EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Oliivikärpässieni

Oliivikärpässieni (Amanita olivaceogrisea) on kärpässieniin kuuluva sienilaji. Sen lakki on 3–6 senttimetriä leveä ja reunasta uurteinen. Lakki on väriltään oliivin- tai ruskeanharmaa. Heltat ovat valkoiset ja melko tiheät. Jalka on 5–9 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Jalassa ei ole rengasta. Malto on valkoista. Oliivikärpässieni kasvaa Suomessa melko yleisenä rantametsissä, lepikoissa ja tunturikoivikoissa. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Sieni on syötävä, mutta sen voi sekoittaa myrkyllisiin kärpässienilajeihin. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Kärpässienet
Internet Key Exchange

Internet Key Exchange (IKE) on IPsec-protokollan kanssa käytetty avaintenvaihtoprotokolla. IKE on yhdistelmä, joka toteuttaa Oakley- ja Skeme- avaintenvaihdon ISAKMP-kehyksessä. == Versiot ja standardit == Protokollasta on julkaistu versiot IKEv1 ja IKEv2. Ensimmäinen versio julkaistiin useana dokumenttina: * The Internet IP Security Domain of Interpretation for ISAKMP * Internet Security Association and Key Management Protocol (ISAKMP) * Internet Key Exchange (IKE) yhdisti samaan määrittelyt yhdeksi määrittelyksi Internet Key Exchange (IKEv2) Protocol, joka on myöhemmin korvattu. IKEv2 standardit: * Using Authenticated Encryption Algorithms with the Encrypted Payload of the Internet Key Exchange version 2 (IKEv2) Protocol * An Extension for EAP-Only Authentication in IKEv2 * Additional Diffie-Hellman Tests for the Internet Key Exchange Protocol Version 2 (IKEv2) * Internet Key Exchange Protocol Version 2 (IKEv2) ** päivitetty dokumenteissa , , == Kritiikkiä == On väitetty että haavoittuvuus protokollassa jättäisi 66% VPN:stä haavoittuvaksi hyökkäykselle, joka on eri tahoilta tyrmätty. == Katso myös == * Diffie-Hellman == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Imperfect Forward Secrecy: How Diffie-Hellman Fails in Practice (PDF) * Critical Review of Imperfect Forward Secrecy (PDF) Luokka:Internet-standardit Luokka:Tietoverkkojen tietoturva
Heloniat

Heloniat (Helonias) on sudenmarjakasvien (Melanthiaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Nykyisin sukuun luetaan kuuluvaksi vain yksi laji: suohelonia (Helonias bullata). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasvien suomenkieliset nimet (Kassu): Heloniat (Helonias) * ITIS: Helonias Luokka:Sudenmarjakasvit
Heinolan seminaari

Heinolan seminaari oli vuonna 1899 Heinolaan perustettu opettajaseminaari, josta valmistui alkujaan naisopettajia. Se perustettiin Mikael Soinisen johdolla. Ensimmäiset 35 opettajaa valmistuivat 1903. Seminaarin paikaksi valittiin Heinola, joka pienenä syrjäisenä paikkakuntana katsottiin sopivan rauhalliseksi seminaaria varten. Seminaarin toiminta alkoi elokuussa 1899 alakansakoulun tiloissa ja siirtyi valmistuneeseen päärakennukseen 1901. Sotien jälkeen mukaan tuli myös miesopettajien koulutus. Seminaarialue sijaitsee Perspektiivin eli Heinolan maaherranpuiston päässä. 1800–1900-luvun vaihteen tienoilla rakennettuun suojeltuun yliarkkitehti Jac. Ahrenbergin suunnittelemaan rakennuskokonaisuuteen kuuluu päärakennuksen lisäksi johtajan asuinrakennus ja talousrakennuksia. Alueella on lisäksi uudempia rakennuksia, kuten funktionalistinen uusi seminaarirakennus (1939), jonka on suunnitellut rakennushallituksen arkkitehti Selim Savonius, arkkitehti T. Salervon suunnittelema oppilasruokala (1931) ja Bertel Saarnion suunnittelema 1957 valmistunut harjoituskoulu. Kokonaisuuteen kuuluu 1800-luvun loppupuolella rakennettu nykyisin musiikkiopiston käytössä oleva kortteli, jossa alkujaan toimi seminaarin harjoituskoulu. Suunnitelmat vihannestarhoille ja puutarhoille laati puutarhuri M. G. Stenius 1902. Seminaarin toiminta päättyi, kun opettajankoulutus siirtyi yliopistojen vastuulle. Viimeiset opettajat valmistuivat Heinolasta 1972, jolloin seminaarista oli valmistunut 3 554 kansakoulunopettajaa. Sen jälkeen tiloissa toimi 1972–1998 kouluhallituksen kurssikeskus opettajien jatkokoulutusta varten. Kurssikeskukselle valmistui 1979 punatiilinen asuntola. Tiloissa toimi 1998–2010 opetusalan koulutuskeskus Opeko, ja sitten Educode Oy vuoden 2013 alkuun. Sen jälkeen tilat osti kiinalaistaustainen Fin-China Business Center, jonka tarkoituksena oli järjestää terveydenhuollon ammattilaisten koulutusta, mutta toiminta ei käynnistynyt, ja rakennukset jäivät tyhjilleen. Syksyllä 2019 ely-keskus on edellyttänyt, että kylmilleen jätettyihin rakennuksiin tulee lämmitys. Kouluperinne Heinolan seminaarin alueella jatkuu. Heinolan seminaarin vuonna 1939 valmistuneen uuden päärakennuksen länsipuolella sijainneesta korttelista (Maaherrankatu 13) purettiin 1950-luvulta peräisin ollut Seminaarin koulu. Tilalle rakennettiin vuosina 2019–2021 arkkitehtitoimisto Lahdelma & Mahlamäen suunnittelema uudisrakennus Heinolan lukiolle. Lukio-opetus aloitettiin uudisrakennuksessa syyslukukaudella 2021. == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * Heinolan seminaari 1899–1909: 10-vuotiskertomus, 1909 * Yrjö Paalanen, Hilkka Ahomäki, Matilda Sirkkola (toim.): Heinolan seminaari 1899–1949. Muistojulkaisu. Valistus, 1949 * Heinolan seminaari 1899–1972, Heinolan seminaarin seniorit r.y., 1972 ==Aiheesta muualla== Luokka:Heinolan oppilaitokset Luokka:Opettajaseminaarit
WireGuard

WireGuard on Linuxille kehitetty avoimen lähdekoodin VPN-ohjelmisto. Ohjelman alkuperäinen kehittäjä on Jason A. Donenfeld, joka julkaisi sen kesäkuussa 2016. WireGuardista on myös kehitetty versiot Androidille, macOS:lle, FreeBSD:lle ja OpenBSD:lle. Etuina muihin toteutuksiin katsotaan olevan: * huomattavasti yksinkertaisempi toteutus kuin muissa vaihtoehdoissa, mikä helpottaa ohjelmointivirheiden havaitsemista ja korjaamista * konfigurointi on yksinkertaisempaa * vahvempia algoritmeja: vanhentuneita ja haavoittuviksi todettuja "teollisuusstandardiksi" muodostuneita algoritmeja ei tueta * yksinkertaisempi kättely salauksen versioinnilla: muissa ratkaisuissa on monen eri tekijän (kuten avaimen pituuden) neuvottelu erikseen * nopeammat yhteydet, myös nopeampi katkenneen yhteyden palauttaminen Linus Torvalds on sanonut WireGuardia "taideteokseksi" verrattuna OpenVPN:n ja IPSecin kaltaisiin. OpenVPN on toteutettu käyttäjäavaruudessa, joka vaikuttaa verkkokäytön kuormana. Ytimessä toteutettu IPSec on tehokkaampi kuin OpenVPN, mutta monimutkaisempi. Yhdysvaltalainen senaattori on kehottanut NIST:iä arvioimaan WireGuardin käyttämiseksi hallinnossa. WireGuardin kehittäjät ovat myös hankkineet ohjelmakoodille ulkopuolisen auditoinnin, joka ei löytänyt haavoittuvuuksia mutta tuotti ehdotuksia. Linux-ytimen versiossa 5.6 julkaistiin WireGuard-tuki. VPN-palveluita tarjoavan NordVPN:n mukaan WireGuardiin perustuva NordLynx tarjoaa kaksi kertaa suuremmat siirtonopeudet kuin IPSec tai OpenVPN. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut * WireGuard: Next Generation Kernel Network Tunnel (PDF) Luokka:VPN Luokka:Linux-ohjelmat
Turansaari

Turansaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa. == Maantietoa == Saari on 680 metriä pitkä, 330 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11,4 hehtaaria . Se sijaitsee Asikkalanselän pohjoisosassa Sulunpohjassa Käkisalmen edustalla. Saari kohoaa noin 4 metrin korkeuteen Päijänteestä ja se on metsän peittämä autio saari. Sen luoteispuolella sijaitsee 130 metrin päässä Pulkkilanharjun pohjoisosan niemi. Se on Vihtasensaaren kanssa Sulunpohjan suurimmat saaret. Saaren itä- ja eteläpuolella kulkevat veneväylät Sulunpohjasta etelään ja Käkisalmesta ulos Hinttolanselälle. Saarta ympäröi kaislikkoinen matalikko ja sen länsiosaissa on runsaasti lehtometsää . == Historiaa == Saari on merkitty nimellä vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastoon ja samoin on tehty Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942. Saari on niissä aina autio, mutta vuoden 1942 kartssa saareen on raivattu pelto- tai niittypalsta . Kyseinen niittymaa on merkitty vielä vuoden 1965 peruskarttaan, mutta sitten se on metsittynyt näkyvistä. == Huomautukset == == Lähteet == Luokka:Asikkalanselän saaret Luokka:Asikkalan saaret
Darja Bilodid

Darja Hennadijivna Bilodid (, s. 10. lokakuuta 2000) on ukrainalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Bilodid voitti kadettien (eli 17-vuotiaiden) maailmanmestaruuden 44 kg:n sarjassa 2015 sekä Euroopan- mestaruuden 44-kiloisissa 2015 ja 48-kiloisissa 2016. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 48 kg:n painoluokassa 2016. Bilodid voitti Euroopan- mestaruuden 48 kg:n sarjassa Varsovassa 2017. Seuraavana vuonna hän voitti saman painoluokan maailmanmestaruuden sekä Bakun MM-kilpailuissa että alle 21-vuotiaiden MM-kisoissa. Vuonna 2019 hän voitti 48-kiloisissa kultaa Minskin Euroopan kisoissa ja Tokion MM-kilpailuissa. Hän saavutti 48-kiloisissa EM- hopeaa Lissabonissa 2021. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Bilodid voitti 48 kg:n sarjassa pronssia. Taškentin MM-kilpailuissa 2022 hän oli 57-kiloisissa seitsemäs. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Zagrebissa 2024. Bilodid on voittanut seitsemän IJF World Tourin kilpailua sekä sijoittunut kaksi kertaa toiseksi ja kahdeksan kertaa kolmanneksi. Lisäksi hän on voittanut yhden maailmancupin / Continental Open -kilpailun. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset judokat Luokka:Ukrainalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Roman Hontjuk

Roman Volodymyrovytš Hontjuk (, s. 2. helmikuuta 1984 Nadvirna, Ivano- Frankivskin alue, Ukraina) on ukrainalainen judon olympia- ja MM-mitalisti. Hontjuk saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa 81 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa Kreikan Ilías Iliádisille. Hän saavutti samassa sarjassa pronssia Pekingin olympialaisissa 2008 ja Kairon MM-kilpailuissa 2005. Euroopan joukkuemestaruuskilpailussa hän saavutti kultaa 2011 sekä pronssia 2003 ja 2012. Hontjuk saavutti nuorten MM-hopeaa 81 kg:n painoluokassa 2002 sekä voitti Euroopan-mestaruuden samassa sarjassa 2001 ja 2002. Hän saavutti kadettien (eli 17-vuotiaiden) EM-pronssia 81-kiloisissa 2000. Hontjuk voitti kolme maailmancup / Continental Open -kilpailua, sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Hän oli kerran toinen IJF World Tourin kilpailussa. Hontjuk kantoi Ukrainan lippua Lontoon olympialaisten 2012 avajaisissa. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset judokat Luokka:Ukrainalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jair Silva

Jair Tavares da Silva (s. 3. elokuuta 1994, Barra de Santo Antônio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Tällä hetkellä Silva pelaa romanialaisessa FC Petrolul Ploieștissa. == Ura == Jair Silva pelasi kotimaassaan Brasiliassa Ituano FC:ssä São Paulon osavaltion mestaruussarjassa. Jairin pelaajaura Suomessa alkoi, kun hän siirtyi Ituanosta kaudeksi 2016 lainalle Ykkösessä pelanneeseen AC Ouluun. Jair pelasi kaudella 2016 yhteensä 25 Ykkösen ottelua, ja hän teki kauden päätteeksi kahden vuoden jatkosopimuksen AC Oulun kanssa. Jair pelasi kaudella 2017 yhteensä 19 ja kaudella 2018 yhteensä 27 Ykkösen ottelua. Kauden 2018 päätteeksi hänet valittiin Ykkösen parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Jair pelasi kausina 2016–2018 AC Oulussa yhteensä 71 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Jair Silva siirtyi kaudeksi 2019 Veikkausliigassa pelanneeseen Tampereen Ilvekseen. Jair debytoi Veikkausliigassa 7. huhtikuuta 2019 ottelussa KPV–Ilves. Hän pelasi kahdella Ilves-kaudellaan yhteensä 46 liigaottelua. Kauden 2020 jälkeen hän siirtyi mestarijoukkue-HJK:n riveihin. Huhtikuussa 2021 Silva tuomittiin Oulun käräjäoikeudessa vuonna 2016 tapahtuneesta 12-vuotiaan lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. HJK purki Silvan sopimuksen päättymään välittömästi kuultuaan tuomiosta kesäkuussa 2022. HJK:n jälkeen Silva solmi kahden vuoden sopimuksen Romanian korkeimmalle sarjatasolle Liga I:een nousseen FC Petrolul Ploieștin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jair Silva Palloliiton sivuilla * Jair Silva Veikkausliigan sivuilla * Jair Silva Soccerwayn sivuilla Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heorhi Zantaraja

Heorhi Malhazovytš Zantaraja (, , s. 21. lokakuuta 1987 Gali, Abhasia, Georgia) on georgialaissyntyinen judon maailman- ja Euroopan-mestari, joka on edustanut koko kansainvälisen uransa Ukrainaa. Zantaraja voitti maailmanmestaruuden 60 kg:n sarjassa Rotterdamissa 2009 kukistettuaan loppuottelussa japanilaisen Hiroaki Hiraokan. Hän saavutti samassa painoluokassa MM-hopeaa Tokiossa 2010 ja pronssia Pariisissa 2011. Hän sai 66-kiloisissa MM-pronssia 2013, 2014 ja 2018 sekä sijoittui viidenneksi 2017. Olympialaisissa hän on karsiutunut ensimmäisen ottelun tappion jälkeen sekä 2012 että 2016 Zantaraja voitti Euroopan-mestaruuden 60 kg:n sarjassa Istanbulissa 2011 sekä 66-kiloisissa Varsovassa 2017 ja Minskin Euroopan kisoissa 2019. EM-hopeaa hän saavutti 60 kg:n sarjassa Tbilisissä 2009. Lisäksi hän on sijoittunut viidenneksi 60-kiloisissa 2012 ja 66-kiloisissa 2014 sekä seitsemänneksi 60 kg:n painoluokassa 2010 ja 66-kiloisissa Euroopan kisoissa 2015. EM-joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2011 sekä pronssia 2013, 2015 ja 2017. Zantaraja voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan- mestaruuden 60 kg:n sarjassa 2006. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti samassa painoluokassa pronssia 2007 ja 2008. Zantaraja on voittanut kuusi IJF World Tourin kilpailua sekä sijoittunut kuusi kertaa toiseksi ja kahdeksan kertaa kolmanneksi. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kaksi voittoa, kaksi kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset judokat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harmaasiipifrankoliini

Harmaasiipifrankoliini (Scleroptila afra) on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan eteläisestä Afrikasta. ==Koko ja ulkonäkö== Harmaasiipifrankoliini voi kasvaa noin 30-33 cm pitkäksi. Lajin sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset. Yleisväritykseltään harmaasiipifrankoliini on harmaan- ja ruskeankirjava. Rinta on hieman punertava, mutta ei yhtä selvästi kuin monilla muilla ruskofrankoliinien suvun lajeilla. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Harmaasiipifrankoliinia tavataan Etelä-Afrikasta ja Lesothosta. Linnun elinympäristöä ovat vuoristoiset ruohomaat tyypillisesti 1 800-2 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji elää pesimäaikaan pieninä 3-8 yksilön ryhminä ja talvisin suurempina parvina. Harmaasiipifrankoliinin ravintoa ovat kasvien juuret, sipulit ja mukulat. Harmaasiipifrankoliinin pesimäkausi kestää elokuulta maaliskuulle. ==Lähteet== Luokka:Aitokanat
War of the Worlds (televisiosarja)

War of the Worlds on brittiläis-ranskalainen science fiction draamasarja, jonka on luonut ja käsikirjoittanut Howard Overman. Sarjan ohjaa Gilles Coulier ja Richard Clark. Sarja perustuu H. G. Wellsin samannimiseen romaaniin The War of the Worlds. == Näyttelijät == ==Jaksot== ===Ensimmäinen tuotantokausi (2019)=== |} == Lähteet == Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset scifi-sarjat Luokka:Foxin televisio-ohjelmat Luokka:Ranskalaiset televisiosarjat Luokka:Canal+:n televisio-ohjelmat
Energiakaava

Energiakaava on kaupungin maankäytön suunnittelussa käytetty kaavoituksen malli, jossa suunnitellaan kaupungin energianjakelua ja toimintaverkkoa. Tämän avulla voidaan suunnitella ja ohjata kaupungin energianjakeluverkostoa. Luokka:Kaavoitus
Louise Weiss

Louise Weiss (25. tammikuuta 1893 Arras – 26. toukokuuta 1983 Pariisi) oli ranskalainen journalisti ja poliitikko. Weiss vaikutti vahvasti kotimaassaan ja kansainvälisesti 1920-luvulta aina kuolemaansa saakka. Weiss teki elämäntyönsä rauhan puolesta sekä vaikutti aluksi sanomalehdistön kautta ajaen voimakkaasti naisten äänioikeutta. Weissin näkemyksiin vaikuttivat voimakkaasti hänen kokemuksensa ensimmäisestä maailmansodasta ja hän uskoi vahvasti, että toisen maailmansodan uhka voisi hälvetä naisten äänioikeudella. Toisen maailmansodan aikana Weiss auttoi pelastamaan tuhansia juutalaisia lapsia sekä liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen. Weiss edisti sodan jälkeen Euroopan roolia kylmän sodan supervaltojen vastapainona. Euroopan parlamentti nimitti Strasbourgin päärakennuksensa Weissin mukaan tämän kuoleman jälkeen tunnustuksena elinikäisestä toiminnasta eurooppalaisten arvojen puolesta. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet Luokka:Euroopan unionin vaikuttajat Luokka:Ranskalaiset europarlamentaarikot Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskalaiset toimittajat Luokka:Ranskalaiset feministit
Ecgberht

Ecgberht, myös Ecgbert tai Egbert (640 tai 645 – 1. heinäkuuta 673) oli Kentin kuningas 664–673. Hän oli Kentin kuninkaan Eorcenberhtin ja tämän vaimon Seaxburgin poika. Ecgberht seurasi isäänsä Eorcenberhtiä valtaistuimella vuonna 664. Ecgberht murhautti serkkunsa Æthelredin ja Æthelberhtin. Bedan mukaan Ecgberht ja Northumbrian kuningas Oswiu valitsivat Wighardin Canterburyn arkkipiispaksi vuonna 667, mutta tämä kuoli Roomassa ruttoon pian sen jälkeen, kun paavi Vitalianus oli vihkinyt hänet virkaansa. Ecgberht järjesti paavin valitseman uuden arkkipiispan, Theodoros Tarsoslaisen, saapumisen Englantiin vuonna 669. Ecgberht rakennutti myös Chertseyn luostarin ja edisti hopeakolikkojen käyttöönottoa. == Lähteet == Luokka:Englannin anglosaksikuninkaat Luokka:640-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 673 kuolleet
Massimiliano Fuksas

Massimiliano Fuksas (s. 9. tammikuuta 1944 Rooma) on italialainen arkkitehti. == Ura == Fuksasin sukujuuret ovat Liettuassa. Fuksas valmistui arkkitehdiksi Rooman Sapienza-yliopistosta vuonna 1969. Hän oli avannut oman arkkitehtitoimistonsa Roomaan jo 1967; sittemmin Fuksasilla on ollut toimipaikkoja muun muassa Pariisissa, Frankfurt am Mainissa ja Shenzhenissä. Fuksasin tyyli alkoi muuttua 1990-luvulla yhä kokeilevampaan suuntaan. Hänen merkittäviä töitään ovat muun muassa Vienna Twin Tower Wienissä (1999–2001), Ferrarin pääkonttori ja tutkimuskeskus Maranellossa (2001–2004), Nardini Centro Ricerche e Auditorium Bassano del Grappassa (2002–2004), Fieramilano (2002–2005), Zénith Strasbourg Europe (2003–2008), Armani Store New Yorkissa (2007–2009), kauppakeskus MyZeil Frankfurtissa (2002–2009), Peres Center for Peace Tel Avivissa (1999–2009) ja Shenzhen Bao’anin kansainvälinen lentoasema (avattu 2013). Fuksasin varhaisempaa tuotantoa edustaa muun muassa Palestra di Paliano (1982). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Architectuul.com: Massimiliano Fuksas Luokka:Italialaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luettelo Helsingin metron asemista

Helsingin metro on 43 kilometriä pitkä leveäraiteinen metrojärjestelmä, joka yhdistää Helsingin keskustan itäisiin kaupunginosiin ja länteen, Etelä- Espooseen. Pääkaupunkiseudulla on maailman pohjoisin ja Suomen ainoa metrojärjestelmä. == Käytössä olevat asemat == Käyttäjät-sarakkeissa listattuna asemien päivittäiset keskimääräiset käyttäjät arkipäivinä vuosina 2019 ja 2022. Länsimetron toisen vaiheen 3. joulukuuta 2022 avattujen asemien osalta käyttäjämäärät ovat arvioita vuoden 2035 tilanteesta. Asema Kuva Lyhenne Linjat Alue Kaupunki Vyöhyke Avattu Muut nimet Käyttäjät (2019) Käyttäjät (2022) Käyttäjät (2035, arvio) Kivenlahti KIL M1 Kivenlahti Espoo Stensvik (ruots.) 12 200 Espoonlahti ESL M1 Kivenlahti Espoo Esboviken (ruots.) 9 300 Soukka SOU M1 Soukka Espoo Sökö (ruots.) 8 900 Kaitaa KAI M1 Kaitaa Espoo Kaitans (ruots.) 8 800 Finnoo FIN M1 Finnoo Espoo Finno (ruots.) 13 500 Matinkylä MAK M1 Matinkylä Espoo Mattby (ruots.) Niittykumpu NIK M1 Niittykumpu Espoo Ängskulla (ruots.) Urheilupuisto URP M1 Tapiola Espoo Idrottsparken (ruots.) Tapiola TAP M1, M2 Tapiola Espoo Hagalund (ruots.) Aalto-yliopisto OTA M1, M2 Otaniemi Espoo Aalto-universitetet (ruots.) Aalto University (engl.) Keilaniemi KEN M1, M2 Keilaniemi Espoo Kägeludden (ruots.) Koivusaari KOS M1, M2 Koivusaari Lauttasaari Helsinki Björkholmen (ruots.) Lauttasaari LAS M1, M2 Lauttasaari Helsinki Drumsö (ruots.) Ruoholahti RL M1, M2 Ruoholahti Helsinki Gräsviken (ruots.) Kamppi KP M1, M2 Kamppi Helsinki Kampen (ruots.) Rautatientori RT M1, M2 Kluuvi Helsinki Järnvägstorget (ruots.) Central Railway Station (engl.) Helsingin yliopisto HY M1, M2 Kluuvi Helsinki Helsingfors universitet (ruots.) University of Helsinki (engl.) Kaisaniemi (ent., suom.) Kajsaniemi (ent., ruots.) Hakaniemi HT M1, M2 Hakaniemi Kallio Helsinki Hagnäs (ruots.) Sörnäinen SN M1, M2 Sörnäinen Kallio Harju Helsinki Sörnäs (ruots.) Kalasatama KA M1, M2 Kalasatama Helsinki Fiskehamnen (ruots.) Fiskhamnen (ent., ruots.) Kulosaari KS M1, M2 Kulosaari Helsinki Brändö (ruots.) Herttoniemi HN M1, M2 Herttoniemi Helsinki Hertonäs (ruots.) Siilitie ST M1, M2 Länsi-Herttoniemi Helsinki Igelkottsvägen (ruots.) Itäkeskus IK M1, M2 Itäkeskus Helsinki Östra centrum (ruots.) Puotila PT M1 Puotila Helsinki Botby gård (ruots.) Rastila RS M1 Rastila Helsinki Rastböle (ruots.) Vuosaari VS M1 Vuosaari Helsinki Nordsjö (ruots.) Myllypuro MP M2 Myllypuro Helsinki Kvarnbäcken (ruots.) Kontula KL M2 Kontula Helsinki Gårdsbacka (ruots.) Mellunmäki MM M2 Mellunmäki Helsinki Mellungsbacka (ruots.) == Kartta metroasemista == == Lähteet == * Helsinki
1495 Helsinki

1495 Helsinki on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi. == Kuvaus == 1495 Helsinki on pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi tähtitieteilijä Yrjö Väisälä 22. syyskuuta 1938 Turussa, Iso-Heikilässä. Asteroidi on nimetty Helsingin kaupungin mukaan ja kuuluu Väisälän löytämien suomalaiskaupunkien mukaan nimettyjen asteroidien joukkoon. Muita samoihin aikoihin löydettyjä asteroideja ovat esimerkiksi 1500 Jyväskylä, 1499 Pori, 1498 Lahti, 1497 Tampere, 1496 Turku ja 1494 Savo. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin nimellä 1938 SW. == Katso myös == * Luettelo pikkuplaneetoista: 1001–2000 * Luettelo Yrjö Väisälän löytämistä asteroideista == Lähteet == Luokka:Päävyöhykkeen asteroidit
1494 Savo

1494 Savo on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi. == Kuvaus == 1494 Savo on pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi astronomi Yrjö Väisälä 22. syyskuuta 1938 Turussa, Iso-Heikilässä. Asteroidi on nimetty Savon maakunnan mukaan ja kuuluu Väisälän löytämien suomalaisten paikkojen mukaan nimettyjen asteroidien joukkoon. Muita samoihin aikoihin löydettyjä asteroideja ovat esimerkiksi 1500 Jyväskylä, 1499 Pori, 1498 Lahti, 1497 Tampere, 1496 Turku ja 1495 Helsinki. == Katso myös == * Luettelo pikkuplaneetoista: 1 001–2 000 * Luettelo Yrjö Väisälän löytämistä asteroideista == Lähteet == Luokka:Päävyöhykkeen asteroidit
Uuden Musiikin Kilpailu 2020

Uuden Musiikin Kilpailu 2020 (UMK20) järjestettiin 7. maaliskuuta 2020 Tampereen Mediapoliksessa, ja se oli järjestyksessään yhdeksäs Uuden Musiikin Kilpailu. Kilpailussa valittiin Suomen edustaja vuoden 2020 Eurovision laulukilpailuun Rotterdamiin, Alankomaihin. Kilpailun voitti Aksel Kankaanranta kappaleella "Looking Back". ==Formaatti== Vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailun avoin haku järjestettiin 1.–8. marraskuuta 2019 ja hakemuksia tuli yli 400. Lopulliset kuusi finalistia valitsi asiantuntijoista koostuva raati. Finalistit julkistettiin yleisölle 21. tammikuuta 2020. Voittaja valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella. Kilpailun juonsivat Krista Siegfrids ja Mikko Silvennoinen sekä Juuso Kallio ja Ville Eerikkilä, jotka toimivat haastattelijoina Green Roomissa. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2020 Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Iso-Britannia, Ruotsi, Saksa, Venäjä ja Viro. ==Kilpailun kulku== Kilpailun finaali järjestettiin Tampereen Mediapoliksessa lauantaina 7. maaliskuuta 2020. Se lähetettiin suorana lähetyksenä Yle TV1 -kanavalla. Finaalia seurasi keskimäärin 885 000 televisionkatsojaa. ===Finaali=== Nro Artisti Kappale Raadin pisteet Yleisön pisteet Yhteensä Sija 1 Catharina Zühlke ”Eternity” 42 24 66 5. 2 Erika Vikman ”Cicciolina” 58 99 157 2. 3 Aksel Kankaanranta ”Looking Back” 76 94 170 1. 4 F3M ”Bananas” 64 20 84 4. 5 Sansa ”Lover View” 30 6 36 6. 6 Tika ”I Let My Heart Break” 50 77 127 3. Kansainvälisten raatien antamat pisteet Nro Kappale Yhteensä 1 "Eternity" 0 6 10 4 6 10 6 0 42 2 "Cicciolina" 4 4 8 10 4 12 4 12 58 3 "Looking Back" 12 12 12 6 8 4 12 10 76 4 "Bananas" 8 8 4 8 12 8 8 8 64 5 "Lover View" 10 10 0 0 0 6 0 4 30 6 "I Let My Heart Break" 6 0 6 12 10 0 10 6 50 Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat Kansainvälisten raatien pisteiden antajat * – Poli Genova * – Laura Põldvere * – Reinhard Ehret * – Erik Bolks * – Elize Ryd * – Lucía Pérez * – Tutta Larsen * – William Lee Adams ==Lähteet== Luokka:Eurovision laulukilpailu 2020 Luokka:Suomen euroviisukarsinnat
Kalotti (päähine)

Kalotti eli patalakki on varsinkin katolisten pappien sekä maalauksissa Kalevalan hahmojen käyttämä päänmyötäinen pieni kangaspäähine. Juutalaiset miehet käyttävät vastaavaa päähinettä, jonka nimitys on kipa. Zucchetto (monikossa zucchetti, italiaa: pieni kurpitsa) tai pileolus on katolisen kirkon latinalaisen papiston sekä eräiden anglikaanisten kirkkojen papiston käyttämä pieni kalotti. Luokka:Päähineet
Itä-Viron vesistöalue

Itä-Viron vesistöalue () on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat Suomenlahteen. Itä-Viron vesistöalue jaetaan vielä kolmeen yksiköön eli alavesistöalueisiin (), joita ovat Virun alavesistöalue, Peipsijärven alavesistöalue ja Võrtsjärven alavesistöalue. Võrtsjärven ja Emäjoen valuma-alueiden vedet laskevat Peipsijärveen, jonka valuma-alueen Viron puoleiset alueet muodostavat Peipsijärven alavesistöalueen. Raja Koivan vesistöalueen välissä kulkee Etelä-Virossa, missä tämä kohtaa Võrtsjärven alavesistöalueen ja Peipsijärven alavesistöalueen etelärajat. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki laskee Suomenlahteen Viron ja Venäjän rajalla. Itä-Viron vesistöalueeseen lasketaan mukaan myös joitakin pienempien jokien valuma-alueet Länsi-Viron vesistöalueeseen asti. Vesistöalueiden valuma-alueiden yläjuoksulla vesistöalueiden välinen raja kulkee Pandiveren ylängöllä ja alajuoksulla raja kulkee Loobu jõen valuma-alueen länsipuolella. Raja Länsi-Viron vesistöalueeseen seuraa Pärnun alavesistöalueen itärajaa. Hallinnolliset rajat eivät aina seuraa luonnon muovaavia vesistörajoja. Esimerkiksi Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue on jaettu hallinnollisesti puoliksi Länsi- Viron Harjun alavesistöalueen ja Itä-Viron Virun alavesistöalueen kesken. Hallintoalueella sijaitsee 1 873 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 *
Länsi-Viron vesistöalue

Länsi-Viron vesistöalue () on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat Itämeren pääaltaaseen. Länsi-Viron vesistöalue jaetaan vielä neljään yksikköön eli alavesistöalueisiin (), joita ovat Läänesaarten alavesistöalue, Matsalun alavesistöalue, Harjun alavesistöalue ja Pärnun alavesistöalue. Raja Itä-Viron vesistöalueeseen kulkee vesistöalueiden valuma-alueiden yläjuoksulla Pandiveren ylängöllä ja alajuoksulla, Pandiveren pohjoispuolella, raja kulkee Valgejõen valuma-alueen itäpuolella. Raja seuraa Pandiveren eteläpuolella kulkien kohti lounasta, missä se kohtaa sekä Peipsijärven alavesistöalueen että Võrtsjärven alavesistöalueen länsirajat. Alavesistöalueista pohjoisin on Harjun alavesistöalue, jonka eteläpuolella sijaitsee Pärnun alavesistöalue, ja molempien länsipuolella sijaitsee Matsalun alavesistöalue. Merialueilla sijaitsevat suurten ja pienten saarien valuma-alueet, jotka muodostavat yhteisen Läänesaarten alavesistöalueen. Hallinnolliset rajat eivät aina seuraa luonnon muovaavia vesistörajoja. Esimerkiksi Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue on jaettu hallinnollisesti puoliksi Länsi-Viron Harjun alavesistöalueen ja Itä-Viron Virun alavesistöalueen kesken. Hallintoalueella sijaitsee 1 163 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 *
Koivan vesistöalue

Koivan vesistöalue () on Viron vesistöjen hallintoalue, jonka alle on koottu ne vesistöt, joiden vedet laskevat etelään päin Latvian puolelle. Koivan vesistöalue on siten Latvian vesistöjen latva-aluetta, jonka vaikutukset Viron vesistöihin on marginaalinen. Vesistöalueen pohjoisraja seuraa Peipsijärven alavesistöalueen ja Võrtsjärven alavesistöalueen etelärajoja, jotka kuuluvat molemmat Itä-Viron vesistöalueeseen. Koivan vesistöalue muodostuu Salatsijoen, Gaujan sivujoen Mustjõen ja Väinäjoen sivujoen Pedetsi jõen valuma-alueista, joiden yhteisala on 1 580 neliökilometriä. Hallintoalueella sijaitsee 183 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 *
Puikkari

Puikkari on kalastuksessa käytetty kädensijallinen puikko, jolle kalaverkko kootaan ja jolta se lasketaan. == Lähteet == Luokka:Kalastusvälineet
O’Neillin sylinteri

O’Neillin sylinteri on avaruusasemakonsepti, jonka yhdysvaltalaisprofessori Gerard O’Neillin esitteli kirjassaan The High Frontier: Human Colonies in Space. O’Neillin teos julkaistiin vuonna 1976 muutamaa vuotta ennen ensimmäisten avaruusasemien laukaisua. Hän visioi avaruuteen perustettavan siirtokunnan, joka rakentuisi suuren sylinterimäisen avaruusaseman sisäpinnalle. O’Neillin sylinterit olisivat pituudeltaan noin 32 kilometriä ja niiden halkaisija olisi noin kahdeksan kilometriä. O’Neillin esittelemä siirtokunta koostuisi kahdesta vastakkaissuuntaisesti pituusakselinsa ympäri pyörivistä sylintereistä. Pyöriminen aikaansaisi sylinterin pinnalla keinotekoisen painovoiman ja vastakkaiset pyörimissuunnat kumoaisivat pyörimissuunnan aiheuttamat gyroskooppiset vaikutukset. Asemalle voitaisiin asuttaa tuhansista miljooniin ihmisiä. == Aiheesta muualla == * *Tiilikuusta Spacelabiin – Avaruusasemat kautta aikain – ESA Luokka:Avaruusasemat
Tommi Hyytinen

Tommi Hyytinen (s. 1977) on suomalainen käyrätorvensoittaja.Biografia Tommi Hyytinen Hyytinen valitsi lapsena instrumentikseen alun perin trumpetin, mutta musiikkiopiston pääsykokeissa lautakunta katsoi käyrätorven hänelle sopivammaksi.Muusikkoesittely: Tommi Hyytinen Suomalainen barokkiorkesteri Hän opiskeli myöhemmin Sibelius-Akatemiassa, Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa ja Salzburgin Mozarteumissa. Hän sai musiikin tohtorin arvonsa Sibelius-Akatemiasta vuonna 2009. Hänen tohtorintutkintonsa aiheena oli romantiikan ajan käyrätorvimusiikki, ja hän soitti periodi-instrumentein tohtorintutkintoonsa kuuluneessa konserttisarjassa. Hyytinen on toiminut käyrätorvensoittajana Radion sinfoniaorkesterissa ja Suomalaisessa barokkiorkesterissa. Hän on myös esiintynyt monien suomalaisten orkesterien solistina ja kamarimuusikkona eri kokoonpanoissa muun muassa lukuisilla festivaaleilla sekä Suomessa että muualla. Hyytinen on kantaesittänyt uusina teoksina muiden muassa Atso Almilan, Tomi Räisäsen ja Kai Niemisen konsertot sekä Matthew Whittallin teoksen Northlands, Album for horn strings. Whittallin teoksesta tehty Alba Recordsin Northlands-levy tuli valituksi Yleisradion vuoden levyksi vuonna 2017. Levyllä Hyytinen soittaa Nils Schweckendiekin johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa. Hyytinen on myös tehnyt soololevyjä Pilfink-levymerkillä ja levyttänyt Aleksei Ljubimovin sekä Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa Alpha Recordsille Jan Ladislav Dusíkin Notturnon viululle, luonnontorvelle ja fortepianolle. Hyytinen on opettanut Sibelius- Akatemiassa käyrätorven- ja luonnontorvensoittoa. Hän on pitänyt mestarikursseja Hannoverin musiikkiyliopistossa ja Mozarteumissa. Hänellä on lisäksi Pilates-ohjaajan koulutus. Hän kirjoitti käyrätorvensoittajille suunnatun teoksen Soiton ydin – Soittaminen kehon keskuksesta (2016) ja muillekin muusikoille suunnatun teoksen Soiva keho – Uusi metodi muusikoille kehon ja mielen harjoittamiseen (2018). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset käyrätorvensoittajat Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joe Morton

Joe Thomas Morton Jr. (s. 18. lokakuuta 1947 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Morton tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Muukalainen Harlemissa (1984), Toivon kaupunki (1991), Terminator 2 – Tuomion päivä (1991), Speed – Kuoleman kyydissä (1994), Lone Star (1996), Mallioppilas (1998), Blues Brothers 2000 (1998), Salaisuus pinnan alla (2000), Ali (2001), Paycheck (2003), Stealth – näkymätön uhka (2005), American Gangster (2007), Batman v Superman: Dawn of Justice (2016), Justice League (2017) ja Zack Snyder’s Justice League (2021). Vuonna 2014 Morton palkittiin parhaan miesvierailijan Primetime Emmy -palkinnolla roolistaan draamasarjassa Scandal. Hän on myös näytellyt Henry Deaconia tieteissarjassa Eureka (2006–2012). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Primetime Emmy -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vuorijärvi (Koutajoen vesistö)

Vuorijärvi () on järvi Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Järven pinta-ala on 4.2 km² ja valuma-alueen pinta-ala 107 km². ==Vesistösuhteet== Järvi kuuluu Koutajoen vesistöön ja sen laskujoki etelässä yhtyy Tuntsajoen sivujokeen Kutsajokeen. ==Historia== Järvi sijaitsee Suomen Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja oli aiemmin osa Sallan kuntaa. Järven rannalla sijaitsi Sallan Vuorijärven kylä. ==Lähteet== Luokka:Koutajoen vesistö Luokka:Murmanskin alueen järvet Luokka:Kantalahden piiri Luokka:Sallan–Kuusamon alueen järvet
Maija Kairamo

Maija Kairamo (o.s. Santaholma; 3\. kesäkuuta 1935 Oulu – 10. kesäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka työskenteli vuodet 1963–1998 Museovirastossa rakennussuojelun piirissä. Hän kuului urallaan lisäkis Docomomon, Icomosiin ja Suomen Unesco-komiteaan. Jäätyään Museovirastosta eläkkeelle Kairamosta tuli 2000-luvulla Viipurin kaupunginkirjaston restaurointityön keskeisiä henkilöitä. Hän oli kirjaston Suomen restaurointiyhdistyksen pääsihteeri ja oli ominaisuudessa vastaanottamassa muun muassa Europa Nostra -palkintoa. Restaurointityö sai myös World Monuments Fundin Knoll-modernismipalkinnon. Kairamon puoliso oli vuosina 1956–1973 arkkitehti Erkki Kairamo, ja heillä oli myös yhteinen arkkitehtitoimisto vuosina 1960–1968. He erosivat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Maija Kairamon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Lucas Braathen

Lucas Pinheiro Braathen (s. 19. huhtikuuta 2000) on norjalais-brasilialainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa. Hän on pujottelun maailmancupin voittaja. Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fassassa 2019 Braathen saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli pujottelussa kolmastoista ja suurpujottelussa neljästoista. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2018 sijoittuen heti pisteille ollen 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 oltuaan kuudes Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti lokakuussa 2020 voitettuaan Söldenin suurpujottelun. Tammikuussa 2022 hän voitti Wengenin pujottelun ja oli toinen Kitzbühelin pujottelussa. Maaliskuussa 2022 hän sijoittui Kranjska Goran ja Méribelin suurpujotteluissa toiseksi. Hän sijoittui pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi. Hän voitti Val d' Iseren pujottelun joulukuussa 2022. Hän voitti Alta Badian suurpujottelun joulukuussa 2022. Tammikuussa 2023 hän voitti Adelbodenin pujottelun. Wengenin, Kitzbühelin ja Schladmingin pujotteluissa hän sijoittui kolmanneksi. Soldeun maailmancupfinaaleissa hän oli pujottelussa toinen. Hän voitti pujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Braathen ilmoitti lokakuussa 2023 ennen Söldenin kauden avausosakilpailua lopettavansa uransa vedoten erimielisyyksiin Norjan hiihtoliiton kanssa. Maaliskuussa 2024 hän ilmoitti siirtyvänsä edustamaan äitinsä kotimaata Brasiliaa, ja paluukilpailussaan Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2024 hän sijoittui neljänneksi. Hän oli samalla kaudella toinen Beaver Creekin suurpujottelussa ja Adelbodenin pujottelussa. Hän sijoittui kolmanneksi Kitzbühelin pujottelussa. Braathen voitti suurpujottelun Eurooppa-cupin kokonaiskilpailun kaudella 2018−2019. Hän voitti kauden aikana kolme osakilpailua. == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset alppihiihtäjät Luokka:Norjalaiset alppihiihtäjät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 2000 syntyneet
Muroto

Muroto () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla noin 80 kilometriä prefektuurin pääkaupungista Kōchista itään. Kaupungin alue työntyy Tyyneenmereen V-kirjaimen muotoisena Murotonniemenä. Suurin osa siitä on metsän peitossa ja nousee Shikokuvuorille. Murotossa on 13 062 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 248,22 neliökilometriä. Muroton alue on vanhastaan elänyt kalastuksesta, joka on nykyäänkin merkittävä elinkeino. Edo-kaudella alueella harjoitettiin valaanpyyntiä Tosan daimiokunnan suojeluksessa. Muroton ja Muroto-misakin satamat tunnetaan Tyynenmeren tonnikalan kalastussatamina. Muita elinkeinoja ovat muun muassa katsuobushin valmistus sekä vihannesten ja hedelmien viljely. Muroton kaupunki perustettiin vuonna 1959 liittämällä yhteen neljä maaseutukaupunkia ja yksi kyläkunta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Murotonniemi, jolle on sijoitettu Murotonniemen majakka ja taifuunien havaintolaitteita. Niemi kuuluu Muroton–Anan-kaiganin puolikansallispuistoon. Kaupungissa on myös kolme Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Hotsumisaki- ji (temppeli nro. 24), Shinshō-ji (temppeli nro. 25) ja Kongōchō-ji (temppeli nro. 26). Tarinan mukaan munkki Kūkai saavutti Murotossa valaistumisen ja otti ”taivasta ja merta” tarkoittavan nimensä vaikututtuaan Mikurodon luolasta näkyvästä merimaisemasta. Kolmea pyhiinvaellusreitin temppeliä pidetään hänen perustaminaan. == Kuvia == Tiedosto:室戸岬 - panoramio (1).jpg|Murotonniemi Tiedosto:Gyodomisaki Fudoiwa 06.jpg|Näkymä Fudō-iwan temppeliltä Tiedosto:Kongochoji 04.JPG|Kongōchō-jin temppeli Tiedosto:Shinshoji 06.JPG|Näkymä Shinshō-jin temppeliltä == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Kōchin prefektuurin kaupungit
Kutsajoki

Kutsajoki () on joki Kantalahden piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. ==Vesistösuhteet== Joki on Koutajoen vesistöön kuuluvan Tuntsajoen sivujoki ja yhtyy Tuntsajokeen 50 kilometriä sen suun yläpuolella. Joen pituus latvahaaroinen on 80 kilometriä. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1350 km². ==Sivu- ja latvahaarat== Kutsajoki saa alkunsa sen laajentumana kapeassa rotkomaisessa kurussa olevan pitkän ja kapean Nivajärven pohjoispuolelta. Nivajärven eteläpuolella Kutsajokeen laskee etelästä Vuosnajoen järvireittiMerikallio, Einari. Oulangan seudun ja Kaakois-Kuolajärven linnusto. Julkaisussa:. Nivajärven alapuolella lännessä Kutsajokeen laskee etelästä Sieminkijokea pitkin Iso-Sieminki ja pohjoisesta Vuorijärvi.Acta societas pro fauna ==Historia== Joki sijaitsee Suomen toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja oli aiemmin osa Sallan kuntaa. Joen suu Tuntsajoen varressa oli Toista maailmansotaa edeltäneellä Suomen ja Neuvostoliiton rajalla. ==Suojelu== Jo alueen kuuluessa Suomeen joen ympäristöön perustettiin Kutsan luonnonpuisto. Alueen kuuluessa Venäjään Kutsan luonnonpuisto on osa Kantalahden luonnonpuistoa. ==Lähteet== Luokka:Koutajoen vesistö Luokka:Murmanskin alueen joet Luokka:Kantalahden piiri Luokka:Sallan–Kuusamon alueen joet
Pia Männikkö

Pia Männikkö (s. 1971 Kuusamo) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on tehnyt veistoksia ja installaatioita.Pia Männikkö Kuvataiteilijamatrikkeli Männikkö valmistui taiteen kandidaatiksi Glasgow School of Artista vuonna 2010 ja maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2014. Hänen materiaalejaan ovat arkipäiväiset esineet, tekstiili, savi, välineinä myös valokuva ja video. Männikön teoksia on ollut esillä Mäntän kuvataideviikoilla, Rovaniemen taidemuseossa, Lahden taidemuseossa, OpenART-biennaalissa Örebrossa ja Sydneyn Armory Galleryssa. Männikkö oli vuonna 2015 Suomen kulttuuri-instituutin residenssissä New Yorkissa.Pia Männikkö Finnish Cultural Institute in New York == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Piia Männikön verkkosivut Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Angelique Widjaja

Angelique Widjaja (s. 12. joulukuuta 1984 Bandung) on indonesialainen tennispelaaja. Hän voitti kolme Grand Slam -turnausta junioriurallaan ja oli maailmanlistan toisena. WTA-listalla Widjaja oli parhaimmillaan kaksinpelissä sijalla 55 maaliskuussa 2003 ja nelinpelissä sijalla 15 helmikuussa 2004. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2008. == Tennisura == === Juniori-ura === Junioriurallaan Widjaja voitti Wimbledonin tyttöjen kaksinpeliturnauksen, päihittäen loppuottelussa Dinara Safinan. Vuonna 2002 hän voitti Gisela Dulkon kanssa Australian avointen tyttöjen nelinpeliturnauksen sekä Ranskan avointen tyttöjen kaksinpeliturnauksen, jossa hän voitti loppuottelussa Ashley Harkleroadin. Hän oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan toisella sijalla. === Ammattilaisura === Widjaja pelasi ensimmäisen ottelunsa ammattilaistasolla Jakartassa, Indonesiassa huhtikuussa 1999, ollessaan 14-vuotias. Ensimmäisessä WTA-turnauksessaan hän pelasi syyskuussa 2001 Balilla, ollessaan maailmanlistan sijalla 579. Hän voitti turnauksen päihittämällä muun muassa maailmanlistan sijalla 62 olleen Alicia Molikin ja sijalla 29 olleen Tamarine Tanasugarnin. Loppuottelussa hän päihitti sijalla 56 olleen Joannette Krugerin. Turnauksen jälkeen Widjaja nousi yli 400 sijaa maailmanlistalla. Hän pääsi turnaukseen villillä kortilla ja on nuorin indonesialainen WTA-turnausvoittaja. Vuonna 2002 hän osallistui Australian avointen karsintoihin, missä hävisi ensimmäisellä kierroksella. Ranskan avoimissa hän hävisi pääsarjan toisella kierroksella Evie Dominikovicille. Myös Wimbledonissa hän eteni toiselle kierrokselle voitettuaan maailmanlistan sijalla 17 olleen Anna Smašnovan. Toisella kierroksella hän hävisi Meilen Tulle. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti Anna Kurnikovan ensimmäisellä kierroksella, mutta hävisi toisella kierroksella Stéphanie Foretzille. Syyskuussa hän eteni välieriin Shanghain WTA-turnauksessa ja marraskuussa hän voitti Pattayan WTA-turnauksen. Aasian kisoissa 2002 Widjaja voitti kultaa naisten joukkuekilpailussa ja hopeaa nelinpelissä. Australian avoimissa 2003 Widjaja hävisi ensimmäisellä kierroksella Ai Sugiyamalle. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Marie-Gayanay Mikaelianille. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle, jossa hävisi Nadja Petrovalle. Yhdysvaltain avoimissa Amélie Mauresmo oli vahvempi avauskierroksella. Vuonna 2004 Widjaja edusti Indonesiaa Ateenan olympialaisissa. Hän eteni kaksinpelissä toiselle kierrokselle voitettuaan Tamarine Tanasugarnin. Toisella kierroksella hän hävisi Karolina Špremille. Nelinpelissä Widjaja pelasi Wynne Prakusyan kanssa häviten ensimmäisellä kierroksella Kroatian parille. Vuonna 2008 Widjaja ilmoitti lopettavansa tennisuransa. Syynä oli loppuunpalaminen jatkuvasta matkustamisesta ja toistuvista vammoista johtuen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Indonesialaiset tennispelaajat
Huolipuhe

Huolipuhe on huolenaiheista puhumista. Lari Kotilaisen mukaan sana on melko uusi, ja se on peräisin akateemisesta maailmasta, jossa se on ollut käytössä ainakin jo 2000-luvun alussa. Englanninkielistä termiä problem talk on käytetty jo 1990-luvulla. Käytettäessä sanaa julkisessa keskustelussa siihen liittyy usein vähättelyä ja mitätöintiä, millä viitataan siihen, että huolipuhujat puhuvat asioista, joista he eivät tiedä mitään ja että huoli on turha tai liioiteltu. Sanna Güler toteaa sosiaalityötä käsittelevässä pro gradu -työssään, että huolipuhe on erityisesti lastensuojelyössä käytetty diskurssin muoto. Nuorisotutkimusseura ry:n vastaava tutkija Mikko Salasuo sanoo, että huolipuhe näkyy nykyään etenkin median kautta. Huolipuheella Salasuo tarkoittaa riskiyhteiskunta-ajattelua. Salasuon mukaan nuoret ovat helppo kohde huolipuheelle, vaikka nuoret eivät tosiasiassa oireile mitenkään uudella tavalla. Huolipuhetta voidaan katsoa sosiaalityössä myönteisestä näkökulmasta, kuten Minna Mäkelä huomauttaa: kun siirrytään ongelmaa määrittelevästä puheesta huolipuheeseen, pyrkimyksenä on huolien huojentaminen esimerkiksi lastensuojelutyön palaverissa. Kansalaisopistojen liiton hallituksen jäsen ja Etelä-Helsingin kansalaisopisto Toimelan rehtori Minna Prunnila toteaa, että "huolipuheen asemesta, samalla energialla, voisi miettiä, mitä pitäisi tehdä". Prunnilan mukaan jokainen voi omalla kohdallaan muuttaa huolipuheen huolehtimispuheeksi. "Huolehtiminen lähtee liikkeelle omista toimista", Prunnila korostaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Marjatta Vilkamaa-Viitala, Puhetta puheesta, Kotus.fi 19.4.2010 * Harriet Öster, Pelko ja huolipuhe sairastuttavat oikeasti, Tiedetoimittajat.fi * Paul Z. Jackson, Problem talk versus solutions talk * Tomi Laapotti, Leena Mikkola, Problem Talk in Management Group Meetings, Jyväskylän yliopisto 2019 * Amanda J. Rose ym. Girls’ and Boys’ Problem Talk: Implications for Emotional Closeness in Friendships APAPsycNet, American Psychological Association * Tuula Sani, Huolipuhe pikkulapsiperheterapiassa. Diskurssianalyyttinen tutkimus lapseen liittyvästä huolipuheesta vanhempien ja terapeuttien alkukeskustelussa Tampereen yliopisto 2008 (osoitukseksi siitä että huolipuhe = problem talk) *Peltola, M. (2016). Huolipuhe ja osallisuus. Huolipuhe oppilashuollon ammattilaisten ohjauskeskusteluissa. Esitys Oulun kaupungin ja Oulun yliopiston yhteisessä symposiumissa 25.1.2016. *Peltola, M. (2015). Osallisuus ja ammatillinen toimijuus: Huolipuhe oppilashuollon ammattilaisten ohjauskeskusteluissa. Abstrakti ja esitys kasvatustieteen päivillä Vaasassa 2015. Luokka:Sosiaalityö
Super League Vrouwenvoetbal

Super League Vrouwenvoetbal () on Belgian korkein naisten sarjataso jalkapallossa. Sarja perustettiin 2015, kun Alankomaiden ja Belgian yhteinen BeNe League lakkautettiin. Sarjassa pelaa nykyään kuusi joukkuetta. == Joukkueet kaudella 2019–2020 == Joukkue Kaupunki RSC Anderlecht Anderlecht KRC Genk Ladies Genk AA Gent Gent KSK Heist Heist-op-den-Berg Oud-Heverlee Leuven Heverlee Standard Liège Liège == Mestarit == * 2016 – Standard Liège * 2017 – Standard Liège * 2018 – RSC Anderlecht * 2019 – RSC Anderlecht * 2020 – RSC Anderlecht * 2021 – RSC Anderlecht * 2022 – RSC Anderlecht * 2023 – RSC Anderlecht == Lähteet == Luokka:Belgian jalkapallosarjat