungit== * Cestas, Ranska * Drohobytš, Ukraina * Gyöngyös, Unkari * Humenné, Slovakia * Kamianets- Podilskyi, Ukraina * Reinheim, Saksa * Östersund, Ruotsi Lähde: == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * KH Sanokin viralliset verkkosivut * Stal Sanokin viralliset verkkosivut * Sanokin historiallinen museo Luokka:Ala-Karpatian voivodikunnan kaupungit
Ronan Parke

Ronan David Parke (s. 1998) on englantilainen laulaja, joka sijoittui toiseksi Britain’s Got Talent -kilpailun viidennellä tuotantokaudella vuonna 2011. Ohjelman jälkeen Parke teki levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa Ronan Parke julkaistiin 24. lokakuuta 2011. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Brittiläiset laulajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arial

Arial on sans serif -kirjaintyyppi, joka on yleinen etenkin tietokoneissa. Se tulee Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän ja useiden Microsoft-sovellusten, sekä Apple Mac OS X -käyttöjärjestelmän mukana. Arial perustuu Monotype Grotesque -kirjaintyypille. Se muistuttaa paljon Helveticaa, mutta on sitä pyöreämpi. Microsoft otti Arialin käyttöön ensimmäistä kertaa Windows 3.1:een. ==Lähteet== Luokka:Kirjaintyypit
Yassine Khenissi

Taha Yassine Khenissi (s. 6. tammikuuta 1992 Zarzis) on tunisialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kuwaitin Valioliigassa pelaavaa Al Kuwait SC:tä. ==Ura== Khenissi aloitti jalkapalloilun ES Zarzisin junioreissa, josta hän siirtyi Espéranceen vuonna 2009. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa kaudella 2010–2011.Taha Yassine Khenissi footballdatabase Viitattu 18.7.2012 Alku kaudet hän on toiminut pääosin vaihtopenkillä, mutta oli voittamassa joukkueen mukana triplaa vuonna 2011, kun Espérance voitti Tunisian mestaruuden lisäksi Tunisian cup ja Afrikan Mestarien liigan. Syksyllä 2012 Khenissi siirtyi CS Sfaxieniin. ==Maajoukkueura== Khenissi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian paidassa 23. maaliskuuta 2013 MM- kisojen karsintaottelussa Sierra Leonea vastaan. ==Saavutukset== * Arabian Mestarien liiga: 2009 * Tunisian mestaruus: 2010, 2011 * Tunisian cup: 2011 * Afrikan Mestarien liiga: 2011 * Kuwaitin Valioliiga: 2022 ==Lähteet== * Yassine Khenissi Kawarji.comissa ===Viitteet=== Luokka:Tunisialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arne Ritari

Arne Ritari (synt. Aarne Rudolf Mikael Ritari, 7. maaliskuuta 1906 Soukkajoki, Seinäjoki − 18. lokakuuta 1996) oli kanadansuomalainen liikemies, joka tunnetaan Suomen Lions-toiminnan kummina. == Elämä == Ritari muutti vanhempiensa Tuomas Wilhelm Tuomaanpoika Ritarin ja Justiina Amalia Mikintytär o.s. Korpisen kanssa uuteen kotimaahan Kanadaan puolen vuoden ikäisenä. Koulunsa Arne kävi Copper Cliffsissä ja Sudburyssä, Ontariossa. Ritari avioitui Tampereelta kotoisin olevan Kaarina Heinosen kanssa vuonna 1932. Ritari toimi elämänsä aikana muun muassa Sudbury District Finnish War Aid Association –nimisen yhdistyksen rahastonhoitajana sekä Suomalais-Kanadalaisen Historiallisen Seuran puheenjohtajana. == Työura == Työuransa alussa Ritari työskenteli mm. Ontarion metsähallituksen piirtämössä ja puhelinlinjojen tarkastajana, kunnes vuonna 1929 ryhtyi myymän henkivakuutuksia. Ritari Insurance -vakuutustoimiston lisäksi hänellä oli myöhemmin myös oma Ritari Agencies Ltd. –matkatoimisto. == Lionismi == Ritari liittyi paikalliseen Sudburyn Lions-klubiin vuonna 1933. Oman piirinsä kuvernöörinä Ritari toimi kaudella 1956–1957. Suomen ensimmäinen klubi, Lions Club Helsinki/Helsingfors ry perustettiin 14. elokuuta 1950 paljolti Ritarin myötävaikutuksella. Lions Clubs International Foundation (LCIF) myönsi hänelle muun muassa nimityksen ”International Councelor” ja LCIF:n korkeimman huomionosoituksen ”hyvän tahdon lähettiläs” (”Ambassador of Good Will”). Melvin Jones Fellow -arvonimen hän sai Tampereella 1988. Ritari piti aktiivisesti yhteyttä Suomen leijoniin vieraillen synnyinmaassaan nelisenkymmentä kertaa, viimeisen kerran vuonna 1992. Järjestön jäsen Ritari ehti olla 63 vuoden ajan. == Arne Ritari -säätiö == Hämeenlinnassa 1986 pidetyssä Suomen Lions-liiton valtakunnankokouksessa perustettiin Arne Ritari -säätiö, jonka tarkoitus on tukea ja edistää Suomen lionsklubien hyväntekeväisyyteen johtavia aktiviteetteja sekä vaalia Suomen lionstoiminnan kummin Arne Ritarin, elämäntyötä Suomen lionstoiminnan perustamisessa. == Huomionosoitukset == 11\. kesäkuuta 2006 paljastettiin Törnävän puistossa, Seinäjoella muistokivi hänen 100-vuotis syntymäpäivänsä kunniaksi. == Lähteet == * Seinäjoki Botnia == Aiheesta muualla == * Arne Ritari -säätiö Luokka:Kanadalaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet Luokka:Kanadansuomalaiset henkilöt
Amin Askar

Amin Soleiman Askar on norjalainen ammattijalkapalloilija. Hän on syntynyt Somaliassa 1 lokakuuta 1985. Askar pelaa Brannissa, Norjan pääsarjassa.http://www.nifs.no/personprofil.php?person_id=48 Amin Askar Norsk - Internasjonal Fotballstatistikk 2009 ==Ura== ===Fredrikstad FK=== Joustavana pelaajana Askar on toiminut mm. puolustajana ja keskikentällä. Vuonna 2009, Askar teki kaksivuotisen sopimuksen Fredrikstadin kanssa.http://www.demokraten.no/ffk/article4226426.ece Amin Askar er klar for FFK 2009 ===SK Brann=== Ennen vuoden 2012 kautta, Amin Askar teki sopimuksen Brannin kanssa. == Tuloksia == Seura Kausi Divisioona Liiga Cup Yhteensä Syötöt Maalit Syötöt Maalit Syötöt Maalit 2003 Moss Adeccoligaen 25 1 2 0 27 1 2004 Adeccoligaen 15 2 1 1 16 3 2005 Adeccoligaen 0 0 0 0 0 0 2006 Adeccoligaen 23 6 1 1 24 7 2007 Adeccoligaen 25 7 1 2 26 9 2008 Adeccoligaen 22 6 0 0 22 6 2009 Fredrikstad Tippeligaen 27 3 4 1 31 4 2010 Adeccoligaen 28 4 3 2 31 6 2011 Tippeligaen 25 1 4 2 29 3 2012 Brann Tippeligaen 14 4 3 0 17 4 Yhteensä 204 34 19 9 223 43 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Amin Askar player info at the official Fredrikstad FK website *Amin Askar player info at transfermarkt.de * Guardian Football Luokka:Norjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
FS La Galissonnière (1933)

La Galissonnière oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty Roland Michel Barrin de La Galissonnièren mukaan. == Valmistus == Alus tilattiin 1931 Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. joulukuuta 1931. Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta 1933 ja valmistui 1. huhtikuuta 1936.Whitley, M. J. s. 43 Alus oli varustettu Parsons-turbiineilla ja se saavutti Marseillen lähistöllä kahdeksan tunnin koeajoissa 90 000 hevosvoimalla 35,42 solmun keskinopeuden.Whitley, M. J. s. 44 == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin tilapäisesti Ranskan Välimeren laivaston () 2. kevyeen laivueeseen, josta se siirrettiin edelleen Toulonissa 2. marraskuuta 1937 muodostettuun 3. risteilijäviirikköön, kun viirikön muut alukset Jean de Vienne ja Marseillaise valmistuivat.Jordan, John & Moulin, Jean s. 169 Toisen maailmansodan alkaessa alus partioi Tunisian rannikolla Bizertessä, kunnes alus siirrettiin 18. marraskuuta 1939 Brestiin huollettavaksi. Se palasi palvelukseen 1. maaliskuuta 1940 jatkaen palvelustaan Toulonissa Ranskan kesäkuiseen antautumiseen. Alus osallistui kahdella matkalla 8.-12. maaliskuuta kahden legioonalaispataljoonan ja kolmen Afrikan siirtomaista kootun kevyen rykmentin () kuljettamiseen Pohjois-Afrikasta Marseilleen.Jordan, John & Moulin, Jean s. 182 Ranskan antautuessa alus oli viirikkönsä mukana Algerissa. Tammikuusta 1941 alkaen La Galissonnière kuului Vichyn Ranskan laivaston Touloniin sijoitettuun avomerilaivastoon. Se ei kuitenkaan polttoainepulan vuoksi osallistunut purjehduksiin lukuun ottamatta 6.-8. marraskuuta 1940 Provencen siirron suojaamista Pohjois-Afrikan rannikolta Touloniin.Jordan, John & Moulin, Jean s. 190 Saksan miehittäessä Vichyn Ranskan aluksen miehistö upotti 27. marraskuuta 1942 aluksensa Toulonissa Porte de Missiessyn telakka-altaassa no3 estääkseen sen joutumisen saksalaisille tai italialaisille.Jordan, John & Moulin, Jean s. 191 Italian kuninkaallinen laivasto nosti hylyn 3. maaliskuuta 1943 ja he aloittivat FR.12:ksi nimetyn aluksen kunnostamisen. Italian antautuessa korjaustöistä oli tehty noin 60 prosenttia. Saksalaiset miehittivät Toulonissa olevan aluksen, joka vaurioitui 24. marraskuuta Yhdysvaltain lentokoneiden hyökkäyksessä. Alus upposi 18. elokuuta 1944 ilmahyökkäyksessä. Hylky nostettiin ja romutettiin 1952.Whitley, M. J. s. 45 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:La Galissonnière -luokan risteilijät Luokka:Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
FS Georges Leygues (1936)

Georges Leygues oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty Georges Leyguesin mukaan. == Valmistus == Alus tilattiin Ateliers et Chantiers St. Nazairelta, missä köli laskettiin 21. syyskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1936 ja valmistui 15. marraskuuta 1937.Whitley, M. J. s. 43 == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 4. risteilijäviirikköön, joka kuului Ranskan nopeaan laivasto-osastoon (). Alus tulitti vahingossa Ranskan merivoimien sukellusvenettä Casabiancaa. Huhtikuussa 1940 merivoimien uudelleen järjestelyssä valmistauduttaessa Italian sotaan liittymiseen alus siirtyi 24. huhtikuuta Atlantin laivaston mukana Oraniin. 3. ja 4. viirikkö välttivät tuhon Britannian kuninkaallisen laivaston hyökkäyksessä Mers-el- Kebiriin ja ne siirtyivät lopulta Touloniin.Whitley, M. J. s. 46-47 Alus lähti 9. syyskuuta 1940 Toulonista Gloiren ja Montcalmin kanssa läpäisten Gibraltarinsalmen kohtaamatta brittiläisiä aluksia. Osasto tankkasi Casablancassa, mistä se jatkoi Dakariin, jonne saavuttiin 14. syyskuuta. Alus lähti samojen alusten kanssa Dakarista 18. syyskuuta kohti Librevilleä, mutta brittiläinen laivasto-osasto esti osaston matkan. Montcalm ja Georges Leygues pakenivat briteiltä ja ne palasivat Dakariin, jossa alukset avustivat brittien ja Vapaan Ranskan joukkojen hyökkäyksen (operaatio Menace) torjunnassa 23.-25. syyskuuta. Georges Leygues sai kaksi osumaa HMAS Australiaan ja se vältti torpedohyökkäyksen. Lukuun ottamatta kultavarannon siirtoa Casablancaan elokuussa 1941 seuraavina kahtena vuotena aluksen palvelus oli vähäistä. Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa ja Saksan miehitettyä Vichyn Ranskan liittyi Georges Leygues kuten muutkin ranskalaiset sotalaivat liittoutuneisiin. Alkuvuodesta 1943 alus aloitti Dakarista Atlantin merireittien valvonnan ja 13. huhtikuuta se pysäytti saksalaisen saarronmurtajan Portlandin, jonka miehistö upotti aluksensa. Heinäkuusta lokakuuhun alus oli huollettavana Portlandissa Yhdysvalloissa, missä lentokoneiden vaatimat tilat ja varusteet poistettiin ja alukselle asennettiin lisää ilmatorjunta-aseistusta. Alus palasi Dakariin jatkaen saarronmurtajien etsintää, kunnes kesäkuussa 1944 se osallistui Normandian ja Etelä-Ranskan maihinnousujen tukemiseen. Alus siirtyi 13. syyskuuta 1944 Touloniin. Alus tulitti Italian Rivieran rannikkoa Genovan ympärillä aina maaliskuuhun 1945, mikä oli samalla aluksen viimeinen sotaoperaatio. Alus oli toukokuusta 1945 tammikuuhun 1946 huollettavana Casablancassa. Alus osallistui Indokiinan sotatoimiin tukien tykkitulellaan maajoukkoja. Se osallistui 1956 Suezin kriisiin, jolloin alus johti Ranskan merivoimien alusten muodostamaa Israelin maavoimia Gazan kaistalla tukenutta tulitukiosastoa. Georges Leygues poistettiin palveluksesta 1. toukokuuta 1957 ja myytiin romutettavaksi marraskuussa 1959. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:La Galissonnière -luokan risteilijät Luokka:Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
FS Jean de Vienne (1935)

Jean de Vienne oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty ranskalaisen 1300-luvulla eläneen ritarin, kenraalin ja amiraalin Jean de Viennen mukaan. == Valmistus == Alus tilattiin Arsenal de Lorientilta, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1931. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1935 ja valmistui 10. helmikuuta 1937.Whitley, M. J. s. 43 == Palvelus == Toisen maailmansodan alkaessa aluksen modernisointi oli juuri päättynyt Toulonissa ja se palasi 3. risteilijäviirikköön Bizerteen. Viirikön tehtävänä oli valvoa Ranskan etuja Pohjois-Afrikassa, mikäli Italia liittyisi sotaan. Ennen Italian sotaan liittymistä viirikön tehtävät olivat rajalliset ja sen tärkein tehtävä oli Ranskan kultavarantojen siirtäminen Halifaxiin Nova Scotiaan joulukuussa 1939. Italian julistettua sodan 10. kesäkuuta 1940 viirikkö osallistui Gibraltarinsalmessa merenkulun valvontaan. Ainoa havainto vihollisesta oli epäonnistunut hyökkäys Italian kuninkaallisen laivaston sukellusvenettä R. Smg. Dandoloa vastaan. Ranskan antautuessa alus oli Algeriassa ja se vältti tuhon Mers-el-Kebirissä kesäkuussa 1940. Heinäkuussa alus suojasi hävittäjien kanssa Strasbourgin pakoa, minkä jälkeen se saattoi paenneen aluksen Touloniin. Alus viipyi toimettomana Toulonissa, kunnes se liitettiin maaliskuussa 1941 Ranskan avomerilaivastoon. Ranskan laivaston upottautuessa Toulonissa alus oli kuivatelakalla. Aluksen päällikkö Mailloux yritti tuhota aluksensa, mutta saksalaisjoukot estivät räjäytykset. Aluksen venttiilit kuitenkin avattiin, jolloin se vajosi pohjaan estäen kuivatelakan porttien avaamisen ja siten estäen telakan käytön. Miehistö myös tuhosi aluksen järjestelmät. Alus luovutettiin Italian laivastolle, joka nimesi sen FR.11:ksi. Hylky nostettiin 18. helmikuuta 1943 ja kunnostus aloitettiin. Italian antautuessa kunnostustöistä oli saatu valmiiksi noin 85 prosenttia. Kesäkuun lopulla alus oli valmiina siirrettäväksi Liguriaan viimeisteltäväksi ja Triesten miehistö oli lähetetty Ranskaan vastaanottamaan alusta. Syyskuussa saksalaiset miehittivät aluksen estäen sen siirron. Liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä 24. marraskuuta 1943 alukseen osui ja se syttyi tuleen. Alus kallistui, kunnes sen kylki osui laituriin. Toulonin vapauduttua elokuussa 1944 aluksen kunnostusta mietittiin, mutta siitä luovuttiin kannattamattomana. Hylky romutettiin. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:La Galissonnière -luokan risteilijät Luokka:Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
FS Gloire (1935)

Gloire oli Ranskan laivaston La Galissonnière -luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1935 ja valmistui 15. marraskuuta 1937.Whitley, M. J. s. 43 == Palvelus == Koeajojen päätyttyä alus saapui 18. marraskuuta 1937 Brestiin, josta se jatkoi 1. joulukuuta Ranskan Indokiinaan. Alus palasi Brestiin 16. huhtikuuta 1938. Tammikuussa 1939 alus liitettiin 4. risteilijäviirikköön, jonka mukana se vieraili Britteinsaarilla ja Yhdysvalloissa. Alus oli huollettavana lokakuusta joulukuuhun, jonka jälkeen se lähti Dunkerquen kanssa Kanadaan kuljettaen Ranskan kultavarantoja sekä paluumatkalla suojasi kanadalaisia joukkoja Eurooppaan kuljettanutta saattuetta. Ranskan antautuessa kesäkuussa 1940 alus oli Algerissa, josta se palasi Touloniin 4. heinäkuuta. Vapaan Ranskan saavuttamat voitot Tšadissa ja Kamerunissa olivat poliittisesti rasittavia Vichyn hallinnolle ja siten Saksan laivastoesikunta antoi luvan lähettää risteilijäosaston Dakariin. Gloiren, Montcalmin ja Georges Leygues'n muodostama Force Y läpäisi Gibraltarinsalmen kohtaamatta brittiläisiä sotalaivoja ja ne saapuivat määränpäähänsä 14. syyskuuta. Osasto jatkoi 18. syyskuuta matkaansa Librevilleen, mutta brittiläinen laivasto-osasto pysäytti sen. Gloire ei kyennyt konehuoneessa havaittujen ongelmien vuoksi pakenemaan ja se antoi brittien saattaa itsensä Casablancaan. Alus oli telakalla Casablancassa huhtikuusta heinäkuuhun. Se osallistui 12. syyskuuta 1942 upotetun Laconian matkustajien pelastamiseen saapuen alueelle 17. syyskuuta. Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois- Afrikassa ja Saksan miehittäessä Vichyn alueen alus liittyi Ranskan merivoimien mukana liittoutuneisiin. Alus modernisoitiin Philadelphiassa, jossa lentokoneiden vaatimat tilat ja laitteet poistettiin sekä aluksen ilmatorjuntaa vahvistettiin. Palelukseen palattuaan alus oli Dakarissa etsien saksalaisia saarronmurtajia Atlantilta, kunnes se siirtyi 16. tammikuuta 1944 Välimerelle. Helmikuussa alus tuki Anzion maihinnousua tulittaen rannikkokohteita Gaetanlahdella sekä kuljettaen joukkoja Italiaan ja Korsikalle. Oltuaan huollettavana Algerissa 27. huhtikuuta - 17. kesäkuuta alus osallistui elokuussa Etelä-Ranskan maihinnousuun ampuen lähes 2 000 kranaattia 15.-28. elokuuta. Tämän jälkeen alus tuki liittoutuneiden joukkoja ampumalla Ranskan ja Italian Rivieran kohteita sodan päättymiseen saakka lukuun ottamatta joulukuista matkaansa Yhdysvaltoihin. Sotatoimien päätyttyä alus teki kolme matkaa Indokiinaan ennen kuin se siirrettiin reserviin 1. helmikuuta 1955. Alus romutettiin 2. tammikuuta 1958. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:La Galissonnière -luokan risteilijät Luokka:Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
FS De Grasse (1946)

De Grasse (runkonumero C610) oli Ranskan laivaston De Grasse -luokan ilmatorjuntaristeilijä, jonka valmistus alkoi ennen toista maailmansotaa. Se liitettiin lopulta 1956 Ranskan laivastoon ja osallistui Ranskan ydinkokeisiin Mururoalla. Alus oli nimetty Grasetillyn markiisin ja Grassen kreivin François Joseph Paulin mukaan. == Valmistus == Alus tilattiin 31. joulukuuta 1936 vuoden 1937 hankinnoissa Arsenal de Lorientilta. Tilauksen mukaan aluksen tuli valmistua syyskuussa 1942 kevyenä risteilijänä, jonka aseistukseksi piti tulla yhdeksän 152 millimetrin tykkiä. Köli laskettiin 28. elokuuta 1939. Työt kuitenkin keskeytyivät 3. syyskuuta toisen maailmansodan alkaessa ja jatkuivat 28. syyskuuta käytettävissä olevin resurssein. Saksan edettyä Ranskaan työt keskeytettiin uudelleen 10. kesäkuuta 1940 aluksen ollessa 28 prosenttisesti valmis. Saksalaiset miehittivät Lorientin 28. kesäkuuta, jolloin töitä jatkettiin telakan vapauttamiseksi muuhun käyttöön. Työt edistyivät hitaasti ja elokuussa 1942 annettiin määräys aluksen muuttamisesta lentotukialukseksi. Liittoutuneet valtasivat telakan 9. toukokuuta 1945, jolloin töitä taas jatkettiin. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1946, mutta työt keskeytettiin uudelleen ilmatorjuntaristeilijäsuunnitelmien valmistamiseksi. Lopulta tehtiin päätös aluksen muuttamisesta ja työt pääsivät jatkumaan tammikuussa 1951. Lisäviivettä toi vielä aluksen uppoaminen kesäkuussa 1954. Alus valmistui 3. elokuuta 1956.Gardiner, Robert s. 108 == Palvelus == Alus määrättiin korvaamaan Georges Leygues laivueen johtoaluksena ja siten se ei osallistunut vuoden 1956 Suezin kriisiin. Alus teki 1962 maailmanympäripurjehduksen. Se muutettiin 1964-1965 Tyynenmeren osaston () komentoalukseksi, jollaisena se oli ydinasekokeissa 1966-1972 Mururoalla ja Fangataufassa.Jordan, John & Moulin, Jean s. 226 Alus poistettiin palveluksesta 28. helmikuuta 1973, jonka jälkeen se nimettiin Q521:ksi. Alus romutettiin 1975 Italiassa.Jordan, John & Moulin, Jean s. 226-227 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Ranskan laivaston risteilijät Luokka:Ranskalaiset toisen maailmansodan risteilijät
Siina Pylkkä

Siina Elina Pylkkä (s. 26. tammikuuta 1984 Helsinki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija, joka sijoittui pronssille alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2003 4x100 metrin pikaviestissä. Hän edusti Viipurin Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Merja Järvinen. Pylkkä oli mukana voittamassa SM-pronssia pikaviestistä vuonna 2004. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti hopeaa 60 metrin juoksusta vuonna 2002. Ennätyksikseen Pylkkä juoksi 60 metrillä ajan 7,48 vuonna 2002, 100 metrillä ajan 11,76 vuonna 2004 ja 200 metrillä ajan 24,87 vuonna 2001. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2005 jälkeen. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elina Korjansalo

Elina Katariina Korjansalo (s. 20. helmikuuta 1984 Pori) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä. Hän edusti vuoteen 2010 saakka Kankaanpään seudun Leiskua ja tämän jälkeen Tampereen Pyrintöä. Korjansalon valmentajana toimi Matti Kero vuoteen 2010 ja tämän jälkeen Pirpa Takki. Sisäratojen SM-kilpailuista Korjansalo saavutti pronssia 200 metrin juoksusta vuonna 2005. Hän oli mukana joukkueessa, joka sijoittui pronssille 4 × 100 metrin pikaviestissä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2003. Ennätyksikseen Korjansalo juoksi 60 metrillä ajan 7,58 vuonna 2002, 100 metrillä käsiajalla 11,7 ja sähköisellä ajanotolla 11,93 vuonna 2003 sekä 200 metrillä ajan 24,40 vuonna 2001. Pituudessa hänen ennätyksensä on 616cm vuodelta 2008. Virallisiin kilpailuihin Korjansalo ei ole osallistunut vuoden 2013 jälkeen. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saku Kuusisto

Saku Kuusisto (s. 9. maaliskuuta 1982) on uransa päättänyt suomalainen keihäänheittäjä. Hän edusti Uudenkaupungin Kenttäkarhuja ja hänen valmentajanaan toimi Esa Utriainen. Hän sijoittui pronssille nuorten alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2001 tuloksella 76,98. Kuusisto sai hopeaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 tuloksella 78,73. Hänen paras tuloksensa miesten keihäällä on 78,40 vuodelta 2001. Virallisiin kilpailuihin Kuusisto ei ole osallistunut vuoden 2010 jälkeen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keihäänheittäjät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kibalen kansallispuisto

Kibalen kansallispuisto on 776 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto Länsi-Ugandassa. Vuonna 1993 perustettu kansallispuisto suojelee alueen sademetsiä. Kibale on tunnettu simpansseistaan, mutta siellä esiintyy myös 12 muuta kädellislajia sekä yli 320 lintulajia. Kansallispuistossa elää nykyisin noin 1 450 simpanssia Kibale National Park viitattu 18.7.2012. Kansallispuistoa lähimpänä oleva kaupunki on Fort Portal. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Puiston kotisivut Luokka:Ugandan kansallispuistot
Kuningatar Elisabetin kansallispuisto

Kuningatar Elisabethin kansallispuisto (Queen Elizabeth National Park) on 1 978 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto Ugandan länsiosassa. Kuningatar Elisabet II:n mukaan nimetty puisto on perustettu vuonna 1954. Nykyisin se on Ugandan suosituin safarikohde. Puiston alueella on tavattu noin 95 nisäkäslajia ja 612 lintulajiaQueen Elizabeth National Park viitattu 18.7.2012. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Puiston kotisivut Luokka:Ugandan kansallispuistot
Teijo Kööpikkä

Teijo Kaj Kristian Kööpikkä (s. 7. lokakuuta 1980 Laihia) on suomalainen kuulantyöntäjä, joka sai pronssia kuulantyönnössä alle 20-vuotiaiden Euroopan- mestaruuskilpailussa vuonna 1999 tuloksella 18,01. Kööpikän paras tulos miesten kuulassa on ulkona 18,78 ja sisällä 18,84. Kööpikkä sairastui 24-vuotiaana selkärankaperäiseen lihasrappeumaan ja lopetti urheilu-uransa. Hän aloitti kilpailemisen uudelleen vuonna 2023 paraurheilijana. Kööpikkä työntää kuulaa paraurheiluluokassa 57. Kööpikkä aloitti kilpailemisen helmikuussa hallikaudella työntämällä Helsingissä luokan uudeksi Suomen ennätykseksi 14,23. Saman vuoden heinäkuussa hän osallistui vammaisurheilun MM-kisoihin Pariisissa ja saavutti kuulantyönnön pronssia omassa luokassaan. Kööpikän tulos 14,80 oli luokan 57 uusi Suomen ennätys.Teijo Kööpikkä MM- pronssille – ”24 vuotta sitten arvokisamitali ja heti perään seuraava” Yle Vuoden 2024 MM-kilpailuissa hän saavutti myös pronssia. Pariisin paralympialaisissa Kööpikkä sijoittui neljänneksi. Kööpikkä on edustanut Laihian Lujaa ja vuodesta 2023 lähtien Rauman Urheilijoita. Hän on valmentanut muun muassa kuulantyöntäjä Kaisa Kymäläistä ja pikkuveljeään Timo Kööpikkää. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Suomalaiset vammaisurheilijat Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jäätelöbaari

Jäätelöbaari on paikka, jossa myydään jäätelöä, gelatoa, jääjogurttia ja sorbettia. Jäätelöbaareissa myydään jäätelöä useimmiten kolmessa muodossa: tyypillisesti koneella tehtävänä pehmytjäätelönä eli pehmiksenä, myös kovapakatuksi jäätelöksi kutsuttavana tavallisena jäätelönä sekä gelatona. Tuotteissa on tavallisesti lukuisia makuvaihtoehtoja. Maailman ensimmäinen jäätelöbaari avattiin Yhdysvalloissa vuonna 1776. Gelato on italialainen jäätelö, joka on tavallisesti rasvapitoisuudeltaan puolet tavallista jäätelöä kevyempää ja rakenteeltaan tavallista jäätelöä tasaisempaa. Gelaton myyjät tuottavat jäätelönsä usein itse, eikä sitä myydäkään usein yhdysvaltalaisissa jäätelöbaareissa. Sorbetti on hedelmistä, jäästä ja siirapista valmistettu jäätelötuote, johon ei lisätä ollenkaan maitoa tai kermaa. Jääjogurtti on pehmeärakenteinen ja vähärasvainen, pehmytjäätelöä muistuttava jäätelötuote. Sekä gelatoa, sorbettia että jääjogurttia myydään vohveleissa, kupeissa, sundaeina ja pirtelöinä. Jotkut jäätelöbaarit saattavat myydä myös jäätelökakkua, jäätelöpatukoita ja muita esipakattuja jäätelömakeisia. Lukuisten jäätelötuotteiden lisäksi monet nykyaikaiset jäätelöbaarit myyvät myös kuumia pikaruokia. Vaikka jotkut jäätelöbaarit ovat auki ympäri vuoden etenkin lämpimän ilmaston alueilla, monet kylmemmillä alueilla sijaitsevat jäätelöbaarit ovat auki vain lämpimien kuukausien aikana, tavallisesti maaliskuusta marraskuuhun. Merkittävimmissä kaupunkikeskuksissa sijaitsevat jäätelöbaarit ovat usein auki ympäri vuoden ja täydentävät kauppojen jäätelövalikoimia. Jotkut jäätelöbaarit koostuvat vain tilausikkunasta ja ulkona sijaitsevista istumapaikoista, kun taas joissakin saattaa olla sisätilat. Joissakin jäätelöbaareissa on myös autokaistaluukkuja. == Jäätelöbaarit Suomessa == Valio avasi Suomen ensimmäisen jäätelöbaarin Helsingin Lasipalatsin pohjoispään käytävällä toukokuussa 1936. Valion baareista muodostui ketju, jolla oli Helsingissä 34 ja muualla maassa 25 kahvilaa 1970-luvun alussa. Ketju siirtyi Elannon omistukseen vuonna 1972 ja muuttui jäätelöbaariketjusta HM-kahvilaketjuksi. (Tilaajille.) Nykyisin Suomen suurin jäätelöbaariketju lienee yli 30 toimipisteellä Arla Foodsin omistaman Ingmanin vuonna 1997 perustama, franchising-tyylillä toimiva Spice Ice, joka tekee yhteistyötä muun muassa Robert’s Coffeen ja Filmtownin kanssa. == Luettelo englanninkielisten maiden jäätelöbaariketjuista == * Baskin-Robbins * Ben & Jerry’s * Bruster’s Ice Cream * Carvel * Ciao Bella Gelato Company * Cold Stone Creamery * Debra T’s Cafe & Ice Cream * Farrell’s * Friendly’s * Häagen-Dazs * Sedutto’s * Serendipity * Shake Shack * Spice Ice * Swensens == Lähteet == Luokka:Jäätelöt Luokka:Ravintolatalous
Floreana

Floreana on Ecuadorin Galápagossaariin kuuluva 173 km² laajuinen saari Tyynessä valtameressä. Saari tunnetaan myös nimellä Santa Maria. Tuliperäistä alkuperää olevalla saarella ei kuitenkaan ole enää vulkaanista toimintaa. Floreanan maaperä on rikas ja saari tunnetaan värikkäästä asutushistoriastaan. Galapagos Online viitattu 18.7.2012 Saarella on noin 140 asukasta. Saaren eläimistöön kuuluvat muun muassa merileguaani, galapagosinmerileijona, sinijalkasuula ja galapagosinpingviini. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Galápagossaarten saaret
Saksanpihlaja

Saksanpihlaja (Aria edulis, syn. Sorbus aria) on kesävihanta puulaji lapapihlajien suvussa ja ruusukasvien heimossa. Se on tyyppilaji suvussa Aria, joka on aiemmin luokiteltu pihlajien (Sorbus) alasuvuksi. Laji kestää hyvin varjostusta ja ilmansaasteita, ja sitä käytetään yleisesti koristepuuna. == Kuvaus == Saksanpihlaja on pienehkö puu ja kasvaa yleensä noin 4–12 metriä korkeaksi, joskus tosin yli 20-metriseksikin. Puun runko on yleensä pysty ja latvus leveän kartiomainen tai munanmuotoinen. Lehdet ovat yksinkertaisia ja 8–12 senttimetriä pitkiä. Ne ovat vuorottaisia ja muodoltaan puikeita tai soikeita ja toissahaisesti sahalaitaisia. Ne ovat päältä kiiltävän tummanvihreitä ja alapinnalta valkonukkaisia. Lehdet ovat sulkasuonisia ja niissä on 10–14 suoniparia. Saksanpihlaja on kesävihanta ja lehtien syysväritys on ruskea. Kukinta ajoittuu touko-kesäkuuhun ja hedelmät kypsyvät syys-lokakuussa. Kukinto on 8–15 senttimetriä leveä kertotasohuiskilo. 10–15 millimetriä leveät kukat ovat kaksineuvoisia ja hyönteispölytteisiä. Kukan teriö on valkoinen ja siinä on viisi terälehteä. Pienet pitkulaiset punaiset hedelmät ovat 8–15 millimetriä pitkiä. == Levinneisyys == Saksanpihlaja esiintyy laajalla alueella Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Luoteis-Afrikassa merenpinnantasolta 1700 metriin. Levinneisyysalueensa eteläosissa se kasvaa vuoristoissa. Laji viihtyy kalkkipitoisilla maaperillä. == Käyttö == Saksanpihlajaa käytetään lähinnä Euroopassa koristepuuna pihoissa ja puistoissa sekä katupuuna. Suomessa se menestyy vain maan eteläosassa. Siitä on olemassa useita viljelylajikkeita. Hedelmät ovat syötäviä ja niistä on myös valmistettu hilloja. Myös puuainesta on käytetty, mutta puun pieni koko rajoittaa sen hyödyllisyyttä. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Ruusukasvit