EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Karina Lombard

Karina Lombard (s. 21. tammikuuta 1969 Tahiti, Ranskan Polynesia) on tahitilaissyntyinen näyttelijä, jolla on nykyisin Yhdysvaltain kansalaisuus. ==Yksityiselämä== Lombardin äiti Nupuree Lightfoot oli alkuperältään sioux- intiaani, isä Henry Lombard on puolestaan eurooppalaista sukua.Karina World - Bio Lombard syntyi Tahitilla. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan yhdeksän kuukauden ikäinen, minkä jälkeen Lombard muutti isänsä kanssa Tahitilta Espanjaan. Lombard opiskeli sittemmin useissa eri sisäoppilaitoksissa Sveitsissä. Nuoruudessaan hän myös matkusteli paljon Euroopassa, ja puhuu sujuvasti ranskaa, englantia, italiaa, espanjaa ja saksaa. Sittemmin hän muutti New Yorkiin, jossa hän aloitti mallin ja näyttelijän työt.IMDb - Karina Lombard - Bio Lombard on biseksuaali.MySpace - Karina Lombard ==Ura== Lombard sai ensimmäisen roolinsa televisiosarjasta Kuumaa hiekkaa vuonna 1987. Vuonna 1993 hän esiintyi pääosassa elokuvassa Kaukainen Sargassomeri. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Firma, Intohimon tuulet ja Kull, valloittaja.IMDb - Karina Lombard Lombard esiintyi televisiosarjassa L-koodi sarjan ensimmäisellä kaudella vuonna 2004 ja vieraili sarjassa muutaman kerran myöhemmillä kausilla. Hän näytteli scifi-sarjassa 4400 vuosina 2005–2006. Lombard on toiminut myös laulajana.MySpace - Karina Lombard Music ==Filmografia== ===Elokuvat=== * The Doors (1991) — Warhol-näyttelijä * Kaukainen Sargassomeri (1993) — Antoinette Cosway * Firma (1993) — nainen rannalla * Intohimon tuulet (1994) — Isabel Two Decker Ludlow * Last Man Standing (1996) — Felina * Kull, valloittaja (1997) — Zareta * Exposé (1998) — Amber Collins * The Violent Earth (1998) — Anna Temaru * The Seventh Scroll (1999) — Royan * Guardian (2000) — Ketherine Kross * Murder at the Cannes Film Festival (2000) — tarkastaja Renee Reno * Deception (2001) — Margareth * Big Kiss (2004) — Liz ===Televisio=== * Kuumaa hiekkaa (1987) — Ivoa * Aikavaras (1998) — Sammia Watts (1 jakso) * Dr Vegas (2001) - Jessica Rhodes (1 jakso) * L-koodi (2004, 2007, 2009) — Marina Ferrer (16 jaksoa) * 4400 (2005–2006) — Alana Mareva (14 jaksoa) * Secrets (2007) - Claude Perkins (8 jaksoa) * C.S.I. (2007) - Pippa Sanchez (1 jakso) * Asema 62 (2009) - Geneviéve ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Website * Facebook * Twitter Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bruno Cremer

Bruno Cremer (6. lokakuuta 1929 Saint-Mande, Ranska – 7. elokuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Cremer esiintyi pitkään teatterissa, mutta näytteli myös suosituissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Ranskassa ja ranskankielisissä maissa hän on laajalti tunnettu roolistaan Georges Simenonin romaaneihin perustuvissa komisario Maigret'sta tehdyissä televisioelokuvissa. Näistä elokuvista kaksi on kuvattu Suomessa; Hannu Kahakorven ohjaama Maigret ja aave (1994) sekä Pekka Parikan ohjaama Maigret Suomessa (1996). Kummassakin elokuvassa Maigret'n apulaista suomalaista komisario Vaaraa näytteli Timo Torikka. Cremer'n kansainvälisesti tunnetuin elokuvatyö oli yksi päärooleista William Friedkinin ohjaamassa elokuvassa Pelon palkka (Sorcerer, 1977). Cremer näytteli myös merkittävää osaa nykyranskalaisen elokuvan ehkä maineikkaimman ohjaajan François Ozonin elokuvassa Hiekan peitossa (Sous le sable, 2000). Tämän lisäksi Cremer esiintyi muun muassa Costa-Gavrasin, Bertrand Blier'n ja Claude Lelouch'n elokuvissa. Cremer kuoli syöpään 7. elokuuta 2010 ollessaan 80-vuotias. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * www.brunocremer.com Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Mario Kart DS

Mario Kart DS on Nintendon kehittämä ja julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo DS -pelikonsolille. Peli on Mario Kart -pelisarjan ensimmäinen osa, jossa on verkkomoninpeli. == Pelaaminen == Pelaaminen tapahtuu Nintendo DS:än D-Padia liikuttamalla, sekä muita näppäimiä painamalla. Pelin idea on yhä selvitä ensimmäisenä maaliin, kun muut kilpailijat yrittävät kaikenlaisilla kepulikonsteilla voittaa sinut. Pelissä on monta eri moodia: yksinpeli (Single Player), moninpeli (Multiplayer), sekä Nintendo Wi-Fi- pelimuoto, jossa DS ottaa yhteyttä WLAN-verkkoon. D-padilla ohjataan autoa ja DS:n oikealla laidalla sijaitsevilla näppäimillä (A, B, X, Y) kaasutetaan, jarrutetaan ja käytetään esineitä. Perusasetuksilla pelatessa auto saa lisävauhtia A-näppäimestä ja jarruttaminen tapahtuu B-näppäimellä. Y-näppäimellä vaihdetaan karttanäkymää ja X ja olkanäppäin L ovat esineiden käyttämistä varten. Olkanäppäimellä R saadaan auto pomppimaan. Suurempi merkitys sillä on mutkissa, sillä sitä painamalla pohjassa auto kääntyy mutkissa helpommin. Mikäli D-padilla kääntelee autoa nopeasti sivuille, auto saa pienen ja hetkellisen lisävauhdin. Nämä yksityiskohdat saavat pelin muistuttamaan hyvin paljon Crash Team Racing peliä ja sen sarjaan kuuluvia Crash Nitro Kart ja Crash Tag Team Racing pelejä. Peli oli Nintendon ensimmäinen Internet-moninpelin sisältävä DS-peli. Tämä toimii Nintendon oman Nintendo Wi-Fi Connection -palvelun avulla. Nintendo DS:ssä on sisäänrakennettu Wi-Fi -vastaanotin, ja yhteys Nintendo Wi-Fi-Connectioniin tapahtuu omalla langattomalla Internet-reitittimellä, Nintendo USB Connectorilla tai DS Download Stationien kautta. Verkkopeli toimii maksimissaan neljän pelaajaan kesken, mutta myös lähiverkkopelaaminen yhdellä tai useammalla kortilla onnistuu, jolloin maksimipelaajamäärä on kahdeksan. === Hahmot === * Mario * Luigi * Prinsessa Peach * Yoshi * Donkey Kong * Wario * Bowser * Toad * Dry Bones* * R.O.B.* * Waluigi* * Prinsessa Daisy* * Shy Guy** *= Aluksi lukittu hahmo. Avautuu kun voitat tietyt radat. **= Vain monipeli-tilassa. == Vastaanotto == Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.5/10. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Mario Kart DS Super Mario Wikissä Luokka:Vuoden 2005 videopelit DS Luokka:Nintendo DS -pelit Luokka:Nintendon julkaisemat videopelit de:Mario Kart#Mario Kart DS (Nintendo DS)
SPARK (ohjelmointikieli)

SPARK on ohjelmointikieli, joka on suunniteltu erityisesti suurta luotettavuutta vaativien järjestelmien ohjelmointiin. SPARK on tarkoin määritelty Ada-kielen alijoukko. Kaikki SPARK-ohjelmat ovat siis laillisia Ada-ohjelmia, ja ne voidaan kääntää Ada-kääntäjällä. == Aiheesta muualla == * SPARK-kielen kotisivut * Praxis High Integrity Systems - SPARK-kielen ylläpitäjä === SPARK-kääntäjiä === Koska kaikki SPARK-ohjelmat ovat laillisia Ada-ohjelmia, alla on listattu markkinoilla olevia Ada-kääntäjiä. * GCC Ada- kääntäjä * AdaCore GNAT Professional * ObjectAda * Green Hills Luokka:Ohjelmointikielet
Mikkelin rautatieasema

Mikkelin rautatieasema (lyh. Mi, ) sijaitsee Mikkelin Savilahdessa Hallituskadun itäpäässä, Mannerheimintien varrella. Mikkelin torilta asemalle on matkaa noin 230 metriä. Mikkelin asema on Savon radan varrella. Etelään päin mentäessä seuraava henkilöliikenteen käytössä oleva asema on Mäntyharju ja pohjoiseen päin Pieksämäki (vuoteen 2014 Haukivuori). Etäisyyksiä: * Helsinki 305 km * Mäntyharju 42 km * Kouvola 113 km * Haukivuori 35 km * Pieksämäki 71 km Mikkelin rautatieasemalta on henkilöjunayhteydet kumpaankin suuntaan kaukojunilla. Lisäksi asemalla on rahtiliikennettä. Se on eräs Suomen vilkkaimpia raakapuun lastauspaikkoja. Nykyisen aseman viereen valmistui vuonna 2007 matkakeskus, minkä yhteydessä linja-autoliikenne siirtyi asemalle. Asemalla tapahtuu illalla yksi junakohtaus, jolloin Helsingin juna käyttää raidetta 1 ja Kuopion suunnan juna raidetta 2. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta 1. == Historia == Uusrenessanssityyliä edustavan Mikkelin aseman piirustukset on hyväksytty 1888 ja se on rakennettu Savonradan yhteydessä. Asemarakennus on edelleen alkuperäinen ja sitä on laajennettu vuosina 1902 ja 1925. Ensimmäisessä laajennuksessa poikkipäätyinen avokuisti muutettiin sisätilaksi. Viimeksi sitä on peruskorjattu vuonna 1997. Aseman yhteydessä, Mannerheimintien toisella puolella on edelleen talvisodan aikana vara-asemaksi rakennettu kivinen puolipallon muotoinen sirpalesuoja eli kivikukko. == Mannerheimin salonkivaunu == Marsalkka C. G. E. Mannerheimin käytössä oli vuodesta 1939 lähtien oma esikuntajuna. Se sisälsi veturin, kaksi makuuvaunua, konduktöörinvaunun, ilmatorjuntavaunun ja autonkuljetusvaunun. Hän käytti vaunua vuoteen 1946 asti. Mannerheimin salonkivaunu on rakennettu vuosina 1929–1930. Se sisältää salongin ja viisi makuuhyttiä. Vaunussa on myös keittiö ja WC. Salonkivaunu sijaitsee Mikkelin rautatieasemalla, aseman vierellä ja se on avoinna yleisölle vain kerran vuodessa, Puolustusvoimain lippujuhlapäivänä 4. kesäkuuta. Kesällä 2006 salonkivaunu ei ollut nähtävillä rakennustöiden vuoksi. == Lähteet == * VR-Yhtymä Oy * Päämajamuseo > Mannerheimin salonkivaunu * VR:n Matkaan-lehti 8/2006 s. 5 – "Asemalla" ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *Virtuaalinen salonkivaunu Luokka:Etelä-Savon henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat Luokka:Mikkelin rautatieliikennepaikat Luokka:Savilahti (Mikkeli) Luokka:Suomen 1880-luvulla rakennetut rautatieliikennepaikat
Puputan

Puputan on balilaisten käymä itsemurhataistelu hollantilaisia imperialisteja vastaan. Hollannin siirtomaa-armeija otti haltuunsa Balin suurimman kaupungin ja Etelä-Balin pääkaupungin Denpasarin vuonna 1906. Balin hallitsijasuvut ymmärsivät valtansa päättyneen. Heillä oli mielestään olemassa vain yksi vaihtoehto reagoida – itsemurhataistelu eli puputan. "Taisteluun" osallistui koko hovi pieniä lapsia myöten. Kun Denpasarin kaupunki oli valloitettu, hovin jäsenet marssivat juhla-asuissa näyttävinä saattueina aseinaan rituaalitikarit. Saattueet kävelivät rauhallisesti hollantilaisia vastaan pysähtymättä, vaikka hollantilaiset avasivat tulen. Hallitsijat tulivat ensimmäisessä aallossa, sitten vaimot lapset sylissään, sitten nuoret hallitsijan 12-vuotiaan veljen johdolla. Kaikki surmattiin; balilaiset tappoivat pikkulapset itse tikareilla. Etelä-Balin koko hovi tuhoutui viimeistä jäsentä myöten. Uhraus ei jäänyt kuitenkaan turhaksi. Ranskalainen lehtimies näki tapahtuman ja raportoi asiasta Euroopan lehtiin. Hollantilaisten maine siirtomaaisäntinä kärsi tietysti tästä. Tapahtuman jälkeen hollantilaiset suhtautuivat balilaisiin hyvin varovaisesti – he ilmeisesti ymmärsivät, että kyseessä oli ylpeä kansa, jonka reaktiot huonoon kohteluun voivat olla arvaamattomat. Balista tulikin sittemmin Hollannin mallisiirtomaa. == Kirjallisuus == * Silmät auki Aasiassa. Jukka O. Miettinen. Gaudeamus, 1987 Luokka:Sosiologia Luokka:Antropologia Luokka:Bali Luokka:Indonesian historia
Aino Sallinen

Aino Sallinen (aikaisemmin Sallinen-Kuparinen, s. 17. marraskuuta 1947) toimi Jyväskylän yliopiston rehtorina 1. tammikuuta 1992 – 31. heinäkuuta 2012. Hän on yliopiston pitkäaikaisin rehtori. Sallinen on Suomen ensimmäinen puheviestinnän professori. Hänet valittiin ensimmäisen kerran rehtoriksi kesken kauden vuonna 1992, jolloin hänestä tuli toinen naisrehtori Pohjoismaissa. Vuosina 1994 ja 1997 hänet valittiin kahdesti kolmivuotiskausiksi sekä 2000 viisivuotiskaudeksi ja vuonna 2005 uudelleen viideksi vuodeksi, vuoteen 2010 saakka. Hänet valittiin vuonna 2009 jatkamaan rehtorina vuoden 2012 loppuun. Hän on muun muassa Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2004. Aino Sallinen on toiminut ritarikuntien kanslerina. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sallinen Jyväskylän yliopiston sivuilla Luokka:Jyväskylän yliopiston professorit Luokka:Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
Dreambox

Dreambox on saksalaisen Dream Multimedian kehittämä Linux-käyttöjärjestelmää hyödyntävä DVB-vastaanotin. Ensimmäiset Dreambox-mallit olivat ainoastaan satelliittilähetysten vastaanottoon. Sittemmin on tullut myös antenni- ja kaapeli-tv-vastaanottoon tarkoitettuja malleja ja uusimmissa malleissa käytettävän järjestelmän määrittävä komponentti on käyttäjän vaihdettavissa oleva viritinmoduuli. Dreamboxien ensimmäiset versiot perustuvat DBox2-vastaanottimeen ja laitteessa oleva ohjelmistokin on perua DBox2:lle ohjelmistoa kehittävästä TuxBox -projektista. Dreamboxin erikoisominaisuus useimpiin muihin laitteisiin verrattuna on sen verkkosovitin, jolla laite voidaan kytkeä Ethernet-lähiverkkoon, mikä mahdollistaa televisio-ohjelmien helpon siirtämisen tietokoneelle ja esimerkiksi ajastuksia voidaan tehdä tietokoneelta käsin WWW-selaimella. Dreambox on vakavan televisioharrastajan laite. Sen käytön perusasiat on opittavissa melko vähässä ajassa, mutta ohjelmiston avoimuus mahdollistaa myös kustomoinnin ja virittelyn. Internetistä löytyy lukuisia keskustelupalstoja, joilla laitteesta keskustellaan laajasti ja usein varsin asiantuntevasti. == Laitemalleja == Dreambox DM7000S ja Dreambox DM7020S ovat hyvin samankaltaisia, tosin uudemmassa 7020 mallissa on esiintynyt ongelmia verkkoliitännän nopeuden osalta. Ongelma on kuitenkin korjattavissa mm. kondensaattorin vaihdolla. 7020-mallista on julkaistu myös päivitetty 7020Si-versio. Malli DM500 on hieman uudempi, ulkomitoiltaan kompakti laite, jossa ei ole paikkaa kiintolevylle. DM500:n DVB-C -mallin virittimen herkkyys VHF-taajuuksilla on riittämätön, ja alimmilla taajuuksilla lähetettäviä kanavia ei voida vastaanottaa ilman ulkoista antennivahvistinta. Uudempi DM600 on muutoin vastaava kuin DM500 (ja DM500+), mutta siinä on kookkaampi kaukosäädin sekä paikka 2,5-tuumaiselle ATA-kiintolevylle. DM7025-mallissa on kaksi paikkaa käyttäjän vaihdettavissa oleville viritinmoduleille. Moduleiden ei tarvitse olla keskenään samanlaisia ja laite onkin harvoja markkinoilla olevia vastaanottimia, jotka toimivat samanaikaisesti useamman DVB-standardin kanssa. DM7025:ssä laitteen prosessoriarkkitehtuuri on vaihtunut PowerPC:stä MIPS:iin, eivätkä vanhempien mallien ohjelmistot ole suoraan yhteensopivia sen kanssa. Dreambox 7025 käyttää Enigma 2 -ohjelmistoa ja vanhemmat mallit Enigma 1:sta. Joillekin vanhemmille malleille on myös saatavilla Enigma 2, mutta julkaisut ovat lähinnä kokeiluluonteisia. Uusimmat laitteet ovat tyypeiltään DM800 ja DM8000. Molemmissa on tuki DVB-S2-standardille eli valmius HDTV-lähetyksien vastaanottoon. DM8000:ssa on lisäksi modulaariset virittmiet. Molemmissa laitteissa on mahdollisuus käyttää SATA-kiintolevyjä, toisin kuin iäkkäämmissä malleissa, jotka mahdollisuus on ainosastaan ATA-levyn käyttöön. == Katso myös == * DBox2 == Aiheesta muualla == * ROLIAFORUM Sito di supporto Decoder SAT Linux * AllAboutDreambox.com Luokka:Televisiotekniikka Luokka:Linux-pohjaiset laitteet
Natriumnitriitti

Natriumnitriitti (NaNO2) on kemiallisesti typpihapokkeen (HNO2) natriumsuola. Natriumnitriitti on valkoista tai kellertävää, hajutonta, rakeista, kiteistä tai jauhemaista kiinteää ainetta, joka absorboi ilmasta kosteutta. Sen moolimassa on 69,0 g/mol, suhteellinen tiheys 20 °C:ssa 2,17 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 82 g/100 ml 20 °C:ssa ja CAS-numero 7632-00-0. Se on voimakas hapetin, joka hajoaa ilman kanssa hitaasti nitraatiksi. Sitä käytetään käytetään väri- ja lääketeollisuudessa, valokuvauksessa, elintarvikkeiden lisäaineena, tekstiiliteollisuudessa ja metallien pintakäsittelyssä. Natriumnitriittiä voidaan käyttää ruudin ainesosana - ruuti ei ime ilmasta kosteutta, eikä "pilaannu". Natriumnitriittiä käytetään yhdessä natriumtiosulfaatin kanssa vastamyrkkynä syanidien aiheuttamissa myrkytyksissä. ==Elintarvikekäyttö== Elintarvikkeissa säilöntäaineisiin lukeutuva natriumnitriitti merkitään E-koodilla E 250 ja sitä käytetään lähinnä liha- ja kalajalosteissa säilyvyyden parantamiseen sekä punaisen värin korostamiseen. Aikoinaan nitriitillä oli suuri merkitys Clostridium botulinum -bakteerin aiheuttamien ruokamyrkytysten ehkäisemisessä, mutta kylmäsäilytyksen ja elintarvikehygienian kehityttyä sen säilöntävaikutuksen merkitys on vähentynyt. Natriumnitriittiä voidaan käyttää yhdessä muiden aineiden kanssa säilörehun valmistuksessa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * *PubChem: Sodium nitrite == Katso myös == *Nitriitti Luokka:Säilöntäaineet Luokka:Nitriitit Luokka:Natriumyhdisteet Luokka:WHO:n tärkeimmät lääkkeet
Aftenposten

Aftenposten on Norjan paperilevikiltään suurin sanomalehti. Se on perinteisesti ollut lähellä kokoomuspuolue Høyreä. Lehden perusti Christian Schibsted vuonna 1860 Christiania Adresse-bladina. Nimi muuttui Aftenposteniksi seuraavana vuonna. Vuoteen 2012 asti lehti ilmestyi päivittäin kahtena painoksena: valtakunnallisena aamupainoksena sekä Oslon ympäristössä myytävänä iltapainoksena, jossa painottuivat pääkaupungin uutiset. Aftenpostenbygget 200804.jpg|Lehden toimitus Oslossa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Aftenposten.no * Oslopuls.no: Kultur og underholdning * Forbruker.no * Golf.no * Nyheter på engelsk * AftenpostenGuiden luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Schibsted
William Boyce

William Boyce (11. syyskuuta 1711 – 7. helmikuuta 1779) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri. Boyce syntyi Lontoossa ja toimi äänenmurrokseensa saakka kuoropoikana St. Paulin katedraalissa. Musiikinopintonsa Boyce aloitti säveltäjä Maurice Greenen johdolla. Vuonna 1758 Boyce pääsi urkuriksi Chapel Royaliin. Myöhemmällä iällään hän menetti kuulonsa lähes kokonaan. Boycen tuotantoon kuuluu muun muassa kahdeksan sinfoniaa ja kamarimusiikkia. == Aiheesta muualla == Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Klassismin ajan säveltäjät Luokka:Brittiläiset urkurit Luokka:Vuonna 1711 syntyneet Luokka:Vuonna 1779 kuolleet
Peleus

Peleus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan kuningas Aiakoksen ja Endeiksen poika ja Akhilleuksen isä. Tapettuaan veljensä Telamonin kanssa velipuolensa Fokoksen hänen täytyi paeta Aiginasta.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.12.6 (engl. käännös). Fthiassa kuningas Eurytion puhdisti hänet synnistään ja antoi hänelle hänen tyttärensä Antigonen vaimoksi. Kalydonin metsäkarjun metsästyksen yhteydessä Peleus kuitenkin vahingossa osui keihäällään Eurytioniin tappaen tämän ja joutui taas pakenemaan – tällä kertaa Iolkokseen.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.13.1-2 (engl. käännös). Iolkoksessa Peleuksen vapahti murhastaan Akastos. Akastoksen puoliso Astydameia rakastui Peleukseen, joka kuitenkin torjui tämän. Tästä katkeroituneena Astydameia lähetti Antigonelle viestin, jossa hän väitti Peleuksen aikovan naida Akastoksen tyttären Steropen; tästä murtuneena Antigone hirtti itsensä. Lisäksi Astydameia kertoi miehelleen Peleuksen aikoneen viedä hänen kunniansa. Tästä suuttuneena tämä päätti tappaa kerran puhdistamansa miehen ja kutsui Peleuksen metsästysretkelle. Kun Peleus oli nukahtanut metsästyksen jälkeen, Akastos kätki tämän miekan ja hylkäsi tämän. Aamun valjetessa Peleuksen yllätti joukko kentaureja, ja hän olisi kohdannut loppunsa, ellei Kheiron olisi säästänyt häntä. Kheiron jopa palautti Peleukselle hänen miekkansa, jonka oli löytänyt.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.13.3 (engl. käännös). Myöhemmin Peleus palasi Iolkokseen Iasonin ja dioskuurien kanssa ja kosti Astydameialle revityttämällä tältä raajat irti ja marssituttamalla armeijansa kaupunkiin hänen lävitseen.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.13.7 (engl. käännös). Antigonen kuoltua Peleus nai meri-nymfi Thetiksen, ja tämä synnytti hänelle Akhilleuksen. Häälahjaksi Peleus sai Poseidonilta kaksi kuolematonta hevosta: Ksanthos ja Balios.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 3.13.5 (engl. käännös). Heidän häistänsä sai myös alkunsa riita, joka johti Pariksen tuomioon ja myöhemmin Troijan sotaan.Hyginus: Fabulae xcii (engl. käännös). ==Lähteet== Luokka:Argonautit
Pohjalaisia (ooppera)

Pohjalaisia op. 45 on Leevi Madetojan vuosina 1920–1923 säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se pohjautuu Artturi Järviluoman toimittamaan samannimiseen näytelmään. Madetoja laati myös oopperan libreton. Pohjalaisia- ooppera kertoo eteläpohjalaisesta kansanelämästä ja sen taistelusta osin väkivaltaista esivaltaa vastaan. Teoksen kantaesitys oli 25. lokakuuta 1924 Suomalaisessa oopperassa. Teosta esitettiin vuonna 1927 Tukholmassa neljä kertaa ruotsinkielisenä 27. huhtikuuta 1927 alkaen Armas Järnefeltin ansiosta ja esitettiin Tanskassahttp://www.litteraturpriser.dk/1850t/tnr5668.htm vuonna 1938, 1939 ja 1951 Kööpenhaminassa. Madetoja muokkasi oopperan musiikista myöhemmin myös orkesterisarjan (Pohjalainen sarja op. 52). Suomalainen ooppera esitti oopperan Tukholmassa myös 20. maaliskuuta 1950. Pohjalaisia oli vasta perustetun Tampereen Oopperan ensimmäinen tuotanto vuonna 1947http://www.tampere-talo.fi/media/11-2-2016-tampereen-oopperan-pohjalaisia- aloittaa-kotimaisten-oopperoiden-sarjan . Teos oli Tampereen Oopperan ohjelmistossa kevätkaudella 2017 Tuomas Parkkisen ohjauksessa. == Henkilöt == * Erkki Harri – talollinen, vanginkuljettaja * Maija Harri – Erkki Harrin tytär * Jussi Harri – Erkki Harrin poika * Liisa – sukulainen, palvelijana Harrin talossa * Antti – nuori talollinen, vanki * Vallesmanni * Karjanmaan Köysti – häjy == Kiista tekijästä == Näytelmän, johon ooppera perustuu, kirjoittajasta on kiistelty. Yksi mahdollisuus on, että se perustuu pääosin Anton Kankaan käsikirjoitukseen Härmäläisiä-näytelmästä. Kankaan tekijyyttä on pitänyt todennäköisenä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran pyynnöstä Järviluoman lähdeaineistoon perehtynyt professori Pentti Paavolainen, kun taas aihetta viimeksi tutkineiden Reino ja Timo Kallion mielestä Kankaan osuus Pohjalaisten synnyssä on jokseenkin varmaa. Kallio,Reino, https://historiatieto.wordpress.com/pohjalaisia-oopperaklassikon- yhteiskunnallinen-viitekehys, Kallio, Reino, Elämän mittainen väitös 2019, s. 126–142. Anton Kankaan osuutta on perusteltu paitsi hyvällä paikallistuntemuksella myös sillä, ettei Härmästä ole edes esitetty ketään toista mahdollista kirjoittajaa. ==Katso myös== * Harrin Jussi * Lapuan laki == Lähteet == Luokka:Suomenkieliset oopperat Luokka:Leevi Madetojan teokset Luokka:1920-luvun musiikkiteokset
Vanha viha

Vanha viha tarkoittaa Ruotsin ja Moskovan ruhtinaskunnan välistä sotaa, joka käytiin 1495–1497. Sota liittyi Ruotsin ja Venäjän rajaerimielisyyksiin sekä Ruotsin ja Tanskan kiistaan Kalmarin unionin säilymisestä. Sodan aikana Suomea, varsinkin Hämettä ja Savoa, hävitettiin pahasti. Sota ei johtanut rajamuutoksiin. Nimitystä vanha viha on toisinaan käytetty myös vuosien 1570–1595 Ruotsin ja Venäjän välisestä 25-vuotisesta sodasta, mutta sen yleisempi nimitys on pitkä viha. ==Sodan pääpiirteet== Kalmarin unionin lähestyessä loppuaan tilanne Suomen itärajalla alkoi kärjistyä. Moskovan ruhtinaskunta alkoi kiinnittää huomiota suomalaiseen asutukseen, joka oli siirtynyt yli Pähkinäsaaren rauhassa sovittujen rajojen. Moskovasta vaadittiin rajan tarkistamista. Tästä syystä vuonna 1475 alettiin rakentaa Olavinlinnaa ja Viipurin kaupunginmuuria parannettiin, jotta raja pystyttäisiin turvaamaan. Ruotsi oli koko Kalmarin unionin ajan jakautunut unionin kannattajiin ja vastustajiin. Vastustajat katsoivat, että unioni tukee Tanskan etuja. Unionin hallitsija Hannu-kuningas liittoutui tämän jälkeen Moskovan kanssa. Tilanne johti sotaan vuonna 1495. Venäläiset piirittivät Viipurin, joka puolustautui menestyksekkäästi Knut Possen johdolla. Venäläisten perääntymiseen liittyy tarina Viipurin pamauksesta. Myös Pietari Kylliäisen puolustaman Olavinlinnan piiritys epäonnistui. Alkuvuodesta 1496 venäläinen hyökkäysosasto, jonka miesvahvuudeksi mainitaan 200 ratsumiestä, kuitenkin tunkeutui Savon kautta Hämeeseen http://www.vuolenkoski.fi/fi/kyla/kylanhistoria, teki hävitystyötä polttaen muun muassa Hattulan kirkon ja peräytyi ennen kuin Turusta lähetetyt joukot tavoittivat sen. Samana vuonna Iivana III lähetti Ruhtinas Ivan Ljapuninin veljensä Petr Ušatyjninin sekä Ivan Fedorovitšin ustjugilais- , dvinalais-, äänisläis-, ja vagalaisjoukkojen kanssa Oulujärven ja Kainuun alueelle. Retken seurauksena joukot ottivat "lukemattomia vankeja". Taistelut päättyivät 3.3.1497 tehtyyn aselepoon. == Lähteet == * Korhonen, Arvi (toim.): Suomen historian käsikirja I. Porvoo: Suomen tiedeakatemia 1949. * Vuolenkosken verkkosivu === Viitteet === Luokka:1400-luvun sodat Luokka:1490-luku Luokka:Suomen keskiaika Luokka:Suomen sodat Luokka:Ruotsin sodat Luokka:Venäjän sodat
Edward S. Ellis

Edward Sylvester Ellis (2. huhtikuuta 1840 Ohio – 20. kesäkuuta 1916 Maine) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Ellis aloitti opettajan ammatissa. Vuonna 1860 hän julkaisi romaanin Seth Jones: or, The Captives of the Frontier Beadle-kustantamon Dime Novels -sarjassa. Teos sai suuren suosion ja Ellisin menestyksekäs kirjailijan ura alkoi. Hän oli hyvin tuottelias ja käytti lukuisia eri kirjailijanimiä. Hän kirjoitti myös tietoteoksia.http://www.niulib.niu.edu/badndp/ellis_edward.html Suomessa Ellisin tunnetuin seikkailuhahmo on intiaani Nopsajalka (Deerfoot). ==Bibliografia== * Virran kummitus kertomus intiaanimetsistä 1919 * Rautasydän 1921 * Intiaanin kiitollisuus, seikkailuja kaukaisessa lännessä 1921 * Jetro nuorten kertomus 1921 * Punanahkojen jäljillä 1937 * Nopsajalka, intiaaniromaani 1939 * Kiitävä hirvi 1945 * Joen kummitus seikkailukertomus 1949 * Luolan salaisuus 1952 * Väijytys Ohiossa 1961 * Nopsajalka, vaeltava intiaani 1976 * Nopsajalka preerialla 1976 * Nopsajalka Kalliovuorilla 1978 * Nopsajalka suurissa metsissä 1978 * Nopsajalan viimeinen taistelu 1980 * Nopsajalka erämaassa 1980 * Nopsajalka ja turkismetsästäjät 1980 * Punanahkojen käsissä 1980 * Nopsajalka ja uudisraivaajat 1980 * Nopsajalka seikkailee 1980 ==Lähteet== * Ellis, Edward Sylvester === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Vapaasti ladattavia Edward S. Ellisin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta Luokka:Lännenkirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1840 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Kakuei Tanaka

Kakuei Tanaka (; 4. toukokuuta 1918 – 16. joulukuuta 1993) oli japanilainen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1972–1974. Hän oli myös hallitsevan liberaalidemokraattisen puolueen merkittävin jäsen 1980-luvun puoleenväliin, jolloin hänet syrjäytettiin monien skandaalien jälkeen. Kauppa- ja teollisuusministerinä Eisaku Satōn hallituksessa toiminut ja urakoitsijana menestynyt miljonääri Kakuei Tanaka valittiin pääministeriksi ja liberaalidemokraattisen puolueen johtajaksi sen jälkeen, kun Sato oli eronnut. Tanakan ensimmäisiä toimia pääministerinä oli matka Pekingiin. Tanaka vangittiin Lockheed-skandaalissa. Hänet todettiin syylliseksi lahjuksien ottamiseen Lockheed-yhtiöltä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Juha Saunavaara: Neljä vuosikymmentä japanilaista puoluepolitiikkaa Luokka:Japanin pääministerit Luokka:Japanin valtiovarainministerit Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Guaranit

thumb|Guarani-perhe. Guaranit on eteläamerikkalainen intiaanikansa, joka asuu Uruguayn, nykyisen Paraguayn ja kaksi lääniä Argentiinasta (Corrientes ja Entre Rios) kattavalla alueella. Nimi "guarani" tarkoittaa taistelijaa. == Historia == Ennen eurooppalaisten tuloa guaranit asuivat paalutettujen kylien yhteistaloissa, 10–15 perhettä samassa talossa. Keskushallintoa ei ollut: kylien yhteistoiminta oli satunnaista ja vapaaehtoista. Eurooppalaisten tullessa guaraneja oli noin 400 000.Guarani Indians Catholic Encyclopedia He harjoittivat maanviljelyä eli kasvattivat maniokkia ja maissia, metsästivät puhallusputkilla ja jousilla ja keräsivät villihunajaa. Puunkaiverrus ja ruukunteko olivat hienoja taidemuotoja. Guaranit toimivat yhteistyössä jesuiittalähetyssaarnaajien kanssa ja puolustivat Paraguayn valtiota, kun Brasilia, Argentiina ja Uruguay hyökkäsivät yhdessä naapurinsa kimppuun. Guaranin kieli on hyvin säilynyt. Sillä on kirjoitettu uskonnollista kirjallisuutta jo 1600-luvulla.Brief history of the Guarani language Manuel F. Fernández, 2002 == Nykyään == Guarani-heimoon kuuluvia ihmisiä on Survival Internationalin arvion mukaan noin 80 000\. Suurin osa guaraneista asuu Paraguayn, Brasilian, Bolivian ja Argentiinan alueella; eniten Brasiliassa, missä heitä on noin 51 000\. Brasiliassa guaranit asuvat seitsemän osavaltion alueella ja heidät on jaettu kolmeen ryhmään: Kaiowát, Ñandevat sekä M'byát. Suurin ryhmä on Kaiowát, joiden nimi tarkoittaa 'metsän ihmisiä'. Guaranit ovat uskonnollisia. Useimmissa yhteisöissä on erillinen rukoushuone ja hengellinen johtaja, jonka auktoriteetti perustuu enemmänkin arvovaltaan ja kunnioitukseen kuin käytännön voimaan ja valtaan. Aikojen alusta lähtien guaranit ovat etsineet esi-isiensä lupaamaa maata ('maa ilman pahuutta'), jossa ihmiset olisivat vapaita kärsimyksestä ja kivusta. Guaranien, kuten monien muidenkin alkuperäisheimojen, elinolot on uhattuna. Ahdinkoa aiheuttavat lähinnä kiistat maa-alasta kaivostyöntekijöiden ja karjatilallisten kanssa. Monia guaraneja on tapettu ja monet ovat päätyneet itsemurhaan. Itsemurhat ovat guaranien keskuudessa paljon yleisempiä kuin muun väestön keskuudessa. Syynä tähän uskotaan olevan guaranien elämäntapa ja -tehtävä etsiä heille kuuluvaa maata, jota ei yksinkertaisesti enää nykyään ole. Pahin tilanne on brasilialaisen Mato Grosso do Sul -osavaltion alueella, jossa guaranit aikoinaan omistivat 350 000 neliökilometriä maata, kun nykyään siitä ei ole enää juuri mitään jäljellä. Alkuperäisväestön osa on muutenkin heikko Etelä-Amerikassa, ja heimojen puolia pitää vain muutama kansalaisjärjestö, kuten Survival International ja AmazonWatch. Kesäkuussa 2016 pitkäaikainen guarani-aktivisti Leia Aquino kuoli yllättäen aivoverenvuotoon. Tämä koettiin suurena takaiskuna alkuperäisväestön puolesta taistelevien keskuudessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Etelä- Amerikan alkuperäiskansat
Ro-ro-alus

Ro-ro-alus tarkoittaa laivaa, johon kuormaus tapahtuu aluksen sivusta, perästä tai keulasta rullaten, eikä sen lastaamisessa tarvita nosturia. Lyhennys ro-ro tulee englannin kielen sanoista roll on roll off. Nosturilla lastattava alus on vastaavasti lo-lo – eli lift on lift off. Ro-ro-alustyypin turvallisuudesta on esitetty kritiikkiä sillä perusteella, että se voi olla herkempi saamaan vuotoja, jos aluksessa on keulaportti, esimerkkinä keulavisiiri, jonka rikkoutuminen aiheutti M/S Estonian uppoamisen. Vain pieni osa maailman ro-ro- aluksista on niin sanottuja läpiajettavia (keula- ja peräportti), ja suurin osa onkin varustettu vain peräportilla. Läpiajettavuus on yleinen ominaisuus matkustaja-autolautoissa, mutta suurimmassa osassa lastilautoista on vain peräportti. Alustyyppi on nopea purkaa ja lastata, joten se soveltuu hyvin lyhyehköille matkoille sisämerien liikenteeseen. Koska ro-ro-alusten rahtitilassa on pakostakin paljon käyttämätöntä tilaa, se soveltuu huonosti valtamerirahtialukseksi, suuria uusien autojen kuljetuslaivoja lukuun ottamatta. == Ropax-alus == Ropax-alus tarkoittaa ro-ro-tyyppistä alusta, joka on matkustaja- ja rahtilaivan yhdistelmä. Englanninkielinen sana alukselle on ro-ro passenger. Aluksilla on suuri kuljetuskapasiteetti kuorma-autoja ja rahtia varten, mutta myös majoitustilat ja palveluja matkustajia varten. Uusimmat ropax-alukset tarjoavat jo hyvin pitkälti risteilylauttoja vastaavat palvelut. Niissä on esimerkiksi ravintolat ja baarit sekä saunatilat uima- altaineen. Esimerkiksi monet suomalaisen Finnlines-varustamon alukset ovat ropax-tyyppisiksi luokiteltavia. == Storo-alus == Storo-aluksen nimi tulee englannin kielen sanoista stowable ro-ro. Storo-lasti lastataan kuten ro-ro- lasti, mutta lasti siirretään aluksessa kuljetuskalustosta kannelle ja kiinnitetään kuten irtolasti. Storo-alusten lastaaminen kestää kauemmin kuin ro-ro-aluksen. Aluksen kapasiteetti on kuitenkin storo-aluksissa tehokkaammassa käytössä kuin ro-ro-aluksissa. == Lähteet == Luokka:Laivatyypit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Riitta Ylipahkala

Riitta ”Ritu” Ylipahkala (s. 1948) on Helsingin Saalem-seurakunnan evankelista ja nuorisotyöntekijä. Ylipahkala toimi 1999–2003 kansanedustaja Marja-Liisa Tykkyläisen eduskunta-avustajana. Markku Vuorinen on kirjoittanut hänen elämästään muistelmakirjan nimeltä Ritu – Riitta Ylipahkalan tarina (Vantaa 1983, RV-kirjat). Ylipahkala on elänyt rajun nuoruuden, johon kuului muun muassa huumeiden käyttöä. Uskoon tulonsa jälkeen Ylipahkala on panostanut nuorten auttamiseen, kertonut huumeiden vaaroista Suomessa ja ulkomailla sekä pyrkinyt perustamaan syrjäytymisuhassa oleville ihmisille muuta toimintaa, esimerkiksi osallistumalla entisten rikollisten kuoron ja alkoholisteille ja narkomaaneille tarkoitetun Karisma-kodin perustamiseen. Ylipahkala on kirjoittanut elämästään kirjan Pettävä pilvi. Ylipahkala kiertää edelleen Suomessa, eri seurakunnissa, levittäen evankeliumin sanomaa ja johdattaen ihmisiä Kristukselle. Ylipahkala on myös tehnyt TV7:lle hengellisiä, Jeesuksesta Kristuksesta ja Häneen turvautumisesta eli käytännön kristillisyydestä kertovia ohjelmia.Telvis ==Tuotanto== *Pettävä pilvi, 1993 Vantaa : RV-kirjat ISBN 951-606-344-6 (yhdessä Jukka Mäkelän kanssa)Pettävä pilvi Google Books *Ritun stoori, äänite, 2006 == Kirjallisuutta == * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kanssanne Ritu Ylipahkala TV-sarjan jaksot TV7:n arkistossa Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset kristilliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset evankelistat Luokka:Helluntaiherätys Suomessa Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Päihdetyöntekijät
Lest We Forget

Lest We Forget on Marilyn Mansonin syyskuun lopulla 2004 julkaistu kokoelmalevy. Levyllä on yksi uusi kappale: cover Depeche Moden "Personal Jesuksesta". Albumista on julkaistu myös Deluxe Edition -versio, jolla on mukana DVD-levy joka sisältää kaikki tämän albumin julkaisuun asti tehdyt Marilyn Mansonin musiikkivideot (lukuun ottamatta Tainted Lovea ja Astonishing Panorama of the End Timesia) ja bonusmateriaalia. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 22. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Rolling Stone: Rolling Stone * Soundi: Soundi == Lähteet == Luokka:Vuoden 2004 kokoelma-albumit Luokka:Marilyn Mansonin albumit
Himiko

Himiko (, fl. 200-luvulla), myös Pimiko, oli legendaarinen japanilainen naishallitsija. Kiinalaisten kronikoiden mukaan hän oli Wan eli Japanin saariston länsiosan kuningatar ja hallitsi Yamatai-nimistä valtakuntaa 100-luvun lopusta 200-luvun puoliväliin saakka. Yamatain sijainti jakaa tutkijoita: se lienee sijainnut joko Kyūshūlla tai Kansain alueella. Himiko on ensimmäinen tunnettu japanilainen hallitsija. Hän saattoi olla paitsi kuningatar myös ylipappi: tällöin varhaista Japania olisivat mahdollisesti hallinneet naisšamaanit. Himiko lieneekin osoitus uskonnollisen ja maallisen vallan kietoutumisesta toisiinsa ja joidenkin naisten vaikutusvaltaisesta asemasta varhaisessa Japanissa. Aiemmin jotkut tutkijat päättelivät japanilaisen Nihonshoki-kronikan perusteella myös, että Himiko olisi ollut sama henkilö kuin kronikassa mainittu keisarinna Jingū ja siten nykyisen keisarisuvun esiäiti. Chen Shoun (233–297) kirjoittaman kiinalaisen Kolmen kuningaskunnan kronikan mukaan Himiko oli naimaton ja hallitsi valtakuntaansa taikojen avulla. Hänellä oli tuhat naispalvelijaa, ja hän asui vartioidussa palatsissa eikä juuri näyttäytynyt kansalle. Himiko lähetti Kiinan Wei- kuningaskuntaan lähetystön vuonna 238; Wei hyväksyi hänen suojelurahansa ja lähetti hänelle lahjoja. Lahjoja vaihdettiin jälleen vuonna 243, jolloin Himiko oli kuitenkin sodassa Kunu-nimisen valtion kanssa. Himikon kuoltua hänelle rakennettiin suuri hautakumpu. Hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi mies, mutta lopulta vallan sai käsiinsä Himikon sukulainen Taiyo, 13-vuotias tyttö. Sakurain alueella Naran prefektuurissa on 280 metriä pitkä kofun- hautakumpu, jonka rakentamisen tutkijat ovat ajoittaneet vuosien 240–260 välille. Tutkijaryhmä on arvellut haudan kuuluneen Himikolle, mutta tutkimuksessa käytetyn radiohiiliajoituksen tarkkuudesta on kiistaa, eikä hautaa ole avattu. Jos Himikon hautakumpu oli näin suuri, hän lienee pitänyt hallussaan suuria resursseja. Hänen valtakautensa ajoittuu vaatimattomista hautatavoistaan tunnetun Yayoi-kauden ja suurista hautakummuistaan tunnetun Kofun-kauden väliin. == Kirjallisuutta == * == Lähteet == Luokka:Japanin historia Luokka:Japanin kuninkaalliset
Ferdinand Ries

Ferdinand Ries (28. marraskuuta 1784 Bonn – 13. tammikuuta 1838 Frankfurt) oli saksalainen säveltäjä, joka opiskeli Ludwig van Beethovenin johdolla. Vastaavasti Ries avusti Beethovenia säveltämisen käytännön puolissa kuten majapaikkojen etsimisen ja muu avustaminen Beethovenin kuulon heikentyessä. == Elämäkerta == Ries syntyi Bonnissa muusikkoperheeseen. Vuonna 1801 hän lähti Wieniin, jossa hänestä tuli Beethovenin oppilas ja "henkilökohtainen sihteeri". Vuonna 1813 hän muutti asumaan Lontooseen, jossa hän tuli tunnetuksi pianistina ja säveltäjänä. Ries kuoli lyhyen sairauden jälkeen tammikuussa 1838. == Tuotanto == Ries jätti jälkeensä 186 numeroitua teosta ja noin 100 ilman numeroa. Riesin tuotantoon kuuluu muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonsertto sekä yhdeksän pianokonserttoa. Riesin teoksissa oli vaikutteita sekä klassismin että romantiikan musiikista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Vapaasti käytettävissä olevia Riesin partituureja Mutopia Project Luokka:Saksalaiset säveltäjät Luokka:Romantiikan säveltäjät Luokka:Vuonna 1784 syntyneet Luokka:Vuonna 1838 kuolleet
Fujiwara no Kamatari

Fujiwara no Kamatari (, 614 Yamaton provinssi – 14. marraskuuta 669 Yamaton provinssi) oli japanilainen Asuka-kauden poliitikko ja Fujiwara-klaanin perustaja. Klaani hallitsi Japanin politiikkaa vuosisatojen ajan. Hänen alkuperäinen nimensä oli Nakatomi no Kamatari (). 600-luvun alkupuolen Japanissa vaikutusvaltaiseen asemaan oli noussut buddhalaisuutta tukeva Soga- klaani. Klaani kuitenkin kukistui vuonna 645 keisari Jomein pojan prinssi Naka no Ōen johtamassa vallankaappauksessa, jota Nakatomi no Kamatari avusti. Kaappauksessa Soga no Iruka surmattiin, Soga no Emishi teki itsemurhan ja keisarinna Kōgyoku pakotettiin astumaan valtaistuimelta. Kamatari nimitettiin sisäministeriksi (naidaijin). Hän aloitti laajat Taika-uudistukset, jotka vahvistivat keskushallintoa. Niiden tarkoitus oli uudistaa Japanin politiikkaa ja taloutta Tang-dynastian Kiinan mallin mukaan: niihin kuului muun muassa yksityisen maanomistuksen lakkauttaminen, valtion jakaminen provinsseihin, uudet tiet ja postiasemat, lakien kirjaaminen ylös, uusi verojärjestelmä ja kaikkien kotitalouksien rekisteröinti. Uudistusten myötä keskushallinnon sata vuotta aiemmin aloittama kiinalaistamisprosessi saatiin päätökseen. Keisari Tenjiksi noussut prinssi Naka no Ōe antoi vuonna 669 Kamatarille sukunimen ”Fujiwara”. Hänestä tuli siten vaikutusvaltaisen Fujiwara-klaanin perustaja. Hänen poikansa oli Fujiwara no Fuhito. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset henkilöt Luokka:Vuonna 614 syntyneet Luokka:Vuonna 669 kuolleet
Serge Dupire

Serge Dupire (s. 23. toukokuuta 1958, Beloeil, Québec) on kanadalainen näyttelijä, joka on näyttelyt muun muassa tv-sarjassa Mistralin tuulet. ==Filmografia: Suomessa esitettyjä== * Kuumaa hiekkaa (L'Île, 1987) — Adam Purcell * Ranskan vallankumous (myös Toivon ja vihan vuodet, 1989) — Jacques- Nicolas Billaud-Varenne * Formula I (1990) — Daniel Hardy * Napoléon (2002) — Vicomte de Cambronne * Mistralin tuulet (Plus Belle la Vie, 2004–) — Vincent Chaumette * Dolmen (Femmes de loi, 2004–2007) — Hervé Gonsart ==Aiheesta muualla== * * Écran Noir –Entrevue Serge Dupire Luokka:Kanadalaiset televisionäyttelijät Luokka:Kanadalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Antonio Tabucchi

Antonio Tabucchi (s. 23. syyskuuta 1943 Pisa, Italia – 25. maaliskuuta 2012 Lissabon, Portugali) oli italialainen kirjailija, kääntäjä ja Portugalin kirjallisuuden professori Sienan yliopistossa, aiemmin opettajana Genovan yliopistossa. Eurooppalaiseksi intellektuelliksi kuvattu Tabucchi arvosteli ankarasti Silvio Berlusconia. Portugali ja portugalin kieli olivat Tabucchille tärkeitä. Tabucchi käänsi italiaksi muun muassa Fernando Pessoan tuotantoa. Tabucchi kirjoitti myös itse portugaliksi. Hän asui osittain Portugalissa. Tabucchin teoksille tyypillisiä aineksia ovat ratkeamattomat arvoitukset, kysymykset minuudesta. Teokset ovat avoimia ja tulkinnoille alttiita. Tabucchin mukaan kirjailijan tehtäviin kuuluu epävarmuuden herättäminen, ”epäilyksen siemenien kylväminen” ja siten taisteleminen ajattelun jähmettymistä vastaan. Tabucchkirjoitti novelli-, kirje- ja matkakertomuskokoelman I volatili de beato Angelico, novelleja ja romaaneja. Tabucchin tunnetuimpia teoksia ovat romaanit Intialainen yösoitto ja Kertoo Pereira (1994), josta on myös tehty elokuva (Sostiene Pereira, 1996, ohjaus Roberto Faenza). Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle.Berlusconin väsymätön arvostelija kirjailija Antonio Tabucchi on kuollut. Yle uutiset 26.3.2012. Tabucchi kuoli sattumalta löytyneeseen laajalle levinneeseen syöpään lissabonilaisessa sairaalassa. == Suomennetut teokset == * * * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Italialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
EPO

EPO voi tarkoittaa seuraavia asioita: * erytropoietiini, epo, hormoni * esperanto, ISO 639-2 -tunnus epo, kieli * Espoon rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Epo, rautatieliikennepaikka * Euroopan patenttijärjestö, EPOorg (englannin sanoista European Patent Organisation), kansainvälinen järjestö ** Euroopan patenttivirasto, EPO (englannin sanoista European Patent Office), järjestön patentteja myöntävä elin ** Euroopan patenttijärjestön hallintoneuvosto, (englannin sanoista Administrative Council), viraston toimintaa valvova elin * Etelä-Pohjalainen Osakunta, EPO, Helsingin yliopiston osakunta.
Grotrian-Steinweg

Grotrian-Steinweg GmbH on saksalainen pianonvalmistaja, jonka pääpaikka on Braunschweigissa. Se muodostui vuonna 1856, kun oman Grotrian-pianotehtaansa vuonna 1835 perustanut Friedrich Grotrian (1803–1860) tuli osakkaaksi Heinrich Engelhard Steinwegin perustamaan pianotehtaaseen. Steinweg itse oli muuttanut kuusi vuotta aiemmin Yhdysvaltoihin, jossa hän muutti nimensä Henry Steinwayksi ja perusti Steinway & Sons -pianotehtaan. Hän jätti Saksan- yhtiönsä poikansa Theodorin johdettavaksi. Friedrich Grotrian kuoli pian ja jätti pianoyhtiön osakkuutensa pojalleen Wilhelmille (1843–1917). 1800-luvun loppuvuosikymmeninä sekä Steinwaystä että Grotrian-Steinwegista tuli omilla mantereillaan erittäin arvostettuja pianomerkkejä, mutta yhtiöiden kesken oli monia oikeusriitoja Steinweg-nimen käyttöoikeudesta. 1900-luvun alussa Grotrian-Steinweg valmisti jopa 3 000 soitinta vuodessa. Yrityksen nykyinen pianotuotanto on noin 500 kappaletta pianoja ja satakunta flyygeliä vuodessa. Vuonna 2015 Grotrian-Steinwegin pääomistajaksi tuli hongkongilainen perheyritys Parsons Music Group. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yhtiön kotisivut Luokka:Saksalaiset soitinvalmistajat Luokka:Pianonvalmistajat
Andrew Clarke (näyttelijä)

Andrew Clarke (s. 1954 Adelaide) on australialainen näyttelijä ja entinen divisioonatason jalkapalloilija sekä liikunnanopettaja, joka tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan. Clarke aloitti näyttelijän uransa teatterissa, esiintyen muun muassa Macbethissä sekä monissa muissa näytelmissä. Hän on näytellyt useissa merkittävissä elokuvissa sekä televisiosarjoissa. Parhaiten hänet tunnetaan Matt McGregorin roolista television draamasarjassa Lumisen virran mies (Snowy River: The McGregor Saga). Hänen muihin televisiorooleihinsa kuuluvat myös saippuasarjaesiintymiset sekä minisarjat. Clarke voitti Logie Awardin rooleistaan minisarjoissa Anzacs ja Sword of Honour. Palkinto myönnetään Australiassa suosituimmalle minisarjojen näyttelijälle. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jozef Golonka

Jozef Golonka (s. 6. tammikuuta 1938 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Keskushyökkääjänä pelannut Golonka aloitti uransa Slovan Bratislava -joukkueessa, jossa hän pelasi vuodet 1955–1957 ja 1959–1969. Näiden kausien välissä hän pelasi Dukla Jihlavassa. Yhteensä Golonka pelasi Tšekkoslovakian pääsarjassa 300 ottelua tehden 298 maalia. Vuonna 1969 hän siirtyi Länsi- Saksaan SC Riesersee -joukkueeseen. Hän pelasi siellä vuoteen 1972 asti. Tänä aikana hän saalisti 44 maalia 104 ottelussa. Maajoukkueurallaan Golonka pelasi Tšekkoslovakian paidassa 134 ottelua ja teki niissä 82 maalia. Hän osallistui viisiin maailmanmestaruuskilpailuihin ja kolmiin olympialaisiin. Mitaleita turnauksista kertyi kaksi MM-hopeaa, kaksi MM-pronssia, olympiapronssi (1964) ja olympiahopea (1968). Golonka aloitti valmentajauransa 1975 SC Reiserseen peräsimessä. Hän valmensi seuraa vuoteen 1979 saakka saavuttaen Saksan mestaruuden 1978. 1979 hän palasi Tšekkoslovakiaan ja alkoi valmentaa Zetor Brno -seuraa, juniorimaajoukkuetta sekä B-maajoukkuetta. 1982 hän palasi valmentamaan Saksaan. Hän valmensi eri Euroopan seurajoukkueita vuoteen 1995 asti. Vuosina 1996–1997 hän toimi vielä Slovakian jääkiekkomaajoukkueen neuvonantajana. Golonka nimitettiin IIHF:n Hall of Fameen vuonna 1998. Luokka:Tšekkoslovakialaiset jääkiekkoilijat Luokka:Tšekkoslovakialaiset olympiamitalistit Luokka:Tšekkoslovakialaiset jääkiekkovalmentajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bösendorfer

Bösendorfer on itävaltalainen, Wienissä sijaitseva pianotehdas, viralliselta nimeltään L. Bösendorfer Klavierfabrik GmbH, jonka on vuodesta 2008 omistanut japanilainen soitinvalmistaja Yamaha. Sen perusti Ignaz Bösendorfer (1794–1859) vuonna 1828, minkä jälkeen sen johto siirtyi hänen pojalleen Ludwigille (1835–1919). 1900-luvun alkuvuosikymmeninä tehtaan omisti Carl Hutterstrasser (1863–1942).Bösendorfer , Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 9.12.2015. Bösendorferin valmistamat konserttiflyygelit ovat kolmas vaihtoehto arvostetuimmalle merkille Steinwaylle ja suosituimmalle merkille Yamaha, ja Bösendorferin soinnin sanotaan sopivan erityisen hyvin romantiikan ajan musiikkiin.Marin, Risto-Matti: Kilpailijat valitsevat kolmesta soittimesta kilpailuinstrumenttinsa, Yle Vintti 2007. Viitattu 12.10.2015. Korpinen, Pertti: Pianon äänittäminen, Äänipää-sivusto, Tampereen ammattikorkeakoulu 2005. Viitattu 12.10.2015. Vuodesta 2008 japanilainen Yamaha on omistanut Bösendorferin pianotehtaan kokonaan.Yamaha purchases all shares of Bösendorfer, Yamaha 21.12.2007. Viitattu 12.10.2015. Bösendorferin lippulaivatuote on vuonna 1900 Ferruccio Busonin toiveestaHistory & Specifications of the Bösendorfer Imperial 290 Piano, The Bösendorfer Imperial Model 290 Piano -sivusto. Viitattu 12.10.2015. valmistettu Imperial-flyygeli, jonka ääniala käsittää kahdeksan oktaavia.Bargreen, Melinda: Incredible Instruments: Some find Bsendorfer pianos grand indeed , The Seattle Times 24.3.2002. Viitattu 12.10.2015. Steinway & Sons yrittää saada mahdollisimman monet maailman konserttipianisteista omaan talliinsa erilaisin sponsorisopimuksin ja suorastaan estämällä heitä soittamasta muita merkkejä, etenkin Bösendorferia. Soolokonserteissaan molemmilla flyygeleillä vuorotellen soittanut Andras Schiff pitää Steinwayn taktiikkaa samana kuin automaailmassa pyrittäisiin saamaan kaikki ajamaan Mercedes-Benziä.Wise, Michael: Piano Versus Piano, The New York Times 9.5.2004. Viitattu 12.10.2015. ==Lähteet== Luokka:Soitinvalmistajat Luokka:Pianonvalmistajat Luokka:Itävaltalaiset yritykset
Vaivaispaju

Vaivaispaju (Salix herbacea) on arktisilla alueilla kasvava hyvin matala paju. Hyvin pohjoisessa paju kasvaa suikerona, eli kiemurtelee maata pitkin. Laji kasvaa mattomaisesti 1–5 cm korkeaksiSuomen tunturikasvio, Henry Väre Rauni Partanen, Metsäkustannus OY 2009, s. 79.. Vaivaispajua tavataan Suomen, Ruotsin ja Norjan kylmillä alueilla, Islannin ja Grönlannin rannikoilla sekä paikoin Alpeilla ja Pyreneillä. Suomessa vaivaispaju kasvaa tunturipaljakalla alle 1 270 metrin korkeuteen. Vaivaispaju kasvaa tuntureilla paljakan kankailla, puronvarsilla, kallioilla ja lumenviipymillä. Vaivaispajua kasvaa paikoin Lapin koivumetsävyöhykkeessä, mutta vain hyvin harvinaisena havumetsävyöhykkeessä jokivarsilla. Eteläisimmät vaivaispajut ovat Pallastuntureilla, Aakenustuntureilla ja Saariselällä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Vaivaispajun (Salix herbacea) levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Vaivaispaju (Salix herbacea) * Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Vaivaispaju (Salix herbacea) * United States Department of Agriculture (USDA): Salix herbacea Luokka:Pajut