Andrei Gromyko

Andrei Andrejevitš Gromyko (; , 18. heinäkuuta (J: 5. heinäkuuta) 1909 Venäjän keisarikunta, nykyinen Valko-Venäjä – 2. heinäkuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko, Neuvostoliiton ulkoministerinä vuosina 1957–1985 ja Korkeimman neuvoston puheenjohtajana 1985–1988.Andrey Gromyko Permanent Mission of the Russian Federation to the United Nations ==Elämä== Gromyko syntyi Venäjän keisarikunnan Mogiljovin kuvernementin Gomelin kihlakunnan Staryja Hramykin kylässä talonpoikaisperheeseen. Gromyko valmistui Moskovan kansantaloudellisesta instituutista. Tämän jälkeen hän työskenteli ulkoasiainkansankomissariaatin palveluksessa. Gromyko meni ulkoministeriöön Stalinin puhdistusten jälkeen vuonna 1939. Hänet lähetettiin pian Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli Neuvostoliiton lähetystössä vuoteen 1943 asti, jolloin hänet nimitettiin Neuvostoliiton suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin. Gromykolla oli tärkeä tehtävä suunniteltaessa sodanaikaista yhteistyötä Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä, ja hän järjesti maiden tapaamista Jaltan konferenssissa vuonna 1943. Hänet tunnettiin tiukkana neuvottelijana. Lännessä hän sai kutsumanimet Mr. Njet (”herra ei”) tai toveri Njet, mikä kuvasi hänen neuvottelutyyliään.Profile: Andrey Gromyko - the Soviet Union's 'Mr No' RussiaNow Telegraph 2009 Gromykosta tuli Neuvostoliiton edustaja YK:n turvallisuusneuvostossa 1946 ja hän työskenteli tehtävässä vuoteen 1948 saakka. Hänet valittiin 1946 Neuvostoliiton apulaisulkoministeriksi. Gromyko neuvotteli 18. tammikuuta 1950 Moskovassa länsivaltojen lähettiläiden kanssa Itävallan rauhansopimuksesta. Hän työskenteli lyhyen ajan suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa vuosina 1952–1953, minkä jälkeen hän siirtyi takaisin Neuvostoliittoon. Gromykosta tuli Neuvostoliiton ulkoministeri vuonna 1957. Gromyko oli avainhenkilö vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisissä, jonka aikana hän keskusteli Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn kanssa. Gromyko oli myös neuvottelemassa aserajoitussopimuksista, erityisesti ABM-ohjusten rajoitussopimuksista, ydinkoekieltosopimuksista, SALT I ja SALT II ja INF (keskimatkan ohjusten) rajoitussopimuksista ja START-rajoitussopimuksista (strategisten aseiden). Gromyko oli liennytyspolitiikan toteuttaja supervaltojen välillä ja oli aktiivisesti sopimassa suhteita Länsi-Saksan kanssa. Gromykon seuraajaksi ulkoministeriksi tuli Eduard Ševardnadze. Gromyko valittiin politbyroohon vuonna 1973, ja viimein hänet valittiin Korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi vuonna 1985. Virka oli kuitenkin muodollinen, ja hän oli pakotettu eroamaan näkemystensä vuoksi Gorbatšovin aikana vuonna 1988.Gorbachev's Reform Dilemma Russia: A Country Study. Library of Congress, 1996.Institutionalisation of the New Thinking All Russias Gromyko kuoli Moskovassa vuonna 1989. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Valkovenäläinen postimerkki 2009 ulkoministeri Gromykon syntymän 100-vuotispäivän kunniaksi Luokka:Neuvostoliiton valtionpäämiehet Luokka:Neuvostoliiton ulkoministerit Luokka:Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajat Luokka:Valkovenäläiset poliitikot Luokka:Neuvostoliiton suurlähettiläät Luokka:Sosialistisen työn sankarit Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet