EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Abigail (nimi)

Abigail on Vanhasta testamentista peräisin oleva naisen etunimi. Sen hepreankielisiä merkityksiä ovat ’ilon isä’ ja ’isäni on ilo’. Yhdysvalloissa Abigail on ollut erittäin suosittu tytönnimi 2000- ja 2010-luvuilla.Saarelma- Paukkala 2017, s. 205–207. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu tammikuuhun 2024 mennessä noin 330 tämännimistä naista. == Tunnettuja Abigaileja == === Raamatun henkilöitä === * Abigail, kuningas Daavidin sisar * Abigail, kuningas Daavidin vaimo === Muita === * Abigail Adams (1744–1818), Yhdysvaltain presidentin John Adamsin vaimo ja presidentti John Quincy Adamsin äiti * Abigail de Andrade (1864–1891), brasilialainen taiteilija * Abigail Becker (1830–1905), kanadalainen hengenpelastaja * Abigail Breslin (s. 1996), yhdysvaltalainen näyttelijä * Abigail Byskata (s. 2007), suomalainen jääkiekkoilija * Abigail Cowen (s. 1998), yhdysvaltalainen näyttelijä * Abigail ”Abby” Dahlkemper (s. 1993), yhdysvaltalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti * Abigail Fillmore (1798–1853), Yhdysvaltain presidentin Millard Fillmoren vaimo * Abigail ja Brittany Hensel (s. 1990), yhdysvaltalaiset siamilaiset kaksoset * Abigail ”Abby” Hoffman (s. 1947), kanadalainen keskimatkojen juoksija ja urheiluvaikuttaja * Abigail Irozuru (s. 1990), brittiläinen pituushyppääjä * Abigail Johnson (s. 1961), yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja miljardööri * Abigail Kinoiki Kekaulike Kawānanakoa (1926–2022), havaijilainen perijätär ja prinsessa * Abigail Mac (s. 1988), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä * Abigail Mead, oik. Vivian Kubrick (s. 1960), yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä * Abigail Spears (s. 1981), yhdysvaltalainen tennispelaaja * Abigail Strate (s. 2001), kanadalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti * Abigail Thorn (s. 1993), brittiläinen tubettaja * Abigail ”Abby” Wambach (s. 1980), yhdysvaltalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja * Abigail Washburn (s. 1977), yhdysvaltalainen muusikko == Lähteet == Luokka:Etunimet
V. Nyströmin Autoliike

V. Nyströmin Autoliike on Jyväskylässä vuonna 1925 perustettu autoliike. Sen perusti kauppaneuvos Väinö Matias Nyström (1891–1980) nimellä Autoliike Nyström–Vierto yhdessä veljensä Kalle Vierron kanssa. Yhtiö aloitti eri merkkisten autojen myynnin Keski-Suomen alueella. Kalle Vierto luopui yhtiön toiminnasta jo alkuvaiheessa ja yhtiön nimeksi tuli V. Nyströmin Autoliike Oy. Aluksi myytiin eri automerkkejä ja toimittiin Tampereen Autotuonnin alimyyjänä Buick-autoille, kunnes 1930 yhtiö sai maailman johtaviin autovalmistajiin kuuluneen General Motorsin (GM) piirimyynti-edustuksen. Tehtävässä se jatkoi vuoteen 1984 saakka. Yhtiön sijaitsi osoitteessa Asemakatu 5, 2. krs vuoteen 1942 saakka ja osoitteessa Kalevankatu 6 29.6.1942–1984. Ahjokatu 20:ssa yritys on toiminut 1.9.1985 alkaen. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Jyväskyläläiset yritykset Luokka:Suomalaiset autoliikkeet
Purppuraköynnökset

Purppuraköynnökset (Cryptostegia) on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia. Ne ovat molemmat kotoisin Madagaskarista ja kasvavat kausikuivassa ilmastossa. == Lajit == * isopurppuraköynnös eli purppuraköynnös (Cryptostegia grandiflora) – Luonnonvaraisena Madagaskarin saaren etelä- ja lounaisosassa, myös koristekasvina ja viljelykarkulaisena eri puolilla maailmaa trooppisella vyöhykkeellä. * madagaskarinpurppuraköynnös (Cryptostegia madagascariensis) – Luonnonvaraisena Madagaskarin pohjois- ja länsiosassa, myös koristekasvina ja viljelykarkulaisena eri puolilla maailmaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Cryptostegia Luokka:Oleanterikasvit
Jelutonit

Jelutonit (Dyera) on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia suuria trooppisia puita. Ne esiintyvät Malakan niemimaalla, Sumatrassa ja Borneossa, Thaimaassa, Malesiassa ja Indonesiassa. Jelutonit ovat läheistä sukua saitanpuille (Alstonia) ja kasvavat märissä sademetsissä. == Lajit == * kangasjelutoni (Dyera costulata (Miq.) Hook.f.) – elinvoimainen laji (LC). * suojelutoni (Dyera polyphylla (Miq.) Steenis) – vaarantunut laji (VU). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Dyera Luokka:Oleanterikasvit
Ibogapensaat

Ibogapensaat (Tabernanthe) on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia pensaita. Ne kasvavat molemmat trooppisessa Keski-Afrikassa. Ibogapensas sisältää lukuisia alkaloideja (kuten ibogaiini), jotka aiheuttavat hallusinaatioita päihdekäytössä. == Lajit == * Tabernanthe elliptica (Stapf) Leeuwenb. – Esiintyy Angolassa ja Kongossa. * ibogapensas (Tabernanthe iboga Baill.) – Esiintyy Angolassa, Gabonissa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja Kongossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Tabernanthe Luokka:Oleanterikasvit
Pyynmarjat

Pyynmarjat (Mitchella) on matarakasvisuku, jossa on kaksi lajia. Suvun kasvit ovat maanmyötäisesti suikertavia ruohoja, joista toinen laji esiintyy Pohjois- Amerikassa ja toinen Itä-Aasiassa. == Lajit == * amerikanpyynmarja (Mitchella repens L.) – Esiintyy Kanadan ja Yhdysvaltojen itäosassa, Meksikossa ja Guatemalassa. * Mitchella undulata Siebold & Zucc. – Esiintyy Itä-Kiinassa, Taiwanissa, Etelä-Koreassa, Japanissa ja Kuriileilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Pyynmarjat – Mitchella Luokka:Matarakasvit
Juuso Vesala

Juuso Vesala (s. 28. helmikuuta 2004 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia. == Ura == === Seuraura === Vesala on teerijärveläisen Terjärv Ungdoms Sportklubbin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Järviseudun Pallokerhoon, josta Vesala jatkoi Kokkolan Hermekseen. Hän toimi kaudella 2018–2019 seuran C-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2019–2020 Vesala siirtyi Vaasan Sportiin Hermeksen ja Sportin välisen seurayhteistyön kautta. Hän nousi seuran C-nuorten kapteeniksi. Vesala oli C-nuorten SM-karsinnoissa Sportin tehokkain puolustaja 11 syöttöpisteellään. Kaudeksi 2022–2023 Vesala nimettiin Sportin U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän nousi samalla kaudella myös seuran SM- liigajoukkueeseen. Vesala teki liigadebyyttinsä 20. lokakuuta 2022 Pelicansia vastaan, kun Sportin puolustuksesta olivat sivussa mm. Bine Mašič, Juuso Pulli ja Juho Tommila. Hänet merkittiin joukkueen kolmospuolustajapariin Valtteri Hietasen viereen. Vesala sai ottelussa jääaikaa 10.03 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1. Vesala pelasi SM-liigassa kauden aikana kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Marraskuussa Sport teki hänen kanssaan kevääseen 2025 asti kestävän ja yhden vuoden option sisältävän SM- liigasopimuksen. Seuraavana päivänä Vesalan uutisoitiin siirtyvän loppuvuodeksi lainalle hänen kasvattajaseuransa Kokkolan Hermeksen Mestis- joukkueeseen. Vesala pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vesala pelasi kauden 2023–2024 kokonaan Sportin U20-joukkueessa. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 16 ottelun mittaiseksi loukkaantumisen vuoksi. === Maajoukkueura === Vesala pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Hän edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin Vesala voitti kultaa. Hänet valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta Vesala kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 13 poikien maaottelua. == Pelityyli == Vesala on kuvaillut olevansa stereotyyppinen peruspakki, joka puolustaa jämäkästi omaa päätä ja yrittää antaa helpon ensimmäisen syötön, kun lähdetään omista. Hän on Sportin U20-joukkueessa pelatessaan kertonut myös olevansa paljon äänessä pukukopissa. == Muuta == Vesala harrasti lapsena myös jalkapalloa. == Tilastot == 2020–2021 Sport U20-SM 10 0 1 1 4 – – – – – 2021–2022 Sport U20-SM 31 1 4 5 8 – – – – – 2022–2023 Sport (A) U20-SM 37 2 7 9 12 – – – – – Sport SM-liiga 3 0 0 0 0 – – – – – Hermes Mestis 6 0 0 0 0 – – – – – 2023–2024 Sport (A) U20-SM 16 0 3 3 33 3 0 0 0 4 1 kausi yhteensä SM- liiga 3 0 0 0 0 – – – – – 1 kausi yhteensä Mestis 6 0 0 0 0 – – – – – == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vaasan Sportin pelaajat Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Artur Seniut

Artur Seniut (s. 11. kesäkuuta 2004 Vilna, Liettua) on liettualainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportia. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa. == Ura == === Seuraura === Seniut on Geležinis Vilkasin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Liettuan pääsarjassa vain 15-vuotiaana kaudella 2019–2020, jolloin Seniut pelasi siellä kymmenen runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä 27. lokakuuta 2019 Kaunas Hockeya vastaan. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa Seniut teki kahdeksannessa ottelussaan 12. helmikuuta 2020 vieraissa Kaunas Hockeya vastaan. Kaudeksi 2020–2021 Seniut siirtyi vain 16-vuotiaana Suomeen ja hän siirtyi Vaasan Sportin organisaatioon. Kaudella 2022–2023 Seniut nousi seuran SM- liigajoukkueeseen, jossa hän sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 20. lokakuuta 2022 Pelicansia vastaan, kun Sportin puolustuksesta olivat sivussa mm. Bine Mašič, Juuso Pulli ja Juho Tommila. Seniut merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. === Maajoukkueura === Seniut pelasi alle 20-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2022 ja 2023, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Vuoden 2022 turnauksessa hän oli kolmella syöttöpisteellään Liettuan paras syöttäjä. Vuoden 2023 turnauksessa Seniut toimi joukkueen kapteenina. Hän jakoi neljällä syöttöpisteellään turnauksen puolustajien syöttöpörssin voiton Espanjan Jaime De Bonillan kanssa. Seniut pelasi myös alle 18-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän toimi Liettuan kapteenina. Seniut valittiin joukkueensa turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Seniut edusti myös nuorten olympiakisoissa 2020 Sveitsin Lausannessa useiden eri maiden jääkiekkoilijoista koottua Ruskeaa joukkuetta 3 vs 3 -turnauksessa. Joukkueen turnaus päättyi pronssiin. == Tilastot == 2020–2021 Geležinis Vilkas Liettua 10 1 1 2 6 3 0 0 0 0 2020–2021 Sport U18-SM 17 0 4 4 10 – – – – – 2021–2022 Sport U18-SM 36 1 8 9 6 – – – – – U18 D2A 4 1 2 3 6 Sport U20-SM 6 0 1 1 2 – – – – – JMM D2A 5 1 3 4 2 2022–2023 Sport U20-SM 42 1 4 5 10 – – – – – JMM D2A 5 2 3 5 6 Sport SM-liiga 1 0 0 0 0 – – – – – 1 kausi yhteensä SM-liiga 1 0 0 0 0 – – – – – 1 kausi yhteensä Liettua 6 0 1 1 2 – – – – – == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Liettualaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vaasan Sportin pelaajat Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grobda

Grobda on Namcon vuonna 1984 julkaisema kolikkopeli, joka oli genreltään räiskintäpeli. Pelissä ohjataan eponyymistä Grobda. Pelissä liikutaan panssarivaunulla ja tarkoituksena on joka kentässä tuhota kaikki viholliset. Pelissä on mahdollisuus myös käyttää suojakilpeä hetken ajan. Pelaajan ollessa lähellä tuhoutuvaa vihollista myös pelaaja tuhoutuu.Peliä ohjataan kahdeksansuuntaisella joystikilla ja kahdella näppäimellä. Peli käyttää kahta 6809 mikroprosessoria. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1984 videopelit Luokka:Namcon kolikkopelit == Aiheesta muualla == * https://www.arcade- museum.com/game_detail.php?game_id=8015
Erwin Hagedorn

Hans Erwin Hagedorn (30. tammikuuta 1952 Eberswalde – 15. syyskuuta 1972 Leipzig) oli itäsaksalainen sarjamurhaaja, joka syyllistyi kolmen lapsen murhaan nykyisen Brandenburgin alueella vuosina 1969 ja 1971. 16-vuotias Hagedorn murhasi 31. toukokuuta 1969 Henry Spechtin ja Mario Louisin Eberswalden lähellä sijaitsevassa metsässä. Poikien ruumiit löydettiin kahden viikon kuluttua tapahtumista, mutta syyllistä ei löydetty laajoista etsinnöistä huolimatta. Yli kahden vuoden päästä ensimmäisistä murhista Hagedorn murhasi 9. lokakuuta 1971 kaksitoistavuotiaan Ronald Winklerin samalla alueella. Hagedorn pidätettiin murhasta epäiltynä 12. marraskuuta. Hän paljastui, kun hänen aiemmin seksuaalisesti ahdistelema poika ilmoitti rikoksesta. Hagedorn tuomittiin kuolemaan Winklerin murhasta toukokuussa 1972. Hänet teloitettiin ampumalla 15. syyskuuta samana vuonna. Itä-Saksan valtionpäämies Walter Ulbricht oli kieltäytynyt armahtamasta häntä. Hagedorn oli viimeinen Itä-Saksassa teloitettu siviili. == Lähteet == Luokka:Itäsaksalaiset henkilöt Luokka:Saksalaiset sarjamurhaajat Luokka:Saksalaiset teloitetut Luokka:Murhasta teloitetut Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Paula Karppanen

Paula Nurminen o.s. Karppanen (s. 10. marraskuuta 1945) on suomalainen iskelmälaulajahttps://guitaristsongwriterjuhabjorninen.wordpress.com/2017/11/10/paula- karppanen-72-vuotta-tanaan/. Karppanen esiintyi 1960-luvulla siskonsa kanssa duossa Tuula ja Paula. 1970-luvulla hän esiintyi Mirumaru-yhtyeessä yhdessä Titta Jokisen ja Päivi Paunun kanssa. Hän osallistui Suomen euroviisukarsintaan 1978 Mirumaru-trion jäsenenä, ja edusti seuraavana vuonna Katri Helenan taustalaulajana Eurovision laulukilpailussa Jerusalemissa.https://eurovision.fandom.com/fi/wiki/Paula_Karppanen == Lähteet == Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hymyn ritarikunta

Hymyn ritarikunta () on puolalainen ritarikunta, joka myönnetään lasten aloitteesta aikuisille lasten hyväksi tehdyistä ansioista. Ritarikunta syntyi Wanda Chotomskan kirjoittamien Jacek i Agatka -kirjojen pohjalta, kun kirjailija tapasi lapsia sairaalassa. Lapset kertoivat kirjailijalle, että he haluaisivat antaa Jacekille mitalin kiitoksena näiden ilahduttamisesta. Kuriera Polskiego -lehti tarttui ideaan vuonna 1967. Ritarikunnan tunnuksen, hymyilevän auringon, suunnitteli 9-vuotias Ewa Chrobak, ja ritarikunta perustettiin virallisesti vuonna 1968. Ensimmäiseksi ritariksi nimettiin ortopedinen kirurgi Wiktor Dega. Perinteen mukaan kunnianosoituksen saaneiden tulee juoda lasi sitruunamehua mutristamatta suuta ja sen jälkeen vannoa, että he hymyilevät lopun elämänsä. Ritarikuntaa jaetaan yhdessä luokassa: * ritarikunnan nauha Kunnianosoitus on myönnetty muun muassa Irena Sendlerille, paavi Franciscukselle, Tove Janssonille ja Tenzin Gyatsolle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puolan kunniamerkit Luokka:Lapset
Angela Farrell

Angela Farrell (s. 1952 Donegal) on irlantilainen laulaja. Farrell valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Irlantia Eurovision laulukilpailuun 1971 kappaleella "One Day Love". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Farrell sijoittui 11. sijalle 18 kilpailijan joukosta. ==Diskografia== ===Singlet=== :Sijoitus Irlannin singlelistalla *One Day Love / How Near Is Love (1971) #4 *I Am What I Am / Somewhere In The Shadow of My Dreams (1971) #9 *Top of the World / Dusty (1972) ==Lähteet== *http://www.irish- showbands.com/Bands/angelafarrell.htm ===Viitteet=== Luokka:Irlantilaiset laulajat Luokka:Irlannin euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1971 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hilda Hokkus

Hilda Hokkus on komediafantasia-animaatiosarja, joka sai ensi-iltansa Disney Channelilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa 20. huhtikuuta 2019. Sarjan on luonut Bronagh O'Hanlon, ja se on irlantilaisen Brown Bag Filmsin ja ranskalaisen Cyber Group Studiosin yhteistuotanto. Sarja keskittyy koulutettavaan velhoon Hildaan, jonka mentorina on puhuva kani nimeltä Vilho. Hildan on opittava käyttämään voimiaan ja sovitettava ne yhteen kouluelämänsä kanssa. == Ääniroolit == === Englanti === === Suomi === Luokka:Disney Channelin televisio-ohjelmat Luokka:Ranskalaiset animaatiosarjat Luokka:Irlantilaiset televisiosarjat
Olena Zaliznjak

Olena Zaliznjak, , s. Oh’rymovytš, , (maaliskuu 1886 Senetšiv, Dolynan piiri, Galitsia – 12. kesäkuuta 1969 Montreal, Quebec, Kanada) oli ukrainalaissyntyinen opettaja ja kansalaisjärjestöjohtaja. Hänen veljensä oli Julijan Oh’rymovytš, jonka bolševikit teloittivat, ja puolisonsa itsenäisyysaktivisti Mykola Zaliznjak. Opiskeluaikana Lvivin yliopistossa Zaliznjak toimi opiskelijaliikkeessä ja Ukrainalaisten naisten piirissä (). Valmistuttuaan 1913 hän opetti nunnajärjestön ylläpitämässä tyttökoulussa ja opettajaseminaarissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän muutti Wieniin, jossa hän toimi haavoittuneita ja vangittuja sotilaita auttavassa järjestössä. Hän oli Ukrainan naistenliiton () perustajia. Hän palasi Lviviin 1926, jolloin hänestä tuli naisten osuuskunnan Trudin kauppaoppilaitoksen johtaja. Toisen maailmansodan puhjettua hän pakeni Wieniin ja muutti 1950 Kanadaan. Hän toimi siellä Kanadan ukrainalaisten naisten järjestössä ja 1956–1969 Ukrainalaisten naisten maailmanliiton johdossa. Hänen kirjoituksiaan julkaisivat monet naisten aikakauslehdet, kuten Nova h’ata, Žinka, Žinotšyi svit ja Naše žyttja/Our Life. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
H. E. J. Hårdh

Henrik Edvard Johannes (Heikki) Hårdh (22. lokakuuta 1877 Jyväskylä – 16. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen lyseon ja lukion lehtori ja oppikirjojen tekijä.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Lehtori H. E. J. Hårdh 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 22.10.1937, nro 285, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Eero Fredriksson : Hårdh, taulu 7, Genos 55(1984), s. 105-120 (Web Archive)H. E. J. Hårdh död, Åbo Underrättelser, 19.02.1944, nro 48, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Hårdhin vanhemmat olivat seminaarinlehtori Johan Rafael Hårdh ja Selina Sofia Charlotta Dahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian maisteriksi 1904. Hårdh teki vuosina 1899–1900 maailmanympäripurjehduksen Orient-laivalla tutkien matkansa aikana eteläisen pallonpuoliskon tähtitaivasta. Hårdh opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Göttingenissä 1908 ja 1912 ja hän teki vuonna 1912 kasvatusopillisen opintomatkan Saksaan ja Ranskaan. Hårdh oli matematiikan ja luonnonopin lehtorina jatkoluokilla Turussa Heurlinin tyttökoulussa sekä Turun ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1904–1910, matemaattisten aineiden lehtorina Kuopion lyseossa 1909–1923 ja matematiikan ja luonnonopin vanhempana Helsingin tyttölukiossa 1923–1944. Hän oli Helsingin tyttölukion vararehtorina 1927–1932. Lisäksi Hårdh toimi matemaattisten aineiden v.t. yliopettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa 1927–1929 sekä opetti matemaattisia aineita Helsingin II suomalaisessa tyttökoulussa ja Helsingin suomalaisessa lyseossa ja kasvatusopin historiaa Ebeneser-kodin seminaarissa. Hårdh osallistui Suomen sisällissotaan lääkintämiehenä. Hårdh julkaisi tutkielmia Suomen Tiedeseuran julkaisuissa. Hän teki yhdessä rehtori Laurin Zilliacuksen kanssa fysiikan ja tähtitieteen oppikirjan. Hårdh oli jäsenenä useissa ulkomaisissa tieteellisissä seuroissa. Hårdh oli naimisissa vuodesta 1916 lastentarhanopettaja Ester Lovisa Zidbäckin (1890–1949) kanssa. Heidän poikansa oli kasvipatologi ja professori J. E. (Hannu) Hårdh. == Julkaisuja == * Einige Radianten der südlichen Halbkugel * Sternschuppen- Beobachtune, en in Port Adelaide * Les perséides en 1913 * Die Bahnelemente der Kometen in Bezug auf die unveränderliche Eben * Fysiikka ja tähtitiede: keskikouluja ja seminaareja varten; tekijät Laurin Zilliacus ja H. E. J. Hårdh. Otava 1932 == Suomennoksia == Nimellä Heikki Hårdh: * Agnes Giberne : Aurinko, kuu ja tähdet: maailmankaikkeuden tarina; esipuheella varustanut C. Pritchard ; englanninkielestä suom. Heikki Hårdh. WSOY 1921 (alkuteos Sun, moon and stars) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Klaus Hannikainen

Klaus Woldemar Hannikainen (30. joulukuuta 1885 Helsinki – 19. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja Helsingin Sanomien toimitussihteeri.Toimitussihteeri Klaus Hannikainen, Sanomalehtimies, 01.11.1937, nro 5, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotYlioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29506 Klaus Hannikainen kuollut, Helsingin Sanomat, 20.10.1937, nro 283, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Klaus Hannikaisen vanhemmat olivat ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Peter Woldemar Hannikainen ja Selma Elisabeth Fagerström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1905 ja opiskeltuaan jonkin aikaa Polyteknillisessä opistossa hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1912 sekä filosofian maisteriksi 1914. Hannikainen oli aluksi vakuutusalalla ja tuli sitä kautta toimittajaksi Vakuuttaja ja Suomen Vakuutusyhdistyksen Aikakauslehti-lehtiin sekä toimitti Suomen Vakuutusyhdistyksen julkaisuja. Hän oli sitten metsähallituksen tilasto-osaston apulaisaktuaarina 1916–1918, vuosina 1919–1921 Vähittäiskauppias-lehden toimittajana, Kauppias-lehden avustajana ja kuului Kauppalehden toimitukseen. Hannikainen oli 1922–1924 Suomen Tietotoimiston palveluksessa valtioneuvoston uutisten toimittajana. Hannikainen liittyi Helsingin Sanomien toimitukseen uutisosastolle vuonna 1924 ja lehden toimitussihteerinä hän oli vuodesta 1926 alkaen. Hän hoiti useiden vuosien ajan myös tukholmalaisen Dagens Nyheterin tiedotuspalvelua Helsingissä. Klaus Hannikainen oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton edustajana pohjoismaisissa sanomalehtimieskongresseissa ja hän teki opintomatkoja Skandinaviaan, Itämeren maihin sekä Keski-Eurooppaan. Hannikainen kuoli lokakuussa 1937 sydänkohtaukseen. == Julkaisuja == * Väliaikaisesta uudisasutuksesta Lapissa, pro gradu-tutkielma, Helsingin yliopisto, Suomen ja Skandinavian historia. * Hautausapurenkaiden valvonnasta: Esitelmä Suomen vakuutusyhdistyksen kokouksessa 27.11.1914. Suomen vakuutusyhdistys, Helsinki 1915 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Serpentiinejä, Helsingin Sanomat, 21.10.1937, nro 284, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Nova h’ata

Nova h’ata (, ’Uusi koti’) oli ukrainalainen naistenlehti. Se ilmestyi aluksi 1925–1934 kerran kuukaudessa ja sittemmin 1935–1939 kaksi kertaa kuukaudessa. Lehteä julkaisi Lvivissä osuuskunta Ukrajinske Narodne Mystetstvo. Sen päätoimittajia olivat M. Furtak, M. Hromnytska ja vuodesta 1930 Lidiia Burachynska. Nova h’atan artikkeleiden aiheita olivat kansantaide, osuustoiminta ja opetusaiheet, muoti, sisustus, kotitalous, kulttuurihistoria ja naisliike. Siinä julkaistiin kaunokirjallista aineistoa ja merkittävien ukrainalaisten naisten muistelmia. Lehden ulkoasua arvostettiin, ja sen suunnittelijoina olivat esimerkiksi taiteilijat Olena Kultšytska, Mykola Butovytš ja Svjatoslav Hordynskyi. ==Lähteet== Luokka:Ukrainalaiset aikakauslehdet Luokka:Naistenlehdet Luokka:Lvivin historia
Jakob Hegren

Jakob Hegren (3. joulukuuta 1855 Ylistaro – 21. lokakuuta 1937 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa asunut varakonsuli ja lahjoittaja.Varakonsuli Jakob Hegren kuollut, Helsingin Sanomat, 22.10.1937, nro 285, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKonsuli Jakob Hegren kuollut, Aamulehti, 22.10.1937, nro 285, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Hegren syntyi Ylistarossa maanviljelijän poikana. Suurten nälkävuosien aikana 1867–1868 hänen perheensä menetti kotinsa ja joutui puutteeseen. Hegren lähti 19-vuotiaana viiden muun pohjalaisnuorukaisen kanssa Ruotsiin, matkan he tekivät jalkaisin Pohjanlahden jääkenttien yli Merenkurkun kohdalla. Ruotsissa Hegren oli töissä muun muassa sahoilla ja laivoissa kunnes hän saapui vuonna 1877 Tukholmaan. Suomenkielen taitoisena hän pääsi laivanvarustajien ja matkatoimistojen palvelukseen ja järjesti muun muassa Amerikkaan matkustavien suomalaissiirtolaisten matkalippu- ja muita asioita. Hän perusti sittemmin Tukholmaan oman rahanvaihto- ja matkatoimiston. Hegren oli vuonna 1894 mukana perustamassa Tukholmaan Suomalaista seuraa ja hän vieraili usein kotiseudullaan Suomessa. Hän teki lahjoituksia maanpuolustus- ja lastensuojelutyölle sekä kotiseutunsa vanhusten ja kulttuurielämän hyväksi. Vuonna 1933 Hegren lahjoitti Lotta Svärd-järjestölle lottakruunun nimellä tunnetun morsiuskruunun, jota järjestössä vähintään viisi vuotta olleet jäsenet saattoivat käyttää häissään. Ensimmäisen kerran kruunua käytettiin Janakkalassa vuonna 1933 ja vuoteen 1943 mennessä sitä oli käyttänyt 278 lotta-morsianta. Viimeisen kerran kruunua käytettiin Nurmijärvellä juhannuksena 1945. Kruunu on nykyisin Lottamuseon kokoelmissa. Vuonna 1930 Suomen hallitus myönsi Hegrenille varakonsulin arvonimen hänen Suomen hyväksi tekemistään palveluksista.Vuosikymmeniksi hukattu hattu ja 150 vuotta vanha nukke – Yhdeksän tärppiä Tuusulan museoihin, Keski-Uusimaa 20.7.2016 == Lähteet == Luokka:Ruotsinsuomalaiset henkilöt Luokka:Ruotsalaiset lahjoittajat Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Giovanni Pisano

Giovanni Pisano (n. 1250 – 1330 Prato) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti. Hän oli aikansa Italian vaikutusvaltaisimpia taiteilijoita. ==Elämä ja ura== Elämänsä alkuosan Pisano vietti kotona isänsä Nicola Pisanon oppilaana ja työtoverina. Vuosiksi 1270–1274 hänet kutsuttiin Napoliin, missä hän työskenteli Kaarle Anjoulaisen palveluksessa Castel Nuovossa. Pisanon kuuluisimpia töitä rakennustaiteilijana ovat Pisan Campo Santo (valmistunut noin 1283) ja Sienan tuomiokirkon fasadi, jonka rakentamiseen hän otti osaa vuoden 1290 paikkeilta. Julkisivun suunnittelun on katsottu olevan hänen ansiotaan, mutta on todennäköisempää, että hän vain toteutti Lorenzo Maitanin alkuperäisen suunnitelman. Perugiassa Giovanni rakennutti San Domenicon kirkon vuonna 1304. Yksi hänen kauneimmista arkkitehtonisista töistään oli pieni Santa Maria della Spinan kappeli Arno-joen rannalla Pisassa; tämän kappelin varsinainen toteutus ja veistokset, jotka sitä koristavat, ovat enimmäkseen hänen oppilaidensa työtä. Pisanon pääteokset ovat Pistoian Sant'Andrean kirkon saarnastuoli vuoden 1300 vaiheilta sekä Pisan tuomiokirkkoa varten 1311 tehty saarnastuoli. Loppuelämänsä Pisano vietti Firenzen lähellä sijaitsevassa Pratossa, missä hän työskenteli monien oppilaidensa kanssa katedraalissa kuolemaansa saakka. Giovanni Pisano on saavuttanut suurimman maineen kuvanveistäjänä, jona hän ei isänsä tapaan noudata antiikkia, vaan on ranskalaisen gotiikan vaikutuksen alainen, mutta samalla kuitenkin täysin itsenäinen. Italian ensimmäisenä draamallisen intohimoisena taiteilijapersoonallisuutena hän on Donatellon ja Michelangelon edeltäjä. Escultures_dels_Pisano_al_Museo_dell'Opera_del_Duomo_de_Siena.JPG|Sienan katedraalin julkisivun patsaat, (Museo dell'Opera del Duomo de Siena) GPisano- PulpitoPisa_background_blurred.JPG|Pisan katedraalin saarnatuoli. Giovanni Pisano, Pulpito di Sant'Andrea, 1298-1301, Crocifissione 03 - Photo by Sailko Light corrections by Paolo Villa.jpg|Ristiinnaulitseminen San Andrean kirkon saarnastuolista, Pistoia. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Italialaiset arkkitehdit
Antonio Rossellino

Antonio Rossellino (1427 Firenze – 1479) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti. ==Elämä ja ura== Rossellino oli Matteo di Domenico Gamberellin poika, ja hänellä oli neljä veljeä, jotka kaikki harjoittivat kuvataidetta. Antonion elämästä ei tiedetä juuri mitään, mutta hän työskenteli enimmäkseen Firenzessä ja on ensi sijassa tullut tunnetuksi marmoriveistoksillaan, joissa Desiderio da Settignanon vaikutus on tuntuva. Monet hänen teoksistaan ovat täynnä uskonnollisia tunteita ja toteutettu äärimmäisen hienovaraisesti ja teknisesti taitavasti. Antonion ja hänen veljensä Bernardo Rossellinon tyyli on Donatellon ja Ghibertin tyylin jatkumoa. Siinä on nähtävillä aiempien mestareiden hienostuneisuus ilman yhtä suurta omaperäisyyttä. Rossellinon pääteos on rakennustaiteellisesti aistikas, tuoretta naturalismia ja suurta kauneustajua ilmaiseva Portugalin kardinaali Juhanan hautamerkki niinikään Rossellinon tekemässä Basilica di San Miniato al Monten hautakappelissa Firenzessä. Kardinaalin makuuasennossa oleva kuva lepää komealla sarkofagilla, ja sen yläpuolella, kokonaisuutta kehystävän kaaren alla, on kaunis reliefi, joka esittää Madonnaa enkelin välissä. Hauta aloitettiin vuonna 1461 ja saatiin valmiiksi vuonna 1466. Mainittavia ovat myös Pyhän Sebastianuksen kuva Empolin tuomiokirkossa, joka on varhaisrenesanssin viehättävimpiä alastoman esityksiä, sekä monet madonnareliefit ynnä luonteikkaat, rintakuvat, kuten esimerkiksi Matteo Palmierin. Santa Maria di Montesanton kirkkoon Napolissa Rossellino teki myös joitakin reliefejä. Firenzen Bargellon palatsissa on säilynyt hieno Rossellinnon marmorinen medaljonkireliefi. Cappella_del_cardinale_di_portogallo_03_tomba_del_cardinale_di_antonio_e_barnardo_rossellino_01.JPG|Portugalin kardinaalin hautamerkki Bust_of_Matteo_Palmieri_by_Antonio_Rossellino_at_Museo_del_Bargello.jpg|Matteo Palmierin rintakuva Francesco_botticini_e_antonio_rossellino,_tabernacolo_di_s._sebastiano,_1475-80_ca,_da_collegiata_01.JPG|Pyhä Sebastianus ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Italialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1427 syntyneet Luokka:Vuonna 1479 kuolleet
Bernardo Rossellino

Bernardo Rossellino (oikealta nimeltään Bernardo di Matteo Gambarelli ) (1409 – 1464) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti. Hän oli kuvanveistäjä Antonio Rossellinon veli. ==Elämä ja ura== Rossellino oli Leon Battista Albertin oppilaana Firenzessä, jossa hän rakensi opettajansa suunnitteleman Palazzo Rucellain. Hänen teoksiinsa kuuluu tyypilliseen varhaisrenessanssin tyylin rakennuksia. Rossellino teki lukuisia ja merkittäviä arkkitehtitöitä, ja hän oli myös taitava sotilasinsinööri. Hän restauroi Assisin Pyhän Fransiskuksen basilikan ja suunnitteli useita hienoja rakennuksia Civitavecchiassa, Orvietossa, Arezzossa, Sienassa ja Pienzassa. Hän rakensi myös linnoituksia ja kaupunginmuurit Spoletoon, Orvietoon ja Civita Castellanaan. Paavit Nikolaus V ja Pius II käyttivät häntä suurelta osin lähes kaikkien Rooman suurten basilikoiden restaurointiin. Nikolaus V:n aikana aloitetun Rooman Pietarinkirkon ensimäinen luonnos on hänen tekemänsä._ Rossellinon kuvanveistotöistä huomattavimpia ovat koristeellisen kauniit, myöhemmän renessanssiajan esikuviksi tulleet marmoriset hautakivet. Hänen hienoin veistoksensa on historioitsija Leonardo Brunin hauta Firenzessä Santa Crocen kirkossa. Se toteutettiin muutamia vuosia Brunin kuoleman jälkeen vuonna 1443. Makuuasennossa oleva kuva on ansiokas. Praton katedraalin saarnatuoli on osittain Mino da Fiesolen ja osittain Bernardo Rossellinon työtä. Rossellino toteutti siihen Pyhän Stefanuksen ja Neitsyt Marian taivaaseenastumisen reliefit._ Bernardo (e forse Antonio) Rossellino, monumento funebre di Leonardo Bruni, 1450, 02.jpg|Leonardo Brunin hautakivi Duomo_di_Pienza_(1).jpg|Pienzan katedraalin julkisivu Palazzo_Piccolomini_Pienza.JPG|Palazzo Piccolomini, Pienza ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Italialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1409 syntyneet Luokka:Vuonna 1464 kuolleet
Kurtakon työväentalo

Kurtakon työväentalo sijaitsi Kolarista Kaukoseen johtavan tien varrella Kurtakon kylässä Kittilän ja Ylläsjärven tien risteyksessä. Talon omistivat SKP:n Kurtakon osasto, Demokraattiset naiset ym.. ==Rakennus== Työväentalo rakennettiin vuonna 1947. Talo oli yksikerroksinen, puurunkoinen, ja siinä oli lautaverhous sekä huopakate. Sisäseinät ja katto oli verhottu pahvilla. Lattia oli syrjällään olevaa mäntylautaa. Ikkunat olivat yksinkertaiset. Talossa oli vain yksi huone, joka muodostui salista ja näyttämöstä. 1950-luvun lopulla suunniteltiin talon laajentamista, jota varten oli lahjoituksina Kurtakon kylältä saatu puutavaraa. Laajennusta ei kuitenkaan toteutettu, koska samaan aikaan rakennettiin Kolarin työväentaloa ja puutavara lahjoitettiin Kolariin. ==Talon myöhemmät vaiheet== Lapin työväentalojen peruskartoituksen aikana vuonna 1997 talossa ei enää 30 vuoteen ollut toimintaa. Työväenyhdistys omisti talon vuoteen 2002, jonka jälkeen talossa jatkoi toimintaa kyläyhdistys ja talossa tehtiin remontti EU-tukirahoilla. Kyläyhdistys piti talossa kahvilaa ja huvitilaisuuksia vuosina 2002–2007. Vuosina 2007–2010 talossa oli kahvila ja matkamuistomyymälä. Vuonna 2011 taloon tehtiin perusteellinen remontti ja se muutettiin asuintiloiksi. Nykyisin talo on yksityisomistuksessa, ja siellä toimii taidepaja ja lahjatavaramyymälä ==Viitteet== Luokka:Työväentalot Luokka:Kolarin rakennukset ja rakennelmat
Zala Aero

Zala Aero tai Zala Aero Group , lyhennys Zala) on venäläinen valtiollinen ilmailu- ja aseteollisuusyhtiö. Se on aseteollisuuskonserni Rostehin Kalašnikov-konsernin tytäryhtiö. Kalašnikov-konserni kertoi helmikuussa 2015 hankkivansa määräenemmistön vuonna 2005 perustetusta Zala Aerosta. Zala Aeron kotipaikka on Udmurtian tasavallan tasavallan pääkaupunki Iževsk. Yhtiö valmistaa eriyisesti miehittämättömiä ilma-aluksia eli drooneja (UAV) ja räjähdelennokkeja sekä näihin liittyviä laitteistoja niin sotilaalliseen kuin viranomais- ja siviilikäyttöönkin. Yhtiön tuotteiden pääasiakas on ollut Venäjän valtio, ja valtionyhtiöt kuten Gazprom, mutta yhtion valmistamia drooneja on myyty myös ulkomaille. Hyökkäyssodassa Ukrainaan 2022 ukrainalaisjoukot ovat tuhonneet tai onnistuneet saamaan haltuunsa joitain maahantunkeutujan käyttämiä Zala Aeron valmistamia lennokkeja. Lisäksi muut lähteet mainitsevat, että Venäjän asevaoimat olisi käyttänyt Ukrainassa useita kohteeseen osuessaan räjähtäviä Zala Kub- ja Zala Lancet-lennokkeja. ==Tuotteita== ZALA 421-04M.jpg|Zala 421-04. ZALA-421-06 heli maks2009.jpg|Zala 421-06 (miehittämätön helikopteri) ZALA 421-08 ISSE-2012.jpg|Zala 421-08. ZALA 421-12.jpg|Zala 421-12. ZALA 421-16 Engineering technologies international forum 2010.jpg |Zala 421-16E. ZALA 421-20 Engineering technologies international forum 2010.jpg|Zala 421-20. MAKS Airshow 2013 (Ramenskoye Airport, Russia) (522-35).jpg|Zala 421-21. ZALA 421-22 Army-2022 2022-08-20 2378.jpg|Zala 421-22. ZALA 421-23 ISSE-2012.jpg|Zala 421-23 (miehittämätön helikopteri) Army-2020-315.JPG|Zala Lancet (räjähdelennokki) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäjän asevoimat Luokka:Venäläiset aseteollisuusyritykset Luokka:Miehittämättömät ilma-aluksetLuokka:Helikopterivalmistajat
Desiderio da Settignano

Desiderio da Settignano (1428 Settignano, Toscana – 1464 Firenze) oli italialainen kuvanveistäjä. ==Elämä ja ura== Desiderion sanotaan olleen kivenhakkaajan poika, ja hänet otettiin kivityöläisten yhdistykseen vuonna 1453. Hän oli lyhyen aikaa Donatellon oppilas, jota hän Giorgio Vasarin mukaan avusti Daavidin jalustan työstämisessä, ja hän näyttää työskennelleen myös Mino da Fiesolen kanssa, jonka herkkää ja hienostunutta tyyliä Desiderion teokset muistuttavat enemmän kuin Donatellon ehkä maskuliinisempaa sävyä. Desiderio ei näytä työskennelleen koskaan muualla kuin Firenzessä. Lyhyestä elämästään huolimatta hänen nimensä kuuluu aikansa suurten taiteilijoiden joukkoon. Hänen tärkeimpiä tuotoksiaan ovat Santa Crocen kirkossa sijaitseva valtiosihteeri Carlo Marsuppinin hauta, joka on peitetty hienolla veistoksella; San Lorenzon suuri marmorinen tabernaakkeli, jossa on viehättävä Jeesus-lapsen hahmo; Marietta Strozzin rintakuva Palazzo Strozzissa; reliefi Madonnasta ja lapsesta Palazzo Panciatichissa; nuoren tytön muotokuvamallinen rintakuva Bargellon palatsissa; puinen Magdalenan patsas alttarin yläpuolella Santa Trinitan kirkossa (Benedetto da Majanon viimeistelemä). Vasari ylistää erityisesti Desiderion nais- ja lapsihahmojen käsittelyä. Kuten useimmat Donatellon oppilaat, Desiderio työskenteli pääasiassa marmorilla, eikä hänen tiedetä tehneen pronssitöitä. Desiderio_da_settignano,_tomba_marsuppini_03.JPG|Carlo Marsuppinin hautamerkki Desiderio da settignano, tabernacolo del ss. sacramento, 1461, 02.JPG|San Lorenzon kirkon tabernaakkeli Desiderio_da_settignano,_busto_di_dama_detta_marietta_strozzi,_firenze_1462_ca._01.jpg| Marietta Strozzin rintakuva ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1428 syntyneet Luokka:Vuonna 1464 kuolleet
Heikki Koivula

Heikki Jalmari Koivula (24. marraskuuta 1887 Punkalaidun – 5. heinäkuuta 1947) oli suomalainen toimittaja, kanslianeuvos ja valtioneuvoston kirjapainon ja julkaisuvaraston johtaja.Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31086 50-vuotias. Johtaja Heikki Koivula, Helsingin Sanomat, 24.11.1937, nro 318, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKanslirådet Heikki Koivula död, Hufvudstadsbladet, 06.07.1947, nro 177, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Heikki Koivulan vanhemmat olivat torppari Juho Koivula ja Ida Karoliina Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Tampereen reaalilyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa. Koivula oli aluksi Tampereen Sanomat-lehden avustajana ja sitten useita vuosia Keski-Suomi-lehden toimitussihteerinä Jyväskylässä. Hän oli Tampereen Sanomain toimitussihteerinä 1914–1918 ja sen jälkeen Itä-Suomen uutistoimiston palkallisasiamiehenä Tampereella. Koivula oli sitten lyhyen ajan Satakunnan Lehden toimitussihteerinä Porissa kunnes hän tuli vuonna 1920 Suomen Tietotoimiston palvelukseen Helsinkiin. Hän oli pääasiassa eduskuntaselostajana, kokousselostajana ja haastattelijana ja lisäksi tämän toimen ohella vuodesta 1923 eduskunnassa virkaatekevänä yleistulkkina ja vuodesta 1928 vakinaisena yleistulkkina. Koivula oli eduskunnan painatustöiden kanslian apulaispäällikkönä 1924–1934 ja vuodesta 1934 valtioneuvoston julkaisuvaraston johtajana. Koivula oli alkuaan mukana nuorisoseuratyössä ja nuorsuomalaisen puolueen toiminnassa. Jyväskylässä asuessaan hän toimi raatimiehenä ja Helsingissä asuessaan hän oli keskeisesti mukana Henkisen Työn Yhtymän ja Täyskiellottoman kansanraittiuden edistämisliiton työssä. Hän oli Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsenenä yhdistyksen perustamisesta saakka ja oli yhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1927. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsenenä ja sihteerinä Koivula oli liiton perustamisesta 1921 lähtien. Hän oli avaamassa yhteyksiä kansainväliseen F. I. J. -lehtimiesjärjestöön. Koivula sai kanslianeuvoksen arvon vuonna 1946. == Julkaisuja == * Suomen sanomalehtimiesten liitto 1921-1931. Suomen sanomalehtimiesten liitto; Helsinki 1931, ruotsiksi nimellä Finlands journalistförbund 1921-1931. Finlands journalistförbund, Helsingfors 1931, ranskaksi nimellä L'Union des journalistes de Finlande 1921-1931. Helsinki 1931 == Toimitustöitä == * Suomen sanomalehtimiehet: henkilötietoja Suomessa nykyään toimivista aktiivisista sanomalehtimiehistä. Helsinki 1925 * Suomen liikemiehiä - Affärsmän i Finland 1930. 1, A-L; toim. Heikki Koivula, Ragnar Ölander, Toivo A. Heimonen. Suomen kauppa ja teollisuus, Helsinki 1930 * Suomen sanomalehdistön matrikkeli - Matrikel över Finlands tidningspress; toim. Heikki Koivula ja Voldemar Sundman. Suomen sanomalehtimiesten liitto, Helsinki 1937 == Suomennoksia == * Torsten Lindberg : Suinulan murhenäytelmä. Tekijä, Tampere 1921 (alkuteos Suinula tragedin) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Ditianoni

Ditianoni (C14H4S2N2O2) on antrakinonijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa ditianoni on ruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi asetoniin, dioksaaniin, kloroformiin ja tolueeniin. Ditianoni tehoaa useisiin sieniin. Fungisidiset ominaisuudet perustuvat sienten soluseinän heikentymiseen. Ditianonin synteesin ensimmäisessä vaiheessa hiilidisulfidi reagoi syanidien kanssa dimerkaptomaleiinidinitriiliksi. Seuraavassa vaiheessa tämä yhdiste reagoi 2,3-dikloorinaftokinonin kanssa muodostaen ditianonia. : Ditianonia käytetään muun muassa omenoiden, päärynöiden, kahvin, viiniköynnösten ja vihannesten sienitautien torjuntaan. Se on hyväksytty käytettäväksi kasvinsuojeluaineena muun muassa Euroopan unionin alueella == Lähteet == Luokka:Sienentorjuntamyrkyt
Birtamod

Birtamod (nepaliksi बिर्तामोड) on kaupunki Nepalin itäosassa, Intian rajan tuntumassa. Birtamod kuuluu Nepalin Itäiseen kehitysalueeseen sekä Mechin vyöhykkeeseen. Vuonna 2021 kaupungin väkiluvuksi mitattiin 117 355. Birtamod on tärkeä alueellinen keskus, ja Intian läheinen sijainti mahdollistaa aktiivisen kaupankäynnin. == Lähteet == Luokka:Nepalin kaupungit Luokka:Mechi
Venäjän keisarillinen valtikka

Keisarillinen valtikka () oli yksi Venäjän keisarikunnan hallitsijoiden tärkeimmistä kuninkaallisista regaaleista. == Katariina suuren valtikka == Keisarikunnan häissä ja muissa tilaisuuksissa tsaarit pitivät valtikkaa aina oikeassa kädessä, muissa tilaisuuksissa valtikkaa kantoivat erityiset valtikankantajat. Mestari Leopold Pfisterer teki keisarinna Katariina Suurelle valtikan vuonna 1762. Siihen lisättiin vuonna 1774 Orlovin timantti. Valtikka ovat olleet vuodesta 1967 lähtien esillä Moskovassa Kremlin asemuseossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://www.gokhran.ru/ru/press/afisha/document1686.phtml Kremlin Gokhranistan museolaitos. Viitattu 22.10.2022 Luokka:Venäjän hallitsijat Luokka:Moskovan Kreml
Iivari Lähteenmäki

Iivari Hemming Lähteenmäki (14. kesäkuuta 1900 Paimio – 15. heinäkuuta 1979) oli suomalainen sähköalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Lähteenmäen vanhemmat olivat postinkuljettaja Hemming Wilhelm Lähteenmäki ja Suoma Matilda Lindholm ja puoliso vuodesta 1928 Anni Viljanen. Lähteenmäki kävi kansakoulun 1915. Suomen sisällissotaan punakaartilaisena osallistunut Lähteenmäki vangittiin ja joutui kahdeksi vuodeksi Hennalan, Poltinahon ja Turun vankileireille. Hän teki ensin erilaisia tilapäistöitä vuoteen 1920 ja oli sitten oppipoika, asentaja ja linjanrakennusryhmän etumies Lounais-Suomen Sähkö Oy:ssä 1920–1921, Ingeniörsbyrån Alfred A. Palmberg Insinööritoimiston sähköasentaja Turussa 1922–1923, itsenäinen sähköurakoitsija vuodesta 1923, Sähköliike Iivari Lähteenmäen toimitusjohtaja 1946–1968, Sähkölähteenmäen yhtiömies ja johtokunnan puheenjohtaja 1968–1976 ja Sähkölähteenmäki Oy:n osakas vuodesta 1976. Sähköalan yrittäjänä Lähteenmällä oli erittäin suuri merkitys saariston sähköistämisessä, mutta hän perusti myös sähkötarvikkeita valmistavan tehtaan ja sähkötarvikeliikkeitä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968. Taiteilija Liisa Tanner maalasi hänen muotokuvansa. Paimiossa on hänen mukaansa nimetty Iso-iivarintie.70-vuotiaita. Rajaton optimismi on ollut voimana. Helsingin Sanomat, 14.6.1970, s. 11. ==Lähteet== Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Nikkelipronssi

Nikkelipronssi eli kuparinikkeli on metalliseos, jonka pääasialliset seosaineet ovat kupari ja nikkeli. Nimestään huolimatta se ei välttämättä sisällä lainkaan pronssin toista pääraaka-ainetta eli tinaa; seosaineina voidaan käyttää lisäksi myös mm. rautaa ja mangaania. Kuparin, nikkelin ja sinkin hopeanväristä seosta alpakkaa eli uushopeaa voidaan pitää nikkelipronssina määritelmästä riippuen (sallitaanko nikkelipronssiin sinkkiä vaiko ei ja onko sinkki vai nikkeli osuudeltaan suurempi; kupari-sinkki- nikkeliseoksia kutsutaan nikkelimessingiksi). Nikkelipronssi on antimikrobiaalista ja kestää hyvin korroosiota, jonka vuoksi sen käyttökohteita ovat mm. vesiliikennekalusto, vesi-infrastruktuuri, lämpövoimalaitokset, kolikot, astiat ja koriste-esineet. Erityisesti aiemmin nikkelipronssia on käytetty myös ampuma-aseiden luotien vaippamateriaalina, mutta nikkelin aiheuttaman rihlojen likaantumisen vuoksi vaippamateriaaleissa on siirrytty messinkiseoksiin kuten tompakkiin eli kultamessiinkiin sekä punamessinkiin. Nikkelipronssin väri on korkeasta kuparipitoisuudestaan huolimatta harmaanvalkoinen, koska nikkelin korkean elektronegatiivisuuden vuoksi kupariatomit menettävät d-orbitaaliltaan yhden elektronin. == Erilaisia nikkelipronssiseoksia == *Alpakka eli uushopea – tyypillisesti noin Cu 60 %, Ni 20 %, Zn 20 % *Konstantaani – noin Cu 55 %, Ni 45 % *Suomen Rahapajan nikkelipronssi – Cu 75 %, Ni 25 % *CuNi25 (EN CW350H eli UNS C71300) – Cu, Ni 23,5–26,5 % *CuNi9Sn2 (EN CW351H eli UNS C72500) – Cu, Ni 8,5–10,5 %, Sn 1,8–2,8 % *CuNi10Fe1Mn (EN CW352H eli UNS C70600) – Cu, Ni 10 %, Fe 1,0–1,8 %, Mn <1,0 % *CuNi30Fe2Mn2 (EN CW353H eli UNS C71640) – Cu, Ni 29,0–32,0 %, Fe 1,7–2,3 % , Mn 1,5–2,5 % *CuNi30Mn1Fe (EN CW354H eli UNS C71500) – Cu, Ni 29,0–33,0 %, Fe 0,4–1,0 %, Mn <1,0 % == Lähteet == Luokka:Kupari Luokka:Metalliseokset
Vọng cổ

Vọng cổ () on vietnamilainen laulu ja musiikkirakenne, jota käytetään pääasiassa cải lương -teatterimusiikissa ja nhạc tài tử Etelä-Vietnamin kamarimusiikissa.Trainor, John (1975). "Significance and Development in the Vọng Cổ of South Vietnam." Asian Music, vol. 7, no. 1, Southeast Asia Issue (1975), pp. 50-57. Sen sävelsi joskus 1917-1919 Cao Văn Lầu (esittäjänimi Sáu Lầu "kuudes Lầu"), Bạc Liêu maakunnasta Etelä-Vietnamista.Trainor 1975 Kappale saavutti suuren suosion ja lopulta sen rakenteesta tuli perusta lukuisille muille kappaleille. Sävelmä on luonteeltaan pohjimmiltaan melankolinen ja sitä lauletaan vietnamilaisilla modaalisilla taivutuksilla.Dale Alan Olsen Popular Music of Vietnam: The Politics of Remembering Routledge 2008 "vọng cổ" pp2, 129, 267Craig A. Lockard Dance of Life: Popular Music and Politics in Southeast Asia Page 19, 1998 "It was initially entitled "In Hearing the Sound of Night Drums I Am Thinking of My Husband"; the title was later changed to "Longing for the Past": Since the day you, my husband Received the king's sword and left on duty I am constantly looking ."James R. Brandon Theatre in Southeast Asia Page 76, 1967 "This is Vong Co, a ravishingly beautiful love lament written by the musician Cao Van Lau in 1920. When cai luong troupes began to sing Vong Co around 1927, both the song and cai luong became enormously popular. Vong Co is the most " ==Lähteet== Luokka:Vietnamin musiikki
Yrjö Valkama (kauppaneuvos)

Yrjö Aleksi Valkama (30. maaliskuuta 1913 Sysmä – 20. tammikuuta 1986 Oulu) oli suomalainen sähköalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Valkaman vanhemmat olivat konemestari Aleksi Valkama ja Elin Wilander ja puoliso Tyyne Elisabet Pajula. Valkama kävi Tampereen teollisuuskoulun sähköosaston 1934–1937. Hän oli Virtaan kartanon sähkölaitoksen hoitaja ja yksityinen sähköurakoitsija 1930–1933, Tampereen Uuden Sähköliikkeen työnjohtaja 1937, Yleisradion teknillisen osaston palveluksessa 1937, Lahden radioaseman palveluksessa 1938, Oulun yleisradioaseman neuvontatehtävissä ja yliteknikko 1938–1944 ja Pohjolan Sähkö Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1943. Valkama oli myös Lapin Sähkö Oy:n perustajia 1945 ja Kemin Sähkö Oy:n perustajia 1947. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen Suomen Kansanpuolueen edustajana 1954–1964 ja kaupunginhallituksen jäsen 1954–1963. Valkamalla oli myös useita oman alansa ja muita liike-elämän ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Valkama sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968.Kuolleita. Kauppaneuvos Yrjö Valkama. Helsingin Sanomat, 6.2.1986, s. 14. ==Lähteet== Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Oulun kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet