EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Gibraltarinvuori

Gibraltarinvuori on 426 metriä korkea kalkkikivivuori, joka on Gibraltarin näkyvin maamerkki. Se on kuulunut Britannialle vuodesta 1713. ==Luonto== Gibraltarinvuori on kalkkikiveä, joka muodostui jurakaudella noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Silloin Afrikan mannerlaatta oli tiiviisti kiinni Euroopassa, ja Välimeri oli makeavetinen, hiljalleen kuivuva järvi. Kalkkikivikerros on kaikkiaan noin 600 metriä paksu. Sen päällimmäinen, noin 400 metriä paksu kerros on varsinaista kalkkikiveä eli kalsiumkarbonaattia, sen alla on dolomiittia eli kalsium-magnesiumkarbonaattia. Kalkkikivikerroksessa on runsaasti fossiileita, joista voidaan päätellä sen muodostuneen merenpohjassa. Runsaat levien jäänteet kertovat lisäksi sen muodostuneen varsin matalassa vedessä. Fossiileista voidaan tunnistaa kotiloita ja lonkerojalkaisia sekä simpukoita. Vuoren huippu on luonnonsuojelualue, jossa elää kuuluisia magotti-apinoita. Apinoiden lisäksi alueen nisäkkäisiin kuuluvat kettu, jänis ja lepakot. Se on myös tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka, jossa on havaittu kaikkiaan 311 lintulajia. Birdlife International on nimennyt sen merkittäväksi lintualueeksi. Tärkeimpiä lajeja ovat vuorella pesivät kalliopyy ja pikkutuulihaukka sekä erilaiset muuttolinnut. Vuorella lepää muuttomatkansa varrella noin 250 000 petolintua. Sen garigue-pensaikkoon sisältyy monia varpuja, joiden marjat tarjoavat ravintoa sekä muuttolinnuille että talvehtiville lajeille. Myös alueen kasvisto on nähtävyys. Siihen kuuluvat jasmiini, kuusama ja laventeli. == Luolat ja niiden asukkaat == Luonnonpuiston alueella ovat St Michaelin luolat, joissa näkee hienoja tippukiviä. Toinen tunnettu luolakohde on Apinoiden luola (Apes’ Den), jossa monet vuoren apinoista elävät. Luolat ovat syntyneet kun happamahko sadevesi on syövyttänyt kalkkikiveä tuhansien vuosien ajan. Kaikkiaan vuorella on yli 150 luolaa.St. Michael's Cave Visit Gibraltar Myös Gibraltarin viimeinen kalkkiuuni on luonnonpuiston alueella. Gorhamin luolasta on löytynyt jäänteitä neandertalinihmisten asutuksesta vielä 28 000 vuotta sitten, mahdollisesti jopa 24 000 vuotta sitten. Nämä ovat myöhäisempiä kuin mistään muualta löytyneet neandertalilaisten jäänteet, ja saattavat osoittaa, että Gibraltarilla eli neandertalilaisia pitempään kuin muualla. Jääkauden aikana meri oli alempana kuin nykyisin, joten vuorta ympäröi tasanko. Itse vuori oli hyvä tähystyspaikka ja sieltä sai vuorikauriita, kun taas tasangolta sai toisenlaista riistaa ja rantaeläimiä kuten kilpikonnia ja simpukoita. == Kulttuuri == Kreikkalaisten mytologiassa Gibraltarinvuori oli toinen Herakleen pylväistä, jotka merkitsivät Välimeren (ja maailman) loppua, jonka toisella puolella merenkulkijat olivat vaarassa tipahtaa maailman reunan yli tai tulla lohikäärmeiden syömiksi. Vuodesta 1966 alkaen vuoren rinnettä on päässyt ylös köysirataa pitkin. Vaunu vie matkustajansa 412 metrin korkeuteen.http://www.gibraltarinfo.gi/gibraltar-cable-car.aspx Aivan huipulle ei pääse muilla ajoneuvoilla kuin virallisilla turistitoimiston takseilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Gibraltarin maantiede
Moskova-turnaus

Moskova-turnaus oli vuosina 1954 ja 1956 Moskovassa, Neuvostoliitossa, järjestetty jääpallomaajoukkueiden kutsukilpailu. Sen järjestämisestä vastasi Neuvostoliiton jääpalloliitto. Moskova-turnaus vuonna 1954 oli ensimmäinen kansainvälinen jääpallokilpailu, johon Neuvostoliitto osallistui ja jossa siten kaikki silloiset jääpallomaat, Suomi, Ruotsi, Norja ja Neuvostoliitto, olivat edustettuina. Vuoden 1954 turnaus oteltiin sovelletuin säännöin, sillä Pohjoismaiden ja Neuvostoliiton jääpallosääntöjä ei ollut vielä yhtenäistetty. Turnauksen voitti Ruotsi. Kansainvälisen jääpalloliiton perustamisen seurauksena helmikuussa 1955 Pohjoismaissa ja Neuvostoliitossa alettiin käyttää samoja sääntöjä. Norja jättäytyi pois vuoden 1956 turnauksesta, ja sen korvasi Neuvostoliiton B-maajoukkue, joka lopulta voitti turnauksen. Moskova- turnauksia seurasivat ensimmäiset jääpallon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1957. ==Turnaukset ja mitalistit== Vuosi Kultaa Hopeaa Pronssia 1954 1956 ==Katso myös== * Jääpallo talviolympialaisissa 1952 * Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut ==Lähteet== * * Luokka:Moskovan urheilu Luokka:Neuvostoliiton jääpallokilpailut
Marinaleda

Marinaleda on kunta Espanjan Andalusiassa sijaitsevassa Sevillan maakunnassa. Kunnassa on 2 665 asukasta (2017).Datos, ine.es == Kapinakunta == Kunta tuli Espanjassa tunnetuksi vasemmistolaisen pormestarinsa Juan Manuel Sánchez Gordillon anarkistisista toimista. Kunnan asukkaat valtasivat pormestarinsa johdolla maita varakkailta suurtilallisilta ja perustivat maatalousosuuskuntia. == Lähteet == Luokka:Sevillan kunnat
Agatoksiinit

Agatoksiinit ovat myrkyllisiä aineita, joita on eristetty Agelenopsis aperta- hämähäkistä. Agatoksiinit voidaan jakaa alfa-, mikro- ja omega-agatoksiineihin ja niiden myrkyllisyysvaikutukset kohdistuvat solujen ionikanaviin. Alfa- ja omega-agatoksiinit vaikuttavat sekä hyönteisten että nisäkkäiden ionikanaviin, mikro-agatoksiini pelkästään hyönteisten. Agatoksiineja on käytetty farmakologiassa aivojen ja sydämen ionikanavien tutkimiseen. Agatoksiineja on myös esitetty pestisidikäyttöön. Alfa-agatoksiinit ovat kilpailemattomia glutamaattireseptorikanavien antagonisteja ja ne kykenevät nopeasti, mutta palautuvasti halvaannuttamaan saalishyönteisen. Mikro-agatoksiinit aktivoivat hermosolujen jänniteriippuvaisia natriumkanavia. Tällöin potentiaali muuttuu negatiivisemmaksi, välittäjäaineet vapautuvat spontaanisti ja aktiopotentiaaleja syntyy hallitsemattomasti ja toistuvasti. Omega- agatoksiinit kohdistuvat hermosolun kalsiumkanaviin muuttaen solun toimintaa monin tavoin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Agatoxin, alpha *Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Agatoxin, omega *Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Agatoxin, mu Luokka:Hämähäkkien myrkyt Luokka:Eläinmyrkyt
Ford 40 -sarja

Ford 40 -sarja oli Fordin vuosina 1991–1994 ja New Hollandin vuosina 1995–1998 valmistama traktorimallisto. Se oli kehitetty aiemmasta 10-sarjasta ja sisälsi huomattavia uudistuksia. == Kehitystyö == 40-sarjan traktorit olivat kahden erillisen projektin työn tulos. Projektin P358 tarkoituksena oli kehittää uudet korvaavat mallit Fordin aiemman 10-sarjan tilalle. Se sisälsi merkittäviä muutoksia vaihteistossa, hydrauliikassa ja ohjaamossa. Toisen projektin, Genesiksen, tavoitteena oli kehittää ensimmäiset täysin uudet dieselmoottorit korvaamaan vanhat, vuonna 1964 esitellyt moottorit. === Genesis === Lokakuun ensimmäisenä 1987 aloitti Ford New Hollandin asiatuntijoista koottu ryhmä suunnittelutyönsä. Tarkoituksena oli parantaa moottoreiden suorituskykyä ja sovittaa ne kiristyviin päästövaatimuksiin. Uudet moottorit olivat aiempaa suurempia. Nelisylinterisissä iskutilavuus oli 5 litraa ja kuusisylinterisissä 7,5. Muutos oli saatu aikaan pidentämällä iskun pituutta. Moottoreihin suunniteltiin myös uudet sylinterikannet, joissa oli suuret venttiilit parhaan hyötysuhteen saavuttamiseksi. Uusi nokka-akseli paransi polttoainetaloudellisuutta ja pienensi päästöjä. Myös vanhoihin moottoreihin tehtiin samat parannukset kuin uusiin suurempiin ja lopulta elokuussa 1988 ryhmällä oli täysin uusi moottoriperhe vastaamaan maatalouden uusiin haasteisiin. 40
Gibraltarin lentoasema

Gibraltarin lentoasema on Gibraltarilla sijaitseva lentoasema, jota käytetään sekä siviili- että sotilaslentoihin. Lisäksi sitä käyttää Britannian ilmavoimien RAF Gibraltar. Gibraltarin lentoasema on poikkeuksellisen lähellä kaupunkikeskustaa, sillä sieltä on vain muutaman minuutin kävelymatka Gibraltarin keskustaan. Lentoaseman kiitotien poikki kulkee Gibraltarin ainoa Espanjaan johtava tie, Winston Churchill Avenue, jonka liikenne on aina pysäytettävä, kun lentokone lähtee tai laskeutuu. Lentoaseman kautta kulkee vuosittain yli 300 000 matkustajaa. Sen jälkeen kun Espanja on avannut Gibraltarin vastaisen rajan, lentoasemasta on tullut merkittävä tekijä sekä Gibraltarin että Espanjan Aurinkorannikon turismille. Lentoasemalla operoivat tällä hetkellä British Airways, Monarch Airlines, EasyJet ja Bmibaby, ja sieltä on yhteydet Lontooseen Heathrow’n, Gatwickin ja Lutonin lentoasemille sekä Manchesterin lentoasemalla, Liverpoolin John Lennonin lentoasemalle ja East Midlandsin lentoasemalle. ==Terminaalit== Gibraltarin kansainvälisellä lentoasemalla on yksi terminaali. Lähtevät lennot siirrettiin uuteen terminaaliin 26. syyskuuta 2012, kun vanha terminaali suljettiin 25. syyskuuta 2012. ===Vanha terminaali=== Lentoaseman vanha terminaali oli rakennettu vuonna 1959, ja kunnostettu 1990-luvun lopulla. Useiden vuosien ajan se oli ollut liian pieni suurehkolle matkustajamäärälle. Terminaali oli pinta- alaltaan 20 000 m2, ja siellä oli kymmenen lähtöselvitystiskiä, yksi matkalaukkukaruselli, yksi turvatarkastuspiste ja kaksi lähtöporttia. Lähtöporttien kautta matkustajat siirtyivät linja-autoihin, jotka kuljettivat matkustajat seisontapaikoilla oleviin koneisiin. 26. marraskuuta 2011 saapuvat lennot siirrettiin uuteen terminaaliin, kun sen ensimmäinen osa valmistui. 25. syyskuuta vanha terminaali sulki ovensa kun myös lähtevät lennot siirrettiin uuteen terminaaliin 26. syyskuuta 2012. Viimeinen vanhasta terminaalista lähtenyt lento oli EasyJetin lento EZY8904 Lontoon Gatwickiin. Vanha terminaalirakennus purettiin helmikuussa 2014 ja sen tilalle tulee uusi linja- autojen pysäköintialue. ===Uusi terminaali=== Uusi terminaali rakennettiin Gibraltarin lentoasemalle suurien matkustajamäärien vuoksi. Suunnittelu aloitettiin vuonna 2007, ja rakennustyöt pääsivät alkamaan 2009 ja valmistuivat 2011. Uuden terminaalin ensimmäinen osa avautui 26. marraskuuta 2011 saapuville lennoille. Toinen osa avautui 26. syyskuuta 2012, kun lähtevät lennot siirtyivät uuteen terminaaliin. Uuden terminaalin ensimmäisen osan ensimmäinen lento oli Easyjetin EZY7295 Liverpooliin, ja toisen osan ensimmäinen lento British Airwaysn BA491 Lontoon Heathrow'lle. Terminaalin pinta-ala on 35 000 m2, joka on 15 000 m2 suurempi kuin edellinen. Siinä on kaksi matkalaukkukarusellia ja kolme lähtöporttia. Matkustajasiltoja ei ole. Terminaalin matkustajakapasiteetti on jopa 1,5 miljoonaa matkustajaa vuodessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Lentoaseman kotisivut Luokka:Gibraltarin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan lentoasemat Luokka:Gibraltarin liikenne
Paavo Kajanoja

Paavo Oskar Kajanoja (3. maaliskuuta 1904 Paimio – 2. marraskuuta 1961 Helsinki) oli maataloustieteilijä, ja hän työskenteli maataloushallituksen kotieläinosaston päällikkönä 1950–1960. Hän oli Maatalouden tutkimuskeskuksen kotieläinhoidon tutkimuslaitoksen johtaja ja professori vuodesta 1960.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 169 Reservin kapteeni Paavo Kajanoja osallistui jatkosodan jälkeiseen asekätkentään Tammelan kunnansolun johtajana, mistä hänet tuomittiin sotaylioikeudessa neljäksi kuukaudeksi vankeuteen; ennen tuomion julistamista hän ehti olla pidätettynä kaksi kuukautta. Matti Lukkari: Asekätkentä, s. 320–321. Helsinki: Otava, 1992. Paavo Kajanojalla on kolme poikaa, joista nuorin on poliitikko Jouko Kajanoja. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset maataloustieteilijät Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet
Kalaja (täsmennyssivu)

Kalaja voi tarkoittaa seuraavia: *Kalaja, parkkilaiva, upposi 1885 *Kalaja (myös Iso-Kalaja), kylä Reisjärvellä * Pikku-Kalaja, lampi Rautalammilla * Vuori-Kalaja, lampi Rautalammilla ==Sukunimi== * Eero Kalaja (1901–1985), diplomi-insinööri * Hugo Alfred Kalaja (1872–1946), pappi ja kirkkoherra * Lauri Kalaja (1904–1976), sisätautiopin professori * Pentti Kalaja (1906–1992), valtiongeodeetti
Eero Kalaja

Eero Armas Kalaja (30. lokakuuta 1901 Kotka – 31. joulukuuta 1985 Helsinki)Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 18.1.1986, HS Aikakone. Viitattu 26.4.2018. oli suomalainen diplomi-insinööri. Hän suunnitteli ja rakensi tehdaslaitoksia, muun muassa sulfaattiselluloosatehtaat 1926–1928 Kemi Oy:lle Kemiin, 1926–1936 Enso-Gutzeitille Ensoon ja Kaukopäähän, 1936–1937 Viron valtion omistamaan Kehran sulfaattiselluloosatehtaan sekä 1936–1943 Oulu Oy:lle Ouluun, jossa hän toimi tehtaan valmistutua sen yli-insinöörinä.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 185 Hän työskenteli arkkitehti Väinö Vähäkallion toimistossa.Aino Niskanen, Väinö Vähäkallio ja hänen toimistonsa, Teknillinen korkeakoulu 2005, viitattu 1.9.2012 Kalaja oli vuosina 1943–1946 Puukemia Oy:n rakennustoiminnan johtajana, vuosina 1946–1951 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasioiden osaston päällikkönä, vuosina 1952–1956 Helsingin Verkatehtaan varatoimitusjohtajana ja vuodesta 1956 Ke-Ri Oy:n toimitusjohtajana. Ke-Ri Oy:ssä hän oli teknisen taustansa perusteella pääkehittäjänä koneelle, joka muutti nailonlangan arvokkaammaksi kreppilangaksi. Kone oli sillä hetkellä tehokkain maailmassa. Kalaja oli myös Lapin läänin kauppakamarin johtaja vuosina 1964–1967. Hänelle myönnettiin Viron kunniakonsulin arvo vuonna 1936 ja Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1977. Hän osallistui upseerina talvi- ja jatkosotaan ja oli vuodesta 1942 majuri. Kalajan veli oli lääkäri, sisätautiopin professori Lauri Kalaja. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset keksijät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Lauri Kalaja

Lauri Ilmari Kalaja (14. syyskuuta 1904 Kotka – 1. maaliskuuta 1976 Helsinki)Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.3.1976, HS Aikakone. Viitattu 14.3.2018. oli suomalainen lääkäri ja professori. Kalajan vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Arvo Aleksanteri Kalaja, ent. Lindeblom, ja Aino Lydia Saastamoinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1933 oli Rauha Kaarina Kunttu. Myös Kalajan nuoremmasta veljestä Tauno Antero Kalajasta (s. 1911) tuli lääkäri. Kalaja tuli ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta 1923 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1933. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1939, sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1937. Kalaja oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1941–1946, Turun yliopiston sisätautiopin professori 1946–1949, Helsingin Diakonissalaitoksen sisätautiosaston ylilääkäri vuodesta 1950 ja koko laitoksen ylilääkäri vuodesta 1955. Hän oli jatkosodan aikana kenttäsairaalan päällikkölääkärinä ja päämajan erikoistehtävissä sekä marsalkka Mannerheimin henkilääkäri vuodesta 1941 alkaen kymmenen vuoden ajan.Otavan Iso tietosanakirja osa 4, palsta 185. Sotilasarvoltaan Kalaja oli lääkintäeverstiluutnantti (1943). Kalaja oli Suomen sisätautilääkäriyhdistyksen, Duodecimin ja Suomen endokrinologiyhdistyksen puheenjohtaja. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Meretoja

Meretoja on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: * Atte Meretoja (1912–1975), kemisti, professori * Hanna Meretoja (s. 1977), kirjallisuudentutkija ja kertomusteoreetikko, kirjailija ja tietokirjailija * Ilona Meretoja (1911–1979), kirjailija * Jouko Meretoja, silmälääkäri, jonka mukaan on nimetty Meretojan tauti
Tonavanmaruna

Tonavanmaruna (Artemisia austriaca) on marunoihin kuuluva mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Itä-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se on kuin siromaruna (Artemisia scoparia), mutta monivuotinen, usein monivartinen ja kauttaltaan hopeanharmaakarvainen. Lehdet ovat lyhyempiä ja tylppäliuskaisia. == Lähteet == * Kurtto, A. 2005: Artemisia austriaca Jacq. – tonavanmaruna, donaumalört. Lutukka 21: 73. == Aiheesta muualla == * Kasviatlas: Tonavanmaruna (Artemisia austriaca) * Flora of China: Artemisia austriaca Luokka:Marunat
Eva Rausing

Eva Louise Rausing, o.s. Kemeny (7. maaliskuuta 1964 HongkongCNN, viitattu 1.9.2012 – 7. toukokuuta 2012Guardian, viitattu 1.9.2012 Belgravia, Lontoo), oli yhdysvaltalainen hyväntekijä. Hän kuului ruotsalaiseen Rausing-sukuun, joka omistaa muun muassa Tetra Pak -elintarvikepakkausyhtiön. ==Elämäkerta== Eva Rausingin vanhemmat olivat PepsiCo:n johtoon kuulunut Thomas Kemeny ja tämän vaimo Nancy. Hänen synnyttyään Hongkongissa perhe, joka oli yhdysvaltalainen, muutti Sydneyyn Australiaan, ja seuraavaksi Roomaan ja sieltä Lontooseen. Hän kävi peruskoulun Lontoossa (Garden House school ja American School in London) ja meni sen jälkeen opiskelemaan farmakologiaa Occidental Collegeen Los Angelesin laitamille.Daily Mail, viitattu 1.9.2012 Huumeiden käytön vuoksi hän joutui 1986 parantolaan, jossa hän tutustui tulevaan puolisoonsa Hans Kristian Rausingin.Telegraph, viitattu 1.9.2012Expressen, viitattu 1.9.2012 Heidät vihki lokakuussa 1992 perheen ystävä, Ruotsin arkkipiispa Bertil Werkström Lontoon ruotsalaisessa kirkossa.Daily Mail, viitattu 1.9.2012 Rausingit saivat neljä lasta.Forbes.com, viitattu 1.9.2012 Opiskeltuaan Lontoossa Richmondin yliopistossaRichmond, viitattu 1.9.2012 Eva Rausing suoritti taloustieteen yliopistotutkinnon.Mirror, viitattu 1.9.2012 Eva Rausing omistautui hyväntekeväisyydelle, etenkin huumeidenkäytöstä johtuvien ongelmien hoitamiselle.Guardian.co.uk, viitattu 1.9.2012 Rausing löydettiin kuolleena 10. heinäkuuta 2012 kotoaan Belgraviasta Lontoosta. Rausing on sähköposteissaan väittänyt, että Olof Palmen kuoleman takana olisi hänen appensa Hans Rausing. Hän lähetti viestejä tapausta tutkineelle kirjailija Gunnar Wallille, joka ei kuitenkaan uskonut Rausingia. Sittemmin ruotsalaisviranomaiset ovat ryhtyneet tutkimaan viestejä. ==Lähteet== * Thomas Kemeny, "Eva Louise Kemeny Rausing - A Tribute", 17.7.2012 * Sydsvenskan, 1.8.2012 ===Viitteet=== Luokka:Yhdysvaltalaiset hyväntekeväisyyden harjoittajat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Pyhän Marian kirkko (Helsinki)

Pyhän Marian kirkko on katolisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkorakennus Helsingin Meilahdessa. Vuonna 1954 valmistuneen kirkon on suunnitellut arkkitehti Kaj Salenius. Kirkon rakentamisesta vastasi puolestaan teollisuusneuvos Matti Karjanlahden omistama rakennusyritys. Kirkon yhteydessä on myös muita tiloja, kuten seurakuntasali ja pappila. Näitä on korjattu vuonna 1976. Kirkon sisätilat on uudistettu vuonna 1985. Tuolloin kirkkoon tuli alttariseinälle saksalaisen diakonin ja taiteilijan Claus Kilianin luonnonkivimosaiikkityö. Kirkon sisustus on alun alkaenkin valmistunut vähitellen. Kuorissa on kaksi eri ajalta peräisin olevaa alttaria. Vanhin alttari on seinää vasten ja nykyinen pääalttari on kuorin keskellä. Kirkossa on erillinen kastekappeli. Kirkon vanhassa alttarissa on mm. Pius X:n ja Maria Gorettin pyhäinjäännökset, uudessa alttarissa taas pyhän Birgitan ja ja hänen tyttärensä Katariinan reliikki.Kirkkorakennus ja taide. Viitattu 2023 Kirkkosalin molemmin puolin olevat lasimaalaukset esittävät seitsemää ruumiillista ja seitsemää hengellistä laupeudentekoa. Kuorissa oleva Neitsyt Marian ikoni on ainaisen avun Äiti. Kirkon urut ovat vuodelta 1965, ne on rakentanut ruotsalainen Richard Jacoby. Kirkon kellotornissa on kolme kelloa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Lisää kirkosta Pyhän Marian seurakunnan www-sivuilla Luokka:Helsingin katoliset kirkot Luokka:Meilahti Luokka:Suomen kivikirkot
Pentti Kalaja

Pentti Kalaja (15. syyskuuta 1906 Oulu – 20. toukokuuta 1992) oli suomalainen geodeetti. Hän oli professori vuodesta 1957.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 185 Hän oli Geodeettisen laitoksen palveluksessa vuosina 1929–1963, assistenttina 1929–1933, nuorempana valtiongeodeettina 1933–1957, vt. vanhempana valtiongeodeettina 1951–1955, ja vanhempana valtiongeodeettina ja professorina 1957–1963. Kalaja oli filosofian tohtori, hän väitteli tohtoriksi 1945 geodesian alalta. Hän toimi niin kunnallispolitiikassa (1961–1963 vajaan kauden valtuutettu) kuin ammattiyhdistystoiminnassakin.Pentti Kalaja, Porvarillisen työn arkisto, viitattu 1.9.2012 Hän oli Helsingin yliopiston maanmittauksen opettaja vuodesta 1934. Hän oli tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan puheenjohtaja vuodesta 1956 ja Virkamiesliiton varapuheenjohtaja vuodesta 1953 sekä Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliiton puheenjohtaja 1957. Hän osallistui valtakunnan rajankäynteihin 1940–1950. Hän oli 1964–1969 Helsingin kaupungin apulaiskaupunginjohtaja. == Teoksia == * Die astronomischen Arbeiten des Geodätischen Instituts. Helsinki 1939 * Die Basismessungen des Geodätischen Instituts. Helsinki 1939 * Die Grundlinienmessungen des Geodätischen Institutes in den Jahren 1933-1939 nebst Untersuchungen über die Verwendung der Invardrähte. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 31. Helsinki 1942 * Astronomische Ortsbestimmungen in den Jahren 1935-1938. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 33. Helsinki 1944 * Maanmittauksen luentosarja. Helsingin yliopisto, Helsinki 1946, 2. painos 1954, 3. painos 1963, 4. painos 1966 * Catalogue of star pairs for northern latitudes from 55 ̊to 70 for astronomic determination of latitudes by the Horrebow-Talcott method. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 41. Helsinki 1952 * Astronomische Ortsbestimmungen in den Jahren 1946-1948. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 43. Helsinki 1953 * Tähtitaivaan kartasto Suomen olosuhteisiin sovitettuna. WSOY 1956, 2. painos 1964, 3. painos 1972, 4. painos 1979 * Die Zeiten von Sonnenschein, Dämmerung und Dunkelheit in verschiedenen Breiten. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 49. Helsinki 1958 * Astronomical determinations of latitude and longitude in 1949-1958. Suomen geodeettisen laitoksen julkaisuja 67. Helsinki 1970 == Toimitustöitä == * Tähtitieteen harrastajan kirja ; toim. Pentti Kalaja ja Urpo Kuuskoski. Ursan julkaisuja 3. WSOY 1947 == Suomennoksia == * Åke Wallenquist : Aikamme tähtitiede ja sen maailmankuva, tarkistettu ja lisäyksin ajanmukaistettu laitos. WSOY 1954 (alkuteos Den moderna astronomin och dess världsbild) ==Lähteet== Luokka:Helsingin pormestarit ja kaupunginjohtajat Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset geodeetit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Matkalla jossain Suomessa

Matkalla jossain Suomessa on Yle Kultturin tuottama, Yle Teema-kanavalla vuonna 2010 ensiesitetty kuusiosainen televisiosarja, jossa kolme viiden hengen ryhmää matkaa Suomessa kulkuvälineinään kolmivaihteiset polkupyörät, puiset järvisoutuveneet, vaelluskengät ja omat lihakset. Matka päättyi Heinäveden Valamoon. Pyöräilijät lähtivät liikkeelle Lahdesta, soutajat Kerimäeltä ja kävelijät Kolilta. Sarja on Yleisradion ja SLU:n yhteistuotantoa. Kuusiosainen sarja seuraa päivästä päivään, aamusta iltaan kunkin ryhmän matkaa lähtöpisteestä samaan määränpäähän, samana päivänä, samalla kellonlyömällä. Perillä matkalaiset vertailevat valitsemiaan sanoja, joita he ovat keränneet matkan varrelta kuvaamaan kohtaamaansa Suomea. Pääosissa nähdään Jon Jon Geitel, Heikki Kaisila, Anu Kiiveri, Tiia Kokko, Pekka Koponen, Teemu Matinpuro, Terhi Mäkelä-Pesonen, Meiju Niskala, Paula Noronen, Amanda Pilke, Janne Sainio, Sanna Salmenkallio, Mikko Tohkanen, Diamond Vain, Tumppi Varonen. == Aiheesta muualla == * Matkalla jossain Suomessa , Yle * Matkalla jossain Suomessa, SLU Luokka:2010-luvun suomalaiset televisiosarjat Luokka:Kulttuuriohjelmat Luokka:Yle Teeman televisio-ohjelmat
Erkki Kalela

Erkki K. Kalela (10. toukokuuta 1909 Helsinki – 6. toukokuuta 1964 HelsinkiOtavan Iso tietosanakirja osa 10 p. 637) oli Metlan ylijohtaja ja professori.Maahenki.fi ==Henkilöhistoria== Kalelan isä oli A. K. Cajander. Kalelan ja hänen puolisonsa oli Marjatta Saarisen poika on teollisuusneuvos Kimmo Kalela. Viitattu 1.1.2024. Helsingin yliopiston dosentti Erkki Kalela oli 1937–1946 ja sen jälkeen Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja ja Metsälehden päätoimittaja vuodesta 1953.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 216 Hänen jäämistöstään löytynyt satu Kuusen siementen lähtö on ilmestynyt kirjana. ==Julkaisut== * Kuusen siementen lähtö, Maahenki 2009. Kuvitus Mika Launis, ilmestynyt myös ruotsiksi nimellä Granfrönas uppbrott. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Erkki K. Kalela : Patagoniaa suomalaisen silmillä, Aamulehti, 14.08.1938, nro 216, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset metsätieteilijät Luokka:Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtajat Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Gibraltarin marokkolaiset

Gibraltarin marokkolaiset ovat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvalla Gibraltarilla asuvia marokkolaisia. Heitä tuli alueelle aikanaan siirtotyöläisinä, ja useimmilla ei edelleenkään ole kansalaisuutta. ==Historia== Alkuperäinen Utrechtin sopimus, jolla Yhdistynyt kuningaskunta sai Gibraltarin itselleen, kielsi juutalaisia ja muslimeja asettumasta Gibraltarille, mutta kielto kumottiin jo vuonna 1729 Marokon sulttaanin kanssa tehdyllä sopimuksella, joka mahdollisti juutalais- ja muslimikauppiaiden paluun. Espanjan ollessa diktaattori Francisco Francon alaisuudessa espanjalaiset eivät voineet tulla töihin Gibraltarin alueelle, kun raja suljettiin vuonna 1969. Heidän tilalleen töitä tekemään tuotiin noin 5 000 marokkolaista. He toimivat muun muassa rakennusalalla, teollisuudessa, palvelualalla ja sotilaskohteissa. Nykyisin heitä on noin 1 200. Ibrahim-al- Ibrahim-moskeija rakennettiin alun perin juuri marokkolaisia siirtotyöläisiä varten. ==Nykypäivä== Ongelmaksi marokkolaisyhteisölle on muodostunut kansalaisuuden saaminen, joka on Gibraltarilla hankalampaa kuin esimerkiksi Britannian emämaalla. Työnsä menettäneitä marokkolaisia kannustetaan palaamaan kotimaahansa. Asuminen Gibraltarilla on ongelma, sillä valtio säätelee halpoja asuntoja tarkasti ja niitä annetaan pääasiassa vain gibraltarilaisille, joilla on kansalaisuus. Suuri osa marokkolaisista elääkin esimerkiksi hotelleissa. Marokkolaiset puhuvat yleensä paremmin espanjaa kuin englantia. ==Lähteet== Marokkolaiset
Ilmari Kalkkinen

Ensi Ilmari Kalkkinen (12. marraskuuta 1892 Tampere – 26. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 23.2.2023. Kalkkisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Konrad Emanuel Kalkkinen ja Hedvig Sofia Klaavu ja puoliso vuodesta 1918 Katri Maria Warén. Kalkkinen tuli ylioppilaaksi Tampereen realilyseosta 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi 1915. Hän oli Metsähallituksen apulaismetsänhoitaja, joka teetti hankintahakkauksia sotilas- ja siviilivirkakunnan virkataloilla Turun ja Porin läänissä ja Hämeen läänissä 1915–1918, Turun ja Porin läänin lääninmetsätarkastaja 1918–1928, Lounais- Suomen metsänhoitolautakunnan metsänhoitaja 1929–1933, Maataloustuottajain Keskusliiton metsänmyyntiosaston johtaja 1934–1936, Metsäliitto Oy:n toimitusjohtaja 1934–1947 ja Osuuskunta Metsäliiton toimitusjohtaja 1947–1959. Hän oli myös kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkö 1939–1940 ja Metsänomistajain Metsäkeskus Oy:n toimitusjohtaja 1945–1947. Kalkkisella oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1942. Musiikillinen Kalkkinen oli lisäksi turkulaisen Mieskuoro Laulun Ystävien johtaja 1921–1933 ja kunniajohtaja vuodesta 1933, Suomen Laulajain ja Soittajain liiton hallituksen jäsen 1929–1952, Turun kaupungin musiikkilautakunnan jäsen 1931–1933, Suomen Laulun lauluakatemian hallituksen jäsen vuodesta 1934, Mieskuoro Finlandian varajohtaja 1938–1939, Mieskuoroliiton puheenjohtaja 1945–1953, Suomalaisen Oopperan, vuodesta 1956 Suomen Kansallisoopperan johtokunnan jäsen 1946–1964 ja puheenjohtaja 1949–1953, Suomen Kuoroliiton Turun piirin puheenjohtaja sekä Laulukuoro Urisevien Ukkojen johtaja.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Niilo Kallio

Niilo Vihtori Kallio (27. helmikuuta 1890 Uskela – 13. joulukuuta 1968 Helsinki) oli opettaja, kasvatustieteilijä ja kouluvirkamies. Hän toimi matematiikan opettajana 1914-1933 ja oli Kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvos 1944–1959, I oppikouluosaston päällikkö ja oppikoulutoimen johtaja 1957–1959. Hän oli Kasvatusopillisen Aikakauskirjan päätoimittaja 1933–1958. Hän oli filosofian tohtori (1927MAOL, viitattu 19.2012.) ja julkaisi useita oppikirjoja matematiikan alalta, joita käytettiin hyvin laajasti.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 254. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen. Kallion puoliso oli taidemaalari Viivi von Schrowe-Kallio (1892–1973), ja heillä on Suomen kulttuurirahastossa nimikkorahasto, josta tuetaan Salon seudun tutkimusta ja museotoimintaa.Viivi ja Niilo Kallion rahasto. Suomen kulttuurirahasto. Viitattu 1.9.2012. Hänen veljensä oli Väinö Kallio. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset matemaatikot Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Väinö Kallio (opettaja)

Väinö Johannes (V. J.) Kallio (8. kesäkuuta 1887 Uskela – 18. tammikuuta 1946 Helsinki ) oli Helsingin lyseon matemaattisten aineiden lehtori ja historioitsija. Kallion vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Vihtori Kallio ja Johanna Charlotta Åkerroos. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja tuli Helsingin suomalaisen lyseon matematiikan nuoremmaksi lehtoriksi 1919 ja vanhemmaksi lehtoriksi 1929. Hän julkaisi useita alansa oppikirjoja, samoin kuin tutkimukset Absorption der Röntgenstrahlen (1915, Kalle Väisälän kanssa) ja Einsteinin suhteellisuusteorian periaatteet (1922). Sivu 371. Kallio harrasti sekä kotiseutuhistorian tutkimusta että vanhemman suomalaisen kirjallisuuden historiaa, mihin liittyen hän keräsi huomattavan kirjakokoelman. Hän laati myös Halikon ja Salon historiat sekä julkaisun Fennica-kirjallisuuden salanimiä ja kirjanmerkkejä vuoteen 1885 (1939).Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. Kallion puoliso vuodesta 1916 oli tekstiilitaiteilija Siiri Elsa Maria Poutiainen (k. 1955). ==Teoksia== * Kotiseutututkimuksen opas I-II (E.W. Juveliuksen kanssa, Suomen kotiseutututkimuksen keskusvaliokunta), Otava, 1914-1916 * Honkaluoma- Kalliomäen suku, (pienpainate 14 sivua), 1915 *Historiallisia kirjoituksia Salon seudusta, 1910 (näköispainos 2002, kirjoitukset julkaistu alun perin Salon Seudun Kunnallislehdessä vuonna 1926) * Kansanopetuksen vaiheet Uskelassa, Uskelan kunta, 1923 *Halikon kirkko, 1926 *Halikon historia, 1930 * Hanna Charlotta Kallion esivanhempia: 75-vuotispäivän 5.1.1936 johdosta (E.I. Kallion ja Niilo Kallion kanssa, pienpainate 23 sivua), 1936 * * Salon historia, 1940 *Suomen vaatturiliikkeenharjoittajain keskusliitto r.y. 1894-1944, Suomen vaatturiliikkeenharjoittajain keskusliitto, 1945 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Einsteinin suhteellisuusteorian periaatteet . Väinö Kallion julkaisu vuodelta 1922 (WSOY). Tekstipohjainen kopio. * Valokuvataiteen museo, Kuka kuvasi -palvelu * Suomen kirjallisuudessa esiintyvistä nimimerkeistä ja salanimistä valmistunut laaja selvittely. Lehtori Väinö J. Kallion teos ilmestyy tänä keväänä, Aamulehti, 14.02.1939, nro 43, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka: Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Veikko Kanervo

Taisto Veikko Kanervo (14. heinäkuuta 1906 Salo – 19. kesäkuuta 1980) oli suomalainen hyönteistutkija, Maatalouden tutkimuskeskuksen tuhohyönteisosaston johtaja ja professori vuosina 1947–1974 sekä Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1952. Hän erikoistui tuhoeläinten torjunnan tutkimiseen. Kanervo julkaisi alan tutkimuksia ja ohjekirjoja.Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 25.6.1980, HS Aikakone. Viitattu 21.3.2018.Otavan Iso tietosanakirja osa 4 p. 319 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset entomologit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
LU (yritys)

thumb|LU Petit Beurre -voikeksi. LU (alun perin Lefèvre-Utile) on ranskalainen keksivalmistaja, joka on ollut vuodesta 2012 yhdysvaltalaisen Mondelez Internationalin omistuksessa. Vuosina 2007–2012 se oli yhdysvaltalaisen Kraft Foodsin omistuksessa. Suomalainen Fazer myi vuonna 2002 Fazer Keksit Oy:n silloin Danonen omistuksessa olleelle LU:lle, mutta osti LU Suomi Oy:n nimellä kymmenen vuotta toimineen Vantaan keksitehtaan takaisin Kraft Foodsilta kesällä 2012. ==Historiaa== LU-keksiyhtiön perusti ranskalainen Jean-Romain Lefèvre (1819–1883). Lefèvre aloitti vuonna 1846 keksinleivonnan Ranskan Nantesin rannikkokaupungissa. Vuonna 1850 Lefèvre avioitui Pauline-Isabelle Utilen (k. 1920) kanssa. Lefèvren kuoltua vuonna 1883 leipomoa johti leski, kunnes yritys siirtyi pariskunnan kolmannelle pojalle Louis’lle. Vuonna 1887 Louis Lefèvre-Utile ja hänen lankonsa Ernest Lefèvre rakensivat uuden keksitehtaan ja alkoivat käyttää parhaita graafikoita ja maalareita, kuten Firmin Bouisseta ja Alfons Muchaa, LU-keksien mainonnan tekijöinä. Vuonna 1897 yritys esitteli Le Petit Êcolier- eli ”Pikku koulupoika” -keksin, josta sittemmin tuli koko yhtiön eräänlainen tunnus. Se oli voikeksi, joka oli toiselta puolelta päällystetty suklaalla. Suklaakuorrutuksessa näkyi koulupojan hahmo, ja mainonnassa käytettiin ensi kertaa LU-lyhennettä. 1800-luvun loppuun mennessä LU-keksejä myytiin Ranskan ohella useissa muissakin maissa, ja tehdas työllisti satoja työntekijöitä. Vuonna 1969 kuusi ranskalaista keksinvalmistajaa fuusioitui yhtiöksi nimeltä LU-Brun et Associés. Vuonna 1975 yrityskaupan tuloksena yhtiön nimeksi tuli Céraliment Lu-Brun, joka vuonna 1978 muuttui muotoon Générale Biscuit (GBF). Tällöin yhtiö oli maailman kolmanneksi suurin keksinvalmistaja amerikkalaisen Nabiscon ja englantilaisen United Biscuitsin jälkeen. Générale Biscuit myytiin Groupe Danonelle vuonna 1986. Marraskuussa 2007 Danone myi LU-keksit amerikkalaiselle Kraft Foodsille. ==Tuotemerkkejä== Le Petit Êcolierin ohella LU:n tunnetuimpiin keksimerkkeihin lukeutuvat Bastogne, Champagne, Petit Beurre, Prince, Pim’s, Paille d’Or ja TUC. LU Suomi Oy valmisti vuosina 2002–2012 Fazerilta ostamiaan keksimerkkejä, kuten Jyväshyvä, Domino, Jaffa ja Fanipala. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *LU-keksien verkkosivusto Luokka:Ranskalaiset yritykset Luokka:Elintarvikealan tuotemerkit Luokka:Kraft Foodsin tuotemerkit Luokka:Mondelez Internationalin tuotemerkit
Esko Kangas

Mauno Esko Kangas (7. tammikuuta 1906 Virrat – 26. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja hyönteistieteilijä, joka oli Helsingin yliopiston professorina vuosina 1948–1973. Kankaan vanhemmat olivat Aapo Kangas (Kangasniemi) ja Lempi Vaali ja puoliso vuodesta 1933 hammaslääkäri Hilkka Tuulikki Leskinen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1925, suoritti metsänhoitotutkinnon 1928 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1931 ja lisensiaatiksi 1937. Samana vuonna hän väitteli tohtoriksi mäntytaimistojen tuhoja koskeneella tutkimuksella. Kangas työskenteli Helsingin yliopiston metsänhoitotieteen laitoksen assistenttina vuosina 1928–1933 ja Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina 1934–1942 sekä erikoistutkijana 1943–1948. Hän osallistui talvisotaan kersanttina ja toimi jatkosodan aikana asiantuntijatehtävissä suunnittelemassa valtakunnallisia motti- ja pilketalkoita. Kangas oli Helsingin yliopiston metsäeläintieteen dosentti vuosina 1938–1940, metsätuhotieteen dosentti vuosina 1940–1948, metsätuhotieteen ylimääräinen professori vuosina 1948–1954 sekä maatalous- ja metsäeläintieteen professori vuosina 1954–1973. Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1945–1946, Suomen Hyönteistieteellisen Seuran puheenjohtaja vuosina 1955–1976 ja Kasvinsuojeluseuran puheenjohtaja 1960–1963. Kangas julkaisi metsätuhoja ja entomologiaa käsitteleviä tutkimuksia.Otavan Iso tietosanakirja, osa 4, p. 322. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1956. Kangas oli myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuosina 1940–1945, Henkisen työn keskusliiton puheenjohtaja 1947–1949, Akavan hallituksen puheenjohtaja 1957–1958, Suomalaisen kirjallisuuden edistämisvarojen valtuuskunnan puheenjohtaja 1958–1980 ja Tieteenharjoittajien liiton puheenjohtaja 1965–1975. Kangas kuului opiskeluvuosinaan Akateemiseen Karjala- Seuraan. Toimiessaan sotavuosina ylioppilaskunnan puheenjohtajana hän esiintyi Suomen ja Saksan aseveljeyden innokkaana puolustajana ja vastusti vuonna 1944 erillisrauhaa. Sotien jälkeen hän oli kokoomuksen ehdokkaana eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset biologit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Matonilviäiset

Matonilviäiset (Aplacophora) on aiemmin yleisesti käytössä ollut nilviäisiin kuuluva pieni luokka. Luokka on mahdollisesti parafyleettinen, ja sen alaluokkia piilojalkaiset (Caudofoveata) ja uurrejalkaiset (Solenogastres, syn. Ventroplicida) pidetään nykyään usein omina luokkinaan. Matonilviäiset ovat matomaisia, kuorettomia nilviäisiä. Kuoren tilalla ihossa on kalkkipiikkejä, joita vaippa erittää. Niillä on yleensä raastinkieli, vaippa ja vaippaontelo. Jalka on surkastunut. Lajit ovat yleensä pieniä, mutta suurin laji, Epimenia verrucosa, voi elää jopa 30 sentin mittaiseksi. Kaikki luokan eläimet ovat pohjaliejussa eläviä merieläimiä ja useimmat ovat syvänmeren eläimiä. Toukka on useimmilla lajeilla vapaasti uiva.Maailman eläimet: 273Bunje, Paul 2003 Piilojalkaiset syövät kuollutta eläin- ja kasviainesta (detritusta), uurrejalkaiset polttiaiseläimiä. == Lähteet == * Maailman eläimet – Selkärangattomat. Mikkola, Kauri (päätoim.). Tammi. Helsinki. 1989. * Bunje, Paul. 2003. The Aplacophora. University of California, Museum of Paleontology. === Viitteet === Luokka:Piilojalkaiset
Kim Ki-sung

Kim Ki-sung (hangul 김기성, s. 14. toukokuuta 1985 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen jääkiekkoilija, joka pelaa ALIH-liigaa Anyang Hallassa. Hän pelasi Mestis-joukkue HC Keski-Uusimaassa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. ==Ura== ===Seuraura=== Ki-sung pelasi vuodet 2002–2004 Etelä- Korean jääkiekkoliigan Kyungsung HS:ssä. Hän oli vuonna 2003 NHL-joukkue New York Islandersin tulokasleirillä.EliteProspects Vuodet 2004–2008 Ki-sung pelasi Yonsei Universityn joukkueessa. Hän voitti vuosina 2005, 2006 ja 2008 Etelä-Korean liigan yliopiston pistepörssin. Yliopiston parhaaksi hyökkääjäksi Ki-sung valittiin vuosina 2006 ja 2008 sekä runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 2006 ja runkosarjan parhaimmaksi hyökkääjäksi vuonna 2007. Ki-sung siirtyi Asia League Ice Hockeyn Anyang Hallaan kaudeksi 2008–2009 ja hänet valittiin heti ALIH:n vuoden tulokkaaksi. Ki-sung voitti joukkueessa ALIH:n mestaruuden vuosina 2010 ja 2011. Kaudeksi 2011–2012 Ki-sung siirtyi Pohjois-Amerikkaan CHL:ään Tulsa Oilersiin. Hän pelasi joukkueessa vain kolme ottelua ja keräsi niissä +/- -tilastossa -3-lukeman. Marraskuussa 2011 Ki- sungin sopimus purettiin, eikä hän pelannut loppukaudella enää missään Pohjois-Amerikan mantereen seurajoukkueessa. Elokuussa 2012 Ki-sung siirtyi kolmen muun eteläkorealaispelaajan tavoin try-outille Mestikseen nousseeseen HC Keski-Uusimaahan. ===Maajoukkueura=== Ki-Sung nimettiin Etelä-Korean jääkiekkomaajoukkueeseen kaudeksi 2017-2018. Se teki A-maatason debyyttinsä Moskovan EHT-turnauksessa, missä pelasi Kanadaa, Ruotsia ja Suomea vastaan. Ki-Sung teki Moskovan turnauksessa tehopisteitä. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Eteläkorealaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grega Žemlja

Grega Žemlja (s. 29. syyskuuta 1986 Jesenice) on slovenialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 50 lokakuussa 2012. Grand Slam -turnauksissa Žemlja on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa 2012 sekä Wimbledonissa 2013. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Slovenialaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alkunilviäiset

Alkunilviäiset (Monoplacophora)Maailman eläimet:273–274 on nilviäisiin kuuluva luokka. Luokka sisältää lahkon Tryblidiida. Alkunilviäiset ovat rakenteeltaan lähellä kaikkien nilviäisten esimuotoa. Ulkonäöltään ne ovat litteitä ja yksikuorisia ja muistuttavat maljakotiloita. Kuoren aukko on pyöreä tai päärynämäinen, sen keskellä on kidusparien ympäröimä jalka. Suu ja peräaukko ovat jalan vastakkaisilla puolilla. Eräät elimet, kuten kidukset ja rauhaset, toistuvat sarjamaisesti. Hermosto on tikapuumainen. Nykyisin elävät lajit elävät syvänmeren haudoissa, mutta fossiiliainestosta tunnetaan myös matalammissa vesissä eläneitä lajeja. Alkunilviästen uskottiin kuolleen sukupuuttoon miljoonia vuosia sitten. Vuonna 1952 tanskalainen Galathea- retkikunta löysi Tyynenmeren haudasta neljän kilometrin syvyydestä, Costa Rican rannikon läheltä eläviä yksilöitä. Löydetylle lajille annettiin nimi Neopilina galathea. Sittemmin lajeja on löytynyt noin 20. == Lähteet == * === Viitteet === *
Eugène Grisot

Eugène François Grisot (19. joulukuuta 1866 Frétigney-et-Velloreille - 2\. toukokuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Grisot voitti Lontoon olympialaisissa 1908 kultaa mannermaisella tyylillä ja kilpaili myös kaksoisyorkilaiskierroksella, jolla hän jäi yhdeksänneksitoista. Hän ampui Antwerpenin kisoissa 1920 maansa kolmessa liikkuvan linnun joukkueessa, joista kaksi sai hopeisen ja yksi pronssisen mitalin. Grisot oli kisojen aikaan 53-vuotias. == Lähteet == * Grisot'n profiili sports- reference.com -sivustolla Luokka:Ranskalaiset jousiampujat Luokka:Ranskalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Frank Kehoe

Frank D. Kehoe (8. helmikuuta 1882 Chicago – 26. joulukuuta 1949 Jacksonville) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä, vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Chicago AA:ta. Kehoe osallistui St. Louisin olympialaisissa 1904 vesipalloon ja uimahyppyjen ponnahduslautakilpailuun. Hän pelasi vesipalloa Chicago Athletic Associationin joukkueessa, joka sai turnauksessa hopeaa. Uimahypyissä Kehoe oli alun perin jaetulla kolmannella sijalla saksalaisen Alfred Braunschweigerin kanssa, mutta Braunschweiger ei suostunut tulemaan uusintaan ja mitali annettiin yksin Kehoelle. Kahta vuotta myöhemmin tuomio kuitenkin kumottiin ja molemmat palkittiin pronssimitalilla. == Lähteet == * Kehoen profiili sports-reference.com -sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset uimahyppääjät Luokka:Yhdysvaltalaiset vesipalloilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Fear, and Loathing in Las Vegas

Fear, and Loathing in Las Vegas（フィアー・アンド・ロージング・イン・ラスベガス）on japanilainen trancecore-yhtye, joka muodostettiin vuonna 2008. Bändin soittotyyliin kuuluvat useasti vaihtuva tempo ja musiikkityylin vaihdokset, jossa sekoittuvat useat genret, mm. power metal. ==Diskografia== * Scorching Epochal Sensation (Demo) - 2008 * Dance & Scream (Album) - 2010 * Nextreme (EP) - 2011 * All That We Have Now (Album) - 2012 * Phase 2 (Album) - 2014 * Feeling of Unity (Album) - 2015 * New Sunrise - 2017 * Hypertoughness - 2019 * Cocoon for the Golden Future - 2022 ===Singlet=== * Burn the Disco Floor With Your 2-Step!! - 2009 * Take Me Out!!/twilight - 2010 * Evolution ~Entering the new world~ - 2010 * Jump Around - 2011 * Just Awake - 2012 * Rave-up Tonight - 2014 * Let Me Hear - 2015 * Starburst – 2015 * Shine – 2017 * Return to Zero – 2017 * Greedy – 2018 * The Gong of Knockout – 2018 * Be Affected (Takanori Nishikawa) – 2018 * The Stronger, the Further You'll Be – 2019 * Massive Core – 2019 ==Aiheesta muualla== * Yhtyeen kotisivut Luokka:Japanilaiset metalliyhtyeet
Ankkuri (täsmennyssivu)

Ankkuri voi tarkoittaa seuraavia: ;Yleisnimiä * ankkuri, kiinnitysväline vesiliikenteessä. * ankkuri, rakennuksessa rautalaite, joka kiinnittää ja tukee jotakin rakennuksen osaa *kiila-ankkuri, kiinnitystarvike, kiinnitystulppa, ruuvin tai pultin vastakappale, kipsilevyankkuri. * laahusankkuri tai ajoankkuri, väline veneen nopeuden vähentämiseen ilman kiinteää ankkuria * ankkuri, kristillinen ja heraldinen symboli * uutisankkuri, uutislähetyksessä esiintyvä toimittaja * ankkuri, viestijoukkueen viimeinen kilpailija * ankkuri, vanha suomalainen tilavuusmitta * ankkuri, kellokoneiston osa, joka estää hammaspyörän pyörimisen taaksepäin ja tasaa käyntiä * ankkurielementti , HTML-koodi, jolla linkitetään tarkasti tiettyyn sivun kohtaan *sähkökoneen pyörivä osa, roottori ;Erisnimiä * Ankkuri, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat: **Esa Ankkuri, Superpesis-joukkue PeTo-Jussien pelinjohtaja kaudella 2011 **Ismo Ankkuri, pesäpalloilija * Ankkuri, asuinalue Lahdessa * Angelniemen Ankkuri, salolainen suunnistusseura * Alajärven Ankkurit, alajärveläinen urheiluseura * Iskelmä Ankkuri (ent. Radioankkuri), Meri-Lapissa kuuluva paikallisradio * Kaupunkilehti Ankkuri, kotkalainen ilmaisjakelulehti * Lakeuden Ankkuri, suunniteilla ollut kauppakeskus Seinäjoella * Ankkuri, Tommi Juutilaisen ohjaama lyhyt animaatioelokuva vuodelta 2007 * Ankkuri 1–5, uskonnon oppikirjasarja lukiossa == Katso myös == * Anchor
Ernesto Ambrosini

Ernesto Ambrosini (29. syyskuuta 1894 Monza - 4\. marraskuuta 1951 Monza) oli italialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili estejuoksussa, keski- ja kestävyysmatkoilla. Ambrosinin seura oli Brescia Calcio. Ambrosini kilpaili Antwerpenin olympialaisissa 1920 kolmella matkalla. Hän putosi alkuerissä 800 metrillä, mutta voitti pronssia 3 000 metrin esteissä ja juoksi myös maansa 3 000 metrin joukkueessa, joka sijoittui viidenneksi. Ambrosini putosi estejuoksussa alkuerissä Pariisin kisoissa 1924 ja sama kohtalo kävi myös Italian 3 000 metrin joukkueelle, jonka jäsen hän oli. == Ennätykset == * 800 m: 1.59,0 (1920) * 3 000 m esteet: 9.36,6 (1923) == Lähteet == * Ambrosinin profiili sports-reference.com -sivustolla Luokka:Italialaiset estejuoksijat Luokka:Italialaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Italialaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Georgia Hale

Georgia Hale (24. kesäkuuta 1905 St. Joseph, Missouri – 7. kesäkuuta 1985 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä. Hale syntyi työläisperheessa Missourin St. Josephissa. Kuusitoistavuotiaana hän voitti Miss Chicago -tittelin ja sai oikeuden osallistua Miss America -kilpailuun. Hänet kuitenkin pudotettiin kilpailusta, mutta hänelle avautui tilaisuus päästä Hollywoodiin. Hale halusi tanssijaksi, mutta ajautui statistiksi nyrjäytettyään pahasti nilkkansa.Robinson, s. 409–410. Halen ensimmäinen elokuva oli Roy William Neill By Divine Right, jossa hän teki vaikutuksen elokuvan käsikirjoittajaan ja apulaisohjaajaan Josef von Sternbergiin. Von Sternberg valitsi Halen ensimmäisen elokuvansa The Salvation Hunters pääosaan. Charlie Chaplin kutsui Halen koekuvauksiin nähtyään The Salvation Huntersin ja valitsi hänet lopulta korvaamaan raskaana oleva vaimonsa Lita Greyn Kultakuumeen naispääosassa. The Salvation Hunters ja Kultakuume olivat käytännössä Halen ainoat merkittävät elokuvat. Hän teki lopulta yhteensä 13 elokuvaa. Vuonna 1928 valmistuneen The Floating Collegen jälkeen Hale ei esiintynyt muutamaan vuoteen ainoassakaan elokuvassa. Hale kuitenkin valittiin vielä yllättäen vuoden 1931 Rin Tin Tin -elokuvaan The Lightning Warrior, jossa hän korvasi vaikean Edwina Boothin. Hale kuoli 1985, ja hänen omaelämäkertansa Charlie Chaplin: Intimate Close-Ups julkaistiin 1995. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset mykkäelokuvien näyttelijät Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Belgravia

Belgravia on kaupunginosa (district) Lontoossa City of Westminsterissä. Alueen asunnot ovat poikkeuksellisen kalliita ja asukkaat varakkaita. Alueen omisti ja omistaa osittain nykyisinkin Grosvenorin suku. Aikoinaan soinen maaseutualue on nyt Lontoon hienointa aluetta, jossa on muun muassa suurlähetystöjä, joita sinne tuli toisen maailmansodan jälkeen. Grosvenorin perhe alkoi suunnitella aluetta 1800-luvun alussa, jolloin he palkkasivat työhön arkkitehti Thomas Cubittin. Vaikka Belgravia on Lontoon keskustaa, se on kuitenkin rauhallista seutua. Kiinteistöt seudulla maksoivat vuonna 2010 keskimäärin seitsemän miljoonaa euroa.Belgravia square tops expensive homes list, BBC, viitattu 1.9.2012 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:City of Westminster Luokka:Kensington and Chelsea Luokka:Lontoon kaupunginosat