EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kivisimppu

Kivisimppu (Cottus gobio) on pieni, Euroopassa esiintyvä sisävesien rantojen pohjakala. Lajia tavataan myös pohjoisen Itämeren vähäsuolaisessa murtovedessä. Muus 2012, s. 172. Kivisimppua on kutsuttu myös kivikalaksi. Yleensä kivikalalla tarkoitetaan kuitenkin velhokalaksikin sanottua lajia. == Ulkonäkö ja koko == Täysikasvuiset kivisimput ovat 2–3 vuoden ikäisinä yleensä 6–8 senttimetriä pitkiä, harvemmin tavataan yli kymmensenttisiä.LuontoPortti: Kivisimppu Viitattu 21.4.2015. Suurimmillaan kivisimppu kasvaa Euroopassa 10–18 cm pitkäksi. Koiraat ovat samanikäisiä naaraita suurempia. Kivisimppu on leveä- ja litteäpäinen pohjakala. Kylkiviiva ulottuu pyrstöevän tyveen. Vatsaevät ovat melkein valkoiset, ja niiden sisin ruoto on pidempi kuin puolet pisimmästä eväruodosta. Laji muistuttaa suuresti lähilajia kirjoeväsimppua (Cottus poecilopus). == Levinneisyys == Kivisimppu on Euroopassa laajalti esiintyvä sisävesikala. Sitä tavataan Manner-Euroopassa Pyreneiltä itään aina Kaspianmerelle ja Uralin vuoristoon saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Ruotsiin, Suomeen ja Venäjän pohjoisosien havumetsävyöhykkeelle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan, Pohjois-Balkanille, Etelä- Ukrainaan ja Kaukasuksen alueelle. Lisäksi kivisimppua tavataan Englannissa. Suomessa kivisimpun luontainen levinneisyys kattaa lähes koko maan Pohjois- Lappia lukuun ottamatta. Ihmisen tuomana se on kuitenkin levinnyt myös Tenojoen vesistöön. == Elinympäristö ja elintavat == Kivisimppu viihtyy virtaavien vesien kivikkopohjilla sekä kirkkaiden järvien ja Itämeren matalilla kivikkorannoilla. Elinympäristön happipitoisuus pitää olla lajille riittävän korkea. Näiltä vesiltä se löytää niin kutu-, saalistus- kuin suojapaikkansa. Kivisimppu on paikallinen pohjakala, joka liikkuu öisin ja piileskelee päivisin paikoillaan kivien koloissa. Laji liikkuu vähän ja se on huono uimari. Se tekee vain pieniä pyrähdyksiä, koska sillä ei ole uimarakkoa. Kesällä se voi vaihtaa piilopaikkaansa mutta vain muutamia metrejä, talveksi se hakeutuu syvempiin vesiin. Kivisimppu kutee Keski-Euroopassa helmi- maaliskuussa ja Pohjois-Euroopassa maalis-toukokuussa. Koiras valmistaa kiven alle pesäkolon, jonka kattoon naaras asettaa mätimöykyn. Mätimöykky sisältää noin sata, 2–2,5 millimetrin kokoista mätimunaa, joita koiras jää vartioimaan. Poikaset kuoriutuvat 3–5 viikon kuluttua. Vastakuoriutuneet poikaset pysyttelevät liikumatta 10–12 päivää, jonka aikana ne käyttävät ravinnokseen suurta ruskuaispussiaan. Sukukypsiksi kivisimput tulevat toisena elinvuotenaan. Lajin elinikä on todennäköisesti 3–5 vuotta. Kivisimppu syö erilaisten vesihyönteisten toukkia ja pohjaeläimiä, kuten vesisiiroja, sekä jonkin verran muiden kalojen mätiä. Jokiympäristössä kivisimppu on lohikalojen tärkeä ruokakala, mutta toisaalta se voi aiheuttaa vahinkoa arvokalojen kasvatukselle syömällä niiden mätiä ja poikasia. Kivisimppu on myös yksi uhanalaisen vuollejokisimpukan väli-isännistä. == Lähteet == * Muus, Bent J.: Suomen ja Euroopan sisävesikalat. Suomen oloihin toimittanut Markku Varjo. 3. painos. Gummerus 2012 (2005). === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * Luokka:Simput
Vaskikala

Vaskikala (Spinachia spinachia) on piikkikaloihin kuuluva kala ja on sukunsa (Spinachia) ainoa laji. Se elää merialueiden rantavesissä. Se on ainoa piikkikalalajeista, joka ei elä suolattomassa vedessä. Vaskikalan tunnistaa selän 14–15 piikkiruodosta sekä pitkänomaisesta päästä. Se voi kasvaa 22 cm pitkäksi. Itämeressä suurimmatkin yksilöt ovat olleet alle 15-senttisiä.Vaskikala Suomalaisen Kalastusmatkailun Edistämisseura SKES ry Lajia esiintyy pääasiassa Luoteis-Euroopassa, mutta sitä esiintyy harvalukuisena myös Suomen merialueilla, lähinnä Suomenlahden ulkosaaristossa, Ahvenanmerellä sekä Selkämeren rannikolla. Vaskikalan suosimia olinpaikkoja ovat kesällä rakkoleväkasvustot ja meriajokaspohjat. Kolmi- ja kymmenpiikkiin verrattuna se suosii hieman syvempiä vesiä. Kutuaika on touko–kesäkuussa. Koiras rakentaa pesän levästä ja merenpohjan jätteistä. Naaras laskee 150–200 mätimunaa pesään, jota koiras puolustaa. Poikaset varttuvat aikuisiksi vuodessa. ==Lähteet== Luokka:Piikkikalat
Kymmenpiikki

Kymmenpiikki (Pungitius pungitius) on pieni kala, joka on saanut nimensä lajille tunnusomaisista selkäpiikeistä. Nimestä huolimatta piikkien lukumäärä vaihtelee 7–12 välillä, useimmiten piikkejä on yhdeksän. Englanniksi kymmenpiikkiä kutsutaankin ”yhdeksänpiikiksi” (Nine-spined stickleback). Selän ja rinnan piikit sekä kyljissä olevat luukilvet toimivat puolustusrakenteina saalistajia vastaan, mutta niiden merkityksen oletetaan olevan pienempi kuin sukulaislajilla, kolmipiikillä. Kymmenpiikkien ruumiin väritys on useimmiten vihertävänruskea ja kyljet ovat usein raidalliset, mutta värityksessä esiintyy suurta vaihtelua. Kymmenpiikin kokovaihtelu on myös suurta, keskimääräinen koko on noin 3–7 cm, mutta kooltaan huomattavasti isompia kaloja on löydetty erityisesti lammista, joissa kymmenpiikit elävät ainoana kalalajina. Suomen suurin kymmenpiikki (11,5 cm) on pyydystetty Kuusamosta., Juha Merilä, Ennätyksellisen iso kymmenpiikki (Pungitius pungitius) Kuusamon Rytilammesta. Luonnon Tutkija 110(3): 91-93. Kymmenpiikkien levinneisyys on sirkumboreaalinen, niitä tavataan laajasti pohjoiselta pallonpuoliskolta. Suomessa kymmenpiikit elävät kaikentyyppisissä makeissa vesissä, järvissä, joissa, pikku lammissa sekä murtovedessä Itämeren rannikkoalueilla. Kymmenpiikki käyttää ravinnokseen lähinnä eläinplanktonia ja pieniä pohjaeläimiä. Se suosii elinympäristönään rehevämpää kasvillisuutta ja sietää myös vähähappisempaa vettä kuin kolmipiikki. Kutuaikana koiras saa komean kutuasun, jossa ruumis muuttuu mustaksi ja vatsapuolen piikit kirkkaan valkoisiksi. Koiras rakentaa pesän vesikasvillisuuden sekaan ja houkuttelee naaraan sinne kosiotanssilla. Naaraan laskettua mätimunat koiras hedelmöittää ne ja jää sitten vartioimaan pesää. == Paikallinen sopeutuminen == Sopeutuessaan erilaisiin elinympäristöihin Fennoskandian alueen kymmenpiikit ovat erilaistuneet muutamassa vuosituhannessa niin kooltaan kuin käyttäytymiseltäänkin. Meressä ja järvissä elävät kymmenpiikit ovat jääneet pieniksi ja solakoiksi, kun taas pienissä lammissa elävä muoto on kehittynyt suureksi ja tanakaksi. Meressä elävät pienet kymmenpiikit ovat arkoja parvikaloja, kun taas lampien suuret kymmenpiikit ovat epäsosiaalisia ja pelottomia. Myös aivoissa on muotojen välillä eroa. Lammissa, joissa ei ole petokaloja, kymmenpiikkiin kohdistuva predaatio on pienempää. Näin ne voivat lisääntyä myöhemmin, jolloin ne ovat suurempikokoisia ja tuottavat enemmän kooltaan suurempaa mätiä kuin meressä tai järvissä elävät lajikumppaninsa. Tällaisissa lammissa kasvaneet kalat voivat myös ruokailla aggressiivisemmin, jolloin lammen rajalliset resurssit ovat paremmin hyödynnettävissä. Toisistaan eristyksissä olevat lampipopulaatiot ovat kehittyneet konvergentisti eli toisistaan riippumatta samankaltaisiksi sopeutumiksi. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Piikkikalat
Särmäneula

Särmäneula (Syngnathus typhle) kuuluu siloneulan ohella putkisuukalojen lahkoon. Suomessa tämä meri- ja murtovedessä viihtyvä matomainen kala kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Särmäneula on väritykseltään tumman ruskea, joskus punertava. Se pystyy muuttamaan värinsä vajaassa tunnissa ympäristöstään mahdollisimman vähän erottuvaksi. Nimensä mukaisesti sillä on ihon alla jäykkiä pitkittäissuuntaisia luulevyjä, jotka tekevät sen olemuksesta särmikkään. Ravinnokseen särmäneula käyttää hankajalkaisia ja vesikirppuja sekä pieniä nopealiikkeisiä halkoisjalkaisia (Neomysis). Särmäneulat kutevat kesällä, jonka jälkeen koiras hautoo mätimunia vatsapuolellaan olevassa pussissa. ==Lähteet== * ==Aiheesta muualla== * Luokka:Merineulat
Siloneula

Siloneula (Nerophis ophidion) on lieromainen kala. Se on 20-30 cm pitkä mutta vain noin puolen sentin levyinen. Väriltään siloneula on vihreä ja vatsasta kellertävä. Naaraalla on myös vaaleansinistä kirjailua kyljissä. Siloneulan ainoa evä on pieni selkäevä, jonka avulla kala pystyy liikkumaan hitaasti. Uidessaan se kiemurtelee koko ruumiillaan. Rantavesien suurlevät ja muukin vesikasvillisuus tarjoaa suojaisia paikkoja hidasliikkeisille siloneuloille. Siloneulat kutevat heinäkuussa. Värikkään kutuasun omaava naaras kiinnittää mätimunat monimutkaisten kutumenojen saattelemina koiraan huolehdittavaksi sen vatsaan. Siloneulaa tavataan kaikilla Suomen rannikoilla Oulun korkeudelle asti. Se piileskelee usein levien, varsinkin rakkolevän joukossa, josta se saattaa joutua vahingossa kalastajan verkkoon. Siloneula syö eläinplanktonia ja muita pikkueläimiä. Talveksi siloneulat siirtyvät syvänteisiin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Merineulat
Nokkakala

Nokkakala eli nokkahauki (Belone belone) on pitkä ja kapea merikala, jolla on pitkä, nokkamainen leuka. ==Koko ja ulkonäkö== Nokkakala on väriltään hopeanhohtoinen. Kylkiviiva on kyljen alaosassa. Evät ovat ruumiin takaosassa, minkä takia kala jotenkin muistuttaa haukea, vaikkei ole sille sukua. Nokkakala on tavallisesti 50–70 senttimetriä pitkä ja painaa noin kilon. Nokkakalan luut ovat vihreät. Suurin Suomessa tavattu yksilö pyydystettiin rysällä Paraisilla toukokuussa 2009 ja se painoi 1,07 kilogrammaa. ==Levinneisyys== Nokkakala elää Itä-Atlantissa Kap Verdeltä Norjaan, sekä Välimeressä, Mustassameressä ja Itämeressä lukuun ottamatta Perämeren vähäsuolaista takaosaa. Osa Itämeren kaloista vaeltaa edestakaisin Pohjanmeren ja Itämeren välillä. Suomessa kalaa tavataan lähinnä kesäaikaan, mutta sen yleisyys on vaihdellut paljon vuosikymmenten kuluessa. Runsaasti sitä esiintyi 1940-luvulla ja 1970–1980-lukujen vaihteessa. Vaihtelut liittyvät todennäköisesti Itämeren suolapitoisuuden muutoksiin. ==Elintavat ja lisääntyminen== Nokkakala liikkuu parvissa pinnan lähellä ja syö kalaa, Itämeressä etupäässä silakkaa, kilohailia, tuulenkaloja ja kolmipiikkejä. Nokkakala kutee touko-heinäkuussa matalassa rantavedessä. Mätimunat kelluvat tai takertuvat esimerkiksi ajelehtiviin vesikasveihin. Kutevia nokkakaloja on tavattu Virossa muttei Suomessa; lisääntymistä Suomessakin kuitenkin pidetään mahdollisena. ==Kalastus ja käyttö== Itämeren eteläisemmissä osissa nokkakalaa pyydetään ravinnoksi. Kala on rasvainen, ja arvostettu erityisesti savustettuna. ==Lähteet== * Saura, Ari & Varjo, Markku: Kalat Suomen luonnossa. Otava, 2009. ISBN 978-951-1-23364-0. * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Luontoportti: Nokkakala (Belone belone) *Luonnontieteellinen keskusmuseo: Belone belone *ITIS: Belone belone Luokka:Nokkakalat
K-Meleon

K-Meleon on Windowsissa toimiva verkkoselain, joka on vapaa, pienikokoinen ja nopea. Se käytti alun perin Mozilla-projektin Gecko-ydintä, myöhemmin Goanna- selainmoottoria verkkosivujen näyttämiseen. Hitailla tietokoneilla K-Meleon on yleensä Mozilla-projektin Firefox-selainta nopeampi kevyemmän käyttöliittymänsä ansiosta. Muistinkulutus on huomattavasti pienempi. Firefoxissa on toisaalta enemmän ominaisuuksia. Selaimen verkkosivusto listaa vaatimuksiksi vuonna 2022: * Windows XP Service Pack 3 tai uudempi (Windows 2003, Vista, 7, 8, 8.1, 10 tai 11 ) * 250 MB RAM * 100 MB levytilaa * SSE- käskyjä tukevaa suoritinta ei tarvita Selain on siten yksi harvoja edelleen Windows XP:tä tukevia. K-Meleon on myöhemmin siirtynyt käyttämään Goanna- selainmoottoria. Goanna on Gecko-moottorin forkki, joka otettiin käyttöön Pale Moon -selaimessa tammikuussa 2016.https://www.palemoon.org/releasenotes- archived.shtml Pale Moon: 26.0.0 (2016-01-26) Goanna ajetaan yhtenä säikeenä, kun Gecko siirtyi hyödyntämään useita säikeitä/prossoriytimiä, mikä nopeuttaa toimintaa uusilla suorittimilla, mutta lisää resurssien kulutusta. Goanna ei myöskään tarvitse Rust-kielen kirjastoja tai kääntäjää, jotka on otettu mukaan Firefoxin kehitykseen. K-Meleon-kehitystiimi porttasi Goannan toimimaan myös Windows XP:llä. Ohjelma on erittäin muokattava, vaikkakin jo perusasetuksista on pyritty tekemään käyttökelpoiset. Valikoita voi muokata vain käsittelemällä niiden asetuksiin vaikuttavaa tekstitiedostoa. Komentojen pikanäppäinten vaihtaminen onnistuu samalla tekniikalla. K-Meleon sisältää oman makrokielen. Ohjelma on hyvin modulaarinen: sitä voi laajentaa erilaisilla lisämoduleilla (plugins), joita löytyy mm. kirjanmerkkien (IE, Opera, Netscape -yhteensopivuus) hallintaan, makrokieleen ja sivuhistoriaan. Ohjelmalle löytyy myös runsaasti valmiita teemoja, joiden avulla vaihdetaan käyttöliittymän ulkoasu toiseksi. K-Meleon tukee verkkosivujen avaamista eri välilehdille. Työkalupalkissa on valmiina evästeiden, kuvien, JavaScriptin, ponnahdusikkunoiden ja Javan esto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Ohjelman sivut Luokka:Vapaat ohjelmistot Luokka:Selaimet Luokka:Windows- ohjelmat
Heilongjiang

Heilongjiang () on Kiinan pohjoisin maakunta. Sen nimi on suomeksi ”Mustan lohikäärmeen joki”, joka on Amurin kiinankielinen nimi. Heilongjiangin vanha suomalainen latinaistus on Heilungkiang. Sen kiinalainen lyhennenimi on Hei (黑). == Historia == Maakunta on yksi kolmesta Mantšuriaan kuuluvista maakunnista. Kaksi muuta ovat Jilin ja Liaoning. Kiina ja Neuvostoliitto kävivät 1969–1978 Ussurijoella taisteluja rajakiistojen vuoksi. Kaivosonnettomuudessa vuonna 2009 sai surmansa yli sata ihmistä. == Maantiede == Maakunnan rajanaapurit ovat pohjoisessa ja idässä Venäjä, etelässä Kiinan maakunta Jilin sekä lännessä Sisä-Mongolian autonominen alue. Venäjän vastaiset rajat kulkevat pitkin jokia, pohjoisraja pitkin Amuria ja itäraja Ussuria. Heilongjiangin alueella ovat sekä Kiinan pohjoisin että itäisin piste, joista itäisin sijaitsee Amurin ja Ussurin yhtymäkohdassa. Maasto on vaihtelevaa; maakunnan länsi- ja eteläosissa sekä aivan pohjoisessa on matalia vuorialueita – korkein huippu Jilinin rajalla on 1 690 m. Maakunnan sisäosa, samoin kuin Amurin ja Ussurin rannat, ovat matalaa ja tasaista. Siellä virtaa useita suurehkoja jokia, ja koko seutu kuuluu Amurin valuma-alueeseen. Itäosissa on myös järviä. Ilmasto maakunnassa on mantereinen ja subarktinen, ja se on tunnettu pitkistä kylmistä talvistaan. Tammikuun keskilämpötila Heilongjiangin eri osissa vaihtelee –31 ja –15 °C välillä, kun taas heinäkuun keskilämpötila vaihtelee välillä 18–23 °C. Sadetta saadaan kohtalaisesti, vuotuinen sademäärä on 500–600 mm, joka tulee pääasiassa lyhyehkön viileän kesän aikana. Pääkaupunki Harbinin lisäksi muita tunnettuja kaupunkeja ovat Qiqihar, Daqing ja Heihe. == Väestö == Heilongjiangin etniset ryhmät vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskennoissa. Etninen ryhmä 2000 2010 Han-kiinalaiset 34 465 039 36 939 181 Mantšut 1 037 080 748 020 Korealaiset 388 458 327 806 Mongolit 141 495 125 483 Hui-kiinalaiset 124 003 101 749 Daguurit 43 608 40 277 Xibet 8 886 7 608 Nanait 3 910 3 613 Oroqinit 3 871 3 943 Evenkit 2 706 2 648 Heilongjiangin väkiluku oli 32,67 miljoonaa vuonna 1982, 35,22 miljoonaa vuonna 1990 ja 36,24 miljoonaa vuoden 2000 väestönlaskennassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kirjattiin 38,31 miljoonaa asukasta, joka oli 2,86 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Autonominen alue oli Kiinan 15. väkirikkain. Vuoden 2013 lopun väestöarvio oli 38,35 miljoonaa ja arvio väestötiheydestä 82,7 henkeä neliökilometrillä. == Hallinnollinen jako == Heilongjiang on jaettu 13 prefektuuritason alueeseen: 11 prefektuuritason kaupunkiin, yhteen prefektuuriin ja Harbinin kaupunkiin joka on suoraan maakunnan hallinnon alaisuudessa. *1. Harbinin kaupunki *2. Qiqihar *3. Mudanjiang *4. Jiamusi *5. Daqing *6. Jixi *7. Shuangyashan *8. Yichun *9. Qitaihe *10. Hegang *11. Heihe *12. Suihua *13. Daxing’anlingin (Da Hinggan Lingin) prefektuuri == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Väkiluku

Väkiluku eli asukasluku tarkoittaa asukkaiden määrää jollakin maantieteellisellä alueella. Suhteuttamalla väkiluku alueen pinta-alaan jakamalla asukkaiden määrä alueen koolla (tavallisesti neliökilometreinä mitattuna) saadaan väestötiheys. Maailman väkiluku on noin kahdeksan miljardia (2022). Noin 80 prosenttia maailman väestöstä asuu kehitysmaissa. ==Katso myös== * Luettelo valtioista väkiluvun mukaan * Liikakansoitus * Populaatio * Populaatiokoko (luonnontieteissä) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Väestömaantiede Luokka:Väestötiede Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit id:Penduduk#Penduduk dunia
Birger-jaarli

Birger Maununpoika (Birger Magnusson; n. 1200 – 21. lokakuuta 1266) eli Birger-jaarli, myös Birger Jaarli, oli Ruotsin hallitsija. Hänestä tuli Ruotsin jaarli vuonna 1248. ==Ura== Birger Magnusson kuului mahtavaan Bjälbo- sukuun (josta käytetään myös nimitystä Folkunga-suku). Hän meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan siskon Ingeborgin kanssa vuonna 1237. Eerikin kuoltua vuonna 1250 ilman perillistä Birgerin vanhin poika Valdemar valittiin kuninkaaksi. Koska Valdemar oli tässä vaiheessa vielä lapsi, Birger hallitsi maata hänen nimissään kuolemaansa asti. Birgerillä ja Ingeborgilla oli lisäksi yhdessä seitsemän muuta lasta, mm. Maunu Ladonlukko ja Pentti (Bengt), josta tuli ensimmäinen Suomen herttua. Ingeborg Eerikintytär kuoli vuonna 1254. Birger meni uusiin naimisiin Tanskan leskikuningattaren Mechtildin kanssa vuonna 1261. Jaarlin kuoleman jälkeen hänen toinen poikansa Maunu kaappasi vallan Valdemarilta. Birger-jaarli teki ruotsalaisen Eerikinkronikan mukaan Suomeen laajan sotaretken (ns. toinen ristiretki), jonka seurauksena ainakin Häme liitettiin Ruotsin valtakuntaan. Retki on ajoitettu joko vuoteen 1239 tai 1249. Saksalaisen Lyypekin kronikan mukaan Birger alisti Suomen Ruotsin herruuteen. Hämeen linnan rakennustyöt aloitettiin toisen ristiretken seurauksena. Birger tunnetaan Tukholman perustajana. Hän perusti kaupungin vuonna 1252. Tukholmassa Riddarholman kirkossa on jaarlia esittävä patsas, joka on pystytetty 1884. Birger oli myös maineikas lainsäätäjä; hänen aikanaan säädettiin ns. rauhanlait (koti-, kirkko-, käräjä- ja naisrauha), sekä perintölaki (sisar peri puolet siitä mitä veli). Birger-jaarli haudattiin omasta toivomuksestaan Varnhemin luostarin kirkkoon Länsi-Götanmaalle. Tukholman kaupungintaloa rakennettaessa Birgerin maalliset jäännökset oli tarkoitus siirtää uuteen hautaan kaupungintalon tornin juureen, mutta Varnhemin seurakunta ei suostunut tähän, ja kaupungintalon hauta jäi tyhjäksi. Birgerin hauta Varnhemissa on avattu kahdesti tieteellisiä tutkimuksia varten. Birger oli Ruotsin viimeinen jaarli. Hänen jälkeensä jaarli-nimityksen tilalla alettiin käyttää arvonimeä herttua. ==Katso myös== * Bjälbo-suku ==Lähteet== ==Kaunokirjallisuutta== * Guillou, Jan: Arnin perintö: Romaani. ISBN 952-471-166-4 == Aiheesta muualla == * Luokka:Ruotsin jaarlit Luokka:1200-vuosikymmenellä syntyneet Luokka:Vuonna 1266 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pullamössö

Pullamössö on arkikielen ilmaisu, joka tarkoittaa kahvin, maidon tai muun juoman sekaan hienonnettua pullaa. Pullamössön kutsumanimi vaihtelee alueittain. Esimerkiksi Varsinais-Suomessa se on mosoa ja Etelä-Pohjanmaalla pullatohnua. Sanaa pullamössösukupolvi on 1980-luvulta lähtien käytetty kuvaamaan nykynuorisoa, sellaista nuorta sukupolvea, joka on saanut elämässään kaiken helposti eteensä ilman suurempia ponnisteluja verrattuna aikaisempaan sukupolveen. ==Lähteet== Luokka:Suomalainen keittiö Luokka:Pullat
Perdikkas (sotilas)

Perdikkas (kuoli 321 eaa.) oli makedonialainen kenraali. Hän aloitti uransa Aleksanteri Suuren armeijassa, edeten aina kuninkaalliseksi henkivartijaksi asti. Aleksanterin kuoltua Perdikkaasta tuli yksi hänen seuraajistaan eli diadokeista. Aleksanterin kuoltua armeija valitsi hänet vähäjärkisen Filippos III:n ja silloin vielä syntymättömän Aleksanteri IV:n holhoojaksi. Aleksanterin muut kenraalit vastustivat Perdikkasta, kun hän yritti saada koko Aleksanterin luoman valtakunnan omaan valtaansa. Vuonna 322 eaa. alkoi Perdikkaan ja hänen vastustajien välillä ensimmäinen diadokkisota. Perdikkas kuoli vuonna 321 eaa., kun hän epäonnistui yrityksessään hyökätä Ptolemaios I:tä vastaan Egyptissä. Hänen armeijansa kapinoi ja lopulta hänen upseerinsa murhasivat hänet. Luokka:Antiikin kreikkalaiset sotilaat Luokka:Diadokit Luokka:Sijaishallitsijat
Antigonos I

Antigonos I Monofthalmos (Yksisilmäinen) (noin 382–301 eaa.) oli makedonialainen sotapäällikkö. Hän palveli Aleksanteri Suuren armeijassa, ja hänet nimitettiin Fryygian satraapiksi vuonna 333 eaa. Aleksanterin kuoltua Antigonos nimitettiin Vähän-Aasian sotilaskomentajaksi. Antigonoksen asema parani muutamassa vuodessa niin, että muut Aleksanterin seuraajat liittoutuivat häntä vastaan. Vuonna 311 solmittu rauha paransi hänen asemiaan muihin nähden. Vuonna 306 Antigonos julistautui kuninkaaksi poikansa Demetrioksen kanssa. Lysimakhos, Kassandros, Ptolemaios ja Seleukos seurasivat perässä. Nämä neljä kukistivatkin Antigonoksen vuonna 301 Ipsoksen taistelussa. Demetrioksesta tuli myöhemmin Makedonian kuningas, ja Antigonidien hallitsijasuku hallitsi Makedoniaa siihen asti kun Rooma valtasi sen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset sotilaat Luokka:Diadokit Luokka:300-luvulla eaa. syntyneet Luokka:300-luvulla eaa. kuolleet
Kassandros

Kassandros (noin 350–297 eaa.), oli Makedonian kuningas vuosina 302–297 eaa. Hän oli Makedonian hallitsijan Antipatroksen poika. Luokka:Makedonian kuninkaat Luokka:Diadokit Luokka:Sijaishallitsijat Luokka:350-luvulla eaa. syntyneet Luokka:200-luvulla eaa. kuolleet
Mantšu

Mantšu tarkoittaa seuraavia: * mantšut, kansa Itä-Aasiassa * mantšu, tunguusikieli.
Qing-dynastian keisarit

Tämä on luettelo Kiinan mantšulaisen eli Qing-dynastian (1644-1911) keisareista. Kaksi ensimmäistä hallitsivat vain Mantšuriaa, loput olivat Kiinan keisareita. Kiinan keisareilla on useita eri yhteyksissä käytettyjä nimiä. Qing-dynastian keisareista käytetään tavallisimmin heidän valitsemiaan aikakausinimiä (Nian Hao), joiden eteen usein lisätään dynastian nimi Qing. Dynastian viimeinen keisari, Qing Xuantong tunnetaan kuitenkin paremmin syntymänimellään Pu Yi. Qing-dynastian keisarit. Temppelinimet (Miaò haò 廟號) Kuolemanjälkeiset nimet, kiina/mantšu (Shi Hao 諡號 ) Syntymänimet Hallitsijakaudet Aikakausinimet (Nian Hao 年號) ja niiden vuodet Tavallisimmin käytetyt nimet Etunimet ovat lihavoituja. Vain Mantšuriaa hallinneet: 太祖 taì zǔ Gaodi 高帝 Dergi Ai-xin-jue-luo Nu-er-ha-chi 愛新覺羅努爾哈赤 aì xīn jué luó nǔ ěr hā chì 1616–1626 Tianming (天命 tiān mìng) tai Abkai fulingga 1616–1626 Nurhaci (Aisin-Gioro Nurhaci) Tai Zong (太宗 taì zōng) Wéndì 文帝 Genggiyen Su Ai-xin-jue-luo Huang-tai-ji 愛新覺羅皇太極 aì xīn jué luó huáng taì jí 1627–1643 Tiancong (天聰 tiān cōng) tai Abkai sure 1627–1636 Chongde (崇德 chóng dé) tai Wesihun erdemungge 1636–1643 Hong Taiji Kiinaa hallinneet: 世祖 shì zǔ Zhāngdì 章帝 Eldembure Ai-xin-jue-luo Fu-lin 愛新覺羅福臨 aì xīn jué luó fú lín 1644–1661 Shunzhi (順治 shùn zhì) tai Ijishūn dasan 1644–1661 Shunzhi 聖祖 shèng zǔ Réndì 仁帝 Gosin Ai-xin-jue-luo Xuan-ye 愛新覺羅玄燁 aì xīn jué luó xuán yè 1662–1722 Kangxi (康熙 kāng xī) tai Elhe taifin 1662–1722 Kangxi 世宗 shì zōng Xiàndì 憲帝 Temgetulehe Ai-xin-jue-luo Yin-zhen 愛新覺羅胤禛 aì xīn jué luó yìn zhēn 1723–1735 Yongzheng (雍正 yōng zhèng) tai Hūwaliyasun tob 1723–1735 Yongzheng 高宗 gaō zōng Chúndì 純帝 Yongkiyangga Ai-xin-jue-luo Hong-li 愛新覺羅弘曆 aì xīn jué luó hóng lì 1735–1795 Qianlong (乾隆 qián lóng) tai Abkai wehiyehe 1736–1795 Qianlong 仁宗 rén zōng Ruìdì 睿帝 Sunggiyen Ai-xin-jue-luo Yong-yan 愛新覺羅顒琰 aì xīn jué luó yóng yǎn 1796–1820 Jiaqing (嘉慶 jiā qìng) tai Saicungga fengšen 1796–1820 Jiaqing 宣宗 xuān zōng Chéngdì 成帝 Šanggan Ai-xin-jue-luo Min-ning 愛新覺羅旻寧 aì xīn jué luó mín níng 1821–1850 Daoguang (道光 daò guāng) tai Doro eldengge 1821–1850 Daoguang 文宗 wén zōng Xiǎndì 顯帝 Iletu Ai-xin-jue-luo Yi-zhu 愛新覺羅奕詝 aì xīn jué luó yì zhǔ 1851–1861 Xianfeng (咸豐 xián fēng) tai Gubci elgiyengge 1851–1861 Xianfeng 穆宗 mù zōng Yìdì 毅帝 Filingga Ai-xin-jue-luo Zai-chun 愛新覺羅載淳 aì xīn jué luó zaì chún 1862–1874 Tongzhi (同治 tóng zhì) tai Yooningga dasan 1862–1874 Tongzhi 德宗 de zōng Jǐngdì 景帝 Ambalinggū Ai-xin-jue-luo Zai-tian 愛新覺羅載湉 aì xīn jué luó zaì tián 1875–1908 Guangxu (光緒 guāng xù) tai Badarangga doro 1875–1908 Guangxu ei ollut 末帝 mò dì Ai-xin-jue-luo Pu-yi 愛新覺羅溥儀 aì xīn jué luó pǔ yí 1908–1911 Xuantong (宣統 xuān tǒng) tai Gehungge yoso 1909–1911 Xuantong, Pu Yi Tapahtumat sivulla Qing-dynastia. Luokka:Luettelot hallitsijoista Luokka:Kiinan keisarit keisarit
618

== Tapahtumia == * Kiinassa Tang-dynastia syrjäytti Sui-dynastian == Syntyneitä == * == Kuolleita == * 8. marraskuuta: Deusdedit, paavi Luokka:600-luku
581

== Tapahtumia == * Pohjoinen Zhou-dynastia kaatui Kiinassa ja Sui-dynastia yhdisti maan uudelleen. * Isorokko saapuu luultavasti ensi kerran Eurooppaan == Syntyneitä == * == Kuolleita == *Gogo, Austrasian major domus. Luokka:500-luku
557

== Tapahtumia == *Pohjoinen Zhou-dynastia alkoi Pohjois-Kiinassa. *Chen- dynastia syrjäytti Liang-dynastian Etelä-Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:500-luku
556

== Tapahtumia == *Läntinen Wei-dynastia päättyi Kiinassa. *pyhä Romanos Melodos kirjoitti Akatistoshymnin Konstantinopolissa == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:500-luku
577

== Tapahtumia == *Pohjoinen Qi-dynastia päättyi Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:500-luku
550

== Tapahtumia == *Itäinen Wei-dynastia päättyi ja Pohjoinen Qi-dynastia alkoi Kiinassa. *Gootit valloittavat Totilan johdolla Rooman pitkän piirityksen jälkeen. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Germanus, itäroomalainen sotapäällikkö Luokka:500-luku
386

== Tapahtumia == *Pohjoinen Wei-dynastia alkoi Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:300-luku
589

== Tapahtumia == * Chen-dynastia kaatui Kiinassa. Se oli viimeinen Eteläisistä dynastioista ja tämän jälkeen Sui-dynastia hallitsi koko maata. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:500-luku
502

== Tapahtumia == * Liang-dynastia syrjäytti Qi-dynastian etelä-Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:500-luku
479

== Tapahtumia == * Qi-dynastia syrjäytti Song-dynastian Etelä-Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:400-luku
420

== Tapahtumia == * Song-dynastia syrjäytti Jin-dynastian Kiinassa. *Theoderik I (hallitsi vuosina 420–451) valittiin visigoottien kuninkaaksi Vallian kuoltua. == Syntyneitä == * Eurik, visigoottien kuningas == Kuolleita == * *Visigoottien kuningas Vallia (hallitsi 415–420) Luokka:400-luku
317

== Tapahtumia == * Kiinassa Jin-dynastian hovi perusti Itäisen Jin-dynastian paettuaan etelään. * Rooman keisari Konstantinus Suuri antoi pojilleen Crispukselle ja Konstantinus II:lle caesarin arvonimet. == Syntyneitä == * Rooman itäosien keisari Constantius II == Kuolleita == * Rooman keisari Valens Luokka:300-luku
316

== Tapahtumia == * Kiinassa Jin-dynastian hovi joutui pakenemaan etelään, jossa se perusti Itäisen Jin-dynastian. == Syntyneitä == * Konstantinus II == Kuolleita == * Luokka:300-luku
Keltasirkku

Keltasirkku (Emberiza citrinella) on keltainen sirkkuihin kuuluva varpuslintu. == Koko ja ulkonäkö == vasen|pienoiskuva|220px|Keltasirkkukoiras. Keltasirkku on 15,5–17 cm pitkä ja painaa noin 24–37 grammaa. Sen siipien kärkiväli on 23–29 cm. Talvella koiraalla on kirkkaankeltainen pää ja vatsapuoli, ja ruskearaidallinen selkäpuoli. Sen sijaan kesällä koiraalla vain pää on keltainen, mutta muilta osin lintu on tummempi. Naaras on vaatimattomampi, ruskeampi, ja sen vatsapuolikin on raidallinen. Linnulla on siemensyöjälle tyypillinen jykevä nokka. Yläperä on punaruskea, ja tummassa pyrstössä on valkoiset reunasulat. Koiras on hieman kookkaampi. Nuori lintu ja koiras sulkasadon jälkeen muistuttavat naarasta. Keltasirkulla on sulkasato elo–syyskuussa, ja se kestää 7–8 viikkoa. Keltasirkun ääni on korkea ”dsip”, varoittaa hyvin korkealla ”tsiiii”-äänellä. Laulu on korkea, laskeva, hento säe ”tsi-tsi-tsi-tsi-tsi-tsiii”, jota kuulee maaliskuulta alkaen. Lennossa päästettyä ”drrp”-kutsuääntä voi erehtyä luulemaan pyrstötiaisen pärskähtelyksi. Suomen vanhin rengastettu keltasirkku on ollut vähintään 8 vuotta, 11 kuukautta ja 23 päivää vanha. == Levinneisyys == Koko Eurooppa ja iso osa Aasiaa on keltasirkun pesimäaluetta. Suomessa se pesii lähes koko maassa, vain pohjoisimmassa Lapissa se on harvinainen. Suomen pesimäkanta on noin 1,1 miljoonaa paria, ja laji on elinvoimainen. Luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella keltasirkkua tavataan lisäksi ihmisen istuttamana vieraslajina Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Kaikkein pohjoisimmat populaatiot muuttavat vähän etelämmäksi talveksi. Suomalaisista keltasirkuista osa muuttaa Ruotsiin ja muualle eteläisen Itämeren alueelle lokakuussa, ja palaa maalis–huhtikuussa. == Elinympäristö == Keltasirkku viihtyy kaikenlaisilla avoimilla alueilla, joissa on kuitenkin jonkin verran puita tai pensaita. Yleisin se on vanhanaikaisessa maatalousympäristössä ja runsas myös siemenpuustoisilla hakkuuaukeilla, pellonreunoissa ja voimalinjoilla. Muuttoaikoina keltasirkkuja tapaa pelloilla ja laitumilla, talvella viljavarastojen, latojen ja lintulautojen äärellä. Fasaanitarhoilla voi olla satapäisiä keltasirkkuparvia. == Lisääntyminen == Keltasirkun pesä on maassa hyvässä piilossa. Naaras munii huhti-toukokuussa 3–6, keskimäärin 4,5 harmahtavaa, tummatäpläistä munaa, joita se hautoo 12–13 vuorokautta. Poikaset lähtevät pesästä ollessaan vielä lentokyvyttömiä noin 12 vuorokauden ikäisinä ja oppivat lentämään muutaman päivän päästä. Emot huolehtivat poikasista vielä viikon pari. Naaras voi munia vielä toisen pesueen, jossa munia on hieman vähemmän kuin ensimmäisessä. Keltasirkku tulee sukukypsäksi yksivuotiaana. == Ravinto == Syksyllä ja talvella keltasirkku syö siemeniä ja jyviä, lintulaudoilla se suosii kauranjyviä. Kesäaikaan ravinto koostuu enimmäkseen selkärangattomista ötököistä ja lieroista. Poikasia ruokitaan hyönteisillä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *ITIS: Emberiza citrinella Luokka:Sirkut Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
265

== Tapahtumia == * Jin-dynastia alkoi Wei-kuningaskunnan kukistamisella Kiinassa. == Syntyneitä == * Rooman keisari Licinius == Kuolleita == * Luokka:200-luku
280

== Tapahtumia == * Wu-kuningaskunta, viimeinen Kiinan Kolmesta kuningaskunnasta, kaatui, ja maa oli lopulta taas yhtenäinen Jin-dynastian alaisuudessa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:200-luku
Pohjansirkku

Pohjansirkku (Schoeniclus rusticus) on varpuslintu, joka kuuluu sirkkujen heimoon. == Koko ja ulkonäkö == Kooltaan ja muodoltaan tyypillinen sirkku. Kupeilla punaruskeaa viirutusta. Koiraalla pää voimakkaan mustavalkokuvioitu ja selkä punaruskea. Naaras ja nuori huomattavasti himmeämpiä, pajusirkkumaisia, mutta kupeiden viirutus punaruskeaa ja päänkuviot korostuneemmat. == Levinneisyys == Pohjansirkku pesii taigavyöhykkeellä Siperiassa ja siitä itään aina Tyynellemerelle saakka. Suomessa pohjansirkku on yleisimmillään Oulun läänin ja Metsä-Lapin alueilla, etelässä sitä on suurten suoalueiden reunoilla. Suomessa pesiväksi kannaksi on arvioitu noin 200 000 paria.http://www.luontoportti.com/suomi/fi/linnut/pohjansirkku Laji talvehtii Etelä- ja Keski-Aasiassa. Lajia on esiintynyt myös Länsi-Alaskassa ja Kaliforniasta etelään. Vuonna 2015 julkistetun tutkimuksen perusteella pohjansirkun yksilömäärä on selvässä laskussa. Koko maailmassa arvioitiin olevan 6 800 000 - 8 300 000 sukukypsää pohjansirkkua. Lajin yksilömäärien arvioitiin kuitenkin vähentyneen ainakin 30–49 prosentilla vuodesta 2005. == Elinympäristö == Pohjansirkku pesii rämeiköissä ja soiden reunojen vaikeakulkuisissa tiheissä kitukasvuisissa metsissä. == Lisääntyminen == Pohjansirkku tekee pesänsä maahan. Hyvinä kesinä se voi kasvattaa kaksikin poikuetta. == Ravinto == Pohjansirkut ovat lähinnä siemensyöjiä, mutta emot ruokkivat poikasiaan myös hyönteisravinnolla. == Nimi == Tieteellinen suvun nimi Schoeniclus on latinankielinen muoto kreikan sanasta skhoiniklos. Sanaa on käyttänyt Aristoteles tarkoittamaan pientä veden lähellä viihtyvää lintua, mutta sen tarkka kohde on tuntematon. Skhoinos tarkoittaa ruokoa tai kaislaa. Lajinimi rusticus on latinaa ja tarkoittaa maalaisuutta.Jobling, 2010, s. 350, 344 == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Pohjansirkku (Emberiza rustica) *ITIS: Emberiza rustica Luokka:Sirkut Luokka:Uhanalaiset linnut
222

== Tapahtumia == * Sun Quan julistautui Kiinan keisariksi perustaen viimeisen Kolmesta kuningaskunnasta, Wu-kuningaskunnan. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Elagabalus, Rooman keisari * Pyhä Calixtus I, paavi Luokka:200-luku
Pikkusirkku

Pikkusirkku (Schoeniclus pusillus) on pienikokoinen, Euraasian taigavyöhykkeellä pesivä sirkkulaji. Suomessa laji esiintyy levinneisyysalueensa läntisellä reunalla ja levinneisyys painottuu Itä-Suomeen ja Lappiin. Suomessa lajin kanta on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Koko ja ulkonäkö== Linnun pituus on 12–14 senttimetriä ja paino 13–19 grammaa. Pää kastanjanruskea, päälaki musta ja sen poikki kulkee pitkittäinen kastanjanruskea päälaenjuova. Korvanpeitinhöyhenillä musta kaari. Nokan harja on suora. Juhlapukuisen koiraan pään värit ovat keskimäärin kirkkaammat kuin naaraan. Vanhoilla pikkusirkuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä . ==Levinneisyys== Pikkusirkku kuuluu siperialaiseen lajistoon. Pikkusirkku on ollut Suomessa 1900-luvulla pääosin huomattavasti nykyistä harvalukuisempi. Kanta alkoi kasvaa etenkin 1970-luvulta 1980-luvulle, ja kannankasvu on jatkunut tämän jälkeenkin. Hajanainen levinneisyysalue sijoittuu Pohjois- Karjalan pohjoisosista Metsä-Lappiin, mutta pesimätiheydet ovat suurimpia itärajan tuntumassa. Parimääräksi Suomessa on arvioitu vuosina 2013–2018 keskimäärin 21 000 (13 000 – 33 000). Muuttoaikana hyvin harvalukuinen muualla Suomessa. Keväällä saapuu toukokuussa, syksyllä lähtee pääosin syyskuussa, mutta muutamia talvihavaintojakin tunnetaan. Levinnyt Siperian pohjoisosiin, talvehtii Kaakkois-Aasiassa. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 2,5–3,5 miljoonaa paria, joista 99 prosenttia Venäjän puolella. Lisäksi lajia pesii Suomessa, Ruotsissa (50–430 paria) ja Norjassa (15–50 paria). Esiintyy harvoin Alaskassa useimmiten syksyisin. ==Elinympäristö== Suomessa pikkusirkkujen suosikkipesimäympäristöjä ovat kosteat rämeet ja ojitetuille soille perustetut taimikot. Muuttoaikana erilaiset rikkaruohokentät, ojat ja pellot ovat sille otollista ympäristöä. ==Lisääntyminen== Pesä on maassa varvikon suojassa. Munia on 4–6, ja niitä haudotaan 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä jo viikon ikäisinä, mikä on lyhimpiä varpuslinnuilla todettuja pesäpoikasaikoja. Poikaset ovat lentokykyisiä vajaan 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot kuitenkin huolehtivat niistä maastossa vielä 1–2 viikkoa. Ensimmäinen pesye kesäkuussa ja usein toinen pesye heinäkuussa. == Ääni == Kutsuääni terävä ”tsik”, lähes täysin identtinen pohjansirkun vastaavan äänen kanssa. Laulu muistuttaa sekä paju- että peltosirkkua, esimerkiksi ”trytrytrytry svii sjy sjy tju-ti”. ==Ravinto== Hyönteiset, hämähäkit, siemenet ja muut kasvinosat. == Lähteet == * Solonen, Tapio 1985: Suomen linnusto. – Lintutieto. Helsinki. ISBN 951-95560-5-2 ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *Luontoportti: Pikkusirkku (Emberiza pusilla) *ITIS: Emberiza pusilla Luokka:Sirkut
Pajusirkku

Pajusirkku (Schoeniclus schoeniclus) on sirkkujen sukuun kuuluva pieni, rannoilla elävä varpuslintu. == Koko ja ulkonäkö == Pajusirkun pituus on 14–16 cm ja paino 18–20 grammaa. Koiras on naarasta kookkaampi. Koiraalla on musta pää, valkoinen kaulus ja ruskeat siivet. Naaraalta puuttuu pään mustavalkea kuviointi. Tumman pyrstön reunasulat ovat valkoiset. Lajin nokka on pienehkö, mutta kuitenkin selvästi siemensyöjän nokka. Tavallisesti pajusirkun näkee istumassa ruo’on tai pensaan latvassa, missä se esittää yksinkertaisen, jankuttavan laulunsäkeensä. Valppaana ollessaan se näpäyttelee pyrstöään sivulle. Kutsuääni on korkea ”tsiy”. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Elo–syyskuussa tapahtuvan sulkasadon jälkeen myös vanhan koiraan puku on naarasmainen. Talven aikana pään höyhenten ruskeat kärjet kuluvat vähitellen pois, ja näkyviin tulee mustavalkea kuviointi. Nuoren ja vanhan voi sulkasadon jälkeen erottaa ainoastaan sulkien kulumisasteen perusteella. Vanhin suomalainen rengastettu pajusirkku on ollut vähintään 8 vuotta, 5 kuukautta ja 22 päivää vanha. == Levinneisyys == Pajusirkku pesii Euroopassa sekä Keski- ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa laji pesii yleisenä koko maassa, ja pajusirkkupareja on noin 300 000\. Pajusirkku on muuttolintu. Useimmat linnut talvehtivat etelässä, suomalaiset pajusirkut Keski-Euroopassa, lähinnä Italiassa ja Sveitsissä. Pieni määrä talvehtii Etelä-Suomen laajoissa ruovikoissa. Kevätmuutto tapahtuu maalis–huhtikuussa, syksyllä linnut lähtevät syys–lokakuussa sulkasadon jälkeen. Pajusirkut eivät kerää yhtä suuria rasvavarastoja kuin kerttuset, koska niiden muuttomatka on lyhyempi. Muutto tapahtuu pääasiassa öisin, ja perillä Italiassa pajusirkut ovat marras- joulukuussa. == Elinympäristö == Pajusirkku on rantojen ja kosteikkojen pesimälintu. Se on yleinen merenlahtien ja järvien järviruohikoissa ja rantaluhdilla, järvien ja jokien pajukoissa sekä Lapin soiden vaivaiskoivikoissa. Muuttoaikoina lajia tavataan myös pelloilla ja rikkaruohostoissa. == Lisääntyminen == Naaras rakentaa ruohonkorsista pesän tavallisesti maahan tai matalalle pensaaseen, hyvään piiloon. Muninta alkaa Etelä-Suomessa toukokuun puolivälin paikkeilla. Naaras munii tavallisesti viisi oliivinväristä, täplikästä munaa. Haudonta kestää vajaa kaksi viikkoa, ja molemmat puolisot hautovat, naaras tosin enemmän. Poikaset viipyvät pesässä pari viikkoa, ja emot huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Pajusirkku pesii usein kahdesti kesässä. Koiraalla saattaa olla kaksi naarasta. Sukukypsiä pajusirkut ovat yksivuotiaina. == Ravinto == Pajusirkku syö kesällä hyönteisiä, matoja ja nilviäisiä, syksyllä ja talvella siemeniä ja jyviä. Talvella se syö erityisesti järviruo’on siemeniä. Poikasia ruokitaan selkärangattomilla ja hyönteisten toukilla. Koska pajusirkku syö pääasiassa siemeniä, se ei ole riippuvainen hyönteisten massaesiintymisistä ja pystyy viettämään elämänsä pääosan viileissä olosuhteissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Pajusirkku (Emberiza schoeniclus) *ITIS: Emberiza schoeniclus Luokka:Sirkut
Lapinsirkku

Lapinsirkku (Calcarius lapponicus) on pulmusiin kuuluva lintu. Sen ääni on heleä "tjyb" tai surumielinen "tjyy" sekä kova "drrt" tai "de-dek". Laulu on lyhyt kirkas säe. Lapinsirkku elää tuntureilla, jängillä ja alavilla pensasmailla koivu- ja pajuvyöhykkeessä. == Levinneisyys == Lapinsirkku on muuttolintu, jonka pesimäalue ulottuu Skandinavian tunturialueilta arktiseen Euraasiaan. Sitä tavataan myös Alaskassa, Kanadassa, USA:n pohjoisimmissa osissa ja Grönlannin länsirannikolla. Se talvehtii aromailla Venäjällä, Keski- Aasiassa Mustaltamereltä Pohjois-Koreaan ja Japaniin asti ulottuvalla vyöhykkeellä. Muita talvehtimisalueita ovat Tanska ja Britteinsaaret, Länsi- Euroopan pohjoiset rannikkoseudut sekä Yhdysvallat.Lars Larsson (2001) Birds of the World, CD-rom Suomessa lapinsirkku pesii vain pohjoisimmassa Tunturi- Lapissa. Pesimätiheydet voivat paikoitellen olla hyvin suuria. Suomen pesimäkannaksi arvioidaan 50.000–150.000 paria. Lajia nähdään muuttoaikoina myös Etelä-Suomen pelloilla. Lapinsirkku on rauhoitettu ja se arvioidaan kannaltaan elinvoimaiseksi.http://www.luontoportti.com/suomi/fi/linnut/lapinsirkku == Lähteet == == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Lapinsirkku (Calcarius lapponicus) *ITIS: Calcarius lapponicus Luokka:Pulmuset
263

== Tapahtumia == * Wei-kuningaskunta kukisti Shu Han -kuningaskunnan Kiinassa. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:200-luku
221

== Tapahtumia == * Liu Bei julistautui Kiinan keisariksi perustaen toisen Kolmesta kuningaskunnasta, Shu Han -kuningaskunnan. == Syntyneitä == * == Kuolleita == * Luokka:200-luku
Pulmunen

Pulmunen (Plectrophenax nivalis) on valkeankirjava varpuslintu. == Koko ja ulkonäkö == Lentävät pulmuset on helppo tunnistaa valkeista siipiläikistään. Soidinasuisella koiraalla on valkea vatsa ja musta selkä. Muut höyhenpuvut ovat selästä vaaleanpunertavia, vatsapuolelta valkoisia. Linnun pituus on noin 16–18 cm, paino 35 g. Euroopan vanhin rengastettu pulmunen on ollut 9 vuoden 6 kuukauden ikäinen islantilainen lintu. == Levinneisyys == Pulmusia tavataan arktisella alueella koko pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopan kannaksi on arvioitu 1 250 000 – 2 470 000 paria, joista 81 prosenttia Grönlannissa. Suomen tuntureilla pesii 3 000 – 7 000 pulmusparia. Skotlannin ylämaan vuorenhuipuilla on pieni eristynyt populaatio (50–90 paria). Pulmuset muuttavat talvehtimaan etelään, muun muassa Keski-Eurooppaan. Ne palaavat usein ensimmäisinä muuttolintuina jo helmi–maaliskuussa ja lähtevät syksyllä loka–marraskuussa. == Elinympäristö == Pulmusen pesimisaluetta on puuton tunturiylänkö. Muuttoaikoina pelloilla ja ulkosaariston luodoilla. == Lisääntyminen == Pulmunen pesii maakoloon. Munia on tavallisesti 5. Munat ovat vihertävänsinisiä, ruskeapilkkuisia, ja naaras hautoo noin 2 viikkoa. Toisen kaksiviikkoisen kuluttua poikaset ovat jo lentokykyisiä. == Ravinto == Pulmuset syövät heinänsiemeniä, viljanjyviä ja silmuja, kesällä myös hyönteisiä. Poikaset saavat pelkästään hyönteisravintoa. == Nimi == Sukunimi Plectrophenax on kreikkaa ja tulee sanoista plektron (kukon kannus) ja phenax (petkuttaja). Lajinimi nivalis on latinaa ja tarkoittaa "lumenkaltainen" (lat. nix = lumi). Jobling, 2010, s, 310, 272 == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Pulmunen (Plectrophenax nivalis) *ITIS: Plectrophenax nivalis Luokka:Pulmuset
220

== Tapahtumia == * Cao Pi (187-226) kaappasi Han-dynastian vallan, mutta ei saanut koko maata otteeseensa ja Kiina jakaantui Kolmeksi kuningaskunnaksi, joista Cao Pi hallitsi Wei-kuningaskuntaa. == Syntyneitä == * Odaenathus, Palmyran kuningas == Kuolleita == * Cao Cao, Han-dynastian aikainen kenraali ja Wei-kuningaskunnan kuningas (Kiinassa). Luokka:200-luku
Järripeippo

Järripeippo (Fringilla montifringilla) on 14–17 senttimetriä pitkä peipon itäinen lajipari. Järripeippoa on aiemmin kutsuttu härkäpeipoksi.Pallas- Ounastunturin kansallispuisto, Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen luonnonsuojelualuekuvauksia 1., I.Hustich, Helsinki 1938 Se on muuttolintu, joka pesii Skandinaviasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Laji talvehtii Länsi-, Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Etelä- ja Itä-Aasiassa. Järripeippo pesii valoisissa metsissä ja koivikoissa, ja se munii 4–6 munaa. == Koko ja ulkonäkö == Järripeippo on 14–17 senttimetriä pitkä. Koiraalla on kesäpuvussa musta pää, niska, hartiat, selkä ja nokka, sekä ruosteenkeltainen kurkku ja rinta. Kupeilla on mustia täpliä. Talvipuvussa koiras on himmeämmän värinen ja sen yläpuolen höyhenissä on ruosteenväriset kärjet, jolloin yläpuoli näyttää kirjavalta. Nokka on talvipuvussa keltainen mustaa nokankärkeä lukuun ottamatta. Naaraalla on tummanharmaanruskea päälaki, selkä ja niskan sivut. Pään sivut ja niskan keskiosa ovat vaaleammat. Rinta on beigensävyinen. Yläperä on molemmilla sukupuolilla kaikissa puvuissa valkoinen. Järripeipon kutsuääniä ovat nasaali ”dzää-y” ja lyhyt ja kova ”jäk”. Varoitusääni pesäpaikalla on ohut ja kirkas ”sily, sily...”. Koiraan laulu on lyhyt ja synkkä ”rrrhyh”, joka muistuttaa hieman viherpeipon laulua. == Levinneisyys == Järripeippoja pesii Skandinaviasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Maailman järripeippokanta on arviolta 121–192 miljoonaa yksilöä. Euroopan pesimäkanta on 7–13 miljoonaa paria, joista Venäjällä 3,2–6 miljoonaa, Norjassa 1,5–2,5 miljoonaa, Ruotsissa 1,3–3 miljoonaa ja Suomessa 1,1–1,5 miljoonaa, Valko-Venäjällä n. 10, Virossa 1–10 ja Hollannissa 0–5 paria. Suomessa järripeippo pesii lähes koko maassa, ja kanta on vahvin pohjoisessa. Etelään päin mentäessä kanta harventuu voimakkaasti. Aivan etelässä pesintöjä onkin lähinnä vain kylminä keväinä. Järripeippo on muuttolintu, jonka talvehtimisalueet sijaitsevat Länsi-, Etelä- ja Keski-Euroopassa ja Etelä- ja Itä-Aasiassa. Suomalaiset järripeipot talvehtivat pääasiassa Länsi- ja Keski- Euroopassa. Suomeen ne saapuvat huhtikuulta alkaen ja lähtevät takaisin talvehtimisalueille syys-marraskuussa. Suomessa talvehtivien järripeippojen määräksi arvioidaan 1 100 yksilöä.Järripeippo (Fringilla montifringilla), sen esiintyminen Lapissa ja Värriön luonnonpuistossa. Veli Pohjonen 3.2.2009. Esiintyy säännöllisesti pienissä määrissä myös Alaskassa muuton aikana. == Elintavat == Järripeippo pesii valoisissa havu- ja sekametsissä sekä tunturikoivikoissa. Tiheissä kuusikoissa se ei kuitenkaan viihdy. Pesä on puussa oksanhangassa. Muninta tapahtuu touko–kesäkuussa. Naaras munii 4–6 vihertävää tai punertavaa tummatäpläistä munaa, joita se hautoo 12 vuorokautta. Poikaset lähtevät pesästä noin 12 vuorokauden ikäisinä. Järripeippo syö hyönteisiä ja siemeniä ja voi käydä myös ruokintapaikoilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Järripeippo (Fringilla montifringilla) *ITIS: Fringilla montifringilla Luokka:59.3 Linnut Luokka:Peipot Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Vihervarpunen

Vihervarpunen (Spinus spinus) on pieni vihervarpusten sukuun kuuluva varpuslintu, joka elää laajalla alueella Euraasiassa. ==Koko ja ulkonäkö== Vihervarpusen pituus on 11–12,5 senttimetriä. Se on pieni, yleisväritykseltään kellanvihreä lintu. Koiraalla on musta päälaki ja kurkkulappu, ja mustilla siivillä keltainen siipijuova. Naaras on harmaanvihreä, päälaeltaan harmaa ja alta mustaviiruinen. Myös nuori lintu on viiruinen ja sillä on ruskeansävyinen selkä ja melko vaalea pää. Vihervarpunen on taitava kiipeilijä, joka roikkuu usein oksasta pää alaspäin syöden siemeniä. Vihervarpusen laulussa on sointuvia viserryksiä ja liverryksiä sekä muiden lintujen matkintoja, ja osa vihervarpusista on hyvin taitavia matkijoita. Vihervarpusen kutsuääniä ovat laskeva ”tsviy” sekä nouseva ”tsvii-i”, joita se voi sekoittaa keskenään yhteen. Vanhoilla vihervarpusilla on täydellinen sulkasato heinä–syyskuussa. Sen kesto on keskimäärin 68 päivää. Nuoret linnut sulkivat ruumiinhöyhenensä ja osan, joskus kaikki, siiven peitinhöyhenet elo–lokakuun aikana. Vanhin suomalainen rengastettu vihervarpunen on ollut seitsemän vuotta, yhden kuukauden ja yhden päivän vanha. Euroopan vanhin on ollut venäläinen 13 vuoden ja kuuden kuukauden ikäinen yksilö. ==Levinneisyys== Vihervarpusia pesii Pohjois- ja Keski-Euroopassa ja Venäjällä, josta erillinen populaatio elää Kaukoidässä. Lisäksi lajia tavataan talvehtivana Etelä-Euroopassa ja Pohjois- Afrikassa. Euroopassa union alueella arvioitiin vuonna 2013–2018 pesivän 27–46 miljoonaa paria. Suomessa vihervarpunen pesii Tunturi-Lappia lukuun ottamatta koko maassa. Suomessa pesii nykyään 1,1–2,0 miljoonaa paria, ja vuosien väliset kannanvaihtelut ovat suuria. Vaihtelut johtuvat erityisesti kuusen ja koivujen siemensadon runsaudesta. Suomessa vihervarpunen on pääasiassa muuttolintu ja se talvehtii Länsi- ja Etelä-Euroopassa. Joinakin talvina osa talvehtii Suomessakin, mutta runsaana laji esiintyy talvisin vain poikkeuksellisesti. ==Elinympäristö== Vihervarpunen pesii havu- ja sekametsissä ja erityisesti se suosii vanhoja kuusimetsiä. ==Lisääntyminen== Naaras rakentaa pesän kuuseen tai mäntyyn, usein korkealle latvukseen. Muninta alkaa Etelä-Suomessa hyvän siementalven jälkeen usein jo maalis-huhtikuun vaihteessa, normaalivuonna vapun jälkeen. Munia on 4–6, yleensä 5. Naaras hautoo noin 12 vuorokautta. Molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten ruokintaan. Poikaset lähtevät pesästä runsaan kahden viikon ikäisinä. Emot huolehtivat poikueesta vielä pari viikkoa. Usein munitaan toinen pesue juhannuksen tienoilla. ==Ravinto== Vihervarpusen ravintoa ovat ensisijaisesti puiden siemenet. Siemensadon määrästä riippuen kuusi, koivut ja tervaleppä ovat tärkeimmät. Loppukesällä ja syksyllä vihervarpuselle käyvät myös ruohovartisten siemenet, esimerkiksi voikukka ja ohdakkeet. Talvella se saattaa syödä talventörröttäjien siemeniä sekä lintulaudoilla talia, auringonkukansiemeniä ja maapähkinää. Kesällä laji syö myös hyönteisiä ja niiden toukkia, jotka ovat pienten poikasten ravintona tärkeä proteiinilisä. ==Lähteet== Luokka:Peipot Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit