EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Tervajärvi (Lempäälä)

Tervajärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma- alueeseen. == Maantietoa == Järven pinta-ala on 126 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 115,1 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee Lempäälän itärajan tuntumassa metsäalueella Tuljamon ja Kulikankulman itäpuolella. Siinä on yhdeksän saarta, joista suurin on toinen kahdesta Suosaarista, toiseksi suurin on toinen Honkasaarista ja näiden lisäksi on kajusaaret, kalliosaaret ja pieni Säkisaari. Kolmessa saaressa on rakennuksia. Järveen laskee 9 metsä- tai suo-ojaa, jotka ovat yleensä lyhyitä. Pisin tulo- oja on Haapalammin laskuoja Varkaanoja, joka laskee Varkaanojanlahteen. Samaan ojaan yhtyvät pohjoisesta pieni Kangaslammi sekä yhteistä ojaa myöten Kirveysjärvi ja Yräysjärvi. Tervajärven oma laskuoja Tuljamonoja lähtee sen kaakkoispäästä Ketkanlahdesta. Se laskee Tuljamon ja Paattakaisjärven läpi ennen kuin se muuttuu Myllyojan nimiseksi. Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 11,1 kilometriä. Järven leveys ei missään ylitä 800 metriä, vaan pitkät mitat syntyvät järven muodosta, joka muistuttaa L-kirjainta. Järven rannalla on sijainnut maatila, jonka rannan läheisiä peltoja viljellään edelleen. Rannoilla ja kolmessa saaressa on lähes 50 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3110 tai Lastustenkulmalta lähtevältä tieltä. Ketkanlahdella sijaitsee Tervajärven leirikeskus. == Historiaa == Vuoden 1954 peruskartassa järven länsirannassa näkyy merkintä ”Partiol. maja”. Silloin, ja vielä vuoden 1963 kartassakin, Tervajärven maatalossa oli järven ainoat asukkaat. Tilanne oli muuttunut vuoden 1975 kartassa, koska metsäteiden jatkeiden päissä järven lounais-, pohjois- ja itärannoilla oli uusia mökkejä. Jopa saarista kaksi oli mökitettyjä. Mökkiasutuksen muuttuessa myöhemmin taajemmaksi, alettiin rakentamaan myös järven etelärannalle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lempäälän seurakunta: Tervajärven leirikeskus , viitattu 10.2.2017 Luokka:Myllyojan valuma-alue (Lempäälä) Luokka:Lempäälän järvet
Yräysjärvi

Yräysjärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma- alueeseen. == Maantietoa == Järven pinta-ala on 17 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 121,9 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee metsäalueella neljän mäen välissä. Siihen laskee vain yksi pieni suo-oja ja järven laskuoja lähtee sen etelään työntyvästä lahdesta. Laskuoja laskee Kirveysjärven kautta Tervajärveen. Järvi on 850 metriä pitkä, 500 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. Ympäristössä ei ole peltomaata tai laajoja soita. Sen rannoille on rakennettu vain vapaa-ajan asuntoja, joita on lähes parikymmentä. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3110. == Historiaa == Vuosien 1954 ja 1963 peruskartoissa järven ympäristö oli erämaata, vaikka Lempäälän ja Kangasalan kirkonkylien välinen maantie ohitti järven tuolloin. Tilanne muuttui äkillisesti, kun tilanne vuoden 1975 kartassa oli aivan toinen. == Lähteet == Luokka:Myllyojan valuma-alue (Lempäälä) Luokka:Lempäälän järvet
Ilvankajärvi

Ilvankajärvi on Pirkanmaalla Lempäälässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Myllyojan valuma- alueeseen. == Maantietoa == Järven pinta-ala on 14 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 96 metriä meren pinnan yläpuolella. Siihen laskee seitsemän lyhyttä metsäojaa, joista osa on suon kuivatusojia. Huomattavin tulo-oja laskee järveen sen kaakkpoispäähän. Se on pienten Kaakkolammin ja Ruokolammin yhteinen laskuoja. Järven oma laskuoja lähteen järven luoteispäästä ja se on kaivettu koneellisesti viivasuoraksi ojaksi, joka yhtyy Myllyojaan 900 metrin päässä. Järvi on 900 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä. Järven ympäristössä on sijainnut kolme maatilaa, joiden peltoja on edelleen olemassa. Rannoilla sijaitsee toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 13773. == Lähteet == Luokka:Myllyojan valuma-alue (Lempäälä) Luokka:Lempäälän järvet
Haulinkallio

Haulinkallio on kalliojyrkänne Tampereen Pyynikinharjulla. Se laskeutuu etelään Pyhäjärven suuntaan ja on suosittu näköalapaikka. Se on saanut nimensä jyrkänteen juurelle vuonna 1859 rakennetun puisen haulitornin ja siihen liittyneen Pyynikin haulitehtaan mukaan. Kallion laella on sijainnut myös haulitehtaan rakennuksia. Haulitehtaan perusti kaupungin notaari H. J. Bergman, ja sen omisti vuodesta 1895 alkaen Tampereen Haulitehdas Osakeyhtiö, jonka olivat perustaneet tamperelaiset kauppiaat Rudolf Winter ja Karl Frans Hjorth. Pyynikin haulitehtaan toiminta päättyi vuonna 1908, kun haulien valmistui siirtyi uudelle Pispalan haulitehtaalle. Pyynikin haulitehtaan haulitorni purettiin heti tuotannon siirron jälkeen, mutta muut tehtaan rakennukset säilyivät 1950-luvulle saakka. Nykyisin ei niistä ole maastossa jäljellä näkyviä jäännöksiä. == Katso myös == * Pispalan Haulitehdas == Lähteet == Luokka:Pyynikki Luokka:Pispala Luokka:Tampereen luonto Luokka:Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
Väärinmaja

Väärinmajan kylä sijaitsee Ruovedellä noin 12 kilometriä kunnan keskustaajaman itäpuolella Vilppulaan johtavan seututie 344:n varrella. Se tunnetaan muun muassa vuoden 1918 sisällissodan aikana käydyistä Väärinmajan taisteluista. Väärinmajassa on ajettu myös Suomen MM-rallin erikoiskokeita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Väärinmajan kylätoimikunnan kotisivut Luokka:Ruoveden kylät
Puutarhurin talo

Puutarhurin talo on arkkitehti Konstantin Kiseleffin suunnittelema rakennus Jyväskylän Seminaarinmäellä. Puutarhurin talo on Taavettilan riihen lisäksi ainoita seminaarin alueen purkamiselta säästyneitä vanhoja puutaloja. Puutarhurin talo rakennettiin seminaarin johtajan leivintuparakennukseksi johtajan asuinrakennuksen, Oppion läheisyyteen. Alun perin rakennuksessa oli leivin- ja pesutupa, sekä toisessa päässä keittiö ja kahden asuinhuoneen kokoinen asunto. Rakennusta laajennettiin vuonna 1910 arkkitehti Alfred Wilhelm Stenforsin piirustusten pohjalta. Talo toimi pitkään, vuoteen 1975 Jyväskylän yliopiston henkilökunnan asuinrakennuksena. Alun perin Puutarhurin talossa asusti yliopiston taloudenhoitaja ja ensimmäisinä vuosina taloa nimitettiin taloudenhoitajan rakennukseksi vuositarkastuskertomuksissa. Kun seminaarin puutarhanhoidon opetus alkoi vuonna 1899, puutarhurin talo rupesi nimensä mukaisesti asuttamaan pääosin puutarhureita. Viimeinen asukas oli kuitenkin alkuaikojen tapaan taloudenhoitaja, jonka eläköitymisen jälkeen 1975 rakennus toimi parikymmentä vuotta toimistotiloina. 1995 Puutarhurin talo kunnostettiin kokous- ja edustustilaksi. ==Lähteet== pienoiskuva|left Luokka:Seminaarinmäen rakennukset Luokka:Jyväskylän asuinrakennukset Luokka:Jyväskylän yliopisto Luokka:Konstantin Kiseleffin suunnittelemat rakennukset Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Konstantin Kovanko

Konstantin Jevgenjevitš Kovanko (; 27. huhtikuuta (J: 15. huhtikuuta) 1873 Pietari – 21. lokakuuta 1918 Helsinki, Suomi)Harry Halén: Viaporin komendantit ja sotilaskuvernöörit 1808–1918, s. 22–23. Unholan aitta 17. Helsinki 2003. oli venäläinen eversti, joka toimi Viaporin laivastotukikohdan viimeisenä venäläisenä komendanttina sekä huhti–toukokuussa 1918 lyhyen aikaa Neuvosto- Venäjän diplomaattisena edustajana Suomessa. – Tämän lähteen mukaan nimi on Nikolai Kovanko ja syntymäaika 1858 tai 1859.Max Engman: Raja – Karjalankannas 1918–1920, s. 91–98. WSOY, Helsinki 2007. Kovanko valmistui aliluutnantiksi Moskovan kadettikoulusta vuonna 1891 ja yleni vuoteen 1904 mennessä kapteeniksi. Hän osallistui vuoden 1906 Viaporin kapinan kukistamiseen. Everstiluutnantiksi ja Viaporin 1. tykistörykmentin komentajaksi ylennyt Kovanko nimitettiin lokakuussa 1917 koko Viaporin linnoituksen komendatiksi. Suomen sisällissodan aikana hän johti komissiota, jonka tuli huolehtia linnoituksen luovuttamisesta Suomen punaisille ja tarvikkeiden evakuoimisesta Venäjälle. Saksan Itämeren-divisioonan kanssa tehdyn Hangon sopimuksen nojalla hän määräsi kuitenkin varuskunnan antautumaan ja sen tykkien lukot purettaviksi saksalaisten saapuessa Helsinkiin. Neuvosto-Venäjän hallitus oli 9. huhtikuuta 1918 nimittänyt diplomaattiseksi edustajakseen Helsinkiin kontra-amiraali Aleksandr Ružekin, joka oli kuitenkin jo muutamaa päivää aiemmin jäänyt maihinnousseiden saksalaisten panttivangiksi Hangossa. Niinpä bolševikki Ivar Smilgan johtama Suomen aluekomitea nimesi Kovankon Ružekin tilalle. Neuvostohallitus hyväksyi nimityksen jälkeenpäin. Kovanko perusti Helsingin Bulevardilla sijainneeseen vanhaan santarmihallituksen taloon Venäjän konsulaatin, joka hoiti venäläisten asioita valkoisessa Suomessa. Suomen senaatilla ei tuolloin ollut diplomaattisuhteita Neuvosto-Venäjään, jonka kanssa se katsoi olevansa sotatilassa sisällissodan päätyttyäkin, mutta edustuston toiminta sallittiin aluksi, koska se auttoi Venäjän kansalaisten toimittamisessa pois Suomesta. Konsulaatti myös julkaisi Suomessa olleille venäläisille suunnattua Russki vestnik -lehteä. Suomen senaatti ilmoitti 11. toukokuuta, ettei se aikonut tunnustaa mitään Neuvosto-Venäjän diplomaattista edustusta Suomessa. Suomen viranomaiset vangitsivat Kovankon 23. toukokuuta 1918 ja lakkauttivat konsulaatin. Hänet vapautettiin vanginvaihtosopimuksen nojalla elokuussa 1918. Pian tämän jälkeen hän sairastui ja kuoli Helsingissä saman vuoden lokakuussa. Kuolinsyyksi kerrottiin munuaissairauden aiheuttama verenmyrkytys. Hänet haudattiin Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle. ==Lähteet ja huomautukset== Luokka:Venäläiset sotilaat Luokka:Venäläiset diplomaatit Luokka:Suomen sisällissodan venäläiset Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Beckerin talo

Beckerin talo on rakennus Seminaarinrinteessä Jyväskylässä. Sen on suunnitellut itseoppinut jyväskyläläinen rakennusmestari M. F. Forselius apteekkari Frans Kiljanderille. Talo on saanut nimensä siinä asuneen yleisen sairaalan ylilääkäri Aarne Arthur Beckerin mukaan. Hän asui talossa perheineen vuodesta 1920 kuolemaansa saakka vuonna 1941. Talo sijaitsee Seminaarinrinteessä, joka on alue Jyväskylän yliopistokampuksen Seminaarinmäen välittömässä läheisyydessä. Pihapiirissä on suojeltu päärakennus, jonka pinta- ala on 229 m2 ja tilavuus 1 007 m3 sekä piharakennus, jonka kokonaisala on 249 m2 ja tilavuus 783 m3. Molemmat rakennukset ovat vuodelta 1903. Talossa toimii Jyväskylän taiteilijaseuran galleria ja taidelainaamo. Piharakennuksessa sijaitsevat Keski-Suomen Popjazzopiston opetustilat ja Teatterikoneen toimisto ja harjoitustila. Beckerin talo, Kirjailijatalo ja Juomatehdas kuuluvat Seminaarinrinteen Taidekortteliin. == Lähteet == * Luokka:Jyväskylän asuinrakennukset Luokka:Seminaarinmäen rakennukset Luokka:Suomen suojellut rakennukset
Luettelo lentopallon olympiamitalisteista

Lentopallo on ollut olympialaisten kisaohjelmassa vuoden 1964 kesäolympialaisista lähtien. Menestynein maa olympialaisten lentopallossa on Neuvostoliitto. ==Miehet== === Naiset === ==Lähteet== Lentopallo Luokka:Lentopallo olympialaisissa
Lavenderin metroasema

Lavender on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Kallangissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 4. marraskuuta 1989. Asemaa käyttävät East West Linen junat. == Junat == Pääteasema Ensimmäinen juna Viimeinen juna ma – la su & yleinen vapaa joka päivä East West Line EW1 Pasir Ris 6:05 6:33 0:16 EW33 Tuas Link 5:52 6:18 23:47 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lavenderin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla Luokka:Mass Rapid Transitin asemat
Evocatio

Evocatio (lat. esiin kutsuminen) oli roomalaisten tapa huutaa vihollistensa jumalia apuun taistelussa näitä vastaan. Evocation vuoksi Roomaan rakennettiin useita vieraiden jumalien temppeleitä.Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 163 == Lähteet == *Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4. ===Viitteet=== Luokka:Antiikin Rooman kulttuuri‎
GeForce 10 -sarja

GeForce 10 -sarja on Nvidian kehittämä GeForce-näytönohjainsarja. Sarjan näytönohjaimet pohjautuvat uuteen Pascal-arkkitehtuuriin, joka on nimetty matemaatikko Blaise Pascalin mukaan. Ensimmäinen GeForce 10 -sarjan näytönohjain, GeForce Gtx 1080, julkaistiin toukokuussa 2016. == Uudet ominaisuudet == * CUDA 6.0 ja 6.1 * DisplayPort 1.4 * HDMI 2.0b * Neljännen sukupolven Delta Color Compression * HDCP 2.2 * GDDR5X- ja GDDR5-tuki * GPU Boost 3.0 (kellotaajuuden nostaminen rasituksessa) * Tuki Vulkan 1.0 -ohjelmointirajapinnalle == Sarjan tuotteet == Sarjan lippulaivamalli GeForce GTX 1080 Ti julkaistiin maaliskuussa 2017. Näytönohjaimessa on aiemmin julkaistun Titan X:n tavoin Pascal-arkkitehtuuriin perustuva GP102-grafiikkapiiri, josta on kytketty kaksi SM-yksikköä pois käytöstä. GTX 1080 Ti:n GP102-grafiikkapiirissä on käytössä 88 ROP eli Render Output -yksikköä, kun Titan X:ssä niitä on täydet 96 kappaletta. Eroavaisuuksia on myös muistikonfiguraatiosta, jäähdytysratkaisussa ja virransyötöstä, minkä ansiosta GTX 1080 Ti:n ylikellotusmahdollisuudet ovat paremmat Titan X:än nähden. Malli Julkaistu Koodinimi Tuotanto- prosessi (nm) Liitäntä YdinUnified Shader : TMU : ROP Kellotaajuudet Kellotaajuudet Kellotaajuudet Fillrate Fillrate Muisti Prosessointiteho (GFLOPS) TDP (watteina) Hinta julkaisuhetkellä (USD) Malli Julkaistu Koodinimi Tuotanto- prosessi (nm) Liitäntä YdinUnified Shader : TMU : ROP Vakio- kellotaajuus (MHz) Boost-kellotaajuus (MHz) Muisti (MT/s) Pikselit (GP/s)2 Tekstuurit (GT/s)3 Määrä (GiB) Siirtokyky enimmillään (GB/s) TDP (watteina) Väylän tyyppi Kaistanleveys (bittiä) Single precision4 Double precision5 Half precision Normaali versio Keräilijä- versio GeForce GTX 1050 25.10.2016 GP107-300 14 PCIe 3.0 x16 640:40:32 1 354 1 455 7 000 43.3 54.2 2 112 GDDR5 128 1 733 54 27 75 $109 Ei ole GeForce GTX 1050 Ti 25.10.2016 GP107-400 14 PCIe 3.0 x16 768:48:32 1 290 1 392 7 000 41.3 61.9 4 112 GDDR5 128 1 981 62 31 75 $139 Ei ole GeForce GTX 1060 3GB 18.8.2016 GP106-300 16 PCIe 3.0 x16 1 152:72:48 1 506 1 708 8 000 72.3 108.4 3 192 GDDR5 192 3 470 108 54 120 $199 Ei ole GeForce GTX 1060 6GB 19.7.2016 GP106-400 16 PCIe 3.0 x16 1 280:80:48 1 506 1 708 8 000 72.3 120.5 6 192 GDDR5 256 3 855 120 60 120 $249 $299 GeForce GTX 1070 10. 6.2016 GP104-200 16 PCIe 3.0 x16 1 920:120:64 1 506 1 683 8 000 96.4 180.7 8 256 GDDR5 256 5 783 181 90 150 $379 $449 GeForce GTX 1080 27.5.2016 GP104-400 16 PCIe 3.0 x16 2560:160:64 1 607 1 733 10 000 102.8 257.1 8 320 GDDR5X 256 8 228 257 128 180 $599 $699 GeForce GTX 1080 Ti 10.3.2017 GP102-350 16 PCIe 3.0 x16 3584:224:88 1 480 1 582 10 000 ? ? 11 484 GDDR5X 352 10 609 332 166 250 $699 $699 NVIDIA TITAN X 2.8.2016 GP102-400 16 PCIe 3.0 x16 3 584:224:96 1 417 1 531 10 000 136 317.4 12 480 GDDR5X 384 10 157 317 159 250 Ei ole $1 200 == Lähteet == Luokka:Nvidia Luokka:Grafiikkasuorittimet Luokka:Vuoden 2016 tekniikka
Mestareiden kisa 1998

Mestareiden kisa 1998 oli järjestyksessään 11. Mestareiden kilpailu. Kilpailu käytiin 6. joulukuuta Gran Canarialla Espanjassa. Tapahtuma järjestettiin seitsemännen kerran peräkkäin Gran Canarialla. Kilpailun voitti brittiläinen Colin McRae. == Osallistujat == Kuljettaja Sarja 1998 Colin McRae WRC Didier Auriol WRC Carlos Sainz WRC Alister McRae Armin Schwarz WRC Thomas Rådström Stig Blomqvist Miki Biasion == Legends Race == {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Stig Blomqvist|2| Ari Vatanen|1 || Miki Biasion|2| Hannu Mikkola|0 || Stig Blomqvist|?| Miki Biasion|? }} == International Masters == == Race of Champions == 1998 Luokka:Gran Canaria Luokka:Espanjan moottoriurheilu Luokka:Vuoden 1998 moottoriurheilu
Pyynikin tulitikkutehdas

Pyynikin tulitikkutehdas toimi Tampereella Pyynikillä Pyhäjärven rannassa nykyisen Pyynikin uimarannan kohdalla vuodesta 1856 aina vuoteen 1908 saakka.Tampere vanhoissa postikorteissa 25.7.2011 : Tulitikkutehtailua Pyynikillä Pyhäjärven rannallaTampere vanhoissa postikorteissa 5.2.2017 : Pyynikin tulitikkutehtaan rakennuksia kynttilänpäivätervehdyksessäTampereen keskustan rantojen käyttö 1700-luvulta lähtien, Tampereen kaupunki Maankäytön suunnittelu 2013, sivu 37 Tehtaan perusti 1856 kauppias Akseli Selim Laurén ja se oli Tampereen toinen tulitikkutehdas. Kaupungin ensimmäisen tulitikkutehtaan oli perustanut 1852 kauppias Henrik Eliander (1815–1892) Näsijärven rannalla sijainneen savipiipputehtaansa yhteyteen. Pyynikin tehtaan vuosituotanto nousi nopeasti kolmeen miljoonaan rasiaan ja työntekijöitä oli enimmillään nelisenkymmentä suurimman osan ollessa lapsia. Tulitikkujen valmistuksessa käytetty fosfori aiheutti työntekijöille erilaisia luusairauksia sekä kasvoihin ylä- tai alaleuan kuolioita. Myrkyllisen valkoisen fosforin käyttö tulitikuissa kiellettiin Suomessa 1872. Tulitikkuaskien valmistusta tehtiin myös käsityönä työläisten kodeissa koska askien valmistukseen ei ollut vielä kehitetty koneita. Akseli Selim Laurénin kuoltua tehdasta johti hänen veljensä Knut Oskar Laurén (1836–1874). Tehdas paloi 1865 mutta se rakennettiin uudelleen. Knut Oskar Laurénin kuoltua tehtaan omistajaksi tuli Tammerfors Tändsticksfabrik Ab osakeyhtiö jonka osakkaina olivat Frans Wilhelm von Frenckell (1821–1878), Waldemar von Frenckell (1853–1936) ja Carl Zuhr (1823–1876). Pyynikin tehtaan teknilliseksi johtajaksi tuli ruotsalainen Walfrid Hultberg. 1870-luvulla Pyynikin tehtaalla alettiin käyttää tulitikuissa punaista fosforia ja samalla tulitikut kyllästettiin parafiinilla. Tehtaan tikut saivat mainetta sekä Suomessa että ulkomailla ja niitä palkittiin useissa teollisuusnäyttelyissä 1870- ja 1880-luvuilla. Tehtaan tuotannon arvo kasvoi vuosina 1885–1900 nelinkertaiseksi niin että se oli 232 000 markkaa vuonna 1900 ja vuotuinen valmistusmäärä nousi 30 miljoonaan tulitikkulaatikkoon vuonna 1903. Vuonna 1905 tehtaalla oli 84 työntekijää. Tehtaalla sattui usein tulipaloja ja sitä jouduttiin jälleenrakentamaan usein kovallakin kiireellä. Tehdasrakennuksiin kuului 1900-luvun alussa kolmikerroksinen varsinainen tehdasrakennus, Pyhäjärven rannassa sijainnut räjähdeainevarasto, Jalkasaaren ja rannan välisellä niemekkeellä sijainnut tehtaan työväen asuinrakennus sekä tehtaan isännöitsijän asuinrakennus kupolikattoineen. Pyynikin tulitikkutehtaan toiminta päättyi vuonna 1908 ja tehtaan rakennukset purettiin vuonna 1910. Tehdasrakennusten betoniperustuksia on vielä osittain säilynyt. Myöhemmin Tampereen Särkänniemessä toimi vuonna 1926 perustettu OTK:n tulitikkutehdas aina vuoteen 1975 saakka. == Lähteet == Luokka:Pyynikki Luokka:Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen teollisuushistoria
Ateenan raitiotieliikenne

Ateenan raitioliikenne () on yksi Ateenan metropolialueen julkisen liikenteen muodoista. Nykyisin raitiolinjoja on kolme ja ne kulkevat Ateenan keskustasta eteläisiin esikaupunkeihin. == Historia == Raitiotieliikenne alkoi Ateenassa ensimmäisen kerran vuonna 1882, jolloin hevosraitiotiet aloittivat toimintansa. Raitiotiellä kyettiin yhdistämään Ateenan keskusta ympäröiviin asuinalueisiin, joihin kuuluivat muun muassa Ampelókipoi, Kolokynthoú sekä Patísia. Lisäksi Omónoia-aukio liitettiin linjastolla Gkázin, Kerameikóksen sekä Sýntagman asuinalueisiin. Ateenan sähköraitiotie aloitti toimintansa vuonna 1908 ja tällä korvattiin kaupungin hevosraitiotie. Toisessa maailmansodassa Kreikan miehitys jätti jälkensä raitiotieverkkoon, sillä raitiolinjoja lakkautettiin. Määrätietoinen raitiotieverkoston alasajo alkoi kuitenkin 1950-luvun alussa, jolloin linjoja päätettiin hävittää. Viimeinenkin raitiotielinja hävitettiin vuoden 1977 keväällä. Ateenan uusi raitiotie aloitti toimintansa vuonna 2004 ennen Ateenan olympialaisia. Raitiotien laajentamista Pireukseen on suunniteltu. == Linjat == Linja Reitti Pysäkkien lkm Pituus (km) SEF – Asklipieío, Voúla 31 16,1 SEF – Sýntagma 28 14,2 Sýntagma – Asklipieío, Voúla 37 18,2 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *STASY. Raitiotieliikenteen liikennöitsijän verkkosivut. Raitiotieliikenne Luokka:Kreikan raitiotieliikenne
L’amore nascosto

L’amore nascosto (myös Madre e ossa; ; kansainvälisesti Hidden Love) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Alessandro Caponen ohjaama italialais-belgialais- luxemburgilainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Greta Scacchi, Mélanie Laurent ja Olivier Gourmet. Alessandro Capone ja Luca D’Alisera sovittivat elokuvan käsikirjoituksen Danielle Girardin romaanin Madre e ossa (1997) pohjalta. Elokuvan tuottajina olivat Massimo Cristaldi ja Mark Hammond. == Juoni == Kolmannen itsemurhayrityksensä jälkeen 47-vuotias pariisilainen Danielle Gérard (Isabelle Huppert) suljetaan yksityiseen psykiatriseen sairaalaan, jossa hänen tapaustaan alkaa hoitaa psykiatri Madeleine Nielsen (Greta Scacchi). Danielle on aluksi hiljainen, syvälle kuoreensa vetäytynyt häiriintynyt nainen, jonka tyhjä katse kertoo toipumisen olevan mahdotonta. Tapaamisten aikana Daniellen kätketty kipu ja salaisuudet alkavat kuitenkin hiljalleen paljastua tohtori Nielsenille. == Näyttelijät == == Tuotanto == L’amore nascosto kuvattiin Belgiassa, Luxemburgissa ja Ranskassa 4,5 miljoonan euron budjetilla. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Cristaldi Pictures, Tarantula Luxembourg, Tarantula Belgium, Soho Films ja uMedia. == Julkaisu ja vastaanotto == L’amore nascosto sai ensi-iltansa Kanadassa, Toronton elokuvajuhlilla 13. syyskuuta 2007. Elokuvan Italian ensi-ilta oli 18. lokakuuta 2007 Rooman elokuvajuhlilla, missä Alessandro Capone oli ehdokkaana parhaan elokuvan Kultaisen Marc’Aurelion saajaksi. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Italiassa 5. kesäkuuta 2009 ja oli Archibald Enterprise Filmin teatterilevittämä. Isabelle Huppert voitti roolisuorituksestaan eurooppalaisen Nastro d’argenton vuonna 2009. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * L’amore nascosto Archivio del Cinema Italianossa Luokka:Vuoden 2007 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2007 belgialaiset elokuvat Luokka:Italialaiset draamaelokuvat Luokka:Italialaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Bugisin metroasema

Bugis on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Singaporen keskusta-alueella. Se avattiin East West Linen asemana 4. marraskuuta 1989. Vaihtoyhteys Downtown Linelle avautui 22. joulukuuta 2013. == Junat == Pääteasema Ensimmäinen juna Viimeinen juna ma – la su & yleinen vapaa joka päivä East West Line EW1 Pasir Ris 6:03 6:31 0:14 EW33 Tuas Link 5:54 6:20 23:49 Downtown Line DT1 Bukit Panjang 6:03 6:32 0:20 DT35 Expo 5:57 6:17 0:03 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bugisin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla Luokka:Mass Rapid Transitin asemat
Tanjong Pagarin metroasema

Tanjong Pagar on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Singaporen keskusta-alueella. Se avattiin 12. joulukuuta 1987. Asemaa käyttävät East West Linen junat. == Junat == Pääteasema Ensimmäinen juna Viimeinen juna ma – la su & yleinen vapaa joka päivä East West Line EW1 Pasir Ris 5:56 6:24 0:06 EW33 Tuas Link 6:02 6:28 0:01 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Tanjong Pagarin metroasema Singaporen liikennelaitoksen sivuilla Luokka:Mass Rapid Transitin asemat
Ravintola Rosendahl (Pyynikki)

Ravintola Rosendahl oli Tampereen Pyynikillä vuosina 1863–1968 toiminut ravintola.Tampereen keskustan rantojen käyttö 1700-luvulta lähtien, Tampereen kaupunki Maankäytön suunnittelu 2013, sivu 35 Ravintolan perustaja oli Johan Ludvig Rosendahl (k. 1876), joka oli muuttanut Tampereelle 1861 hoitamaan vuonna 1860 perustettua Seurahuoneen ravintolaa. Rosendahlin ravintola toimi aluksi kesäisin vuosina 1863–1866 kauppias Robert Magnus Lindholmin huvilassa. Vuonna 1866 Rosendahl muutti ravintolansa uuteen paikkaan hieman kauemmaksi Joselininniemeen perustetusta toisesta kesäravintolasta. Rosendahlin kuoltua 1876 ravintolan pitoa jatkoi hänen leskensä Henrika Rosendahl. Leski rakennutti vuonna 1888 läheiselle näköalapaikalle uuden ravintolarakennuksen. Tampereen kaupunki osti rakennuksen 1918 ja vuokrasi sitä edelleen ravintolanpitäjille. Ravintolan läheisyyteen siirrettiin vuonna 1907 kaupungin taimitarha, ja vuosina 1929–1970 ravintolan vieressä sijaitsivat kaupungin puutarhan kasvihuoneet. 1960-luvulla ravintolan läheisyyteen valmistui vielä Pyynikin tanssilava. Rosendahlin ravintolan toiminta päättyi 1968 ja ravintolarakennus purettiin 1970. Vuonna 1977 ravintolan ja puutarhan sijaintipaikalle valmistui arkkitehtien Jaakko Laapotti ja Martti Kukkonen suunnittelema Rosendahlin kongressihotelli, nykyinen hotelli Scandic Rosendahl. == Lähteet == Luokka:Pyynikki Luokka:Tampereen entiset rakennukset ja rakennelmat
Syklotriakontaani

Syklotriakontaani on rengasrakenteinen hiilivety, jossa hiilet ovat kytkeytyneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Yhdiste kuuluu sykloalkaanien aineryhmään. Syklotriakontaanin kemiallinen kaava on C30H60, moolimassa 420,8 g/mol, kiehumispiste 531,8 °C (paineessa 760 mmHg), suhteellinen tiheys 0,79 g/cm³ (vesi = 1,0 g/cm³), leimahduspiste 257,8 °C, taitekerroin 1,433 ja CAS-numero 297-35-8. == Aiheesta muualla == *PubChem: Cyclotriacontane *ChemNet: 297-35-8 cyclotriacontane Luokka:Sykloalkaanit
Calatayud

Calatayud (aragoniaksi Calatayú) on kaupunki Aragonian itsehallintoalueella Espanjassa. Calatayudin asukasluku on 20 191 (2016). Calatayudin historia ulottuu roomalaisaikaan. Paikkakunnan nimenä oli alkuaan Bilbilis, josta ovat jäljellä rauniot, muun muassa roomalaisen amfiteatterin jäännökset. Vähitellen alkuperäinen keltiberien kulttuuri sekoittui Rooman kulttuuriin, kieleen ja tapoihin. Keisari Augustuksen aikaan paikkakunnan nimeksi tuli Municipium Augusta Bilbilis. Rooman valtakunnan tuhouduttua Bilbilis autioitui, kunnes 700-luvun alussa saapuivat arabit. Arabit asuttivat paikan, josta nykyinen Calatayud alkoi kehittyä. Arabit rakensivat linnan, joka tunnetaan nimellä Qal 'at Ayyub (Castillo de Ayuub). Kaupungin keskustassa on nähtävissä Aragonian parhaimpia mudéjar-tyylisuuntaa edustavia rakennuksia, kuten Colegiata de Santa María 1300-luvulta, Iglesia de la Virgen de la Peña (1343–1350) sekä Iglesia de San Andrés 1400–1500-luvulta. Keskustassa on paljon renessanssipalatseja ja aatelistaloja. Roomalainen runoilija Martialis syntyi Bilbiliksessä, nykyisen Calatayudin lähistöllä. == Kuvia == Tiedosto:Ciudad romana de Bilbilis, Calatayud, España 2012-05-16, DD 07.JPG|Bílbilis Tiedosto:Bilbilis teatro romano.jpg|Bílbilis Tiedosto:20080817-Calatayud Castillo (2).jpg|Castillo de Ayuub Tiedosto:Ayuntamiento de Calatayud, España1.JPG|Kaupungintalo Tiedosto:20080817-Calatayud.jpg|Colegiata de Santa María Tiedosto:Calatayud - Iglesia San Andres 6.jpg|Iglesia de San Andrés Tiedosto:Iglesia de la Virgen de la Peña, Calatayud, España2.JPG|Iglesia de la Virgen de la Peña Tiedosto:Calatayud - Colegiata del Santo Sepulcro 02.jpg|Colegiata del Santo Sepulcro Tiedosto:Plaza de España, Calatayud, Aragón, España, 2014-07-11, DD 01.jpg|Plaza de España Tiedosto:Plaza del Fuerte, Calatayud, España6.JPG|Plaza del Fuerte Tiedosto:Paseo de las Cortes de Aragón, Calatayud, España2.JPG|Paseo de las Cortes de Aragón Tiedosto:Puerta de Zaragoza, Calatayud.jpg|Puerta de Zaragoza Tiedosto:Puerta de Terrer, Calatayud, Aragón, España, 2014-07-11, DD 10.jpg|Puerta de Terrer Tiedosto:Chalet de los Sánchez, Calatayud, España1.JPG|Hotel Castillo de Ayud (Chalet de los Sánchez) Tiedosto:Estación del AVE, Calatayud, 2016-06-21, DD 07.jpg|Rautatieasema == Lähteet == *spain.info: Calatayud *Descubre Calatayud una ciudad con mucha historia === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Aragonian kunnat
Lea Kauppi

Lea Hannele Kauppi (o.s. Salonen, s. 1952) on suomalainen limnologi. Kauppi toimi Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) pääjohtajana SYKEn perustamisvuodesta 1995 alkaen eläkkeelle jääntiinsä lokakuuhun 2020 asti. Kauppi on valmistunut Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi (limnologia) vuonna 1975. Hän valmistui samasta yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1984. Kaupin limnologian alaan kuuluva englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1984) käsitteli maatalouden kuormituksen roolia Suomen pintavesien vedenlaadun heikkenemisessä. Tutkimustyö oli otsikoitu Contribution of agricultural loading to the deterioration of surface waters in Finland. Työurallaan Kauppi toimi tutkijana (12/1976–8/1987) Vesi- ja ympäristöhallituksessa ja sen edeltäjässä Vesihallituksessa. Hän vieraili jatko-opintovaiheessa IIASA:ssa Itävallassa (International Institute for Applied Systems Analysis; 9/1982–6/1983) ja toimi saman tutkimuslaitoksen tutkijana myös (8/1987–7/1988). Hän johti Vesi- ja ympäristöhallituksen ympäristötutkimuksen toimialaa (9/1987–4/1995) ja oli Suomen ympäristökeskuksen tutkimusjohtaja (5/1995–12/1995). Elokuusta 1995 lokakuuhun 2020 Kauppi johti Suomen ympäristökeskusta. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Lea Kaupin Google scholar -profiili (scholar.google.com) *Prof. Lea Kauppi (academia-net.org) Luokka:Valtionlaitosten johtajat Luokka:Suomalaiset tieteilijät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomen ympäristökeskus
Pentti Lehtonen

Pentti Robert Lehtonen (2. lokakuuta 1922 Pyhäjärvi Vpl – 22. marraskuuta 2007Kadettiupseerit 1920–2010, s. 503. Kadettikunta/Upseeriliitto, Helsinki 2010.) oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana. Lehtosen vanhemmat olivat Väinö Lehtonen ja Inkeri Pitkänen. Hänen puolisonsa vuodesta 1945 oli Anneli Maattola. Myös heidän pojastaan Seposta (s. 1948) tuli upseeri. Lehtonen tuli ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta 1941. Talvisodassa hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa, jatkosodassa taas muun muassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja Kenttätykistörykmentti 18:sta sekä nuorempana upseerina ja komppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 56:ssa ja Jalkaväkirykmentti 1:ssä. Hän osallistui myös Lapin sotaan. Kadettikoulusta Lehtonen valmistui 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Maanpuolustuskurssin hän kävi 1966. Lehtonen toimi jatkosodan jälkeen Armeijakunnan esikunnassa toimistoupseerina vuodesta 1945, nuorempana upseerina ja esikuntapäällikkönä Hämeen ratsurykmentissä vuodesta 1947, panssarintorjuntalinjan johtajana Panssarikoulussa vuodesta 1949 ja Panssarintorjuntapataljoonan komppanianpäällikkönä 1952–1954. Panssarirykmentin koulutus- ja järjestelyupseeri hän oli vuodesta 1957 ja Pääesikunnan toimistoesiupseeri vuodesta 1959 sekä myöhemmin toimistopäällikkö vuodesta 1968. Panssarikoulun johtajaksi Lehtonen tuli vuonna 1965 ja Rerviupseerikoulun johtajaksi 1971 Pentti Syrjän jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1977, toimittuaan viimeiset kaksi vuotta Pohjois- Suomen sotilasläänin esikunnan päällikkönä. 1980-luvun alkupuolella Lehtonen toimi Hollolan kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Lehtonen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1949, majuriksi 1959, everstiluutnantiksi 1965 ja everstiksi 1972. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka: Vuonna 2007 kuolleet
Mestareiden kisa 1999

Mestareiden kisa 1999 oli järjestyksessään 12. Mestareiden kilpailu. Kilpailu käytiin 5. joulukuuta Gran Canarialla Espanjassa. Tapahtuma järjestettiin kahdeksannen kerran peräkkäin Gran Canarialla. Kilpailun voitti ranskalainen Didier Auriol. == Osallistujat == === Mestareiden kisa === Kuljettaja Sarja 1999 Tommi Mäkinen WRC Didier Auriol WRC Carlos Sainz WRC Armin Schwarz WRC Marcus Grönholm WRC Gilles Panizzi WRC Stig Blomqvist Björn Waldegård === Maiden kisa === Maa Autourheilija Ralli kuljettaja Moottoripyörä kuljettaja Ranska Yannick Dalmas Didier Auriol David Vuillemin Suomi Jyrki Järvilehto Tommi Mäkinen Kari Tiainen Espanja Marc Gené Carlos Sainz Pere Riba Italia Emanuele Pirro Miki Biasion Luca Cadalora Saksa Christian Abt Armin Schwarz Ralf Waldmann All-Stars Harri Toivonen Alister McRae Joel Smets * Harri Toivonen korvasi Danny Sullivanin All-Stars joukkueessa. == Legends Race == * Walter Röhrl ja Hannu Mikkola tippuivat ensimmäisellä kierroksella. {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Björn Waldegård|2| Miki Biasion|1 || Stig Blomqvist|2| Timo Salonen|0 || Björn Waldegård|0| Stig Blomqvist|1 }} == International Masters == * Toni Gardemeister oli kutsuttu, mutta ei voinut osallistua. * Michael Guest, Krzysztof Hołowczyc, Markko Märtin ja Adruzilo Lopes tippuivat ensimmäisellä kierroksella. == Race of Champions == == Nations cup == * Saksa ja Italia tippuivat ensimmäisellä kierroksella. {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Espanja|5| Ranska|4 || Suomi|5| All-Stars|0 || Espanja|4| Suomi|5 }} 1999 Luokka:Gran Canaria Luokka:Espanjan moottoriurheilu Luokka:Vuoden 1999 moottoriurheilu
Pirkko Niemelä

Pirkko Onerva Niemelä (o.s. Saaren-Seppälä; s. 21. tammikuuta 1939 Helsinki) on Turun yliopiston psykologian professori emerita. Niemelä kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseossa 1958 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965, Uppsalan yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1968 ja väitteli filosofian tohtoriksi Tukholman yliopistossa 1973. Niemelä aloitti uransa Turun yliopiston assistenttina 1965–1968 ja jatkoi Ruotsista palattuaan 1973–1976. Yliopistovuosien jälkeen hän työskenteli Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1976–1983 ja palasi Turun yliopiston palvelukseen psykologian apulaisprofessoriksi 1983–2001 sekä psykologian professoriksi vuodesta 2001 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Päätyönsä ohessa Niemelä piti psykoterapeutin vastaanottoa (yksityispraktiikkaa) vuodesta 1980, perheterapeutin yksityispraktiikkaa vuodesta 1983 ja psykoanalyytikon yksityispraktiikkaa vuodesta 1989 lähtien. Hän on toiminut psykologina myös ulkomailla: Kalifornian yliopistossa (Berkeley) 1968–1970, Kalifornian yliopistossa (Los Angeles) 1970–1971 ja Moskovan valtionyliopistossa 1973. Vuodesta 1980 lähtien Niemelä on ollut Åbo Akademin psykologian dosentti. Pirkko Niemelän puoliso on elokuvaohjaaja Pekka Niemelä. ==Teoksia== * Äitiyden hyväksyminen ja synnytys 1980 * Synnytysvalmennukseen osallistuminen, (Pirjo Lehtosen kanssa) 1981 * Valmentautuminen ja synnytys, (yhdessä muiden kanssa) 1981 * Äitiyteen valmentavien keskusteluryhmien merkitys, (yhdessä muiden kanssa) 1982 * Äitiyteen valmentavien keskusteluryhmien puheenaiheet, (yhdessä Ritva Pylkäksen kanssa) 1982 * Vauva on tulossa – elämä muuttuu, 1985 * Ihmisen elämänkaari, (toimittanut yhdessä Jan-Erik Ruthin kanssa) 1988 * Miten kirjoitan tieteellisen artikkelin: tieteellinen kirjoittaminen ja kansainvälinen julkaiseminen, (yhdessä muiden kanssa) 1991 * Of Mice and Woman, (toimittanut yhdessä Kaj Björkqvistin kanssa) 1992 * Äidin ja vauvan varhainen vuorovaikutus, (toimittanut yhdessä muiden kanssa) 2003 * The Birmingham Interview for Maternal Mental Health (yhdessä muiden kanssa) 2006 * Lukuisia artikkeleita äitiydestä, abortista, avioerosta, stressistä ym. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset psykologit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hannu Nieminen (professori)

Hannu Veli Nieminen (s. 24. helmikuuta 1952 Helsinki) on Helsingin yliopiston viestintäpolitiikan professori. Hän on julkisuusteorian, viestintäpolitiikan ja viestinnän sääntelyn asiantuntija. ==Koulutus ja ura== Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi Hyvinkään uudessa yhteiskoulussa 1972, valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1984, yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi samasta yliopistosta 1992 ja väitteli filosofian tohtoriksi (Ph.D.) Westminsterin yliopistossa Lontoossa 1996. Nieminen on ollut koko työuransa ajan eri yliopistojen palveluksessa. Hän työskenteli Turun yliopiston viestinnän apulaisprofessorina 1996–2000, Turun yliopiston määräaikaisena viestinnän professorina 2000–2003, Helsingin yliopiston yliopistonlehtorina 2003–2005, Turun yliopiston mediatutkimuksen professorina 2005–2006 ja Helsingin yliopiston viestintäpolitiikan professorina vuodesta 2006 lähtien. Hannu Niemisen isä oli kirjailija, kansakoulunopettaja Pertti Nieminen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on pääsihteeri Kristiina Kumpula. ==Teoksia== * Communication and democracy: Habermas, Williams and the British case, 1997 * Hegemony and the public sphere: essays on the democratisation of communication, 2000 * Media ja demokratia Suomessa: kriittinen näkökulma, (yhdessä muiden kanssa) 2006 * Media markkinoilla: johdatus viestintään ja sen tutkimukseen, (yhdessä Mervi Pantin kanssa) 2004, 3. uudistettu painos 2012 * Kansa seisoi loitompana: kansallisen julkisuuden rakentuminen Suomessa 1809–1917, 2006 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Médée Miracle

Médée Miracle (kansainvälisesti Medea Miracle) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Tonino De Bernardin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalais-italialainen draamaelokuva, jonka pääosassa on Isabelle Huppert. Elokuva pohjautuu kreikkalaiseen mytologiaan ja sen henkilöhahmoihin, mutta sijoittuu nykyajan Pariisiin. Médée Miracle kuvattiin Pariisin esikaupungeissa muutamassa päivässä, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Lontane Provincie Film, Stella Films, Les Films du Camélia ja Arte France Cinéma. Elokuva sai ensi-iltansa Italiassa, Venetsian elokuvajuhlien Orizzonti-esityssarjassa 8. syyskuuta 2007. Elokuva sai Ranskassa teatteriensi-iltansa 30. maaliskuuta 2011 ja oli Baba Yaga Distributionin teatterilevittämä. == Juoni == Keskieurooppalainen Irène (Isabelle Huppert) jättää kotimaansa ja muuttaa Pariisiin aloittaakseen uuden elämän ranskalaisen aviomiehensä Jasonin (Tommaso Ragno) ja kahden tyttärensä kanssa. Jason ostaa Pariisista kahvilan ja Irène alkaa työskennellä kabareelaulajana. Kun Jason pettää ja jättää Irènen ranskalaisnaisen takia, Irène alkaa janota kostoa, joka ajaa hänet hulluuden partaalle. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Médée Miracle AlloCinéssä * Médée Miracle UniFrancessa Luokka:Ranskalaiset draamaelokuvat Luokka:Italialaiset draamaelokuvat Luokka:Vuoden 2007 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2007 ranskalaiset elokuvat
Isela Valve

Isela Eriksson-ValveFennican hakutulos (s. 1949 Kemiö)Om Isela Valve på Fontana medias webbplats on suomalainen kirjastonhoitaja ja lasten- ja nuortenkirjailija. Teoksissaan hän käsittelee usein Ahvenanmaan historiaa. Valve on opiskellut uskontohistoriaa ja kirjallisuutta ja saanut maisterin arvon. Hänen esikoisteoksensa oli lastenkirja barnboken Hej! Jag heter Marie (1984), jonka tapahtumat sijoittuvat Ahvenanmaan ulkomuseoon Jan Karlsgårdeniin. Kahdessa nuortenkirjassa hän käsittelee pyhimyksiä: Sankt Olof går igen ja Ringen på isen (kertoo Henrikistä). Valven kirja Joels färger, joka kertoo ahvenanmaalaisesta maalarista Joel Petterssonista, oli ehdolla vuonna 2013 ensimmäisen Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi.Nominede: Isela Valve på www.norden.org Om Joels färger, Barnebokkritikk.no Valve asuu Jomalassa Ahvenanmaalla. ==Teokset== ;nimellä Isela Eriksson-Valve: * Sankt Olof går igen: berättelser om de åländska skyddshelgonen för barn och vuxna Isela Valve. Mariehamn: Föreningen Sanct Olof, 1999 - (Sanct Olofs skriftserie, ISSN 1456-8527; nr 1.). ISBN 951-98294-0-7. ;nimellä Isela Valve * Jomala bibliotek 75 årIsela Valve. Jomala: Biblioteks- och kulturnämnden i Jomala, 2000 ISBN 952-91-2801-0. * Ringen på isen: berättelsen om biskop Henrik och bonden LalliIsela Valve; illustrationer: Karstein Volle. Helsingfors: Fontana Media, 2002 - (Salt & Peppar.). ISBN 951-550-579-8. ** Piltti ja piispansormus: kertomus piispa Henrikistä ja talonpoika LallistaIsela Valve; suomentanut Laura Teräsvirta; kuvitus ... Ulriikka Lipasti. Helsinki: Suomen lähetysseura, 2003 ISBN 951-624-306-1. * Det flög en kråka över Bomarsund,Isela Valve; illustrationer: Jan-Peter Granlund. Mariehamn: PQR-kultur, 2004. ISBN 952-99218-4-5. * Valdemar prästIsela Valve; illustrationer: Minna Johans. Mariehamn: PQR-kultur, 2005 ISBN 952-99469-7-X. * Behandlingen: anteckningar från ett år i kräftans teckenIsela Valve. Mariehamn: PQR-kultur, 2008. ISBN 978-952-5705-05-8. * Joels färgerav Isela Valve; grafisk form och bildredigering: Minna Öberg. Mariehamn: PQR-kultur, 2011 ISBN 978-952-5705-41-6.;Nimellä Isela Valve *Sankt Olof går igen, 1999 *Ringen på isen, Fontana media 2002 *Det flög en kråka över Bomarsunds fästning|Bomarsund, PQR-kultur 2004, ISBN 9789529921843 (om det ryska angreppet 1854) *Behandlingen – anteckningar från ett år i Kräftans tecken, 2008 (självbiografisk bok) *Joels färger, PQR-kultur 2011 *Kärleken är vårt enda hem, PQR-kultur 2014, ISBN 9789525705263 == Lähteet == *Om Isela Valve på webbplatsen Bibliotek på Åland ===Viitteet === Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kirjastonhoitajat
Vladimir Lundeqvist

Vladimir (Valdemar) Jalmarovitš Lundeqvist (; 6. tammikuuta 1885 (J: 25. joulukuuta 1884) Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. tammikuuta 1920 Pietari, Neuvosto-Venäjä)Люндеквист Владимир Яльмарович Grwar.ru. Viitattu 11.2.2017. oli suomalaista sukua ollut venäläinen eversti, joka palveli Venäjän sisällissodan aikana puna-armeijassa, mutta kuului salaa ”Kansallinen keskus” (natsionalnyi tsentr) -nimiseen vastavallankumoukselliseen järjestöön. Hän toimi Pietarin puolustuksesta vastanneen 7. armeijan esikuntapäällikkönä vuonna 1919 kenraali Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijan uhatessa kaupunkia. Vladimir Lundeqvistin isä oli kenraaliluutnantti Hjalmar Lundeqvist. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1902 ja valmistui Mikaelin tykistökoulusta aliluutnantiksi vuonna 1905, minkä jälkeen hän palveli Henkikaartin tykistödivisioonassa. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta- akatemian vuonna 1912 ja sai esikuntakapteenin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lundeqvist palveli muun muassa Henkikaartin esikunnassa. Hänet ylennettiin keväällä 1917 everstiluutnantiksi. Lundeqvist vetäytyi armeijasta lokakuun vallankumouksen jälkeen ja palasi kotikaupunkiinsa Pietariin, mutta hänet värvättiin puna-armeijaan helmikuussa 1919. Hänet nimitettiin heinäkuun alussa 1919 Pietarin puolustuksesta vastanneen 7. armeijan esikuntapäälliköksi. Lundeqvist kuului vuonna 1918 perustettuun salaiseen ”Kansalliseen keskukseen”, joka oli kadettimielinen ja monarkistinen järjestö. Hän piti Pietaria lännestä uhanneen valkoisen kenraali Aleksandr Rodzjankon ja myöhemmin tämän seuraajan Nikolai Judenitšin jatkuvasti ajan tasalla kaupungin puolustuksesta. Kansallisen keskuksen olemassaolo tuli neuvostoviranomaisten tietoon kesäkuussa 1919 Yhinmäen linnakkeen sotilaskapinan myötä, mutta Lundeqvist onnistui vielä välttämään paljastumisen. Eino Rahjan väitteen mukaan Lundeqvist olisi myös yrittänyt sabotoida bolševikkien selustahyökkäyksen suomalaista Aunuksen retkikuntaa vastaan määräämällä hyökkäyksen kohdistumaan edullisen Viteleen sijasta suomalaisten pääasemaan Tuulosjoella. Lundeqvistin salaliitto paljastui lopulta lokakuussa 1919 Judenitšin ollessa jo kaupungin porteilla.Tuomo Polvinen: Venäjän vallankumous ja Suomi 1917–1920 II: toukokuu 1918–joulukuu 1920, s. 231–232, 236, 283, 285. WSOY, Porvoo–Helsinki 1971. Lundeqvist oli siirretty syyskuun lopussa 11. armeijan esikuntapäälliköksi Astrahaniin, mutta hän ei noudattanut käskyä ja kirjautui väärällä nimellä erääseen pietarilaiseen sairaalaan odottamaan valkoisten kansannousua. Tšeka löysi ja vangitsi hänet 25. marraskuuta. Hänet teloitettiin muiden salaliittolaisten kanssa tammikuussa 1920.Mirko Harjula: "Ryssänupseerit" – Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914–1956, s. 395–396. Books on Demand (omakustanne), Helsinki 2013. Google Books ==Lähteet== Luokka:Venäläiset sotilaat Luokka:Venäläiset teloitetut Luokka:Pietarinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1920 kuolleet
Mestareiden kisa 2000

Mestareiden kisa 2000 oli järjestyksessään 13. Mestareiden kilpailu. Kilpailu käytiin 10. joulukuuta Gran Canarialla Espanjassa. Tapahtuma järjestettiin yhdeksännen kerran peräkkäin Gran Canarialla. Kilpailun voitti nelinkertainen rallin maailmanmestari Tommi Mäkinen. == Osallistujat == === Mestareiden kisa === Kuljettaja Sarja 2000 Marcus Grönholm WRC Tommi Mäkinen WRC Didier Auriol WRC Gilles Panizzi WRC Armin Schwarz WRC Flavio Alonso Stig Blomqvist Valentino Rossi === Maiden kisa === Maa Autourheilija Ralli kuljettaja Moottoripyörä kuljettaja Ranska Yvan Muller Gilles Panizzi Régis Laconi Yhdysvallat Danny Sullivan Rod Millen Colin Edwards Suomi Harri Toivonen Tommi Mäkinen Vesa Kytönen Espanja Marc Gené Jesús Puras Sete Gibernau Italia Emanuele Pirro Miki Biasion Valentino Rossi Saksa Frank Biela Armin Schwarz Jürgen Fuchs Japani Hiroki Katoh Kenjiro Shinozuka Nobuatsu Aoki All-Stars Tom Kristensen Stig Blomqvist Jeremy McWilliams == Legends Race == Per Eklund ja Miki Biasion tippuivat ensimmäisellä kierroksella. {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Björn Waldegård|2| Hannu Mikkola|1 || Stig Blomqvist|2| Timo Salonen|1 || Björn Waldegård|0| Stig Blomqvist|2 }} == International Masters == === Ryhmä A === Kuljettaja Voitot Niall McShea 2 Pedro Chaves 2 Sébastien Loeb 2 Adruzilo Lopes 0 === Ryhmä B === Kuljettaja Voitot Flavio Alonso 3 Cody Crocker 2 Janusz Kulig 1 Jesús Puras 0 {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Armin Schwarz|2| Niall McShea|0 || Tom Kristensen|2| Flavio Alonso|0 || Armin Schwarz|2| Tom Kristensen|0 }} == Race of Champions == == Nations cup == === Ryhmä A === Maa Erä voitot Voitot yhteensä Paras aika Italia 3 7 5'52.41 Espanja 2 6 5'56.44 Yhdysvallat 1 5 5'55.56 Japani 0 0 6'06.63 === Ryhmä B === Maa Erä voitot Voitot yhteensä Paras aika Ranska 3 7 5'48.82 Suomi 1 4 5'51.76 All-Stars 1 4 5'56.59 Saksa 1 3 5'52.11 {{Turnauspuu4 pronssiotteluton || Italia|2| Suomi|1 || Espanja|0| Ranska|3 || Italia|0| Ranska|3 }} 2000 Luokka:Gran Canaria Luokka:Espanjan moottoriurheilu Luokka:Vuoden 2000 moottoriurheilu
Struuppa

Struuppa (myös Struuppaa, Struuppova; ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen rannalla viisi kilometriä Suuresta-Narvusista pohjoiseen. Kylässä on 19 asukasta (vuonna 2010). Kylä esiintyy 1600-luvun kartoissa. Vuonna 1848 siellä asui 80 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Kylän suomalaissukuja olivat Ahonen, Mäkinen, Pukari, Styf ja Varkki. Vuonna 1862 Struuppaalla oli kymmenen taloa ja 264 asukasta. Paikalliset talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1899 Struuppa kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 194 asukkaasta oli suomalaisia 165, venäläisiä 18 ja ”sekoittuneita” 11. Läsnä olleista 185 henkilöstä oli luterilaisia 171. Kylässä toimi englantilaisen yhtiön omistama sahalaitos ja laivanrakentamo. Venäjän vallankumouksen jälkeen kylä oli jaettu Vanhaan ja Uuteen Struuppaan, jotka yhdistettiin virallisesti vuonna 1930. Aluksi ne muodostivat Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien kylät kuuluivat Takaväljän ja vuodesta 1928 Suuren-Narvusin kyläneuvostoon. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sen läpi kulkee Luutsan ja Kopolan (ven. Pervoje Maja) välinen asfaltoitu maantie. Struuppaalta on linja- autoyhteydet Jaamaan ja Ivangorodiin. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 30 henkeä. Lähistöllä sijaitsee kaksi huvila-aluetta. ==Lähteet== Luokka:Jaaman piiri Luokka:Kosemkinan kylät
Nurmen hienotaetehdas

Nurmen hienotaetehdas toimi Vahvialan pitäjän Nurmen kylässä Rahkolanjoen kosken rannalla vuosina 1875–1891. Kauko Puustinen : Karjalan kannaksen historialliset ruukit, Geologi 64/2012 Viipurilainen kauppaliike Hackman & Co sai vuonna 1875 luvan perustaa Nurmen kylään lähelle Nurmen rautatieasemaa hienotaetehtaan, jonka käyttövoimana oli vesi- ja höyryvoima. Tehtaan johtajana toimi Sheffieldstä Englannista kotoisin ollut Th. Woodward, joka oli aiemmin johtanut Fiskarsin hienotaetehdasta. Tehtaalla ol 1881 162 työntekijää, ja tuotteet vietiin pääasiassa Venäjälle. Nurmen tehdas siirrettiin vuonna 1891 Leppävirran Sorsakoskelle, jossa aloitti toimintansa Sorsakosken hienotaetehdas Hackman & Co:n haltuun tulleen Sorsakosken sahan yhteydessä. == Lähteet == Luokka:Suomen ruukit Luokka:Vahviala