EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Alfa Romeo Tonale

Alfa Romeo Tonale on Alfa Romeon vuodesta 2022 lähtien valmistama crossover- tyyppinen automalli, joka sijoittuu mallistossa suuremman Stelvion alapuolelle. Tonalen konseptimalli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2019. Tuotantoversio esiteltiin helmikuussa 2022. Malli on nimetty Stelvion tavoin Italian pohjoisosassa sijaitsevan Passo del Tonale -solan mukaan. Tonalen Pohjois-Amerikassa myytävä sisarmalli on Dodge Hornet, jossa käytetään hyvin pitkälti samaa tekniikkaa. Vuoden 2022 Euro NCAP -kolaritestistä Tonale sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Tonale perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Jeep Compass. Kaikki bensiinimoottorit ovat turboahdettuja, ja suurinta lukuun ottamatta niissä hyödynnetään hybriditekniikkaa. Vaihtoehdot ovat 1,5-litrainen (130/160 hv) 48 voltin kevythybridijärjestelmällä, ladattava hybridimalli 1,3-litraisella bensiinimoottorilla ja taka-akselille sijoitetulla sähkömoottorilla (yhteisteho 275 hv) sekä 2,0-litrainen (256 hv). Kevythybridimalleissa on seitsemänportainen TCT-kaksoiskytkinvaihteisto ja etuveto, ladattavassa hybridiversiossa puolestaan on kuusiportainen automaattivaihteisto ja neliveto. 2,0-litraisen bensiinimoottorin yhteydessä on yhdeksänportainen automaattivaihteisto ja neliveto. Ainoa dieselmoottori on 1,6-litrainen Multijet (130 hv), jonka yhteydessä on aina kuusiportainen kaksoiskytkinvaihteisto ja etuveto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tonale Alfa Romeon kotisivuilla Tonale Luokka:Hybridiautot Luokka:J-segmentin autot Luokka:2020-luvun autot
Maserati Grecale

Maserati Grecale on Maseratin valmistama crossover-tyyppinen automalli, joka tuli markkinoille vuonna 2022. Se sijoittuu mallistossa suuremman Levanten alapuolelle. Malli tulee saataville sekä hybridinä että täyssähköisenä versiona. Auto on nimetty Välimerellä puhaltavan koillistuulen mukaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Grecale Luokka:Sähköautot Luokka:Hybridiautot Luokka:J-segmentin autot Luokka:2020-luvun autot
Pošta Slovenije

Pošta Slovenije on Slovenian valtion omistama postiyhtiö. Yhtiö perustettiin 9. joulukuuta 1994 ja se aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1995. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Mariborissa ja vuonna 2019 yhtiöllä oli 6 639 työntekijää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut Luokka:Slovenialaiset yritykset Luokka:Postiyhtiöt
Radiotelevizija Slovenija

Radiotelevizija Slovenija tai RTV Slovenija eli RTV (ennen RTV Ljubljana) on Slovenian yleisradioyhtiö. Yhtiö tuottaa ohjelmia kahdelle kansalliselle televisiokanavalle, kahdelle alueelliselle televisiokanavalle ja kahdelle televisiokanavalle, jotka on tarkoitettu italialaisille ja unkarilaisille väestöryhmille. Yhtiöllä on kolme kansallista radiokanavaa, ja se tuottaa radio-ohjelmia myös ulkomaalaisille. Yhtiö saa rahoitusta televisiomaksuista, valtion budjetista ja myyntitoiminnalla hankituista varoista. == Historia == Yhtiö aloitti radiolähetykset 1. syyskuuta 1928 nimellä Radio Ljubljana. Vuonna 1939 tehtiin sopimus Radio Ljubljanan laajentamisesta ja uusi lähetysasema oli tarkoitettu Mariboriin. Toinen maailmansota esti kuitenkin näiden suunnitelmien toteutumisen. Natsi-Saksa tuhosi 11. huhtikuuta 1941 Radio Ljubljanan lähettimen Domžalessa, ja samana vuonna Italian radioyhtiö EIAR otti haltuunsa Radio Ljubljanan. Yhtiö aloitti taas radiolähetykset Ljubljanan vapautuspäivänä 9. toukokuuta 1945. Televisiolähetykset alkoivat 11. lokakuuta 1958 nimellä TV Ljubljana. Se lähetti alun perin lähetyksiä serbokroaatiksi, mutta vuonna 1968 lähetettiin ensimmäinen uutislähetys sloveeniksi. RTV Ljubljana uudelleennimettiin RTV Slovenijaksi 24. huhtikuuta 1990. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut *
Österreichische Post

Österreichische Post on Itävallan postiyhtiö, joka perustettiin vuonna 1999. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Wienissä ja se työllisti vuonna 2019 yli 20 000 ihmistä. Yhtiö on listattu Wienin pörssiin. Vuonna 2019 Itävallan tietosuojaviranomainen määräsi yhtiölle 18 miljoonan euron sakon asiakkaiden tietojen, kuten ikien ja osoitteiden laittomasta käytöstä, joita käytettiin todennäköisyyden laskemiseen, mitä poliittisia puolueita asiakkaat voisivat kannattaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut Luokka:Itävaltalaiset pörssiyhtiöt Luokka:Postiyhtiöt Luokka:Itävaltalaiset valtionyhtiöt Luokka:ATX-indeksi
Maximilian Njegovan

Maximilian Njegovan (30. lokakuuta 1858 Zagreb - 1\. heinäkuuta 1930 Zagreb) oli kroatialainen sotilas ja meriupseeri. Hän toimi Itävalta-Unkarin laivaston komentajana ensimmäisen maailmansodan aikana helmikuusta 1917 maaliskuuhun 1918 asti. == Elämäkerta == Njegovan syntyi Agramissa (nyk. Zagreb) ja opiskeli laivastoakatemiassa Fiumessa (nyk. Rijeka), mistä valmistui vuonna 1877. Hän osallistui Länsi-Afrikkaan ja Brasiliaan suunnatuille tutkimusretkille uransa alkuvaiheessa. Ensimmäisen aluksensa hän sai komennettavakseen vuonna 1893, jolloin hänestä tuli torpedovene Condorin päällikkö. Myöhemmin vuosina 1906-1907 hän toimi rannikkotaistelulaiva SMS Budapestin päällikkönä. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1907, jolloin hänestä tuli laivaston komentajan amiraali Rudolf Montecuccolin esikuntapäällikkö ja sotaministeriön laivaston osaston operaatiopäällikkö. Vuonna 1911 hänet ylennettiin lippueamiraaliksi ja vuonna 1913 vara- amiraaliksi.Tucker (toim.) 2019, s. 62 Njegovan toimi Polaan sijoitetun 1. taistelulaivaviirikön komentajana ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914. Hänen alaisuudessaan viirikkö tulitti 23.-24\. toukokuuta 1915 Anconaa Italiassa. Kun laivaston komentaja Anton Haus kuoli helmikuussa 1917, Njegovan nimitettiin tämän seuraajaksi ja ylennettiin amiraaliksi. Hänestä tuli saman vuoden huhtikuussa lisäksi sotaministeriön laivaston osaston johtaja. Komentajana Njegovan ei suostunut heltymään Saksan keisari Vilhelm II:n ja Itävalta-Unkarin keisarin Kaarle I:n vaatimuksiin käyttää koko laivastoa hyökkäykseen Venetsiaa vastaan. Hänen komentajuusaikanaan Itävalta-Unkarin laivasto jatkoi lähinnä tehtäväänsä ”fleet in being” -roolissa. Laivaston moraali oli alhainen ja siinä palvelevien etnisten ryhmien välit keskenään olivat huonot. Njegovanin komentajuuskaudella laivaston satamatiloja Cattarossa (nyk. Kotor) laajennettiin sukellusveneitä varten, mutta kyseisessä tukikohdassa puhkesi helmikuussa 1918 kapina. Kapinan syinä olivat huono muonitus ja merimiesten huono kohtelu upseerien taholta. Njegovan erosi kapinan vuoksi laivaston komentajan tehtävästä 1. maaliskuuta 1918. Häntä seurasi komentajana nuorehko kontra-amiraali Miklós Horthy ja sotaministeriön laivaston osaston johtajana vara-amiraali Franz von Holub. Njegovan kuoli Zagrebissa Jugoslaviassa 1. heinäkuuta 1930 71-vuotiaana. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Kroatialaiset sotilaat Luokka:Itävalta-Unkarin laivaston amiraalit Luokka:Ensimmäisen maailmansodan henkilöt Luokka:Vuonna 1858 syntyneet Luokka:Vuonna 1930 kuolleet
Emil Uzelac

Milan Emil Uzelac (26. elokuuta 1867 - 7\. tammikuuta 1954) oli itävaltalainen kenraali. Hän toimi Itävalta-Unkarin keisarillisten lentojoukkojen johtajana koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Myöhemmin toisessa maailmansodassa hän toimi alle vuoden ajan Kroatian valtion ilmavoimien komentajana. Uzelacia pidetään paitsi Itävalta-Unkarin, myös Kroatian ja Jugoslavian ilmavoimien isänä.Tucker (toim.) 2019, s. 65 == Elämäkerta == Uzelac syntyi Komáromissa Unkarin kuningaskunnassa ja kasvoi Svarcan kylässä nykyisen Kroatian alueella. Hänen isänsä toimi alueella maanviljelijänä. Valmistuttuaan keskikoulusta Uzelac meni Itävalta-Unkarin sotilasakatemiaan Wieniin, mistä hän valmistui ja hänet nimitettiin luutnantiksi vuonna 1888.Tucker (toim.) 2019, s. 66 Majuriksi vuonna 1908 ylennetty Uzelac siirtyi vuonna 1909 Itävalta-Unkarin kuumailmapallojoukkojen palvelukseen. Huhtikuussa 1912 esikuntapäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf nimitti hänet koko vasta perustettujen maan ilmajoukkojen komentajaksi.Tucker (toim.) 2019, s. 40 Hän sai samana vuonna ylennyksen everstiluutnantiksi. Vaikka Conrad von Hötzendorf ja arkkiherttua Frans Ferdinand tukivat kyvykästä ja energistä Uzelacia ja hankkivat tälle lisävaroja muun muassa järjestämällä keisari Frans Joosef I:lle lentonäytöksen, oli Itävalta-Unkarin sotilasilmailu silti paljon Saksaa, Ranskaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa jäljessä. Uzelac ylennettiin everstiksi 1914 ja sodan loppupuolella 1918 kenraalimajuriksi. Uzelac jäi ensimmäisen maailmansodan jälkeen viettämään eläkettä Petrinjaan. Koska ei saanut eläkettä, hän lähti jälleen palvelukseen, tällä kertaa Jugoslavian kuningaskunnan ilmavoimien alaisuudessa. Hän jätti tehtävänsä elokuussa 1923. Vuonna 1941 Uzelac sai kunniakenraalin arvon ja vasta perustetun itsenäisen Kroatian valtion ilmavoimien komentajuuden. Hän toimi tehtävässä alle vuoden ajan. Uzelac kuoli 86-vuotiaana Petrinjassa 7. tammikuuta 1954. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Itävaltalaiset kenraalit Luokka:Jugoslavialaiset kenraalit Luokka:Kroatialaiset sotilaat Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Etruskin aakkoset

Etruskin aakkoset (etruskilainen kirjaimisto) olivat pääsääntöisesti etruskin kielessä käytössä ollut aakkoskirjoitus. Sitä käytettiin noin 700 eaa.–100 jaa. välisenä aikana. Etruskin aakkoset toimivat pohjana latinalaiselle kirjaimistolle, joka sittemmin korvasi edeltäjänsä etruskin kirjoittamisessa. Kirjoitusjärjestelmä perustui kreikkalaiseen kirjaimistoon, jonka etruskit omaksuivat kreikkalaisilta, ja joka perustui puolestaan foinikialaiseen kirjaimistoon. Muiden samaan aikaan käytettyjen kirjoitusjärjestelmien tavoin myös etruskin aakkosia kirjoitettiin yleensä oikealta vasemmalle, toisinaan kuitenkin myös siten, että joka toinen rivi kirjoitettiin oikealta vasemmalle, joka toinen vasemmalta oikealle (bustrofedon). Alkujaan kirjoituksessa ei käytetty sanavälejä, mutta sittemmin sanojen erottamiseen alettiin käyttää pistettä tai kaksoispistettä. Etruskin aakkosilla kirjoitettua kieliainesta (= korpus) on löydetty noin 10 000 erilaista kirjoitusta. Näistä suurin osa on joko epitafeissa ja omistuskirjoituksissa. Esimerkki tällaisista omistuskirjoituksista ovat vaasit ja muut käyttöesineet. == Kirjaimisto == Etruskin aakkosista erotetaan yleensä kaksi vaihetta: arkaainen vaihe ja uusetruski. Arkaainen Uusetruski Arvioitu ääntäminen (IPA) a b k d / r e v ts h th i k l m n s o p ʃ q r s t u z ph kh f == Lähteet == Luokka:Aakkostot Luokka:Etruskit
Marge Champion

Marjorie Celeste Champion (s. Belcher; 2. syyskuuta 1919 – 21. lokakuuta 2020) oli yhdysvaltalainen tanssija, koreografi ja näyttelijä. 14-vuotiaana Walt Disney Studios palkkasi Championin Lumikin malliksi elokuvaan Lumikki ja seitsemän kääpiötä (1937). Tämän jälkeen hän toimi myös Pinokkion (1940) Sinisen haltiattaren mallina, jonka lisäksi elokuvan Dumbon (1942) virtahevon liikkeet on mallinnettu Championin liikkeillä. Aikuisempana hän loi uran elokuvamusikaaleissa, niistä yksi tunnetuimmista oli yksi pääosissa elokuvassa Kahteen rakastunut (1955). Koreografiastaan hän sai Emmy-palkinnon vuonna 1975. Hän loi myös uran Broadwaylla sekä esiintyjänä että koreografina. Tosielämän Lumikki on kuollut 101-vuotiaanaVariety: Marge Champion, Dancer, Actor and Model for ‘Snow White,’ Dies at 101 ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset koreografit Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset tanssijat Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
The Alan Parsons Project That Never Was

Eric Woolfson sings The Alan Parsons Project That Never Was on brittiläisen rock-muusikko Eric Woolfsonin albumi vuodelta 2009. Se sisältää Woolfsonin The Alan Parsons Projectille säveltämää ja sanoittamaa materiaalia, joka aikanaan jäi syystä tai toisesta julkaisematta.Eric Woolfson – Biography 1945-2009. The official Eric Woolfson website. Viitattu 26.10.2020. Woolfson oli The Alan Parsons Projectin pääasiallinen lauluntekijä. Yhtye oli 1970- ja 1980-luvuilla varsin suosittu. 2000-luvun alussa Woolfson kävi yhtyeen vanhoja nauhoituksia läpi etsiessään uusintapainoksille sopivaa bonusmateriaalia. Hän löysi joukon kappaleita, jotka olivat aikanaan jääneet yhtyeen albumeilta pois, ja päätti viimeistellä ne. The Alan Parsons Project That Never Was ilmestyi tammikuussa 2009 ja jäi viimeiseksi musiikkiprojektiksi, jonka parissa Woolfson työskenteli ennen kuolemaansa joulukuussa 2009. AllMusicin Stephen Thomas Erlewinen mukaan Woolfson pysyttelee The Alan Parsons Projectin menestyskappaleiden soft rock -tyylissä, ja albumi kuulostaakin samalta kuin The Alan Parsons Projectin voisi olettaa kuulostaneen, jos Woolfson olisi ollut yhtyeen johdossa. Albumin tyyli muistuttaa erityisesti kappaleita ”Eye in the Sky” ja ”Don't Answer Me”. Erlewinen mukaan levy ”painottaa konseptin sijaan melodiaa, – – tämä on suloista, silkkistä, pehmeää rockia, jollaista ei ole kuultu sitten Woolfsonin The Alan Parsons Projectille 1980-luvun alussa laulamien hittien”. Erlewine antaa albumille arvosanaksi kolme ja puoli tähteä viidestä mahdollisesta.Erlewine, Stephen Thomas: Woolfson Sings the Alan Parsons Project That Never Was. AllMusic. Viitattu 26.10.2020. == Kappaleet == Kaikki kappaleet on merkitty Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi. # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Eric Woolfson - laulu, koskettimet, kitara kappaleessa ”Train to Wuxi” * Richard Cottle - koskettimet kappaleessa ”Rumour Goin’ Round” * Austin Ince - äänitysteknikko, ohjelmointi, koskettimet * Ian Bairnson - kitara kappaleissa ”Rumour Goin’ Round”, ”Any Other Day”, ”Along the Road Together” ja ”Somewhere in the Audience” * David Paton - basso kappaleissa ”Any Other Day” ja ”Rumour Goin’ Round” * Stuart Elliott - rummut kappaleissa ”Any Other Day” and ”Rumour Goin’ Round” * Gavin Greenaway - jousisovitukset * Tšekin filharmoninen orkesteri * Haydn Bendall - äänitysteknikko == Lähteet == Luokka:Brittiläiset rockalbumit Luokka:Soft rock -albumit Luokka:Vuoden 2009 albumit
Apteekkarinruusu

Apteekkarinruusu eli puna-apteekkarinruusu (Rosa 'Officinalis')Suomen Lajitietokeskus: Rosa (Gallica-Ryhmä) 'Officinalis' on Rosa Gallica-ryhmään eli ranskanruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle tunnusomaista ovat punaiset, karmiinin ja purppuran sävyiset kukat ja klassinen ruusuntuoksu. Ruususta valmistettua ruusuvettä ja öljyä on vuosisatojen ajan käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin ja hajusteissa.Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut – Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio – Otava - Sivu 80. == Alkuperä == Apteekkarinruusu, kuten muutkin ranskanruusut, ovat keski- ja eteläeurooppalaisen gallianruusun (Rosa gallica) risteymälajikkeita. Gallianruusu oli yksi varhaisimmista viljellyistä ruusulajeista Euroopassa. Kreikkalaiset ja roomalaiset ottivat sen ensin käyttöön ja sittemmin sitä kasvatettiin keskiaikaisissa puutarhoissa. Ensimmäiset tiedot apteekkarinruusun olemassaolosta ovat Britanniasta 1400-luvulta. Arvellaan, että ruusu, jonka lancasterilaiset valitsivat tunnuksekseen Ruususodissa (1455–1485) oli Rosa gallica officinalis. Britanniassa ruusun yhtenä nimenä on nykyäänkin Red Rose of Lancaster. Ruusun muita englanninkielisiä nimiä ovat apothecary's rose, old red damask, official rose ja crimson damask rose. Apteekkarinruusun alkuperä on tuntematon. Legendan mukaan ristiretkeltä palannut Thibault IV toi sen Englantiin vuonna 1250. On myös väitetty, että se oli Kaarle Suuren hovissa jo 8. vuosisadalla. Apteekkarinruusua on viljelty vuosisatojen ajan käytettäväksi lääkinnällisiin tarkoituksiin ja hajusteissa. Nimen apteekkarinruusu se sai 1800-luvulla Ranskan Provinsin kaupungissa, jossa apteekkareilla oli tämä ruusu kasvamassa sisäänkäynnillään. Ruususta tuli apteekkien symboli. Provinsin kaupunki tuli tunnetuksi asiantuntemuksestaan valmistaa erittäin arvostettuja ruusutuotteita, kuten kuivattuja terälehtiä, ruusuvettä ja ruusuöljyä. Officinalista viljeltiin Provins'ssä 1900-luvun alkuun asti. Apteekkarinruusun ranskankielinen nimi on Rose des apothicaires. Ruotsinkielinen nimi on apotekarros. == Kuvaus == Apteekkarinruusu kasvaa 80–120 cm korkeaksi pystyksi, tuuheaksi pensaaksi. Versoissa on piikkejä. Lehdet ovat tummanvihreät, nahkamaiset, himmeäpintaiset. Ruusu kukkii Suomessa heinäkuussa kolmisen viikkoa. Kukat ovat halkaisijaltaan noin 8 cm, puolikerrannaisia, aluksi karmiinin-, myöhemmin purppuranpunaisia. Terälehtiä on parikymmentä kolmessa kerroksessa. Keltaiset heteet näkyvät selvästi terälehtien keskellä. Kukinnoissa on 2 – 6 kukkaa. Kukan tuoksu on voimakas, klassinen ruusuntuoksu. Kukinnan jälkeen muodostuu pyöreitä kiulukoita. Kasvaa parhaiten aurinkoisessa paikassa, hedelmällisessä, humusrikkaisessa maaperässä, mutta sietää myös varjoa ja niukkaravinteista maaperää. Apteekkarinruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – III. == Lähteet == Luokka:Ruusulajikkeet
Torinon hevonen

Torinon hevonen () on Béla Tarrin ja hänen puolisonsa Ágnes Hranitzkyn ohjaama vuonna 2011 ilmestynyt unkarilainen elokuva. Tarinan mukaan Friedrich Nietzsche romahti henkisesti, kun näki hevosta piestävän Torinon kadulla. Elokuva kertoo hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä lohduttomasta kamppailusta maatilallaan. Tarr ilmoitti pian elokuvan valmistumisen jälkeen, että Torinon hevonen olisi hänen viimeinen elokuvansa. == Tuotanto == Torinon hevosen ohjasivat yhdessä Béla Tarr ja hänen elokuvaleikkaajapuolisonsa Ágnes Hranitzky. Myös muut keskeiset tekijät olivat Tarrin pitkäaikaisia työtovereita. Tarr kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen yhdessä László Krasznahorkain kanssa ja elokuvan kuvasi Fred Kelemen. Mihaly Vig sävelsi elokuvan minimalistisen musiikin. Torinon hevonen oli unkarilaisten, sveitsiläisten, saksalaisten ja ranskalaisten taustavoimien yhteistuotanto, jota johti unkarilainen TT Filmmûhely-tuotantoyhtiö. Minimalistiseen kerrontaan perustuva mustavalkoinen elokuva on kuvattu vain kolmellakymmenellä pitkällä otolla. Elokuva sisältää vain vähän dialogia lukuun ottamatta kohtia, jolloin maatilalle tulee vieraita. Nimestään huolimatta elokuva ei seuraa hevosta, vaan kuvaa niitä olosuhteita, jotka johtivat hevosen huonoon kohteluun. Barrin maailman ihmiset elävät yhtä koruttomassa ja julmassa maailmassa kuin eläimensä. Maatalon päivittäiset tapahtumat ovat koruttomia toistuvia rituaaleja. Sodankylän elokuvajuhlilla 2012 vieraillut ohjaaja kertoi yleisötilaisuudessa, että oli elokuvissaan aina pyrkinyt ”puhtaaseen, primitiiviseen elokuvaan, jossa Torinon hevonen on luonnollinen päätepiste.” == Juoni == Torinon hevonen ei ole perinteinen juonellinen elokuva. Elokuva alkaa tarinalla, jonka mukaan filosofi Friedrich Nietzsche romahti henkisesti nähtyään, miten hevosajaja pieksi vastustelevaa hevostaan Torinon kadulla vuonna 1889. Sen jälkeen näemme viiteen päivän mittaiseen episodiin jaetun kertomuksen, joka kuvaa hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä synkkää ja päivittäistä kamppailua epäinhimillisissä olosuhteissa tuulen jatkuvasti pieksämällä maatilalla. Maatilalla käy kahteen kertaan vieraita. Hevonen kieltäytyy ensin liikkumasta, sitten myös syömästä. Kaivosta uhkaa loppua vesi. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Elokuva sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2011, jossa se palkittiin hopeisella karhulla eli juryn Grand Prix -palkinnolla. Kriitikoiden mukaan Tarrin elokuva on mestariteos, jonka synkkä maailma ja vähäeleinen kerronta voivat olla kuitenkin nykyajan viihteelliseen kerrontaan tottuneille elokuvakatsojille myös turruttava ja uuvuttava kokemus. Kun Tarr kommentoi kriittisesti Viktor Orbánin hallinnon kulttuuripolitiikkaa elokuvan alkuperäinen julkaisu Unkarissa peruttiin. Elokuva valittiin Unkarin ehdokkaaksi parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar- palkinnon saajaksi. Elokuva on valittu BBC:n ”100 parasta 2000-luvun elokuvaa” -listalle. == Lähteet == Luokka:Historialliset draamaelokuvat Luokka:Unkarilaiset mustavalkoelokuvat Luokka:Vuoden 2011 elokuvat
Jai Hindley

Jai Hindley (s. 5. toukokuuta 1996 Perth) on australialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän on Italian ympäriajon voittaja. Hindley edusti Attaque Team Gusto -joukkuetta 2016, Mitchelton-Scottia 2017, Team Sunweb / Team DSM -joukkuetta 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohea. Hindley sijoittui toiseksi Puolan ympäriajossa 2019 kaksi sekuntia Pavel Sivakoville hävinneenä. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän sijoittui niin ikään toiseksi. Hän voitti Laghi di Cancanoon päättyneen 18. etapin. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen alle sekunnin erolla Tao Geoghegan Hartiin, mutta hävisi hänelle kilpailun päättäneessä aika-ajossa 39 sekuntia. Hän voitti Italian ynpäriajon 2022. Hän ratkaisi voiton toiseksi viimeisellä etapilla pudotettuaan Richard Carapazin kyydistään viimeisessä nousussa. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja 18 sekunnin erolla Carapaziin. == Saavutukset == Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives ;2012 :Maantieajon "noviisien" Australian-mestaruus ;2013 :Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa hopeaa ;2014 :Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia :Nuorten Oseanian kisat, maantieajossa pronssia ;2016 :GP Capodarco, voitto ;2017 :Herald Sun Tour, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto :Osaeanian- mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia :Toscana Terra di Ciclismo Eroica U23, kokonais- ja mäkikirikilpailun voitto :Giro Ciclistico d'Italia, 7. etapin voitto :Tour of Fuzhou, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto ;2019 :Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen ;2020 :Herald SUn Tour, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 2. ja 4. etapin voitto :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa ja nuorten kilpailussa toinen, 18. etapin voitto, 20. etapilla toinen, 15. etapilla kolmas ;2022 :Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa viides :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, 9. etapin voitto, 14. etapilla toinen, 16. etapilla kolmas :Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes ;2023 :Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa neljäs :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 5. etapin voitto ;2024 :Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s == Lähteet == Luokka:Australialaiset maantiepyöräilijät Luokka:Giro-voittajat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Keats

Keats oli vuosina 1983–1984 toiminut lyhytikäinen brittiläinen pop rock -yhtye, joka koostui The Alan Parsons Projectin ja Camelin jäsenistä. Yhtye julkaisi yhden albumin vuonna 1984 ja hajosi pian tämän jälkeen. Keatsin jäsenistä laulaja Colin Blunstone, kitaristi Ian Bairnson ja rumpali Stuart Elliott olivat The Alan Parsons Projectin sessiomuusikoita ja kosketinsoittaja Peter Bardens Camelin jäsen. Basisti David Paton soitti 1980-luvun alussa molemmissa yhtyeissä. Yhtye julkaisi vuonna 1984 ainoan albuminsa Keats. Sen tuotti Alan Parsons, mutta kappaleet olivat Keatsin jäsenten itse tekemiä. Keats ‎– Keats. Discogs. Viitattu 26.10.2020. AllMusic-sivuston arvostelussa Keatsia kuvaillaan The Alan Parsons Projectin ”sivuprojektiksi” (offshoot) ja yhtyeen musiikkia äärimmäisen hiotuksi ja helpoksi kuunneltavaksi. Keats-albumi saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta. == Kokoonpano == * Ian Bairnson – kitara * Peter Bardens – kosketinsoittimet * Colin Blunstone – laulu * Stuart Elliott – rummut * David Paton – basso == Diskografia == ; Keats (LP; 1984) {{Viihdearviot | arv1 = AllMusic Bret Adams | arv1pisteet = | arv2 = The Encyclopedia of Popular Music Colin Larkin | arv2pisteet = }} # # # # # # # # # # ; Muut * ”Turn Your Heart Around” / ”Ask No Questions” (single, 1984) * Keats ...Plus (CD-uusintapainos vuoden 1984 albumista, sisältää bonuskappaleen ”Give It Up” sekä yhtyeen haastattelun) == Lähteet == Luokka:The Alan Parsons Project Luokka:Brittiläiset pop rock -yhtyeet Luokka:Camel
Christoph August Tiedge

Christoph August Tiedge (1752 Gardelegen – 1841 Dresden) oli saksalainen runoilija.Tiedge, Christoph August. Nordisk familjebok 29. 1919 Tiedge opiskeli alkujaan juridiikkaa Hallen yliopistossa. Hän oli pitkään Elisa von der Recken seuralainen ja uskottu ja matkusteli tämän kanssa Euroopassa. Hän asettui 1819 Dresdeniin ja Recken kuoltua eli tältä perimillään varoilla.Tiedge, Christoph August. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja- osakeyhtiö 1917 Tiedge sai vaikutteita Friedrich von Schilleriltä filosofiseen opetusrunoelmaan Urania (1801), jossa hän lämpimin äänensävyin puolustaa Jumalan, kuolemattomuuden, vapauden ja hyveen ideaa rationalistisesta lähtökohdasta. Runo oli aikanaan hyvin suosittu. Monissa lauluissaan Tiedge muistuttaa Johann Wilhelm Ludwig Gleimia ja elegioissaan Friedrich von Matthissonia. Esitystapa muuttuu usein vuoroin retoriikaksi, vuoroin hämäräksi haaveiluksi. Tiedgen teokset julkaistiin kahdeksanosaisena 1823–1829, jälkeenjääneet runot neliosaisena 1841. Tiedgen mukaan nimetty säätiö Tiedge- Stiftung perustettiin 1841 Dresdeniin runoilijoiden ja taiteilijoiden tukemiseksi. Ludwig van Beethoven on säveltänyt muutamia Tiedgen runoja, muun muassa kokoelmasta Urania runon "An die Hoffnung" (op. 32 ja 94).An die Hoffnung, Beethoven Haus, viitattu 26.10.2020 Beethoven: An die Hoffnung, Klassika.info, viitattu 26.10.2020 ==An die Hoffnung== Ob ein Gott sei? Ob er einst erfülle, Was die Sehnsucht weinend sich verspricht? Ob, vor irgendeinem Weltgericht, Sich dies rätselhafte Sein enthülle? Hoffen soll der Mensch! Er frage nicht! == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1752 syntyneet Luokka:Vuonna 1841 kuolleet
Vaaranmerkintärikkomus

Vaaranmerkintärikkomuksessa tekijä, joka suorittaa esim. rakennustyötä tai maansiirtotyötä tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta jättää merkitsemättä vaaratilanteen. Myös jos oikeudettomasti poistaa edellä tarkoitetun merkin syyllistyy vaaranmerkintärikkomukseen. Rangaistusasteikko on sakko tai vankeutta enintään kolme kuukautta. == Aiheesta muualla == https://www.laki24.fi/riri-rikokset- terveytta_turvallisuutta_vaarantavat_rikokset-vaaranmerkintarikkomus/ Luokka:Rikokset
Tietosanakirja-osakeyhtiö

Tietosanakirja-osakeyhtiö oli suomalainen kirjankustannusliike, jonka Kustannus-o.-y. Otava ja Werner Söderström o.-y. perustivat 1906 Tietosanakirjan julkaisemista varten. Osakepääoma oli 50 000 markkaa, tasaväkisinä pääosakkaina mainitut kustantajat. Osakepääomaa lisättiin sittemmin, ja vuonna 1917 se oli 150 000 mk. Yhtiön sääntöihin tehtiin 1910 sellainen muutos, että ohjelmaan tuli kuulumaan, paitsi Tietosanakirjan sekä sen yhteydessä olevien erikoisjulkaisujen, myös poikkeustapauksissa muunkin kirjallisuuden kustantaminen. Vuonna 1912 alkoi ilmestyä Maailmanhistoria, joka oli Tietosanakirjan rinnalla huomattavin yhtiön suurista kustannustuotteista. Yhtiön kotipaikka oli Helsinki. Toimitusjohtajana perustamisesta kevääseen 1916 oli Alvar Renqvist, hänen jälkeensä O. E. Lampén, joka oli vuodesta 1908 alkaen ollut mukana yhtiön hoidossa. Yritykseen liitettiin 1920 Kansanvalistusseuran kustannustoiminta.Otavan Iso tietosanakirja osa 8, palsta 1400 Helsinki: Otava, 1966 Yritys toimi vuoteen 1924 ja hajosi henkilöerimielisyyksiinRisto Jaakkola, Valon lyhyt historia, Tiedetoimittaja, s. 19, viitattu 29.3.2024. ==Julkaisut== * Tietosanakirja, 1909–1922 * Maailmanhistoria 1–6. Toim. J. W. Ruuth ym. 1914–1922 * Maailmanhistoria. Maailmanhistorian sisällysluettelo ja henkilöhakemisto. Toim. J. W. Ruuth ym. 1924 * Suomenmaa osat 1–6; 1919–1924 (osat 7–9 julkaisi WSOY) == Lähteet == Luokka:Entiset suomalaiset kirjankustantamot
Sandra Marins

Sandra Marins on suomalainen kuvataiteilija ja järjestöaktiivi. Marins on feministisen taideaktivistiyhteisö Cult Cunthin perustajia ja on Katukulttuuri-yhdistyksen aktiiveja. Marins tuli 2010-luvun lopulla tunnetuksi yhdessä Säde Vallarénin kanssa järjestämistään Tissiflashmob-tempauksista. Toiminnalla vaadittiin tasa-arvoa ja yhtäläistä oikeutta yläosattomuuteen kaikille sukupuolille ja joka johti edelleen Culth Cunthin perustamiseen. Marins oli 2021 järjestämässä entisen Wasalandia-huvipuiston tiloihin toteutettua katutaiteisiin painottunutta Wasa Graffitilandia -näyttelyä Vaasassa. Näyttely jatkuu 2022 Vaasassa ja laajeni Seinäjoella.. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sandra Marins ja Säde Vallarén Sensuroimaton Päivärinta ohjelman haastattelussa Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Graffiti Suomessa Luokka:Suomalaiset feministit Luokka:Suomalaiset yhteiskunta-aktivistit
Tulikulmatangara

Tulikulmatangara (Heterospingus xanthopygius) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. == Koko ja ulkonäkö == Tulikulmatangara voi kasvaa 17-18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Tulikulmatangarakoiras on väritykseltään suurimmilta osin musta. Sen silmäkulmajuova on etuosastaan valkoinen ja muuttuu taaemana punaiseksi tupsuksi. Koiraan siipien olkapäät ovat valkoiset ja perä on keltainen. Lajin naaras on kauttaaltaan harmaa lukuun ottamatta keltaista perää. Tulikulmatangaran nokka on pitkä ja tukevahko. == Levinneisyys ja elinympäristö == Tulikulmatangaraa tavataan Panamasta Ecuadoriin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat alankometsät ja niiden reunamaat. Lintu liikkuu tyypillisesti pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuskerroksissa. Tulikulmatangara voi myös liittyä sekaparviin. == Lähteet == Luokka:Tangarat
Thomas Oppermann

Thomas Oppermann (27. huhtikuuta 1954, Freckenhorst – 25. lokakuuta 2020, Göttingen) oli saksalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko.Oppermann, Thomas Deutscher BundestagThomas Oppermann: Leading German politician dies at 66 DW vorwaerts.de. Viitattu 28.10.2020 Oppermann opiskeli oikeustiedettä Göttingenissä ja suoritti asessoritutkinnon vuonna 1986. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuodesta 1980 ja pääsi vuonna 1989 puolueensa Göttingenin-haaran puheenjohtajaksi. Hän istui vuosina 1990–2005 Ala-Saksin maapäivillä ja toimi Ala-Saksin tiede- ja kulttuuriministerinä 1998–2003. Oppermann valittiin ensimmäisen kerran Saksan liittopäivien jäseneksi vuonna 2005. Hän toimi puolueensa parlamenttiryhmän johtajana vuosina 2013–2017 ja vuodesta 2017 yhtenä liittopäivien viidestä varapuheenjohtajasta. Elokuussa 2020 Oppermann ilmoitti, ettei asettuisi enää ehdokkaaksi vuoden 2021 liittopäivävaaleissa. Hän oli lyyhistynyt ennen aiottua televisioesiintymistä 25. lokakuuta ja kuljetettu sairaalahoitoon. Hän kuoli samana päivänä. Oppermannilla oli neljä lasta. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Kilohailivoileipä

Kilohailivoileipä (), myös kilohailileipä () ja kiluvoileipä on Viron ja virolaisen keittiön perinteinen pikkupurtava tai välipala, jossa ruisleipäviipaleen päälle levitetään voita ja sen jälkeen lisätään kilohailifileetä. Kilohailivoileipä on sormisyötävä avopintainen ja suolainen maustekalaleipä eli tumma leipä, jonka päällä on voin ja kalan lisäksi viipaloitua, hienonnettua tai hienoksi raastettua keitettyä kananmunaa ja erilaisia höysteitä mm. sipulisilppua, ruohosipulia tai hakattua tilliä jokaisen maun tai paikan mukaan. thumb|Maailman pisin kilohailivoileipä Raatihuoneentorilla Tallinnassa, v. 2014 Se on kansallisherkku, jossa leipäviipaleen päälle laitetaan anjovismaista kalasäilykettä, usein maustesuolattua, savustettua, marinoitua tai paistettua kilohailia, joten se muistuttaa vappuista sillivoileipää. Kilohailivoileipä on helpolla ohjeella valmistettava herkullinen merellinen alku-, ilta- tai vaikka yöpala. Voileivästä saa erilaisia muunnelmia käyttämällä leivänpäällisenä täytteenä viiriäisenmunaa, munavoita, purjoa, marinoitua punasipulia, toisinaan uppo- tai paistettua munaa tai tumman sijasta vaaleaa paahtoleipää. Leivälle voi ensin levittää huoneenlämpöisestä tuorejuustosta ja keitetyistä kananmunista sauvasekoittimella vatkatun, majoneesilla, suolalla ja sitruunamehulla hieman maustetun kerman. Voileivästä saa myös lämpimän välipalan paistamalla se öljytyllä paistinpannulla tai paahtamalla se täytteineen kuumassa uunissa. Leipä voi olla klassisessa muodossaan tai voi nähdä hieman vaivaa ja leikata kuoret ruisleipäviipaleista ja käyttämällä piparkakkumuotteja voi antaa sille pyöreän tai muun, esimerkiksi yhdellä haukkauksella eli kerralla suuhun pantavan muotoilun. Vielä uudemman ajan kilohailileivät tarjotaan hapankerma-, kermaviili- tai smetanahyytelön, hapankurkkusiivujen, tillimajoneesin ja mustaleipäkrutonkien, tai jopa viipaloidun kurpitsan kera. Kilohailivoileipä osa Viron ruokakulttuuria ja sitä syödään yleisesti kaikkialla maassa. Sitä voidaan syödä mihin aikaan tahansa päivästä ja sitä tarjoillaan usein juhlissa. Kilohailileipä on tyypillinen itsenäisyyspäivän eväs, josta myös joka vuosi jonkinlainen muunnos on tarjolla presidentin vastaanotolla. Sanomalehtien Postimees ja Õhtuleht tiedotuksien mukaan 15. toukokuuta 2014 Raatihuoneentorilla valmistettiin maailman pisin kilohailileipä osana Tallinnan vuotispäivän avajaistapahtumaa. Ennätyspitkän voileivän raaka- aineeksi valittiin kilohaili, koska Tallinnaa on pitkään kutsuttu kilohailikaupungiksi (). Kilohailileipää valmistivat kokit lähes 20 ravintolasta ja kahvilasta. Paikan päällä torilla esivalmistetut pienemmät voileivät yhdistettiin ja koristeltiin, jonka jälkeen kokonaisuus välittömästi leikattiin palasiksi ja jaettiin ihmisille muun muassa pormestari Edgar Savisaaren toimesta. Voileipä oli hieman yli 20 metriä pitkä ja 30 senttimetriä leveä ja sitä tuki kymmenen pöytää. Maailman pisimmän kilohailileivän valmistamisen järjesti kantakaupungin hallitus ja sponsorina toimi kalanjalostusta ja -tuotteiden markkinointia harjoittava yritys Viru Rand OÜ. ==Lähteet== Luokka:Virolainen keittiö Luokka:Leivät Luokka:Kalaruoat
Ruben Guerreiro

Rúben António Almeida Guerreiro (s. 6. heinäkuuta 1994 Pegões, Montijo) on portugalilainen maantiepyöräilijä. Guerreiro aloitti ammattilaisuransa yhdysvaltalaisessa Axeon-joukkueessa vuosina 2015–2016. Hän edusti Trek- Segafredoa 2017–2018, Katjuša-Alpecinia 2019, EF Pro Cycling / EF Education -tallia 2020–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut Movistar Teamissa. Guerreiro voitti Roccarasoon päättyneen yhdeksännen etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän voitti myös mäkikirikilpailun ollen ensimmäinen portugalilainen arvopaidan voittaja Italian ympäriajon historiassa. == Saavutuksia == ¨ Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives ;2012 :Maantieajon nuorten Portugalin- mestaruus ;2014 :Volta a Portugal do Futuro, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto ;2015 :Grande Prémio Liberty Seguros, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto ;2016 :GP Palio del Recioto, voitto :Maantieajon alle 23-v. Portugalin-mestaruus ;2017 :Maantieajon Portugalin-mestaruus :Bretagne Classic Ouest-France, kuudes ;2018 :Bretagne Classic Ouest-France, viides :Presidential Cycling Tour of Turkey, kokonaiskilpailussa kuudes ;2019 :Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s, 15. etapilla toinen ;2020 :Italian ympäriajo, mäkikirikilpailun ja 9. etapin voitto ;2021 :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s ;2022 :Mont Ventoux Dénivelé Challenge, voitto :Vuelta a Burgos, pistekilpailun voitto :Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas ;2023 :Saudi Tour, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Musta kuningatar (minisarja)

Musta kuningatar (The Queen’s Gambit) on yhdysvaltalainen minisarja, joka perustuu Walter Tevisin samannimiseen romaaniin vuodelta 1983. Sarjan tarina seuraa kuvitteellista huippulahjakasta shakkipelaajaa, Beth Harmonia, tämän lapsuudesta nuoreen aikuisuuteen saakka. Sarja julkaistiin Netflix- tilausvideopalvelussa 23. lokakuuta 2020. ==Rooleissa== ==Jaksot== |} == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Musta kuningatar Netflixissä * Luokka:2020-luvun yhdysvaltalaiset draamasarjat Luokka:Netflix- alkuperäissarjat
Pińczówin piirikunta

Pińczówin piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 38 926\. Piirikunta on jaettu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Działoszyce, Kije, Michałów, Pińczów, Złota ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Działoszyce ja hallintokeskus Pińczów. Pińczówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 18 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Pińczówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,3 prosenttia. Vuoden 2019 lopussa Pińczówin piirikunnassa arvioitiin olevan 38 926 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 41 311 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 29 563 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,6 prosenttia ja eläkeikäisten 24,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 318 lasta. == Lähteet == Luokka:Świętokrzyskien piirikunnat
Inter Miami CF

Club Internacional de Fútbol Miami eli Inter Miami CF tai vain Inter Miami on yhdysvaltalainen jalkapalloseura Miamista, Floridasta. Inter Miami on pelannut vuodesta 2020 lähtien Major League Soccerissa (MLS). Inter Miamin toimitusjohtajana toimii entinen jalkapalloilija David Beckham. == Joukkue == === Kokoonpano === Päivitetty: 22. joulukuuta 2023. === Valmentajat === * Päävalmentaja: Javier Mascherano * Valmentaja: Jorge Theiler * Valmentaja: Javier Morales == Stadion == Inter Miami pelaa kotiottelunsa Fort Lauderdalessa sijaitsevalla 21 000 -paikkaisella Chase Stadiumilla. Stadion valmistui kesällä 2020 joukkueen väliaikaistadioniksi ja sen on tarkoitus toimia joukkueen kotikenttänä Miamiin rakennettavan Miami Freedom Park -stadionin valmistumiseen saakka. Uuden stadionin katsojakapasiteetti tulee olemaan 25 000 ja sen on määrä valmistua 2025. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset jalkapalloseurat Luokka:Miamin urheilu Luokka:Vuonna 2018 perustetut urheiluseurat
Tilasinvuoren kaivos

Tilasinvuoren kaivos on Tammelassa sijaitseva kuparikaivos, joka oli toiminnassa 1740–1749. Se on nimetty ruotsalaisen kaivostieteilijän Daniel Tilasin mukaan. Tuloksena kaivostoiminnasta oli vain 300 kg kuparia.Kauko Puustinen, Suomen vuoritoimi 1700-luvulla, Geologi 58 (2006), s. 105, Suomen Geologinen Seura (pdf) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Aulis J. Alanen : Kuinka Outokumpu löydettiin 1738. Daniel Tilas ja "Tilasinvuori". Ensimmäisen perustavan malmintutkimuksemme 200-vuotismuisto, Helsingin Sanomat, 13.11.1938, nro 307, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomen kaivokset
Vaimo on viisaampi kuin mies

Vaimo on viisaampi kuin mies (teatterilevitysnimi: Pekka Puupään perintö) on Ola Fogelbergin ohjaama lyhyt mykkä animaatioelokuva vuodelta 1927. Siinä esiintyvät Fogelbergin luomat sarjakuvahahmot Pekka Puupää ja Justiina, jotka yrittävät suojella saamiaan perintörahoja. Vaimo on viisaampi kuin mies oli ensimmäinen Pekka Puupää -elokuva ja eräs varhaisimmista suomalaisista animaatioelokuvista. Se on sittemmin kadonnut. Filmin pituus oli 240 metriä, joten elokuva lienee kestänyt noin 13 minuuttia. Pahvihahmoihin perustuneessa animaatiossa käytettiin varhaista trikkikuvausta. Fogelberg vei sen samana vuonna esiteltäväksi Yhdysvaltoihin. Animaatiosta on säilynyt käsikirjoitus ja arvosteluita, mutta yhtään filmikopiota ei ole löydetty. Fogelbergin tytär Toto Fogelberg-Kaila on muistellut ainoan kopion tuhoutuneen Elannon varaston tulipalossa.Jukka Rislakki ja Rainer Sandell: Varsinainen Puupää! Ola Fogelbergin ja hänen Pekkansa tarina, s. 73–75. Tammi, Helsinki 2005. Pekka Puupää -elokuvia tehtiin myöhemmin Suomen Filmiteollisuuden tuottama 13-osainen sarja 1950- ja 1960-luvuilla sekä 1980-luvulla kaksi Visa Mäkisen ohjaamaa elokuvaa: Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti (1985) ja Pekka Puupää poliisina (1986) sekä tv-sarja Pekka ja Pätkä (1986). == Lähteet == Luokka:Pekka Puupää Luokka:Suomalaiset animaatioelokuvat Luokka:Suomalaiset kadonneet elokuvat‎ Luokka:Suomalaiset mykkäelokuvat
Viking Nyström

Harald Jarl Viking Nyström (12. helmikuuta 1925 Hanko – 7. heinäkuuta 2006 Tammisaari) oli suomalainen biologi ja kuvittaja.Uppslagsverket Finland : Nyström, Viking Nyström valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1959. Hän toimi eläinopin, kasviopin ja maantiedon tuntiopettajana Lauttasaaren ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1960–1977 sekä Ruotsalaisessa iltaoppikoulussa 1963–1977. Vuodesta 1977 alkaen hän toimi freelancekuvittajana ja kuvitti muun muassa oppikirjoja. Hän toimi myös television luonto-ohjelmien kuvittajana. Hänellä oli myös viikottainen luontoruutu Helsingin Sanomissa. Viking Nyströmin veli oli pankkimies ja kirjailija Hilding Nyström (1921–2018). == Teoksia== * Macrolepidoptera from the Cape Verde Islands: Results of the Zoological Expedition of Prof. Dr. Håkan Lindberg to the Cape Verde Islands during the winter 1953-54. Socieas scientiarum Fennica, Helsingfors 1958 * Ekenäs pensionärer r.f: historisk översikt; tekijät Viking Nyström, Göran Westerlund. Ekenäs pensionärer, Ekenäs 2003 == Kirjankuvituksia == * Ville Muilu : Aurinkokellon salaisuus: seikkailuromaani, kuvat Viking Nyström. Otava 1954 * Jaakko Jalas : 100 huonekasvia; värikuvat Viking Nyström. Otava 1958 * Björn Kurtén : Jääkausi; kuvittajat Margaret Lambert, Olof Landström ja Viking Nyström. WSOY 1972 * Erkki Pullinen : Suomen suurpedot. Tammi 1974 * Oiva ja Raili Louhisola : Kreikka: kulttuuri- ja matkaopas. Editum, Espoo 1993 * Hilding Nyström : Gräsrot bland toppar: i bank, bok och brev. Schildt, Esbo 2000 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset biologit Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Pello Bilbao

Pello Bilbao López de Armentia (s. 25. helmikuuta 1990 Guernica, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan mäkisessä maastossa ja etappikilpailuissa. Bilbao aloitti ammattilaisuransa Orbea-tallissa, jota edusti kaksi kuukautta vuoden 2011 alusta. Tämän jälkeen hän ajoi Euskaltel- Euskadissa vuoden 2013 loppuun, Caja Rural–Seguros RGA -joukkueessa kaudet 2014–2016 ja Astana Teamissa vuosina 2017–2019. Kaudesta 2020 alkaen hän on edustanut Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victoriousta. Bilbao voitti L'Aquilaan päättyneen seitsemännen etapin ja Monte Avenaan ajetun 20. etapin Italian ympäriajossa 2019. Hän voitti aika-ajon Espanjan-mestaruuden 2020. Hän voitti Issoireen päättyneen kymmenennen etapin Ranskan ympäriajossa 2023. == Saavutuksia == Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives ;2011 :Tour de Vendée, toinen ;2014 :Klasika Primavera, voitto ;2015 :Vuelta a Andalucía, mäkikirikilpailun voitto :Vuelta a Castilla y Leon, pistekilpailun ja 1. etapin voitto :Presidential Cycling Tour of Turkey, 6. etapin voitto :Tour de Beauce, kokonaiskilpailun voitto :Espanjan ympäriajo, 8. etapilla toinen ;2016 :Vuelta a Castilla y Leon, kokonaiskilpailussa toinen :Presidential Cycling Tour of Turkey, 2. etapin voitto ;2018 :Tour of the Alps, 1. etapin voitto :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes :Critérium du Dauphiné, 6. etapin voitto ;2019 :Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas :Vuelta Murcia, kokonaiskilpailussa kolmas, 1. etapin voitto :Italian ympäriajo, 7. ja 20. etapin voitto :Ranskan ympäriajo, 12. etapilla toinen ;2020 :Aika-ajon Espanjan-mestaruus :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 18. etapilla kolmas ;2021 :Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes :Tour of the Alps, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs ;2022 :UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas :Strade Bianche, viides :Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 3. etapin voitto :Tour of the Alps, 2. etapin voitto :Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 1. etapilla kolmas :Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas :Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun ja 4. etapin voitto ;2023 :Tour Down Under, kokonaiskilpailussa kolmas, 3. etapin voitto :UAE Tour, kokonaiskilpailussa neljäs :Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, 10. etapin voitto, 17. etapilla toinen :Clásica de San Sebastián, toinen ;2024 :UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas :Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes :Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto :Grand Prix Cycliste de Montréal, toinen :Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Enkelten valtiattaren kirkko

Enkelten valtiattaren kirkko () eli Mikrí Panagiá (Μικρή Παναγιά, ”Pieni Neitsyt Maria”) on ortodoksinen kirkko Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Kirkko on rakennettu Kreetan venetsialaisvallan lopulla 1500-luvulla. Se oli alun perin dominikaanien käytössä ja omistettu Magdalan Marialle. Osmanivallan aikana kirkko muutettiin moskeijaksi ja siihen liitettiin minareetti. Rakennus palautettiin kirkoksi vuonna 1917. Nykyisin kirkko on omistettu Neitsyt Marialle ”enkelten valtiattarelle”. Sen toinen nimi ”Pieni Neitsyt Maria” viittaa ”Suureen Neitsyt Mariaan” eli Réthymnon katedraaliin. Kirkko sijaitsee Réthymnon vanhankaupungin keskiosissa. Kirkkorakennus on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen ja kolmilaivainen ja edustaa venetsialaista tyyliä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kreetan ortodoksiset kirkot Luokka:Réthymno
Heptapyrgion

Heptapyrgion (, ; , ) on bysanttilais- ja osmaniaikainen linna Thessalonikin kaupungissa Kreikassa. Sen sekä kreikan- että turkinkielinen nimi tarkoittavat ”Seitsemää tornia”. == Historia == Heptapyrgionin vanhimmat osat ovat peräisin Theodosius I:n ajalta vuosilta 379–395. Näihin kuuluvat linnan pohjoissivun viisi tornia ja niiden väliset kurtiinimuurit, jotka rakennettiin samaan aikaan kuin Thessalonikin kaupunginmuurit, joiden osaa ne ovat. Linnan eteläsivun viisi tornia ajoitetaan 1100-luvulle. Linnaa on kunnostettu ja rakennettu osittain uudelleen 1300-luvulla. Heptapyrgion, samoin kuin muu Thessaloniki, tulivat osmanien haltuun vuonna 1430. Tämän jälkeen linna toimi kaupungin osmanijoukkojen päätukikohtana. Linnaan tehtiin muutoksia myös osmanivallan ajalla. Kauden lopulla 1890-luvulla linna muutettiin vankilaksi. Tässä yhteydessä linnan sisällä olleet rakennukset purettiin ja siihen tehtiin vankilakäytön vaatimia muutoksia ja lisärakennuksia. Linna jatkoi vankilana senkin jälkeen, kun Thessalonikista tuli osa Kreikkaa. Se toimi vankilana edelleen 1930-luvun oikeistodiktatuurin aikana sekä Kreikan sotilasjuntan kaudella 1967–1974, jolloin siellä myös kidutettiin ja teloitettiin ihmisiä. Tämän vuoksi sen nimellä on kaupungissa jossain määrin huono kaiku.Heptapyrgion – Yedi Kule. In Thessaloniki (inthessaloniki.com/item/heptapyrgion-yedi-kule). Viitattu 1.9.2020. Vankila suljettiin vuonna 1989. Tämän jälkeen linnaa on kunnostettu ja paikalla on suoritettu arkeologisia tutkimuksia. == Rakennus == Linnoitus sijaitsee Áno Pólissa eli Thessalonikin vanhassakaupungissa kaupungin korkeimmalla kohdalla, antiikin ja keskiaikaisen akropoliin eli linnavuoren koillisosassa ja kaupunginmuureilla ympäröidyn alueen koilliskulmassa. Rakennuskokonaisuus koostuu kahdesta osasta, varsinaisesta keskiaikaisesta linnasta sekä sen ympärillä ja sisäpuolella olevista myöhemmistä rakennuksista, jotka ovat peräisin ajalta jolloin rakennus toimi vankilana. Linnan seitsemään torniin viittaavasta nimestä huolimatta siinä on kymmenen tornia, viisi pohjoissivulla ja viisi eteläsivulla. Eteläsivun suuri porttitorni rakennettiin osmanivallan aikana. Vankilavaiheessa miesvankila toimi ydinlinnan sisäpuolelle lisätyissä rakennuksissa. Vankilaa varten linnanpiha on jaettu muureilla viiteen osaan, ja keskellä on vartiotorni. Linnanpihalla on myös muun muassa kirkko, joka toimi vankilan kirkkona. Ydinlinnan ulkopuolelle linnan eteläsivulle lisätyissä rakennuksissa toimivat muun muassa vankilan hallinto, sotilasvankila sekä naisvankila. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kreikan linnat Luokka:Kreikan vankilat Luokka:Thessalonikin rakennukset ja rakennelmat