EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
8514

8514 on IBM:n vuonna 1987 julkaisema näytönohjaimen ja monitori sisältävä päivityspaketti IBM PS/2-koneille. Se tuki lomitettua 1024 × 768 pikselin resoluutiota 43,5 Hz virkistystaajuudella ja lomittamatonta 640 × 480 pikselin resoluutiota 60 Hz virkistystaajuudella. 8514 oli yksi ensimmäisiä grafiikkakiihdytystä käyttäviä kortteja. Aiemmat grafiikkakiihdyttimet olivat sisältäneet RISC-prosessorin, esim. TI TMS34010, mutta 8514:ssa käytettiin ainoastaan tähän käyttötarkoitukseen erikoistunutta piiriä, joka oli huomattavasti yksinkertaisempi ja halvempi. Piiri pystyi piirtämään viivoja, neliöitä ja täyttämään alueita sekä BitBLT-alueiden siirtoihin. Kaikki operaatiot voitiin rajoittaa tietyn neliön sisään ja niihin soveltaa loogisia operaatioita. 8514 ei ollut yhteensopiva minkään aiemman IBM:n näytönohjaimen kanssa. Tämän vuoksi siinä oli digitaalinen läpivienti, jonka avulla ohjelmat voivat hyödyntää emolevyllä asennettua VGA-piiriä. 8514 käytti standardoitua DOS-ohjelmointirajapintaa nimeltä "Adapter Interface" (lyhyemmin AI), joka oli toteutettu TSR-ohjelmalla. Tämä rajapinta tarjosi tuen muun muassa yleisille 2D-piirroille (kuten viivanpiirto, täyttöväri ja kahden bittikarttakuvan yhdistäminen eli blitting). Rajapinnan ansiosta koneen suoritin vapautui muille tehtäville ja nopeutti grafiikan uudelleenpiirtoa. 1980-luvun lopulla jotkin yhtiöt takaisinmallinsivat näytönohjaimen ja tuottivat siitä kopioita ISA-väylään. Merkittäviä olivat Western Digital Imaging PWGA-1, Chips & Technologies 82C480 ja ATI Mach 8 ja Mach 32. ==Lähteet== * http://www.os2museum.com/wp/?p=1850 Luokka:IBM:n näyttöstandardit
Tō-ji

Tō-ji (, kirjaimellisesti ’itäinen temppeli’) on shingon-koulukunnan buddhalainen temppeli Kiotossa Japanissa. Temppelillä oli aiemmin läntinen vastineensa Sai-ji: nämä temppelit seisoivat Heian-kyōn portin, Rashōmonin, molemmilla puolilla. Tō-ji sijaitsee Minami-kun alueella Ōmiya- ja Kujō- katujen risteyskohdassa Kioton rautatieaseman eteläpuolella. Temppeli tunnetaan myös nimellä Kyō-ō-gokoku-ji (). Tō-ji perustettiin vuonna 794 suojelemaan kaupunkia, ja vuonna 823 se siirtyi shingon-lahkon perustajan Kūkain hallintoon teologiseksi yliopistoksi. Varsinaisen Heian-kaudella rakennetun temppelin lisäksi Tō-jissä on rakennuksia 1300–1600-luvuilta.Kyoto Prefecture: World heritage Monet temppelin rakennukset tuhoutuivat tulipaloissa ja taistelussa 1400-luvulla, ja suurin osa lopuista Azuchi- Momoyama-kauden aikana. Tō-jin 57 metriä korkea pagodi on Japanin korkein, ja Kioton symboli. Nykyinen Tokugawa Iemitsun Edo-kaudella rakennuttama pagodi on vuodelta 1643. Muita tärkeitä rakennuksia ovat Kōdō () eli luentohalli, joka on 1600-luvulta. Hallissa on Kūkain pääkaupungin suojelemiseksi kehittämä veistosmandala (mikkyō), jota on pidetty Kūkain itsensä kaivertamana 800-luvun alussa. Veistokset ovat Japanin esoteerisen buddhalaisuuden vanhimmat. Kondō () eli päähalli on vuorostaan rakennettu uudelleen vuonna 1606, ja siellä on Yakushi-kolminaisuutta esittäviä Momoyama-kauden patsaita. Temppelin pääportti on siirretty paikalle vuonna 1894 Higashiyaman alueella sijaitsevasta Sanjūsangen-dōn temppelistä. Tō-ji liitettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994. Paikalla järjestetään joka kuukauden 21. päivä Kūkain (Kōbō Daishin) kunniaksi Kōbō-saniksi kutsuttu kirpputori. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Japanissa Luokka:Kioton temppelit ja pyhäköt Luokka:Japanin buddhalaiset temppelit
VeePee Lehto

Veli-Pekka Juhani "VeePee" Lehto Musiikin salanimiä ja nimimerkkejä http://www.aanitearkisto.fi/firs2/kaantaja.php?Id=Lehto+Veli-Pekka+Juhani (s. 7. toukokuuta 1948 Turkuhttp://pomus.net/001808) on suomalainen iskelmälaulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Lehdolta on ilmestynyt kaikkiaan yhdeksän sooloalbumia http://www.auraviihde.fi/veepeelehto/index.html . Lisäksi Lehto on tehnyt paljon sanoituksia myös muiden artistien esitettäväksi. Lehdon Euroviisuihin sanoittamat kappaleet kuten Vicky Rostin esittämä "Sata salamaa" ja Sonja Lummeen "Eläköön elämä" ovat olleet kärkijoukossa useaan otteeseen valittaessa Suomen kaikkien aikojen parasta Euroviisukappaletta. Turkulainen Lehto on sanoittanut myös valtaosan Matin ja Tepon kappaleista. Hänen Matille ja Tepolle tekemiä sanoituksiaan ovat mm. "Et voi tulla rajan taa", "Näitä polkuja tallaan", "Mä joka päivä töitä teen", "Missä sitä ollaan oltu", "Kaiken takana on nainen", "Minä rakastan sua", "Näin se kesäloma toimii", "Pöytä täyteen ja "Pohjan poika". Lehto on tehnyt paljon työtä Turun murteen hyväksi ja kääntänyt Turun murteelle mm. Aku Ankan murrealbumin "Kui, sanos Aku" (julkaistu 1999) http://www.akuankka.fi/lukemista/uutisankka/arkisto/?d=5229&page;=6 . Lehdolle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013. Hän keikkailee edelleen laulajana, juontajana ja tilannekoomikkona. Koulutukseltaan Lehto on ekonomi. == Diskografia == * * * * * * * Huvia ja kaihon kuulokuvia (2015) === Kokoelma- albumit === * * == Kirjat == * Lehto, Veepee: Matti ja Teppo – Kaiken takana on. Helsinki: Readme.fi, 2024. * Lehto, Veepee & Elo, Kristiina: Putosik Akrikola Aurajokke? Turku: Kustannusosakeyhtiö Sammakko, 2019. ISBN 9789524833769 * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kotisivut: www.veepeelehto.com * * * * VeePee Lehto ja Jaakko Teppo väittelevät vuonna 1985 Ylen Tänään iltapäivällä -ohjelmassa Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Suomalaiset iskelmämusiikin säveltäjät Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kertaustyylit

thumb|J. E. Stenberg, Oulun kaupungintalo, 1886, on tyyliltään uusrenessanssia. Kertaustyylit ovat rakennus- ja sisustustyylejä, jotka esiintyivät 1800-luvun uusklassismin (Suomessa empiren ja biedermeierin) jälkeen ja joille oli ominaista varhaisempien tyylimuotojen jäljittely. Näitä tyylejä kutsutaan joskus myös yhteisnimikkeellä historismi, sillä kertaustyylit olivat hyvin historiatietoisia, ja niiden tyyli-ihanteet perustuivat aiempina aikakausina vallinneisiin tyylisuuntiinAikio & Vornanen 1993, s. 264. Rinnakkain eklektistisesti esiintyvät esimerkiksi uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. Suomalaisessa arkkitehtuurissa uusbarokki ja -rokokoo jäivät marginaalisiksi tyylisuunniksi, mutta uusgotiikka ja -renessanssi olivat 1900-luvun alkuun saakka suosittuja rakennustyylejä uusklassismin rinnalla. Käytetty tyyli valittiin usein rakennustyypin perusteella, esimerkiksi pankki- ja hallintorakennuksissa suosittiin mahtailevaa uusrenessanssia, kun taas uusgotiikka oli 1800-luvun loppupuolen vallitseva tyyli kirkkoarkkitehtuurissa. Kertaustyylien syntyyn vaikutti kansallisvaltioiden nousu, jonka yhteydessä kansa nousi valtioiden johtoon. Käyttämällä kertaustyylejä arkkitehtuurissa pyrittiin oikeuttamaan kansanvalta. Kertaustyylejä kohtaan ei tunnettu kovinkaan suurta kunnioitusta 1900-luvun puolivälistä 1970–1980-luvuille saakka, ja ne nähtiin pitkään lähinnä tyylisuuntana, josta avantgarde pystyi ammentamaan innoitusta. Vanha rakennuskanta nähtiin vanhanaikaisena, epäkäytännöllisenä sekä kalliina huolto- ja korjauskustannuksiensa vuoksi. Monien kertaustyylisten rakennusten purkua perusteltiin niiden epäkäytännöllisyydellä ja ”huonolla arkkitehtuurilla”, eikä rakennusten suojelua pidetty tarpeellisena. Suomessa tällaista toimintaa yhdistettynä poliittiseen kulttuuriin alettiin kutsua Turun taudiksi. == Katso myös == * Pyörökaarityyli == Lähteet == * Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8. === Viitteet === ==Aiheesta muualla== Luokka:1800-luvun arkkitehtuurin suuntaukset
Vartiomoottorivene 1

Vartiomoottorivene 1 (VMV 1) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene. == Valmistus == Alus tilattiin 25. tammikuuta 1930 toisessa vartiomoottoriveneiden tilausvaiheessa helsinkiläisen toiminimen Wald. Tefken Moottoriosaston kautta Bremenistä Abeking & Rasmussenilta. Se valmistui 15. kesäkuuta 1930. Ensimmäisenä tilattu VMV 3 oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai ensimmäisen numeron.VMV 11 1992 s. 9 == Palvelus == VMV 1 pysäytti 19. toukokuuta 1931 Märketin majakalla Tšekkoslovakian lipun alla purjehtineen spriivarastoaluksen Serpenin, joka oli lähtenyt Tallinnasta nimettynä Marsiksi. Aluksen nimi ja paperit vaihdettiin merellä. Alukselta takavarikoitiin 122 000 litraa spriitä, mikä oli kieltolain ajan suurin yksittäinen takavarikko.Isänmaan portinvartijat s. 228 Vuonna 1938 alus oli Ahvenanmaan piirissä.Isänmaan portinvartijat s. 218 Merivartiostojen tehtäväksi määrättiin 12. lokakuuta 1939 asetuksella puolueettomuusvalvonta merivoimien johdolla. Vuosina 1939–1941 vene oli varmistuslaivueessa ja 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Se oli mukana matkalla, jolla panssarilaiva Ilmarinen upposi, pelastaen räjähdysvaaraa uhmaten Ilmarisen rungolta 57 miestä. Se osallistui 26. heinäkuuta 1941 VMV 2:n, VMV 13:n ja VMV 16:n kanssa Bengtskärin majakasta käytyyn taisteluun. Se oli myös mukana matkalla, jolla miinalaiva Riilahti upposi. Se pelasti Riilahden upottua vedestä yksitoista miestä, joiden joukossa oli uponneen aluksen päällikkö, kapteeniluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari Osmo Kivilinna, joka kuitenkin menehtyi vammoihinsa myöhemmin.Leijonalippu merellä s. 167-168 Veneellä syttyi 1946 tulipalo sen ollessa takaa-ajamassa salakuljetusalusta, jolloin takaa-ajo keskeytyi. Palo saatiin sammumaan konemestarin suljettua polttoaineputkien hanat.Leijonalippu merellä s. 165 == Lähteet == * * * * * * * Navis Fennica 3, toimittanut Erkki Riimala, WSOY Porvoo 1994, s.292, 352, 352 ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *Hylyt.net *Merivoimat - Riilahden viimeinen taistelu VMV 01
Vartiomoottorivene 2

Vartiomoottorivene 2 (VMV 2) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene. == Valmistus == Vartiomoottoriveneiden toisessa tilausvaiheessa sisäministeriö tilasi 25. tammikuuta 1930 insinööri Jaakko Rahkolan suunnitteleman aluksen Saksasta Bremenistä Abeking & Rasmussenilta. Se valmistui sopimuksen mukaisesti 10. kesäkuuta. Ensimmäisenä tilattu vene oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai toisen numeron. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi 550-570 hevosvoiman Maybach-bensiinimoottoria, joiden piti mahdollistaa 25 solmun huippunopeus. Lisäksi veneessä oli 60-100 hevosvoiman risteilymoottori. Hinnaksi sovittiin runsaat miljoona markkaa.Auvinen, Visa s. 146 == Palvelus == Vartiolaiva Merikotka takavarikoi 14. lokakuuta 1933 englantilaiset pirtuemälaivat Atlantican ja kolmimastokuunari Omarin. Kun Omaria aiottiin ryhtyä siirtämään Helsinkiin, paikalle ilmestyikin kaksi kertaa vartiolaivaa suurempi salakuljetusalus s/s Relly, joka yritti ajaa vartiolaivan kahdesti upoksiin. Lisäksi alukselta avattiin pistooleilla ja parilla kiväärillä kiivas tuli viranomaisia vastaan. Nämä vastasivat tuleen kivääreillä ja yhdellä Bergmann-konepistoolilla. Viranomaisista ei haavoittunut kukaan, salakuljettajista muutama. Tilanteesta kehittyi käsiaseilla ja laivanohjailulla käyty mutkikas kaksintaistelu, jossa vartiolaivan päällikön merikapteeni Tybeckin selkeästi parempi merimiestaito auttoi selviämään, kunnes VMV 2 ehti hätiin ja vartioveneen avatessa keulatykillä tulen oli salakuljettajien pakko antautua. Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa ja vuosina 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Alus poistettiin loppuun käytettynä miinanraivauskauden päätyttyä vuonna 1950. Sotakulutus mukaan laskettuna runsaasti yli kaksi kertaa myöhemmin kuin alun perin hankittaessa suunniteltiin. Eduskunnan lähetekeskustelussa alusten hankinnasta päätettäessä käyttöajaksi vaadittiin kymmenen vuotta, mistä väännettiinkin kaikkein pisimpään. Merivartiolaitos olisi kelpuuttanut lyhyemmänkin ajan eli nämä "Kallion kanuunapaatit", kuten kansanedustaja Jaakko Ikola keskustelussa niitä pääministerin mukaan kutsui, tuottivat jopa monin kerroin voittoakin siihen nähden, mitä niistä maksettiin.Eduskunnan pöytäkirjat asiasta, 1929, Kansallisarkisto\--> == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 02
Vartiomoottorivene 3

Vartiomoottorivene 3 (VMV 3) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Komentajakapteeni Väinö Miettinen (merivartiolaitoksen päällikkö 27. kesäkuuta 1930) suunnitteli 1929 alkaen merivartiolaitoksen perustamista (laki esitys 28. helmikuuta 1930) sisäasiainministeriön toimeksiannosta. Esityksen mukaan merivartiostolle tuli hankkia kahdeksan nopeaa ja ajanmukaista vartiolaivaa. Vartiomoottorivene 3 oli yksi esitetyistä aluksista. Alus tilattiin U. Suortin Veneveistämöltä Helsingistä. Se valmistui 1930, minkä jälkeen se otettiin palvelukseen vastaperustetussa merivartiostossa. Se oli ensimmäinen tilattu vartiomoottorivene, mutta myöhästymisensä johdosta VMV 1 ja VMV 2 ehtivät valmistua ennen sitä, joten se sai nimen VMV 3. == Tuhoutuminen == Vene tuhoutui 11. kesäkuuta 1931 konehuonepaloa seuranneessa polttoainesäiliön räjähdyksessä. Palossa ei tullut henkilövahinkoja, koska sammuttamista yrittäneet ehtivät hypätä veteen ennen räjähdystä. Tuhoutumista tutki ulkopuolinen tutkijalautakunta, joka suositteli bensiinimoottoreista luopumista ja lisäksi Miettinen lupasi kiinnittää tarkempaa huomiota ammattitaitoisen henkilöstön palkkaamiseen.Rajavartiolaitos 1919-1969 s. 172 Veneen tuhon jälkeen tehtiin teknisiä parannuksia seuraavien alusten tilauksiin. Näitä olivat muun muassa polttoainesäiliöiden sijoittaminen eristettyihin osastoihin, polttoaineputkien suojaaminen ja niiden johtaminen säiliöiden yläosaan, pääputkijohto sulkeminen kannelta mahdollistettiin, parannettiin tuuletusta ja akun paikkaa vaihdettiin.Kosonen, Matti & Pohjonen, Juha s. 220-221 == Lähteet == * * * * * ===Viitteet=== VMV 03
Vartiomoottorivene 5

Vartiomoottorivene 5 (VMV 5) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931. Se kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen VMV 6:n tavoin. == Palvelus merivartiostossa == VMV 5 aloitti palveluksensa 1932 merivartiostossa. Alus oli 2. heinäkuuta partiomatkalla, jolloin se kohtasi Russärön majakan luona nopeakulkuisen moottoriveen, joka pysähtymismääräyksen jälkeen lähti pakoon kohti Viron rannikkoa. Veneestä heitettiin mereen spriikanistereita sen keventämiseksi ja siten nopeuden lisäämiseksi. VMV 5 ei pysähtynyt keräämään pois heitettyä spriitä, vaan se jatkoi takaa-ajoa ampuen varoituslaukauksia kivääreillä ja tykillä. Lähellä Viron aluevesirajan lähestyessä kahden merivartijan onnistui hypätä veneeseen ja pysäyttää sen moottori. Tarkastuksessa veneestä löytyi vielä 720 litraa spriitä, yksi suomalainen ja kolme virolaista salakuljettajaa, joista yksi oli haavoittunut päähän kuollen seuraavana päivänä Hangossa.Rajavartiolaitos 1919-1969 s. 187 VMV 5 palveli 1938 Suomenlahden länsipiirissä. == Palvelus laivastossa == VMV 5 toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa, vuonna 1943 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuonna 1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa sekä 2. vartiomoottorivenelaivueessa. == Lähteet == * * * * ===Viitteet=== VMV 05
Uusrokokoo

Uusrokokoo oli 1800-luvulla vaikuttanut sisustuksen tyylisuuntaus. Tyyli kehittyi ranskalaisen rokokoon pohjalta, ja sille olivat tyypillisiä kiillotetusta tummasta puusta valmistetut kaarevalinjaiset huonekalut sekä kukkakuvioiset tekstiilit. Luokka:Sisustustyylit Luokka:Rokokoo
Vartiomoottorivene 6

Vartiomoottorivene 6 (VMV 6) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931. == Palvelus == Vene kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen VMV 5:n tavoin. Se osallistui 1935-1936 yhdessä VMV 5:n kanssa Risto Orkon ohjaaman Suomifilmin elokuvan VMV 6 tekemiseen. Elokuva kuvattiin pääosin Pirttisaaressa ja Söderskärillä ja se esitettiin ensimmäisen kerran 1936.Leijonalippu merellä s. 166 VMV 6 palveli vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Alus upotti 22. toukokuuta 1943 Vaindlon itäpuolella yhdessä Ruotsinsalmen ja Riilahden kanssa syvyyspommein Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen Štš-408.Leijonalippu merellä s. 166-167 Sotien jälkeen VMV 6 oli ensin miinanraivaustehtävissä, minkä jälkeen se palasi rajavartioston käyttöön. Aluksen pohja uusittiin 1949 ja sen kansi ja keskikone uusittiin 1953.Leijonalippu merellä s. 168 == Lähteet == * * * * ===Viitteet=== VMV 06
Vartiomoottorivene 7

Vartiomoottorivene 7 (VMV 7) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Alus tilattiin vartiomoottoriveneiden neljännessä tilausvaiheessa Turun Veneveistämöltä. Se valmistui 23. elokuuta 1932 ja luovutettiin merivartiolaitokselle.Auvinen, Visa s. 147. == Palvelus == VMV 7 oli 1. lokakuuta 1933 partiomatkalla Suomenlahdella, kun aluksen konehuoneessa räjähti. Miehistö yritti lähes tunnin sammuttaa räjähdyksen aiheuttamaa tulipaloa ennen kuin jätti aluksensa. Kaksi räjähdyksessä loukkaantunutta miehistönjäsentä siirrettiin lähistöllä olleeseen salakuljetusalus Omariin.Auvinen, Visa s. 164 == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 07
Piraatit (kirja)

Piraatit on Ilkka Remeksen ensimmäinen nuortenkirja. Kirjan on julkaissut WSOY vuonna 2003. == Aiheesta muualla == * Kirjasta tietoa Ilkka Remeksen sivuilla * Maria Loikkanen: Piraatit. Kirjallisuus- ja kulttuurilehti Kirjo 1/2004. Luokka:Ilkka Remeksen teokset Luokka:Suomalaiset nuortenkirjat Luokka:Vuoden 2003 kirjat
Neuroopan omistajat

Neuroopan omistajat on Jope Ruonansuun vuonna 1999 julkaistu kymmenes studioalbumi. Albumin kappaleet ovat pääasiassa Jope Ruonansuun säveltämiä ja sanoittamia, Risto Asikaisen sovittamia ja tuottamia. == Kappaleet == # # (alkuperäinen kappale: Jenkka hevosen puhdistamisesta) # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Tekijät == === Muusikot === *Jope Ruonansuu – laulu, imitaatiot, saksofoni *Vesa Anttila – kitarat *Anssi Nykänen – rummut *Harri Rantanen – basso *Stiina ja Drome – taustalaulut *Pedro Hietanen – haitari *Risto Asikainen – tuotanto, äänitys, miksaus, kosketinsoittimet ja kitarat === Muut levyn tekoon osallistuneet === *Jussi Salmela - masterointi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1999 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit Luokka:Risto Asikaisen tuottamat albumit
Naurettava 90-luku

Naurettava 90-luku on Jope Ruonansuun vuonna 2000 julkaistu kokoelma-albumi. Se julkaistiin kahden CD-levyn yhteiskokoelmana sekä C-kasettina. Kokoelma- albumi sisältää vuosina 1991–1999 levytettyjä kappaleita ja sketsejä. Albumi oli vuonna 2001 myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän. Vuonna 2004 albumia oli myyty platinalevyn verran. ==Kappaleet== ===CD 1=== # # # (alkuperäinen kappale: Moottoripyörä on moottoripyörä) # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # ===CD2=== # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2000 kokoelma- albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
Arto Haapala

Arto Kalervo Haapala (s. 3. tammikuuta 1959 Helsingin maalaiskunta) on estetiikan professori Helsingin yliopistossa.Kuka kukin on 2007, Otava 2006 Haapala on työskennellyt professorina Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnassa vuodesta 1995 . Hän on erikoistunut kirjallisuuteen, ympäristöön ja tulkintaan, sekä angloamerikkalaisen estetiikan lisäksi hermeneutiikkaan, etenkin Martin Heideggerin filosofiaan. Haapala on toiminut monissa asiantuntijatehtävissä Suomessa ja ulkomailla. Hän on tehnyt tutkimusvierailuja Lancasterin yliopistoon ja Temple Universityyn sekä opetusvierailun Trondheimin yliopistoon . Tämän lisäksi Haapala on ollut mm. Suomen Akatemian asiantuntijana ja Alfred Kordelinin säätiössa toimielinjäsenenä . Haapala valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002. == Teoksia == * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Arto Haapala 375 humanistia -sivusto 29.8.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset filosofit Luokka:Estetiikantutkijat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
Kiti Neuvonen

Kirsi Marjut Onerva "Kiti" Neuvonen Musiikin salanimiä ja nimimerkkejä (s. 27. lokakuuta 1950) on suomalainen laulaja, radiotoimittaja ja runoilija. Neuvosen tunnetuin laulu on Kaj Chydeniuksen ja Anu Kaipaisen ”Nuoruustango” vuodelta 1971. Kappale julkaistiin tuoreeltaan Love Recordsin Pieni juhlija -kokoelmalla, mutta singlenä se julkaistiin vasta vuonna 1974. Levytyksen menestyksestä huolimatta Neuvosen seuraava julkaisu ilmestyi vasta vuonna 1985 ”Kaupungin valot” -singlen muodossa. Seuraavana vuonna puolestaan ilmestyi Neuvosen ensimmäinen pitkäsoittolevy Kaupungin valot. Julkaisijana näillä äänitteillä toimi PiMu-levymerkki. Tämän jälkeen Neuvosen levyt ilmestyivät Polarvox-levymerkin kautta. Vuonna 1987 ilmestyi albumi Minä rakastan sinua kuunkierron verran ja seuraavana vuonna artistin tunnetuimman levytyksen mukaan nimetty albumi Nuoruustango. Neuvosen toistaiseksi viimeisin levyjulkaisu on vuonna 1991 ilmestynyt albumi Nainen ja ääni, jolle hänelle lauluja teki muun muassa Juice Leskinen. Kiti Neuvosen Polarvox-albumien tuotannosta on julkaistu myös kokoelmalevy Parhaat vuonna 1994. Neuvonen juonsi Radio Suomen Valoa ikkunassa- ja Yöradio-ohjelmia vuosina 1990–1997 http://www.valmu.com/2005/esiintyjat/kiti&ilmo.html; . Neuvoselta on ilmestynyt vuonna 2000 runokokoelma Eräänä aamuna sydämessäni (Enostone, ISBN 951-9036-12-1). == Diskografia == === Studioalbumit === * * * * * === Singlet === * ”Nuoruustango” (1974, Love Records; uudelleenjulkaistu 1988) * ”Ensin napataan Oulu ja sit kaapataan Porvoo” (1987, Polarvox) * ”Nainen / Viileä Veronan viini” (1991, Polarvox) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Ylen Elävä arkisto: Kiti Neuvonen: Nuoruustango * discogs.com Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lomakiertue

Lomakiertue on Jope Ruonansuun 11. kesäkuuta 2001 julkaistu albumi. Levyllä on myös dataraita, joka sisältää albumin tv-mainokset. Albumin kansilehtinen sisältää Jopen "Lomakiertue"-pelin. Kansilehtisen piirrokset on piirtänyt Jopen veli Seppo Ruonansuu. Kultalevy myönnettiin vuonna 2003. Albumia on myyty yhteensä yli 22 000. == Kappaleet == #Esipuhe (0.26) #Tarja H. (0.28) #Tarja meistä on rautaa (2.51) (alkuperäinen kappale: Harva meistä on rautaa / Jos jotain yrittää) #Alvi Kuttura (0.24) #Pikku pikku siiderissä (2.28) (tyyliparodia kappaleesta Pikku pikku bikinissä) #Hirvi Lind (0.15) #Oli uutisilta (1.26) #Alppimaja laulu (0.28) #Karpo (1.25) #Saiskos luvan, nimittäin (2.38) #Matti-Esko (1.04) #Menkkaränkkä (2.48) (alkuperäinen kappale: Känkkäränkkä) #Posti-Pekka (0.28) #Käyn kadun laitaa (2.31) (alkuperäinen kappale: Käyn ahon laitaa) #Jaa jaa keskikaljaa (2.46) #Paappa (0.36) #Oon ysikymppinen (2.57) (alkuperäinen kappale: Kolmekymppinen) #Ruutulippu (1.50) #Rakastan turkulaisia (2.47) (alkuperäinen kappale: Jos rakastat) #Esko Riihelä (0.38) #Rauhallista ruuhkailtaa (2.17) #Aarne (0.30) #Notta Pohojanmaalla (1.56) #Sauli tykkää Tanjasta (2.22) #Mauni (0.36) #Hullun lehmän tango (2.41) #Hugo Algren (0.15) #Kännykkälinjat pätkii (1.28) (tyyliparodia kappaleesta Puhelinlangat laulaa) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2001 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
Aamun Koitto

Aamun Koitto on Suomen ortodoksisen kirkon yhteydessä toimivan Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan julkaisema aikakauslehti ja ortodoksisen kirkon äänenkannattaja. Sen kustantajana toimii Kotimaa-Yhtiöt. Aamun Koitto perustettiin Sortavalassa 1896. Se on Suomen vanhimpia kirkollisia lehtiä. Sitä vanhempia ovat Suomen Vapaakirkon julkaisema Suomen Viikkolehti (perustettu 1887) ja Suomen luterilaisen kirkon piirissä ilmestyvistä lehdistä Hengellinen Kuukauslehti (1888) ja Sanansaattaja (1876). Aamun Koitto julkaisi vuonna 2015 viisi 28-sivuista numeroa, joista kolme ensimmäistä kevätkaudella ja kaksi syksyllä. Karjalan hiippakunnan seurakuntien jäsentalouksiin lehti jaetaan seurakuntien tilaamana 44-sivuisena versiona, ja laajempi painos sisältää peruslehden lisäksi 16 alueellisesti toimitettua seurakuntasivua. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Aamun Koiton verkkolehti * Aamun Koitto 100 vuotta - Suomalaista ortodoksisuutta rakentamassa. Tapani Kärkkäisen kirjoittama Aamun Koiton historia lehden 100-vuotisjuhlanumerossa 1996 Luokka:Ortodoksiset lehdet Luokka:Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Työnnä kännykkä hanuriin

Työnnä kännykkä hanuriin on Jope Ruonansuun 4. marraskuuta 2002 julkaistu albumi. Albumin kappale "Soneranputsausjenkka" on aiemmin julkaistu Ruonansuun albumilla "Neuroopan omistajat" vuonna 1999. Kappale "Markka ja fyrkka" levytettiin vuonna 2001 ja se julkaistiin Edelin kokoelmasinglellä, jossa mukana ovat myös Korsuorkesteri ja Jonna Kantola. Ruonansuu osallistui kappaleella "Markka ja fyrkka" vuoden 2001 Syksyn sävel -kilpailuun, mutta kappale karsiutui loppukilpailusta. Kultalevy myönnettiin vuonna 2002, ja platinalevy 2003. Albumia on myyty yhteensä yli 56 000 kappaletta. ==Kappaleet== #Esko Ahon tervehdys (0.31) #Työnnä kännykkä hanuriin (2.55) (Alkuperäinen kappale: Tartu tiukasti hanuriin) #Kimi kapakassa (0.36) #Emmä tiiä (1.53) #Matti hukassa (0.32) #Umtzi um (2.10) #Ensio lässyttää (1.17) #Pieni Hiace (3.45) (Alkuperäinen kappale: Pieni sydän) #Folken kanssa stadin ympäri (2.16) #Aarne Tanninen purkautuu (0.22) #Naistenmies (2.39) #Karpoa janottaa (1.13) #Ponutehtaan jenkka (1.54) (Alkuperäinen kappale: Vesivehmaan jenkka) #G. Pula-aho (0.48) #Speteliini (2.23) #Fagerholm: onko huomenna pouta? (0.28) #Petri Takala (3.11) #M.A. Numminen sijoittajana (0.34) #Soneranputsausjenkka (1.36) (Alkuperäinen kappale: Jenkka hevosen puhdistamisesta) #Pappa puhuu (0.25) #Markka ja fyrkka (3.15) #Posti-Peku isänpoika (0.33) #Isä (3.41) == Muusikot == * Jope Ruonansuu – laulu, imitaatiot, saksofoni * Anssi Nykänen – rummut * Harri Rantanen – basso * Jarmo Nikku – kitara * Ville Nurmi – kitara * Jussi Kaasalainen – koskettimet, ohjelmointi * Pertti Haverinen – koskettimet, ohjelmointi * Satu Wilkman – taustalaulu * Jaana Pollari – taustalaulu * Johanna Haavisto – taustalaulu * Teresa Välimäki – puhe kappaleessa ”Kimi kapakassa” == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Edel Records Finland: Työnnä kännykkä hanuriin (arkistoitu) * Luokka:Vuoden 2002 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
American Office

American Office on Jope Ruonansuun ja Juha Laitilan vuonna 2002 julkaistu albumi. Vuonna 2002 Laitilan ja Ruonansuun American Office -nimikkosketsejä esitettiin paikallisradioissa. Julkaistulla CD:llä on 22 sketsiä. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Aiheesta muualla == * American Office discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 2002 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
Logos (lehti)

Logos on Ortodoksisen Opiskelijaliiton (OOL) julkaisema kulttuurilehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Opiskelijaliitto kuvaa lehteä näin: "Logos on tiukasti aikaansa ja ortodoksista maailmaa tarkkaileva lehti. Se ilmestyy OOL ry:n julkaisemana kuudesti vuodessa. Jokaisessa numerossa on muun muassa artikkeleita ajankohtaisista ortodoksisista aiheista, purevia ja mietiskeleviä kolumneja ja uutisia maailmalta." Logoksen vastaavana toimittajana toimii Simo Haavisto (Vaasa) muun toimituskunnan kanssa. Toimitussihteeri on Ortodoksisen Opiskelijaliiton pääsihteeri Satu Hätinen (Helsinki). Logos muutettiin vuonna 2012 verkkojulkaisuksi. Jäsenmaksun maksaneet OOL:in jäsenet voivat rekisteröityä lehden lukijaksi. ==Aiheesta muualla== * Logoksen kotisivut * Ortodoksisen Opiskelijaliiton kotisivut Luokka:Ortodoksiset lehdet Luokka:Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Finnshits

Finnshits on suomalaiskoomikko Jope Ruonansuun 15. studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2003. Albumi on eräänlainen parodia Finnhits- albumisarjasta. Albumin kappaleista ”Annelin silmin” ja ”Stressman” julkaistiin singlenä heinäkuussa 2003. Ruonansuu on kertonut, että ”Annelin silmin” levytettiin studiossa päivää ennen kuin Anneli Jäätteenmäen hallitus erosi kesäkuussa 2003.MTV3 Chat-ohjelma vuosi 2003 Finnshits on kuvitteellinen puhelintoivekonsertin, johon puhelinnumero on salainen ja pitää siksi arvata. Kaikki ”soittajat” ovat julkisuuden henkilöitä lukuun ottamatta Pirkka-Pekka Peteliuksen Rampe-sketsihahmoa. Albumi menestyi todella hyvin ja ylitti kultalevyrajan jo vuonna 2003. Platinalevyraja ylittyi seuraavana vuonna. Albumia on myyty vuoteen 2013 mennessä yhteensä 40 213 kappaletta ja on Ruonansuun myydyimpiä. == Kappaleet == Kaikki kappaleet suomentanut/uudelleen sanoittanut Jope Ruonansuu ja sovittanut Janne Kettunen ja Torsti Spoof, ellei toisin mainita. ”(Nimi) langalla”-kappaleet ovat puhuttuja ja eivät sisällä musiikkia. # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # CD-levyn (0150912AXR) kansilehtisen tiedot. == Kokoonpano == === Muusikot === * Jope Ruonansuu – laulut, imitaatiot, kitarat (20), harmonikka (8), saksofoni (6, 22), huilu * Pirkka-Pekka Petelius – laulut, taustalaulut * Jaana Pollari – laulut, taustalaulut * Kimmo Hämäläinen – rummut * Pekka Lampinen – bassokitara * Torsti Spoof – kitarat, kosketinsoittimet * Ari Korhonen – kosketinsoittimet * Marjaana Paakkanen – kuoro * Mirkka Liimatta – kuoro * mieskuoro Siitossonnit – kuoro * Matti Ekman – harmonikka * Janne Kettunen – trumpetti, pasuuna ja huuliharppu * Mikko Saikkonen – saksofoni === Tuotanto === * Janne Kettunen – tuottaja * Torsti Spoof – tuottaja * Edel Records Finland – tuotanto * Tero Jämsä – kansi (Mainospeukalo) * Jorma Hämäläinen – CD-masterointi (StudioPop) * Jopen linssi – valokuvat * Ilkka Vainio – vastaava tuottaja == TV-mainokset == Albumista on olemassa kolme erilaista TV-mainosta, joissa esiintyy Jope Ruonansuun lisäksi Pirkka-Pekka Petelius. Ohessa linkit joperuonansuu.com- sivuston Windows Media-muotoisiin tiedostoihin: Mainos Windows Media Kesto Stressman Stressmannweb.wmv - 543 kt 11 sekuntia Miljonääriksi Miljonaariksiweb.wmv - 548 kt 11 sekuntia Mambo Mamboweb.wmv - 460 kt 9 sekuntia == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Edel Records Finlandi: Finnshits * Albumi äänitetietokannassa Luokka:Vuoden 2003 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
Me hirviöt (albumi)

__NOTOC__ Me hirviöt on Jope Ruonansuun 25. lokakuuta 2006 julkaistu albumi. Albumin tekoon tai ainakin sen "teemaan" on varmasti vaikuttanut Lordin ensimmäinen euroviisuvoitto Suomelle. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 14. Kultalevy myönnettiin vuonna 2007. Albumia on myyty yhteensä yli 16 000. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Aiheesta muualla == * == Lähteet == Luokka:Vuoden 2006 albumit Luokka:Jope Ruonansuun albumit
Ortodoksinen Kulttuuri (lehti)

Ortodoksinen Kulttuuri on Ortokirja ry:n julkaisema kulttuurilehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Ortodoksinen Kulttuuri -lehden vastaavana päätoimittajana toimii Petri Piiroinen, päätoimittajana Tiina Juurela ja toimittajina Jarmo Hakkarainen ja Ari Koponen. ==Aiheesta muualla== *Ortodoksinen Kulttuuri -lehden kotisivut Luokka:Ortodoksiset lehdet Luokka:Suomalaiset kristilliset aikakauslehdet
Ilpo Saastamoinen

Ilpo Erkki Aslak (Ilja) Saastamoinen (s. 22. heinäkuuta 1942 Pielavesi) on suomalainen säveltäjä, kitaristi, kapellimestari ja basisti. Hän on soittanut kitaraa muun muassa Soulset- ja Karelia-yhtyeessä sekä tehnyt yhteistyötä muun muassa Nils-Aslak Valkeapään ja Jaakko Gauriloffin kanssa. Hän toimi Kajaanin Big Bandin kapellimestarina 1974–1980, ja Piirpauke-yhtyeessä hän soitti bassoa vuosina 1980–1983. Saastamoinen on säveltänyt oopperatrilogian Velho (kantaesitettiin 1993), Riekko (1996) ja Käärme (1999). Trilogiasta on tehty kaksois-CD Velhon aika – The Best of Velho Trilogy. Saastamoinen on myös johtanut Pohjantahti-etnomusiikkiyhtyettä.Ilpo Saastamoinen – arktisen musiikin velho. Selvis 3/2000. Saastamoiselle myönnettiin Kritiikin Kannukset vuonna 1973. Seuraavana vuonna hän julkaisi Kitarakirjan, joka sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Kansanmusiikin ja -tanssin edistämiskeskus nimitti Folklandia-risteilyllä 2009 Saastamoisen Vuoden Wäinöksi.Folklandia 2009 tiedote Koulutukseltaan Saastamoinen on filosofian lisensiaatti (musiikkitieteellinen lisensiaatintyö vuonna 1998 saamelaismusiikista).Suomen Kansanmusiikkiliitto – Kuukauden pelimanni __NOTOC__ ==Diskografia== * Joutsenen juju (1976) == Kirjat == * (4. sidottu painos 1979, ISBN 951-30-4765-2) * ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Ilpo Saastamoisen kotisivut. * Kuukauden pelimanni. Suomen Kansanmusiikkiliitto. Luokka:Suomalaiset kapellimestarit (viihdemusiikki) Luokka:Suomalaiset kitaristit Luokka:Suomalaiset oopperasäveltäjät Luokka:Suomalaiset musiikkitieteilijät Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vartiomoottorivene 8

Vartiomoottorivene 8 (VMV 8) oli Suomen merivartioston 1935 valmistunut vartiomoottorivene. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, Visa s. 147 == Palvelus == Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 8 tuhoutui 26. helmikuuta 1944 Helsingin satamassa Neuvostoliiton ilmavoimien hyökkäyksessä. == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 08
Vartiomoottorivene 9

Vartiomoottorivene 9 (lyhyemmin VMV 9) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Turun Veneveistämöltä ja valmistui 1935. Alus oli osa viidettä vartiomoottoriveneiden tilausvaltuutusta, jonka Turun Veneveistämö voitti keväällä 1934 kilpailun kymmenen uuden vartiomoottoriveneen rakentamisesta. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, Visa s. 147 == Palvelus == Alus oli talvisodan aikana varmistuslaivueessa ja se kuului 1941 Moottoritorpedovenelaivueeseen. Alus joutui 29. kesäkuuta 1941 Söderskärin eteläpuolella kahden venäläisen lentoveneen yllättämäksi, jolloin aluksen päällikkö luutnantti Aarne Mäkelä haavoittui pahoin ja vene vaurioitui pommin sirpaleista.Veneet puuta, miehet rautaa s. 49-50 Alus oli 1942-1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 09
Martti Mäntylä

Martti Jussi Tapani MäntyläFacta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 370 (etunimet) (s. 11. kesäkuuta 1955) on ollut tietotekniikan professori Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1987. Vuodesta 2010 alkaen hän on toiminut Euroopan teknologiainstituutti EIT:n tieto- ja viestintätekniikan yksikön EIT ICT Labsin strategiajohtajana. Vuosina 1999–2008 hän toimi Tietotekniikan tutkimuslaitoksen (Helsinki Institute for Information Technology HIIT) tutkimusjohtajana. Mäntylä opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän väitteli 1983. Hän on toiminut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopistossa, IBM Researchissa (T. J. Watson Research Center, Yorktown Heights, New York) ja Fraunhofer-instituutissa (IGD, Darmstadt). Mäntylän kiinnostuksen kohteisiin kuuluvat käyttäjäkeskeinen tieto- ja viestintätekniikan tuotekehitys sekä tulevaisuuden Internet. ==Palkinnot ja tunnustukset== *Vuoden tietotekniikkavaikuttaja 2005 *Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen 2009 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vartiomoottorivene 10

Vartiomoottorivene 10 (lyhyemmin VMV 10) oli vuonna 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen torjuntaan Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8–17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, s. 147. == Palvelus == Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Vene tuhoutui saksalaisten tykkituleen operaatio Tanne Ostissa Suurkylän satamassa Suursaaressa. == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 10
Vartiomoottorivene 11

Vartiomoottorivene 11 (VMV 11) oli vuonna 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == pienoiskuva|left|Sarjan 8–17 yleispiirustus, 1935. Alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8–17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit.Auvinen, Visa s. 147 Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 180 hevosvoimaa, tosin piirustuksissa apukoneen teho on 100 hevosvoimaa.VMV 11, VMV 11 Entisöimistoimikunta 1992 s. 17, 24 Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen, ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935. == Palvelus == Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1941 moottoritorpedovenelaivueessa ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Alukseen uusittiin sodan jälkeen koneet, ja vuonna 1955 se sai tutkan. 1960-luvulla aluksen kannet ja messinkiosat maalattiin harmaiksi. Alus telakoitiin Suomenlinnaan vuonna 1969 odottamaan tulevaa museointia. Nykyisin alus on entisöitynä museoaluksena Merikeskus Vellamossa Kotkassa olevassa Merivartiomuseossa. Se lienee ainoa säilynyt alus sarjastaan. Vartiomoottorivene VMV11:n perä. == Lähteet == * * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Rajavartiolaitos: Esittelyssä Merikeskus Vellamossa sijaitseva VMV11 YouTube- video. VMV 11 Luokka:Suomen museolaivat
Elämä on helvettiä

Elämä on helvettiä (engl. Life in Hell) on Simpsonien luojan Matt Groeningin vuonna 1977 aloittama sarjakuva, jossa seikkailee ihmisen kaltaisia kaneja ja homoseksuaalinen pariskunta. Piirrokset eivät käsittele ainoastaan hauskanpitoa ja naureskelua, vaan myös ulkopuolisuutta, itseinhoa ja väistämättömän tuhon pelkoa. Sarjakuvan hahmot yleensä näkyvät taustalla tai puhumattomina hahmoina Matt Groeningin sarjoissa (esim. Bongo on lemmikkipuodin mikroaaltouunissa Futuraman jaksossa "Joulutarina".) == Hahmot == * Binky on katkera, masentunut, ulkopuolinen ja siten ihan "normaali" kani ja sarjakuvan päähenkilö. Yleensä hän on varsin pelokas. * Sheba on Binkyn entinen tyttöystävä. * Hulgalla ja Binkyllä on yhden illan juttu. * Bongo on Binkyn ja Hulgan avioton lapsi, jolla on vain yksi korva. * Snarla on Bongon luokkatoveri ja ihastus, vaikka onkin kissa. * Herra Shute on Bongon opettaja ja jänis. * Akbar ja Jeff ovat joko "veljeksiä, rakastavaisia tai molempia". Joka tapauksessa he ovat mitä ilmeisimmin homoseksuaaleja ja eräässä vaiheessa paljastuu, että kaikki homoseksuaalit heidän maailmassaan näyttävät samalta. * Herra Simpson on Binkyn pomo. * Matt Groening näyttäytyy sarjakuvissa partasuisena ja silmälasipäisenä kanina. * Will ja Abe ovat Matt Groeningin kaksi poikaa. *Bart Simpson vilahtelee toisinaan sivuhahmona sarjassa. == Julkaisuja suomeksi == * Rakkaus on yhtä helvettiä (Love is Hell) * Työ on yhtä helvettiä (Work is Hell) * Koulu on yhtä helvettiä (School is Hell) * Lapsuus on yhtä helvettiä (Childhood is Hell) * Matkaopas helvettiin (How to Go to Hell) * Päin helvettiä (The Road to Hell) Luokka:Yhdysvaltalainen sarjakuva Luokka:Sunnuntaistrippisarjakuva
Vartiomoottorivene 12

Vartiomoottorivene 12 (VMV 12) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, Visa s. 147 == Palvelus == Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa. Jatkosodassa alus oli vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Vene tuhoutui satamaan Helsingissä 6. helmikuuta 1944 Neuvostoliiton ilmavoimien hyökkäyksessä. == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 12
Referaatti

Referaatti on kuullun tai luetun tekstin lyhennelmä, jossa tuodaan esille tärkeimmät asiat. Joskus on tarpeen selostaa jonkin tekstin sisältö sellaiselle, joka ei tunne tekstiä entuudestaan. Tällöin kirjoittajan on perehdyttävä tekstiin huolellisesti ja sen jälkeen pyrittävä kertomaan tekstin ydinsisältö. Referaatti ei kuitenkaan ole aivan sama asia kuin tiivistelmä. Referoitavasta tekstistä on mainittava heti alussa sen kirjoittaja, tekstin koko nimi (esimerkiksi artikkelin nimi), sekä lehti tai kirja, josta teksti on referoitu. Referoijan on huolehdittava siitä, ettei hän sekoita referaattiin omia mielipiteitään eikä väritä asiaa omilla näkemyksillään. Referaatteja on kolmea lajia: perusreferaatti, kommentoitu referaatti ja popularisaatio. Perusreferaatissa toistetaan toiselle lyhemmin alkuperäisen tekstin ydinsisältö. Kommentoituun referaattiin voi lisätä omia mielipiteitä. Popularisaation tarkoituksena on muuntaa teksti niin sanotulle "kansankielelle", jotta kaikki voisivat ymmärtää vaikeankin tekstin sisällön. ==Lähteet== Luokka:Opetusmenetelmät Luokka:Dokumentit
Vartiomoottorivene 13

Vartiomoottorivene 13 (VMV 13) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, Visa s. 147 == Palvelus == Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa. Jatkosodassa alus oli vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 13 oli toinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen Štš 311:n upottajista 12. lokakuuta 1942. Vuodesta 1972 alkaen alus oli vesibussina Kalajoella (m/s Kalla IV), Kemijärvellä 1989-1993 (m/s Lapinhelmi) ja Kajaanissa 1993-1999 (m/s Pinja Tuulia), jossa se romutettiin polttopuiksi 2000-luvun alussa. == Lähteet == * * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * VMV 13 ajaa takaa spriilaivoja, Suomen Kuvalehti, 19.11.1938, nro 46, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot VMV 13
Vartiomoottorivene 14

Vartiomoottorivene 14 (VMV 14) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene. == Valmistus == Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.Auvinen, Visa s. 147 == Palvelus == Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa. Jatkosodassa alus oli vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 14 kuului panssarilaiva Ilmarisen varmistusosastoon operaatio Nordwindissä 13. syyskuuta 1941. Alus löysi pinnalta räjähdyksessä surmansa saaneen kansimestarin ruumiin ja toi sen Utön satamaan. Ainoana löytyneenä vainaja haudattiin Hietaniemen sankarihautaan edustamaan tuhossa kaatuneita. Heinämies: Seitsemän minuuttia merellä, s. 212 VMV 14 tuhoutui saksalaiseen tykkituleen operaatio Tanne Ostissa Suurkylän satamassa Suursaaressa. == Lähteet == * * * * === Viitteet === VMV 14
Kyllikki Solanterä

Kyllikki Solanterä (vuoteen 1935 Solander, o.s. Wegelius; 3. elokuuta 1908 Messukylä - 12\. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen laulaja, laulunopettaja ja sanoittaja.Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 5, s. 291. Otava, Helsinki 1979. Hän suomensi ja teki iskelmämusiikin sanoituksia muun muassa salanimillä Donna (ainoastaan "Jussin tango"), Kristiina, K. Nuoli, Timo Nuoli ja K. Sara Musiikin salanimiä ja nimimerkkejä . Taidemusiikkia hän sanoitti omalla nimellään.Marjut Hjelt 15.11.1999 : Kansalliskirjasto käsikirjoituskokoelmat Kyllikki ja Lauri Solanterän arkisto Kyllikki Solanterä pääsi ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta 1928 ja opiskeli sitten vuoden ajan kieliä Helsingin yliopistossa. Hän oli vuodesta 1933 Lyyli Wendelinin yksityisoppilaana ja opiskeli sitten Helsingin konservatoriossa 1935–1938. Vuonna 1946 Solanterä teki opintomatkan Ruotsiin opiskellen siellä laulua Adelaida von Skilonzin oppilaana. Kyllikki Solanterä piti ensikonserttinsa Helsingissä 1936. Hän piti konsertteja Suomen ohella Tukholmassa, Kööpenhaminassa ja Oslossa. Solanterän sanoituksista tunnetuimpia ovat muun muassa Kipparikvartetin levyttämä "Pieni ankanpoikanen" (säv. Bernard Zaritsky) ja Georg Otsin esittämä "Unohtumaton ilta" (säv. Vasili Solovjev-Sedoi). Solanterän omia esityksiä on säilynyt levytyksenä vain kaksi 78-kierroksen savikiekkoa, joissa kummassakin toisella puolella esiintyy Matti Lehtinen http://www.hypermedia.fi/VYS/Solantera.html . Levyillä hän esittää kappaleet "Hyvä neuvo" ja "Kesäpäivä kultainen" Ensio Kostan johtaman HMV- orkesterin säestyksellä. Laulut ovat alun perin elokuvasta Liisa ihmemaassa.http://www.aanitearkisto.fi/firs/hmvtjn.htm Kyllikki Solanterä meni naimisiin 3. elokuuta 1929 kanttori-urkuri ja nuotinpiirtäjä Lauri (Lasse) Mattias Solanterän (ent. Solander, 1902–1977) kanssa. Hän toimi laulunopettajana yli 25 vuotta Sivistysjärjestöjen Kansan­konservatoriossa 1937–1963.Solanterä Pomus.netin tietokanta Kansalliskirjastossa säilytettävä Kyllikki ja Lauri Solanterän arkisto sisältää suomalaisten säveltäjien, heidän joukossaan muun muassa Erik Bergman, Aarre Merikanto ja Ahti Sonninen, sävellyskäsikirjoituksia, jotka jäivät Lauri Solanterälle teoksia puhtaaksi piirrettäessä. Arkistossa on myös runsaasti Kyllikki Solanterän suomentamia lauluja nuottipainatteina. Solanterä on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * VYS:n lyhytelämäkerta Solanterästä Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet