EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Söndag i sängen

Söndag i sängen on ruotsalaisen popjazzyhtye Bo Kaspers Orkesterin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1993 levymerkillä Cupol. == Kappaleet == Kaikki kappaleet kirjoittanut Bo Kaspers Orkester, ellei toisin mainita. # # # # # # # # # # == Kokoonpano == ;Bo Kaspers orkester * Bo Kasper – laulu * Lars Halapi – kitara * Fredrik Dahl – rummut * Michael Malmgren – basso * Mats Asplén – piano, urut ;Vierailevat muusikot * Peter Asplund – trumpetti * Per Johansson – saksofoni * Anders G. Karlsson – pasuuna * Anders Åstrand – vibrafoni * Niklas Medin – Fender Rhodes (Hennes syster sa) * Malando Gassarna – congarummut * Gurra G – scratch * Bizkvartetten (Per Ola Lindgård, Ronnie Sjökvist, Jakob Ruthberg ja Patrik Harrysson) == Arviot == * Allmusic: Allmusic review ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Söndag i sängen discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1993 albumit Luokka:Bo Kaspers Orkesterin albumit
Garry Shandling

Garry Emmanuel Shandling (29. marraskuuta 1949 Chicago, Illinois – 24. maaliskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. ==Ura== Uransa alkuaikoina hän toimi televisio-ohjelmien käsikirjoittajana, kuten Sanford and Son (1972) ja Terve taas, Kotter (1975). Tämän jälkeen hän päätti siirtyä stand up -koomikoksi ja hän esiintyi usein Johnny Carsonin televisioshowssa. Hänet tunnetaan parhaiten tilannekomediasarjoista It's Garry Shandling's Show (1986–1990) ja kriitikoiden ylistämästä The Larry Sanders Show (1992–1998). NBC tarjosi hänelle vuonna 1992 omaa Late Night Showta David Lettermanin jätettyä shown, mutta hän kieltäytyi koska oli päättänyt jo tehdä Larry Sanders Shown.How Garry Shandling Shook Up Late-Night TV Tämän lisäksi hän on juontanut Grammy- palkintojen jaon neljästi (1990, 1991, 1993, 1994)GRAMMY Hosts Through The Years ja Emmy-palkintojen jaon kahdesti (2000, 2004)Garry Shandling to Host Primetime Emmys ==Yksityiselämä== Hän syntyi Chicagossa amerikanjuutalaiseen perheeseen, mutta eli lapsuutensa Tucsonissa.NBC News: Comedian Garry Shandling Dies at 66 Shandling ei ollut koskaan naimisissa.Garry Shandling Dead: 5 Fast Facts You Need to Know Hän kuoli äkillisesti 66-vuotiaana maaliskuun loppupuolella 2016.Garry Shandling Dies at 66 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Garry Shandling Biography Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset koomikot Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Amerikanjuutalaiset
Ville Nevalainen

Ville Nevalainen (s. 20. lokakuuta 1984 Juukahttp://www.karjalainen.fi/urheilu/item/41959-ville-nevalainen-paasi- kansainvalisesta-ovesta-sisaan ) on suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut vuodesta 2014 alkaen kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena tuomarina.http://jalkapallolehti.fi/elamantapa-joka-ei-tuo- kavereita/ Nevalainen teki tuomaridebyyttinsä Kakkosessa jo 17-vuotiaana. Vuonna 2011 hän tuomitsi ensimmäisen Veikkausliigan ottelunsa. Vuonna 2014 Nevalainen valittiin FIFA:n viralliseksi tuomariksi. Samana vuonna Nevalainen tuomitsi myös Suomen Cupin loppuottelun HJK - FC Inter. Heinäkuussa 2015 hän tuomitsi ensimmäisen ottelunsa Mestarien liigan karsinnoissa. Tuolla kaudella hän tuomitsi myös kaksi ottelua UEFA Youth Leaguessa. Vuonna 2016 Nevalainen valittiin erotuomariksi alle 17-vuotiaiden EM-lopputurnaukseen Azerbaidžaniin. Maaliskuussa 2017 hän tuomitsi ensimmäisenä A-maaottelunaan MM-karsintaottelun Kypros-Viro. Suomen Palloliitto palkitsi vuonna 2017 Nevalaisen vuoden jalkapalloerotuomarina. Maaliskuussa 2018 Nevalainen tuomitsi Luxemburgin ja Itävallan välisen A-maaottelun. Saman vuoden syyskuussa hänet valittiin erotuomariksi Kansojen liigan otteluun Färsaaret - Malta. Samassa kuussa Nevalainen debytoi Eurooppa-liigan lohkovaiheessa tuomittuaan ottelun Akhisar Belediyespor - FK Krasnodar. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapallotuomarit Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pohjois-Karjalan journalistiyhdistys

Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistys on vuonna 1921 perustettu journalistien edunvalvonnasta vastaava yhdistys Pohjois-Karjalassa. Se on Suomen journalistiliiton jäsenyhdistys. Vuonna 2021 jäseniä oli noin 170. Jäsenistö koostuu lähinnä Pohjois-Karjalan tiedotusvälineissä työskentelevistä journalisteista ja freelancetoimittajista. Yhdistys julkaisee vappulehti Sulkasatoa, myöntää Sulka- ja Pyyhkeet-palkinnot hyvästä ja huonosta tiedottamisesta vuosittain sekä myöntää Journalistipalkinnon joka toinen vuosi.Karjalainen 23.3.2016: Joensuun kaupungin viestinnälle Sulka-palkinto Yhdistyksen omistuksessa on Liperissä saari nimeltä Uutinen (myös tunnettu nimellä Seppänen), jossa on vuonna 1916 rakennettu huvila. Saari toimii yhdistyksen jäsenten kesäpaikkana. Vuonna 2003 yhdistys julkaisi Tuhatkauno- yhtyeen cd-levyn Painokoneet seis!, joka sisältää journalistilauluja. Painokoneet seis!, Fono.fi:n äänitetietokanta ==Kirjallisuutta == *Jorma Hokkanen: Aatteesta ammattiyhdistykseksi. Pohjois-Karjalan sanomalehtimiesyhdistys 1921–1981. *Väisänen Ritva: Sanomalehtimiehiä. Pohjois-Karjalan sanomalehtimiesyhdistys, 1991. *Suonna Kononen, teksti, Juha Inkinen, kuvat: Toen perrään – Journalisteja Pohjois-Karjalasta. Pohjois- Karjalan Journalistiyhdistys, 2020. 260 s. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Pohjois-Karjalan journalistiyhdistyksen verkkosivut Luokka:Suomalaiset toimittajajärjestöt Luokka: Pohjois-Karjala
Huang Changzhou

Huang Changzhou (, s. 20. elokuuta 1994) on kiinalainen pituushyppääjä. Huang saavutti pronssia vuoden 2016 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuista Portlandista omalla ennätystuloksellaan 821. Tulos syntyi viimeisellä kierroksella.http://portland2016.com/wp-content/uploads/2016/03/IAAF-World- Indoor-Championships-Final-Results.pdf Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista. Hän voitti Aasian-mestaruuden Bhubaneswarissa 2017 tuloksella 809. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja sijoittui kymmenenneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän saavutti pronssia Dohan Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 tuloksella 797. Dohan MM- kilpailuissa 2019 hän karsiutui loppukilpailusta. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli kymmenes. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022. == Henkilökohtaiset ennätykset == Ulkoradoilla * pituushyppy: 833 cm (Shaoxing 2020) Sisäradoilla * pituushyppy: 821 cm (Portland 2016) == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joey Mawson

Joseph ”Joey” Mawson (s. 27. maaliskuuta 1996 Sydney)Joey Mawson Driver Database on australialainen moottoriurheilija. == Ura == Mawson aloitti Karting-uransa 7-vuotiaana. Vuonna 2010 hän voitti Australian Junior National Light ja Junior Clubman -luokkien mestaruudet. Vuonna 2012 hän sijoittui Australian Rotax Nationals -luokassa toiseksi. Vuonna 2014 Mawson aloitti kilpauransa Ranskan Formula 4 -sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja kahdeksan palkintosijaa ollen sarjan loppupisteissä neljäs. Vuonna 2015 Mawson siirtyi Saksan ADAC Formula 4 -sarjaan. Hän saavutti kauden aikana viisi voittoa, yhden paalupaikan ja 11 palkintosijaa sijoittuen sarjassa kolmanneksi. Vuonna 2016 Mawson jatkoi ADAC F4 -sarjassa kilpailemista saavuttaen kymmenen voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 16 palkintosijaa onnistuen voittamaan sarjan mestaruuden. == GP3-tulokset == Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 Pisteet Sijoitus 2018 Arden International ESP FEA 16 ESP SPR 15 FRA FEA 7 FRA SPR 3 AUT FEA Kesk. AUT SPR 10 GBR FEA 9 GBR SPR 13 HUN FEA Kesk. HUN SPR 18 BEL FEA 8 BEL SPR 17† ITA FEA 12 ITA SPR 12 RUS FEA 8 RUS SPR 2 ABU FEA 20 ABU SPR 9 38 13. == Lähteet == Luokka:Australialaiset autourheilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suolahden tervatehdas

Suolahden tervatehdas oli Suolahdessa Ala-Keiteleen rannalla Likolahdessa vuosina 1945–1998 toiminut tervaa kuivatislaamalla valmistanut tehdas, jonka omisti Suolahden Terva Oy.Kajaanin kaupunkieksploraatio-sivusto : Suolahden tervatehdas, ÄänekoskiJussin matkassa-blogi 17.5.2015 : Tervatehdas Tervatehtaan perustaminen sai alkunsa jatkosodan loppuvaiheessa, kun puolustusvoimat halusi korvata panssarivaunuissa käytetyn voiteluöljyn kotimaisella tervapohjaisella voiteluöljyllä. Tätä varten perustettiin kaksi tervatehdasta, toinen Suolahteen ja toinen Kainuuseen. Suolahden tervatehdas aloitti toimintansa vasta vuosi sodan päättymisen jälkeen syyskuussa 1945. Tehdas sijaitsi Ala-Keiteleen järven rannalla ja sinne voitiin kuljettaa raaka-aineena käytettyjä tervaskantoja vesitse koko Keiteleen vesistön alueelta. Tehtaalle rakennettiin myös oma leveäraiteinen pistoraide, joka haarautui 1923 perustetun Riihivuoren sahan raiteesta. Tehtaalle tuodut tervaskannot murskattiin ensin pieniin osiin murskaamossa ja sen jälkeen kantomurske siirtyi hihnakuljettimella polttouuneihin eli retortteihin, joita oli neljä kappaletta. Uuneissa murskeesta erottui kovassa kuumuudessa terva kaasuna, joka jäähdytettäessä tiivistyi nesteeksi. Tämä neste johdettiin yhdeksään 12 000 litran vetoiseen sammioon. Tehdas pystyi käsittelemään 60-70 kuutiometriä tervaksia vuorokaudessa. Työntekijöitä Tippalaksi kutsutussa tervatehtaassa oli noin parikymmentä ja tuotanto tapahtui kolmessa vuorossa. Tehtaan tuottaman tervan käyttö puolustusvoimien panssarivaunujen voiteluun päättyi pian sodan jälkeen, mutta sen jälkeen tervaa alettiin käyttää muun muassa junanvaunuissa sekä ohennettuna puunsuojausöljynä. Tervaa käytettiin myös suksivoiteena ja kumiteollisuuden raaka-aineena. Suolahden Terva Oy oli Suomen johtava tervantuottaja aina 1960-luvun alkuun saakka. Tervan kysynnän vähennyttyä Suolahden Terva Oy lopetti tervan valmistuksen 1970-luvulla. Suolahden tehdas muutettiin valmistamaan grillihiiliä ja brikettejä ja tämä toiminta jatkui aina tehtaan sulkemiseen saakka vuonna 1998. Tehtaan sulkemisen jälkeen entiset valkotiiliset tehdasrakennukset ovat jääneet tyhjilleen ja joitain niistä on purettu. Myös läheinen Riihivuoren saha lopetti toimintansa 1992. Tervatehtaalle johtanut pistoraide on edelleen jäljellä, mutta se ei ole enää liikennöintikunnossa. Vaunut.org : Jukka Voudinmäen kuvia Suolahdesta Riihivuoren sahalle johtaneelta syrjäraiteelta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen teollisuushistoria Luokka:Äänekosken rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suolahti
Ulla Vaajakallio

Ulla Vaajakallio (s. 1941- k. 2024)https://hevosenkenka.fi/ulla-vaajakallio- in-memoriam/ oli suomalainen kuvittaja ja kuvataiteilija. ==Henkilöhistoria== Vaajakallio opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa, jonka graafiselta osastolta hän valmistui 1966. Työskenneltyään ensin mainostoimistossa hän siirtyi 1969 WSOY:lle, kunnes jäi vapaaksi taiteilijaksi 1978. ==Taiteellinen tuotanto== ===Kuvataide=== Vaajakallio kuvitti kymmeniä lasten- ja muita kirjoja, kuten Riitta Korpelan Ti-Ti Nalle -sarja kirjoja sekä Tuula Kallioniemen, Inkeri Karvosen, Leena Laulajaisen ja Ritva Toivolan teoksia. Hän on lisäksi teki piirroksia lehtiin ja tieto- ja oppikirjoihin sekä suunnitteli kirjojen kansia ja graafisia toteutuksia, postikortteja ja muita painotuotteita sekä ex libris -merkkejä. Hänet tunnettiin myös ikonien maalarina jo 1960-luvun alkupuolelta ja ikonimaalauksen opettajana 1970-luvulta lähtien. 1990-luvulta alkaen hän on teki lavastuksia ja suunnitellut teatteriasuja ja -nukkeja muun muassa Teatteri Hevosenkengalle. ===Kirjat=== * Ti-Ti Nallen koko perhe, 2000 ===Palkintoja ja tunnustuksia=== * Kirjallisuuden valtionpalkinto, 1978 * Arvid Lydecken -palkinto, 1980 * Rudolf Koivu -palkinto, 1981 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kuvittajat Luokka: Suomalaiset lavastajat Luokka: Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka: Ikonimaalarit Luokka: Vuonna 1941 syntyneet Luokka: Vuonna 2024 kuolleet
Andrea García

Andrea García (s. 1975 México, Meksiko) on meksikolainen näyttelijä, malli ja televisiojuontaja. Hän työskentelee nykyisin Hollywoodissa. García syntyi ja kasvoi Mexico Cityssä. Hänen isänsä Andres García on näyttelijä hänkin. Ennen näyttelijän uraa García opiskeli taideopintoja mediayhtiö Televisan koulutuskeskuksessa. García on näytellyt telenoveloissa, kuten "En Nombre del Amorissa" vuosina 2008-2009. Sen lisäksi hän on esiintynyt miestenlehdissä kuten Playboyssa (2014), Maximissa, H for Men-lehdessä ja Extremossa ja näytellyt pornoelokuvissa. Vuonna 2014 García sai raivokohtauksen avustajalleen ja hänet vietiin San Javierin sairaalaan. Marraskuussa García kertoi sairastavansa skitsofreniaa. Vuonna 2016 hän on ollut mukana tosi-tv -ohjelmassa nimeltä "Rica Famosa Latina" == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jean Guillou

thumb|Guillou vuonna 2014. Jean Victor Arthur Guillou (18. huhtikuuta 1930 Angers, Ranska – 26. tammikuuta 2019Disparition de Jean Guillou ) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri, pianisti ja musiikkipedagogi, joka toimi yli viisi vuosikymmentä Pariisin Saint-Eustachen kirkon urkurina. Hänet tunnetaan taitavana improvisoijana ja värikkäänä tulkitsijana, mutta hän konsertoi myös pianolla. Hän on perehtynyt myös urkujen toiminnan teoriaan ja urkujenrakentamisen konsultointiin. Guillou alkoi opetella pianon ja urkujen soittoa viisivuotiaana, ja jo 12-vuotiaana hän sai töitä kotikaupunkinsa Angers’n Saint Serge -kirkosta. Vuosina 1945–1953 hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Marcel Duprén, Maurice Duruflén ja Olivier Messiaenin johdolla. 1950-luvun puolivälissä Guillou oli urkujensoiton professorina Lissabonin Istituto de Alta Culturassa, minkä jälkeen hän muutti Berliiniin. Vuonna 1963 Guillou nimitettiin Pariisin Saint-Eustachen kirkon urkuriksi. 52 vuotta jatkuneen viranhoidon ohella hän konsertoi sekä urkurina että pianistina ja on pitänyt mestarikursseja vuodesta 1970 Zürichissä.Lehtola, Jan: Jean Guillou , Urkuprojekti, Metropolia-ammattikorkeakoulu. Viitattu 25.3.2016. Jean Guillouta pidetään Olivier Messiaenin ohella merkittävimpänä ranskalaisena 1900-luvun urkusäveltäjänä, jonka teosten esittäminen vaatii kehittynyttä soittotekniikkaa. Hänen merkittävimmät urkusävellyksensä ovat Fantaisie opus 1, 18 variations op. 3, Sinfonietta op. 4, Ballade ossianique 1 ja 2, op. 8 ja 23, Toccata op. 9, 6 Sagas op. 20, Chapelle des abîmes op. 26, Scènes d’enfant op. 28, Hyperion op. 45 sekä La Révolte des Orgues op. 69. Guilloun sävellystuotantoon kuuluu kaikkiaan seitsemän urkukonserttoa (1960, 1963, 1965, 1978, 1979, 2002 ja 2006), kaksi pianokonserttoa (1969 ja 1986), kolme sinfoniaa (1970, 1974 ja 1977) ja pasuunakonsertto (1990). Hän on säveltänyt myös kamari- ja vokaalimusiikkia sekä sovittanut uruille monien muiden säveltäjien teoksia, kuten Musorgskin Näyttelykuvia- pianosarjan.Slonimsky, Nicolas ym.: Guillou, Jean , Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 25.3.2016. Jean Guilloun levytystuotanto käsittää noin sata albumia Philips Universal-, Decca-, Dorian-, CBS-, Festivo- ja Augure-levymerkeille. Vuonna 1978 Guillou julkaisi urkujen rakennetta ja urkujensoiton teoriaa pohtivan teoksen L’Orgue, Souvenir et Avenir. Hänen suositustensa mukaisia urkuja on rakennettu muun muassa Zürichin Tonhalleen, Brysselin Chant d’Oiseau -kirkkoon, Kanariansaarten Auditorio de Tenerifeen ja Napolin konservatorioon.Biography , jean-guillou.org. Viitattu 25.3.2016. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Jean Guilloun virallinen sivusto *Arto Sakari Korpisen arvio Guilloun konsertista Lahden Urkuviikoilla 2003 Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Ranskalaiset urkurit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Ranskalaiset pianistit Luokka:vuonna 1930 syntyneet Luokka:vuonna 2019 kuolleet
Susanna Turunen

Susanna Turunen (s. 17. huhtikuuta 1965 Espoo) on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut Yleisradion EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä vuodesta 2019. Sitä ennen hän toimi Ylen politiikantoimituksessa Eurooppa-toimittajana. Turunen oli aiemmin Ylen kirjeenvaihtaja Brysselissä 2007–2012. == Koulutus ja ura == Turunen on opiskellut kansainvälistä politiikkaa ja journalismia Augustana Collegessa Yhdysvaltojen Illinois’ssa, jossa hän suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1993. Lisäksi hän on tehnyt maisteriopintoja Uppsalan yliopistossa. Turunen aloitti toimittajanuransa Ruotsin radiossa ja televisiossa vuosina 1994–1995. Sieltä Turunen siirtyi Yleisradioon, jossa hän työskenteli ensin vuonna 1996 Ylen Lapin radiossa, kunnes hän siirtyi Ylen Aamu-tv:n toimitukseen vuosiksi 1997–2000. Turunen työskenteli Ylen ulkomaantoimituksessa vuodesta 2001 kunnes neljän vuoden päästä hän siirtyi politiikantoimitukseen ja sittemmin Brysselin-kirjeenvaihtajaksi vuosiksi 2007–2012 Sen jälkeen hän toimi Ylen EU-erikoistoimittajana. Hän palasi EU- kirjeenvaihtajaksi syyskuussa 2019. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ulkomaankirjeenvaihtajat
Michael López-Alegría

Michael López-Alegría (s. 30. toukokuuta 1958 Madrid, Espanja) on yhdysvaltalainen astronautti. López-Alegría valittiin astronauttikoulutukseen vuonna 1992 ja on osallistunut NASA:n avaruussukkulalennoille STS-73, STS-92, STS-113 sekä vuonna 2006 Sojuz TMA-9 -lennolle Retkikunnan 14 jäsenenä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Reitkallin seisake

Reitkallin seisake () oli rautatieliikennepaikka sittemmin puretulla Inkeroinen–Hamina-radalla silloisen Vehkalahden kunnan Reitkallin kylässä. Liikennepaikkana Reitkalli luokiteltiin laiturivaihteeksi. ==Seisakkeen vaiheet== Seisake kuului tämän alkuaan yksityisradan alkuperäisiin liikennepaikkoihin ja avattiin rataosan käyttöönoton yhteydessä vuonna 1899. Seisake sijaitsi noin kilometrin päässä Summanjoen varrella sijaitsevasta Reitkallin kylästä sekä Reitkallin kartanosta, jossa myöhemmin toimi puutarhakoulu. Seisakkeen 70-vuotisen olemassaolon aikana lähistölle ilmaantui vain vähäistä asutusta, ja näin ollen seisake oli liikenteelliseltä merkittävyydeltään vähäpätöisin radan neljästä alkuperäisestä liikennepaikasta. Liikennepaikalla oli kuitenkin miehitys vuoteen 1956 asti. Seisakkeen lähellä on sijainnut tiilitehdas, mutta seisakkeen ympäristöön ei syntynyt teollisuutta ja tavaraliikenteen muodostivat maatalouden kuljetukset, kuten maidon kuljetus Haminaan. Seisakkeella oli yksi tavaraliikennettä palvellut sivuraide. Henkilöliikenne käytti pääraidetta. Sivuraide purettiin liikennepaikan lakkautuksen jälkeen. Haminan radan henkilöliikenteen muodostivat paikallisjunat, jotka pysähtyivät kaikilla liikennepaikoilla. Alun perin liikenne hoidettiin höyryveturin vetämillä junilla ja loppuvaiheessa liikennettä hoitivat Dm4- ja Dm7-sarjojen dieselmoottorivaunut. Seisakkeen henkilöliikenteen lakkautuspäivä oli samalla henkilöliikenteen lakkautuspäivä koko rataosalla. Vuonna 1984 rautatie poistui kokonaan Reitkallin entisen seisakkeen luota, kun Inkeroinen–Salmenkylä-rataosa purettiin. ==Liikennepaikkarakennukset== Seisakkeen alkuperäisistä rakennuksista ei ole tietoa, mutta lakkautukseen asti seisakkeella oli pieni, 1920- ja 1930-luvuilla käytettyjen tyyppipiirustusten mukainen asemarakennus. Asemarakennuksen pohjoispuolella oli varastorakennus. Seisakkeen yhteydessä oli myös vahtitupa. Kaikki rakennukset on purettu seisakkeen lakkautuksen jälkeen. ==Lähteet== Luokka:Kymenlaakson lakkautetut rautatieliikennepaikat Luokka:Haminan liikenne
William McArthur

William Surles McArthur (s. 26. heinäkuuta 1951 Laurinburg, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen astronautti. McArthur valittiin astronauttikoulutukseen vuonna 1990 ja on osallistunut NASA:n avaruussukkulalennoille STS-58, STS-74, STS-92 sekä vuonna 2005 Sojuz TMA-7 -lennolle Retkikunnan 12 jäsenenä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anna Munsterhjelm

Anna Munsterhjelm (s. 17. helmikuuta 1985 Espoo) on suomalainen järjestöjohtaja. Hän on työskennellyt Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssin toiminnanjohtajana elokuusta 2017 alkaen. Vuosina 2015–2017 Munsterhjelm toimi Suomen Partiolaisten ja vuosina 2012–2014 Pääkaupunkiseudun Partiolaisten puheenjohtajana. Munsterhjelm on työskennellyt aiemmin muun muassa kokoomuksen ohjelmapäällikkönä, Suomen Lukiolaisten Liiton pääsihteerinä, viestintäkonsulttina, toimittajana Olivia-lehdessä ja Ylioppilaslehti Ainon päätoimittajana. Hän on opiskellut poliittista historiaa yliopistossa ja journalismia ammattikorkeakoulussa, mutta hänellä ei ole korkeakoulututkintoa. Munsterhjelm on myös Töölön seurakuntaneuvoston, Helsingin yhteisen kirkkovaltuuston ja Helsingin hiippakuntavaltuuston jäsen. Hän oli Helsingin kokoomuksen ehdokas kuntavaaleissa 2017, muttei tullut valituksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset partiolaiset Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pyykkilauta

thumb|Pyykkilauta ja sinkkinen pesusaavi. Pyykkilauta eli pesulauta on pyykin käsinpesussa käytettävä työkalu. Se muodostuu puisesta tai metallisesta suorakulmaisesta kehyksestä, jonka keskellä on vierekkäisiä harjanteita sisältävä levy. Perinteisesti levy voi olla tehty puurimoista tai uurretusta puulevystä,Kuva uritetusta puisesta pyykkilaudasta , pixature.fi. Viitattu 26.3.2016. aallotetusta sinkkipellistä, messingistä tai lasista. Nykyaikaisimpia pyykkilautamateriaaleja ovat muovit. Perinteisen pyykkilaudan puukehyksen pystyrimat jatkuvat yleensä alaspäin lyhyinä jalkoina, joiden varassa pyykkilautaa pidetään pesusaavin pohjalla niin, että pyykistä puristuva pesuliuos valuu takaisin pesusaaviin. Pesuaineliuoksessa liotetun pyykin hankaaminen pyykkilautaa vasten irrottaa likaa kankaan pinnasta ja pakottaa pesuliuosta kankaan läpi, jolloin lika irtoaa tehokkaasti. Emännän tietokirja vuodelta 1958 neuvoo pyykin liottamiseen 4–10 tunnin ajan kylmässä pesuliuoksessa, minkä jälkeen pyykkiä hangataan pesulautaa vasten ensin haaleassa, sitten kuumemmassa pesuliuoksessa. Lopuksi pyykki keitetään pyykkipadassa ja huuhdellaan useaan kertaan puhtaalla vedellä. Menetelmä sopii valkopyykille eli liinavaatteille ja muille lämpöä ja kulutusta kestäville puuvilla- ja pellavavaatteille, ei välttämättä nykyajan värikkäille keinokuituvaatteille. Vauraissa maissa pyykkilaudan ovat syrjäyttäneet pesukoneet, mutta kehittyvissä maissa pyykkilautaa käytetään yhä paljon. Pyykkilauta on suosittu myös kesämökkioloissa sekä sotilaiden ja muiden liikkuvaa leirielämää vietävien keskuudessa. Pyykkilautaa käytetään myös huovutuksessa. ==Historiaa== Puisen, uritetun pyykkilaudan arvellaan olevan peräisin Pohjoismaista 1700–1800-luvuilta. Suomessa ne olivat yleisiä vielä 1920-luvulla, mutta niiden huonona puolena oli lyhyt käyttöikä puupinnan alettua rispaantua hankauksesta ja märkyydestä. Aaltopellistä valmistetun pyykkilaudan patentoi Yhdysvalloissa Stephen Rust vuonna 1833, mutta galvanoidustakin pellistä valmistettu pyykkilauta ruostui melko pian ja saattoi alkaa tahrata vaatteita. Liukkaan ja peräänantamattoman pinnan tarjoavia lasisia pyykkilautoja tunnetaan 1800-luvun puolivälistä alkaen; Suomessa ne alkoivat yleistyä 1930-luvulla. Niiden etuna on myös painavuus, minkä ansiosta ne pysyvät helpommin pystyssä pyykkipaljussa pyrkimättä nousemaan kelluvaan asentoon. Haittapuolena on särkyvyys työn tiimellyksessä ja nopeissa lämpötilan vaihteluissa.When were washboards invented?, Old & Interesting -sivusto. Viitattu 26.3.2016.Vesterbacka, Kirsti: Pyykinpesuun liittyvää esinehistoriaa , Marttojen perinnetietokeskus Syreeni 2007. Viitattu 29.3.2016. Muovisia pyykkilautoja sekä pyykkilaudan ja pesuvadin yhdistelmiä, joissa vadin sisäseinä on osittain aallotettu, käytetään paljon muun muassa Japanissa. ==Pyykkilauta soittimena== Pyykkilautoja käytetään myös rytmisoittimena lyömällä ja hankaamalla laudan uritettua pintaa jollakin kovalla esineellä, kuten sormustimilla varustetuin sormin. Pyykkilautaa on käytetty erityisesti varhaisessa jazzissa, zydeco-musiikissa ja skifflessä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Kotitalous Luokka:Pyykinpesu
Helmipitta

Helmipitta (Pitta arquata) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Helmipittaa tavataan Bruneissa, Indonesiassa, ja Malesiassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 315 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Lähteet== Luokka:Pitat
Korupitta

Korupitta (Pitta granatina) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Korupittaa tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 853 000 km2. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. ==Elintavat== Korupitta elää pääasiassa tiheissä alankojen metsissä 600 metrin korkeuteen asti. Helmipitta käyttää ravinnokseen pääasiassa hyönteisiä, mutta myös pieniä etanoita ja hedelmien siemeniä. Se pesii maaliskuun ja elokuun välisenä aikana ja munii kaksi munaa. ==Lähteet== Luokka:Pitat
Anu Vanas

Anu Vanas (s. 1955) on suomalainen kuvittaja, kuvataiteilija ja kirjailija. Vanaksen vanhemmat ovat opettaja Jaakko Vanas ja taidemaalari Virpi Vanas. Vanas opiskeli Taideteollisen korkeakoulun graafisen suunnittelun linjalla 1976-1983. Hän asuu Nurmeksessa. Vanas on kuvittanut muun muassa Eeva Tikan, Sesse Koiviston ja Maria Vuorion teoksia, samoin kuin oppikirjoja, ja tehnyt muita graafikon ja kuvataiteilijan töitä. Hän on julkaissut itse kaksi kuvakirjaa: * Pikku mammutti, 1990 * Peloton pöllönpoika, 1994 ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kuvittajat Luokka: Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka: Vuonna 1955 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Elina Vanninen

Elina Vanninen (s. 19. joulukuuta 1942) on suomalainen kuvittaja ja kuvataiteilija. Vanninen kävi mainosgraafikkojen koulun ja opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän on kuvittanut sekä oppikirjoja että eri kirjailijoiden teoksia, kuten Kirsi Kunnaksen, Kaija Pakkasen, Airi Tuomisen, Ulla Lehtosen, Markku Rautosen, Raili Mikkasen, Arja Puikkosen, Esko-Pekka Tiitisen ja Ester Ahokaisen kirjoja. Vanninen sai Rudolf Koivu -palkinnon vuonna 1969. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kuvittajat Luokka: Vuonna 1942 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Ed Davis (kenraali)

Edward Grant Martin ”Ed” Davis (s. 13. helmikuuta 1963 Hereford, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen kenraali, joka valittiin vuonna 2015 Gibraltarin kuvernööriksi. Hän on palvellut vuodesta Britannian merijalkaväessä ja johtanut 3 Commando Brigade -joukkoja Afganistanissa. Davis toimi vuodet 2011–2014 merijalkaväen komentajana ja 2014–2016 Naton LANDCOM- päämajan apulaiskomentajana. == Elämä ja ura == === Ensimmäiset vuodet asevoimissa === Ed Davis syntyi Herefordissa vuonna 1963. Hän meni armeijauralle, ja hänet nimitettiin vuonna 1981 upseeriksi merijalkaväkeen. Harjoitteluaikanaan Davis suoritti syyskuun 1982 ja maaliskuun 1985 välisenä aikana kaksi kuuden kuukauden palvelusjaksoa 40 Commando -joukon kanssa Falklandinsaarilla ja Kyproksella. Britanniaan palattuaan Davis valittiin johtamaan merijalkaväen joukkoja, jonka vastuulla on Britannian merivoimien ydinaseet. Davis kävi kesä–joulukuussa 1991 asevoimien upseerikoulua. Hänet ylennettiin kapteeniksi joulukuussa 1991. 45 Commando -joukkojen mukana hän suoritti Norjassa kylmän ilmaston sodankäynnin harjoitusjakson ja palveli kuuden kuukauden ajan Belizessä. Davis nimitettiin joulukuussa 1993 joukkojen esikuntaupseeriksi. Davis jätti 45 Commando -joukot vuonna 1995 ja kävi tämän jälkeen asevoimien johtamisen kurssin. Sen jälkeen hänet ylennettiin majuriksi ja hänet valittiin joulukuussa 1996 taistelujoukkojen tukiryhmän esikuntapäälliköksi. Tuossa tehtävässä hän toimi Bosniassa. Davis ylennettiin joulukuussa 1998 everstiluutnantiksi. Hän toimi tämän jälkeen upseerina merivoimien päämajassa ja puolustusministeriössä. === Monien joukkojen komentajana === Everstiksi Davis ylennettiin kesäkuussa 2004. Seuraavat kaksi vuotta hän työskenteli puolustusministeriössä varusteohjelman johtajana. Hän palasi merijalkaväkeen toukokuussa 2007, jolloin hänet valittiin maihinnousujoukkojen esikuntaupseriksi. Hän palveli tehtävässä Afganistanissa ISAF-joukkojen päämajassa. Prikaatikenraalina Davis palasi marraskuussa 2007 puolustusministeriön tehtäviin. Davis kävi vuonna 2009 armeijan ylimmän johdon kurssin ja osallistui 2010 Yhdysvaltain merijalkaväen upseerien sodankäynnin ohjemaan. Hän johti vuodet 2010–2011 3 Commando Brigade -joukkoja, joita hän ohjasi muun muassa Afganistanissa Helmandin maakunnassa. Davis toimi 2011–2014 merijalkaväen komentajana. Tämän jälkeen hänet valittiin kenraaliluutnanttina Turkin İzmirin sijaitsevien Naton maajoukkojen päämajan apulaispäälliköksi. === Gibraltarin kuvernöörinä === Davis valittiin lokakuussa 2015 Gibraltarin kuvernööriksi. Hän aloitti tehtävänsä Gibraltarilla tammikuussa 2016. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Brittiläiset kenraalit Luokka:Gibraltarin kuvernöörit Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
James Steacy

James "Jim" Steacy (s. 29. toukokuuta 1984 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen moukarinheittäjä. 189 senttimetriä pitkän ja 115 kilogrammaa painava Steacyn valmentajana toimii Larry Steinke.http://olympic.ca/team- canada/james-steacy/ Steacy on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008 ja 2012.http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/st/jim- steacy-1.html Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä Steacy selviytyi finaaliin ensimmäisenä kanadalaismoukarinheittäjänä 84 vuoteen ollen lopulta finaalin 12:s. MM-kilpailuihin Steacy on osallistunut kahdesti. Kansainyhteisön kisoista hän on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja hopeaa vuodelta 2006. Vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoista hän saavutti kultaa. Universiadeista Steacylla on yksi hopea ja Frankofonisista kisoista yksi kulta. Myös Steacyn pikkusisko Heather Steacy on edustanut Kanadaa olympialaisissa moukarinheitossa. == Henkilökohtaiset ennätykset == Ulkoradoilla Laji Tulos Paikka Päivä Moukarinheitto 79,13 Lethbridge 16. toukokuuta 2008 == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset moukarinheittäjät Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hiekkamaalaus

Hiekkamaalaus on taidemuoto, jossa luodaan tyyliteltyjä ja symbolisia kuvia ripottelemalla monenväristä hiekkaa tasaisen hiekkapohjan päälle. Hiekkamaalaus on yleistä lounaisen Pohjois-Amerikan intiaanien kuten navajojen ja pueblojen keskuudessa sekä yksinkertaisemmassa muodossaan myös tasankojen ja Kalifornian intiaaneilla. Hiekkana käytetään murskattua värillistä hiekkakiveä, hiiltä, siitepölyä ja muita kuivia aineita. Hiekan värejä ovat valkoinen, sininen, keltainen, musta ja punainen. Maalauksen pohja on puhdistettua ja tasoitettua hiekkaa. Hiekkamaalauksella on intiaaneille ensisijaisesti uskonnollinen merkitys, ja sitä käytetään parantamisseremonioissa. Intiaaneilta tunnetaan noin 600 erilaista kuvaa, jotka esittävät jumaluuksia, eläimiä, salamaa, sateenkaaria, kasveja ja muita symboleja, joita kuvataan riittilauluissa. Parantaja valitsee käytettävän kuvan. Kun maalaus on tehty, potilas istuu sen keskellä ja hiekkaa ripotellaan hänen ylleen. Kun rituaali on ohi, maalaus tuhotaan. Intiaanit kielsivät pitkään kuvien tarkkojen kopioiden valmistamisen. Kun kuvioita käytettiin ryijyissä, niihin tehtiin tarkoituksella virhe, jotta alkuperäinen kuvio säilyttäisi voimansa. Nykyisin maalauksia kopioidaan niiden taltioimiseksi. ==Lähteet== Luokka:Maalaustekniikat maalaus Luokka:Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri
Taoudénitin alue

Taoudénitin alue (myös Taoudénin alue, ) on perusteilla oleva hallintoalue Malin pohjoisosassa. Vuoden 2012 tammikuussa ennen armeijan vallankaappausta hyväksytyn lain mukaan Taoudénitin alue on yksi Malin 19 alueesta. Se jakautuu kuuteen piiriin, jotka ovat Achouratt, Al-Ourche, Araouane, Boû-Djébéha, Foum Alba ja Taoudénit. Piirit jakautuvat edelleen yhteensä 30 arrondissementtiin. Malin hallitus nimitti alueelle kuvernöörin tammikuussa 2016. Hallintoa alettiin järjestää huhtikuussa 2017. Alueen turvallisuustilanteen ja infrastruktuurin puutteen takia hallinnollisena keskuksena toimii toistaiseksi Timbuktu. Timbuktun alueesta erotetun Taoudénitin alueen rajat ovat toistaiseksi määrittelemättä. Sen pinta-alaksi on mainittu 323 326 neliökilometriä ja väkiluvuksi 176 000, 134 000 ja 70 000 henkeä. Alue rajoittuu idässä Kidalin ja etelässä Timbuktun alueisiin, lännessä Mauritaniaan ja pohjoisessa Algeriaan. Asukkaat ovat etupäässä arabeja, tuaregeja ja songhaita. Harvaan asutussa autiomaassa sijaitsee muun muassa Taoudénitin suolakaivospaikkakunta. Alueella on 19 koulua, joista kolme neljäsosaa on toimivia. 70 % väestöstä on vailla puhdasta juomavettä. Terveyspalveluista on toiminnassa alle puolet (joulukuussa 2017). ==Lähteet== Luokka:Malin alueet
Hasan Şaş

Hasan Gökhan Şaş (s. 1. elokuuta 1976 Karataş) on turkkilainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Pelipaikaltaan molempijalkainen Şaş oli oikea keskikenttäpelaaja. Şaş aloitti uransa Turkin Superliigan Adana Demirsporissa, jossa hän pelasi kaudella 1994–1995 neljä ottelua. Vuodet 1995–1998 hän edusti saman sarjan Ankaragücüä, pelaten 80 ottelua, joissa syntyi yhdeksän osumaa. Vuonna 1998 Şaş siirtyi Superliigan Galatasarayhyn, jossa hän voitti muun muassa viisi Turkin mestaruutta ja UEFA Cupin sekä UEFA Super Cupin vuonna 2000. Kaudella 1998–1999 hän debytoi seuran paidassa myös Mestarien liigassa. Yhteensä Şaş pelasi Galatasarayn paidassa 234 Turkin Superliigan ottelua viimeistellen niissä 28 maalia. Şaş lopetti uransa Galatasarayn paidassa vuonna 2009. Şaş kuului Turkin jalkapallomaajoukkueeseen vuodet 1998–2006. Vuonna 2002 hän oli mukana voittamassa pronssia MM-kilpailuista. Şaş pelasi turnauksessa kuudessa ottelussa onnistuen maalinteossa Brasiliaa ja Kiinaa vastaan.https://archive.today/20160330035949/http://www.fifa.com/fifa- tournaments/players-coaches/people=166347/ Hänet äänestettiin myös turnauksen tähdistöjoukkueeseen. MM-turnauksen maalit jäivät Şaşin ainoiksi maaleiksi hänen 40 ottelua kestäneellä maajoukkueurallaan. Uransa jälkeen Şaş on toiminut TV-kommentaattorina. Vuodet 2011–2013 hän toimi myös pitkäaikaisen seuransa Galatasarayn apuvalmentajana. == Saavutukset == Seurajoukkuetasolla * Turkin Superliiga: 1998–1999, 1999–2000, 2001–2002, 2005–2006, 2007–2008 * Turkin cup: 1998–1999, 1999–2000, 2004–2005 * Turkin supercup: 2008 * UEFA Cup: 2000 * UEFA Super Cup: 2000 Maajoukkuetasolla * MM-kilpailut: pronssia (2002) Henkilökohtainen * Vuoden 2002 MM-kilpailuiden tähdistöjoukkue == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kippari-Kallen kylä

thumb|pysty=1.2|Anchor Bay ja Kippari-Kallen kylä Kippari-Kallen kylä (Popeye Village Malta) on Maltalla oleva teemapuisto. Se rakennettiin alun perin vuonna 1980 valmistuneen Robin Williamsin tähdittämän elokuvan Kippari-Kalle lavasteiksi. Kylään rakennettiin parisenkymmentä puurakenteista taloa sekä aallonmurtaja. Rakentaminen kesti seitsemän kuukautta.Popeye Village Malta == Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kippari-Kallen kylän kotisivut Luokka:Kippari- Kalle Luokka:Huvipuistot Luokka:Maltan rakennukset ja rakennelmat
Burn (Havokin albumi)

Burn on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Havokin ensimmäinen kokopitkä studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Candlelight Records. Albumin äänitykset alkoivat jo vuoden 2008 kesällä laulaja David Sanchezin kotona Lakewoodissa. Vuoden 2008 lopulla yhtye meni Denverin Motaland- studiolle äänittämään levyn puhtaaksi sekä äänittämään laulut ja miksaamaan albumin. Albumilla on viisi kappaletta jotka ovat jo ennestään tuttuja yhtyeen EP-levyiltä, sekä seitsemän uutta kappaletta. Kappaleesta ”Morbid Symmetry” kuvattiin musiikkivideo vuonna 2009. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * David Sanchez – laulu, kitara * Shawn Chavez – kitara, taustalaulu * Jesse De Los Santos – basso, taustalalu * Ryan Alexander Bloom – rummut === Tuotanto === * David Sanchez – tuottaja, äänittäjä * Bart McCrorey – äänittäjä, miksaaja * Patrick Glenn – valokuvat * Halsey Swain – kansikuva == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Imperiumi: 6-/10 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2009 esikoisalbumit Luokka:Havokin albumit
Lapvesi

Lapvesi on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee keskustasta noin viisi kilometriä itään entisen Lauritsalan kauppalan alueella. Lapveden laaja ja yhtenäinen asuinalue on maakunnallisesti merkittävä kulttuurihistoriallinen ympäristö. Lapvesi sisältyi Birger Brunilan ja W. G. Palmqvistin laatimaan Lauritsalan ensimmäiseen asemakaavaan vuodelta 1941. Alueen rakentaminen alkoi toisen maailmansodan jälkeen, ja kiivaimmillaan se oli 1950-luvulla. Hallitseva asumismuoto on rintamamiestalo, minkä lisäksi kaupunginosassa on muutama kerrostalo. Lapveden tilastoalueella on 865 asukasta. Lapvedellä on pizzeria-ravintola, ja lähimmät muut palvelut ovat Lauritsalan kaupunginosassa. Keskellä kaupunginosaa on Lapvedenpuisto ja Lapveden pallokenttä, jonka paikalle on suunniteltu uutta asuinaluetta. Kaupunginosan lounaiskulmassa on laajahko teollisuusalue. Kaupunginosaa rajaavat Karjalan rata ja Karjalantie pohjoisessa, Kalevankatu, Hartikkalanpuisto ja Pajarilankatu idässä, valtatie 6 etelässä ja Hyötiöntie lännessä. Lapveden naapurikaupunginosia ovat Lauritsala, Hakali, Hartikkala, Pajarila, Tirilä ja Kaukas. Nimenä Lapvesi (Lappvesi) on Lappeen emäpitäjän vanha nimi. Lapvesi on myös vanha maarekisterikylä, johon kuuluu laajoja alueita ympäri nykyistä Lappeenrantaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla Luokka:Lappeenrannan kaupunginosat Luokka:Lauritsala
Luettelo Espanjan viinintuotantoalueista

Espanjan viinituotantoalueista suuri osa on määritelty EU:n nimisuojajärjestelmän ja Espanjan maatalousministeriön säännösten avulla maantieteellisiin alueisiin perustuviin laatuluokkiin. Suojattu alkuperänimitys (SAN), (), on 90 alueella. Suojattu maantieteellinen merkintä (SMM), (), on 41 alueella. Espanjassa tuotetun viinin DOP-laatuluokat ovat itsehallintoalueittain seuraavat (90 aluetta, tilanne 29.4.2015): Itsehallintoalue DO-viinit Denominación de origen DOCa-viinit Denominación de origen calificada VC-viinit Vino de calidad con indicación geográfica VP-viinit Vino de pago Andalusia Condado de Huelva Jerez-Xérès-Sherry Málaga Montilla-Moriles Manzanilla Sanlúcar de Barrameda Sierras de Málaga \- Granada Lebrija - Aragonia Calatayud Cariñena Somontano Campo de Borja - - Aylés Asturia - - Cangas - Baleaarit Binissalem Pla i Llevant - - - Baskimaa Chacolí de Álava-Arabako Txakolina Chacolí de Bizkaia-Bizkaiko Txakolina Chacolí de Getaria-Getariako Txakolina - - - Cantabria - - - - Extremadura Ribera del Guadiana - - - Galicia Monterrei Rias Baixas Ribeira Sacra Ribeiro Valdeorras - - - Kanariansaaret Abona El Hierro Gran Canaria La Gomera Lanzarote La Palma Tacoronte-Acentejo Valle de Güimar Valle de la Orotava Ycoden-Daute-Isora \- Islas Canarias - Kastilia ja León Arribes Tierra de León Arlanza Bierzo Cigales Ribera del Duero Rueda Tierra del vino de Zamora Toro - Valtiendas Valles de Benavente Sierra de Salamanca - Kastilia- La Mancha Almansa La Mancha Manchuela Méntrida Mondéjar Ribera del Júcar Uclés Valdepeñas \- - Casa del Blanco Calzadilla Campo de la Guardia Dehesa del Carrizal Dominio de Valdepusa Finca Élez Guijoso Pago Florentino Katalonia Alella Empordà Cataluña Cava Conca de Barberá Costers del Segre Montsant Penedés Pla de Bages Tarragona Terra Alta Priorat - - La Rioja - Rioja - - Madrid Vinos de Madrid - - - Murcia Bullas Yecla Jumilla - - - Navarra Navarra - - Pago de Arínzano Pago de Otazu Prado de Irache Valencia Alicante Utiel-Requena Valencia \- - Los Balagueses El Terrerazo == Lähteet == * Luokka:Luettelot ruoista
Reino Laitasalo

Reino Laitasalo (1929 Pohjois-Pirkkala – 3. maaliskuuta 2016 Riihimäki) oli suomalainen taidemaalari ja –graafikko. Laitasalo syntyi vuonna 1929 Pispalassa, joka silloin kuului Pohjois-Pirkkalan kuntaan, yksinhuoltajaäidin perheeseen. Lapsuuden muistot työläiselämästä elivät hänen maalauksissaan. Hän aloitti työelämän hitsaajana ja opiskeli vapaa-aikanaan taidetta Tampereen työväenopistossa. Opinnot jatkuivat Leningradissa Repin-instituutissa vuosina 1959–1961. Häntä kutsuttiin viimeiseksi työläistaiteilijaksi. Reino Laitasalon puoliso Ella-Maija Anttila-Laitasalo (1938–2003) oli myös taidemaalari sekä nukketaiteilija. He asuivat Riihimäellä Hyttikorttelin vanhassa puutalossa. Laitasalo osallistui näyttelyihin vuodesta 1956 lähtien sekä kotimaassa että ulkomailla. Reino Laitasalon teoksia on Ateneumin ja useiden muiden taidemuseoiden kokoelmissa. Valtion taiteilijaeläkkeen hän sai vuonna 1990. Laitasalo on vastaanottanut ainoana ulkomaalaisena Ruotsissa Johan Alhbäck –palkinnon vuonna 2012, minkä kunniaksi hänellä oli laaja näyttely syksyllä 2013 Taalainmaalla Smedjebackenin kunnan kulttuurikeskus Mekenissä.Tampereen kaupungin julkaisu 16.12.2013 Laitasaloa kiinnosti myös kirjoittaminen. Vuonna 2011 Samuli Parosen seura julkaisuna ilmestyi runoteos Potemkinin portaat. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Kyläkallio

Kyläkallio on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Tuuloksessa Juttilan kylässä sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Muinaislinnaa ei ole tutkittu, joten ei ole varmaa, että paikkaa olisi käytetty puolustustarkoitukseen. == Linnavuori == Soikeanmuotoinen Kyläkallio sijaitsee Laurinkalliosta noin 300 metriä kaakkoon. Sen rautakautiset vallit olivat Hjalmar Appelgrenin vuoden 1891 kiireellisen tarkastuksen yhteydessä vielä nähtävissä kallion luoteispään kallionkielekkeen molemmin puolin. Hän havaitsi kivirivejä myös kallion ylemmillä tasoilla, kuten myös kivikasoja. Kivikasoja tutkiessaan hän havaitsi niissä hiiltä. Havaintojensa perusteella hän oletti Kyläkallion olleen linnoitettu pakopaikka. Appelgren myös totesi löytöjensä vastaavan Laatokalta lukuisasti löydettyjä muinaislinnoja. Kyläkallio on osa merkittävää Tuuloksen alueen rautakautisen ja historiallisen ajan keskittymää. Kylän lähiympäristössä sijaitsevat myös Laurinkallio, Ryömänlinnan, Kestinpäänkallion ja Kitaruvenlinnan muinaislinnat. Kestipäänkallion nimi on mahdollisesti aikoinaan viitannut muukalaisiin. ==Kuvagalleria== Kuva:Kyläkallio.jpg|Kyläkallio kuvattuna sen eteläpuolelta Kuva:Kyläkallion luoteispään kallioita.jpg|Kyläkallion luoteispään kallioita Kuva:Näkymä Kyläkalliolta koilliseen.jpg|Näkymä Kyläkalliolta Luopioistentielle == Lähteet == Luokka:Suomen muinaislinnat Luokka:Tuulos Luokka:Hämeenlinnan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Hämeenlinnan historia
...din längtans blå anemone

...din längtans blå anemone on ruotsalaisen blueskitaristi-laulajan Rolf Wikströmin kuudestoista albumi, joka julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä MNW. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt Rolf Wikström ja sanoittanut Nils Ferlin, ellei toisin mainita. # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Rolf Wikström – kitara, laulu * Maria Blom – laulu (3, 4, 6, 10, 12) * Ebba Forsberg – laulu (3, 4, 6, 10, 12, 13) * Christer Jansson – rummut, yömäsoittimet (1, 3–7, 9–14) * Anna-Lotta Larsson – laulu (2) * Peter LeMarc – laulu (2, 3, 6, 9–12) * Sven Lindvall – basso (1, 3–7, 9, 14) * Niklas Medin – klavikordi (1–7, 9–14) * Kalle Moraeus – viulu (5, 14) * Mats Ronander – huuluharppu (4–7, 9, 12, 14) * Åke Sundqvist – rummut, yömäsoittimet (2) * Tony Thorén – basso (2) * Dave Wilczewski – baritoni- ja tenorisaksofoni (4, 10, 13) == Aiheesta muualla == * ...din längtans blå anemone discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1996 albumit Luokka:Rolf Wikströmin albumit
HMS Begum (D38)

HMS Begum (viirinumero D38) oli vuonna 1942 vesillelaskettu Britannian Kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus, joka palveli toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporationilta Seattlesta Yhdysvalloista, ja sen propulsiojärjestelmän toimitti Allis-Chalmers. Kölinlasku tapahtui 3. elokuuta 1942 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 11. marraskuuta kumminaan G. B. Sherwoodin puoliso. Yhdysvaltain laivasto otti aluksen palvelukseen 22. heinäkuuta 1943 nimellä USS Bolinas (runkonumero CVE-36) päällikkönään H. L. Meadow. Alus poistettiin palveluksesta 2. elokuuta ja luovutettiin samana päivänä Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka otti sen palvelukseen nimellä HMS Begum.Hobbs, David s. 48Dictionary of American Naval Fighting Ships == Palvelus == Alus siirrettiin Vancouveriin, jossa siinä havaitut viat korjattiin ja alukselle tehtiin muutostöitä. Työt saatiin päätökseen 22. marraskuuta. Alus läpäisi Panaman kanavan 4. tammikuuta 1944 ja se lähti 9. tammikuuta New Yorkista Liverpooliin kannellaan 1837 ja 1838 laivueiden Vought F4U Corsairit. Alus saapui Clyden telakalle muutostöitä varten 1. helmikuuta. Begum liitettiin 3. maaliskuuta Itäiseen laivastoon ja se lähti merelle kannellaan 1839 laivueen Corsairit, 1844 laivueen Hellcatit sekä 815 ja 817 laivueiden Fairey Barracudat. Alus saapui 26. huhtikuuta Colomboon, jossa lentokoneet siirrettiin maihin. Alus oli 11. kesäkuuta sukellusveneidentorjuntapartiossa Intian valtamerellä kannellaan 832 laivueen TBF Avengerit ja F4F Wildcatit. Begum lähti 16. tammikuuta 1945 kotimatkalle Britteinsaarille ja se saapui 20. helmikuuta Clyden telakalle huollettavaksi ja muutettavaksi lentokoneidenkuljetusalukseksi. Alus liitettiin 17. huhtikuuta Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon ja se lähti Clydestä saattueessa KMF43 kannellaan 721 laivueen A-35 Vengeancet ja 1701 laivueen Sea Otterit. Alus saapui 5. kesäkuuta Sydneyyn ja edelleen 15. kesäkuuta Manukseen mukanaan lentokonetäydennys.Hobbs, David s. 48-49 Alus saapui 2. heinäkuuta Trincomaleehen, jossa se liitettiin Itä-Intian laivastoon lentäjien koulutusaluksena toiminta-alueenaan Ceylonin ympäristö. alus lähti 23. lokakuuta Ceylonilta Britteinsaarille ja se saapui 10. marraskuuta Clydeen, jossa aluksen varastot tyhjennettiin. Alus lähti 11. joulukuuta Portsmouthin kautta Yhdysvaltoihin ja se palautettiin 5. tammikuuta 1946 Yhdysvaltain laivastolle Norfolkissa Virginiassa.Hobbs, David s. 49 Yhdysvaltain laivasto myi aluksen 16. huhtikuuta 1947 kauppa-alukseksi nimellä Raki. Alus sai vuonna 1966 uuden nimen I Yang, ja romutettiin lopulta maaliskuussa 1974 Taiwanilla. ==Lähteet== * * * * * === Viitteet === Luokka:Ruler-luokan saattuetukialukset Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan saattuetukialukset
Mark Lewisohn

Mark Lewisohn (16. kesäkuuta 1959 Lontoo) on englantilainen kirjailija ja ammattimainen The Beatles -historioitsija. Lewisohn alkoi tutkia yhtyettä noin 18–19-vuotiaana. Siitä lähtien hän on tutkinut aihetta ja kirjoittanut siitä useita kirjoja. Vuonna 2004 hänestä tuli täysipäiväinen Beatles- historioitsija, kun hän teki Little, Brown and Company -kustantamon kanssa 1,2 miljoonan punnan sopimuksen kolmiosaisesta The Beatles -historiikista. Aikaa sen kirjoittamiseksi sovittiin alun perin 12 vuotta. Trilogian ensimmäinen osa, The Beatles: All These Years – Tune In, ilmestyi vuonna 2013. Lewisohnilla on kaksi aikuista lasta suomalaisen ex-vaimonsa kanssa. ==Teoksia== *The Beatles Live (1986), kirjassa dokumentoidaan täydellisesti kaikki yhtyeen live-esiintymiset. *The Beatles: 25 Years in the Life (1987), kirjassa käydään yksityiskohtaisesti läpi, mitä kukin The Beatlesin jäsen teki minäkin päivänä vuosina 1962–1987. *The Complete Beatles Recording Sessions: The Official Story of the Abbey Road Years (1988), kirjaa varten Lewisohn kuunteli The Beatlesin jokaisen äänityssession jokaisen oton. *The Beatles: All These Years – Tune In (2013), The Beatles-trilogian ensimmäinen osa. Kirjassa on 946 sivua, ja se painaa 1400 grammaa. Kirjasta on julkaistu myös Expended Special Edition, jossa on 1728 sivua ja joka painaa 3250 grammaa. ==Lähteet== Luokka:Englantilaiset tietokirjailijat Luokka:The Beatles Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt