EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Mesikaste

pienoiskuva|270px|Muurahainen ”lypsää” kirvojen mesikastetta. Mesikaste on eräiden hyönteislajien sokeripitoista ulostetta. Muurahaiset käyvät lypsämässä kirvoja eli niillä on symbioottinen suhde, josta molemmat hyötyvät. Mesikasteesta saattaa olla haittaa autoilijoille, joiden ajoneuvon voi puista tippuva hankalasti puhdistettava mesikaste sotkea. == Koostumus == Mesikaste koostuu sokerista, alkoholeista, suoloista, orgaanisista hapoista ja auksiinista. Hiilihydraatit muodostavat sen kuiva-aineista suurimman osan. Monet hyönteiset, varsinkin muurahaiset, käyttävät mesikastetta ravintonaan.Tirri, Rauno & Lehtonen, Juhani, et al., 2013, s. 443. == Muurahaiset ja tuottajat == Kirvat, kilpikirvat, sarvikaskaat ja joidenkin perhoslajien toukat (sinisiipiset, Riodinidae-suvun lajit) ovat pääasiallisia mesikasteen tuottajia. Muurahaiset elävät niiden kanssa yhteiselossa eli symbioosissa, ja käyvät säännöllisesti ”lypsämässä” kirvojaan, jotka palkaksi muurahaisten suomasta suojelusta lahjoittavat muurahaiselle makean ulostetipan. Lypsävä muurahainen kiertää kirvasta toiseen, kunnes sen takaruumis on täynnä mesikastetta. Muurahainen palaa pesään ja oksentaa osan mesikasteesta pesän muille asukkaille.Hölldobler, Bert & Wilson, Edward O., 1996, s. 157. Muurahaisista riippuvaisille kirvoille on kehittynyt monia mesikasteen luovuttamiseen liittyviä toimintoja ja rakenteellisia ominaisuuksia. Ne ulostavat pisaran varovasti, jotta se ei hajoa eikä sotke niiden kehoa. Useille lajeille on kehittynyt karvoista korimainen uloke, johon pisara jää, ja josta muurahaisen on se helppo ottaa. Jos muurahainen ei jostain syystä otakaan pisaraa, kirva imaisee sen takaisin sisälleen ja voi luovuttaa sen myöhemmin. Kirvalajit, jotka eivät ole muurahaisista riippuvaisia, ruiskauttavat ulosteensa voimalla, jotta eivät sotke itseään.Hölldobler, Bert & Wilson, Edward O., 1996, s. 160. == Ihmiset ja mesikaste == Myös ihmiset ovat hyödyntäneet mesikastetta. Arabit keräävät tamariskilla elävän kilpikirvan Trabutina manniparan mesikastetta ja kutsuvat sitä nimellä man. Juutalaisten sukukronikassa Vanhassa testamentissa mainittu manna on todennäköisesti ollut samaa ainetta. Australian aboriginaalit käyttävät luteiden mesikastetta ravintona. Mehiläiset keräävät mesikastetta niin paljon, että suurin osa syömästämme hunajasta on peräisin mesikasteesta. Mesikasteen maailmanlaajuinen tuotanto on valtava, sillä yksi kirva voi tuottaa seitsemän pisaraa tunnissa.Hölldobler, Bert & Wilson, Edward O., 1996, s. 159. === Haitat ihmisille === Mesikastetta tihkuvien puiden alla pinnat tulevat tahmeiksi. Suomessa mesikastetta esiintyy etenkin lehmuksissa keskikesällä. Lehmuksen alle pysäköidyn auton tai polkupyörän saa puhtaaksi kasviöljypohjaisella liuottimella. Mesikaste voi muodostaa voihappoa, joka aiheuttaa härskiintyneen voin tai jopa oksennuksen kaltaista pahaa hajua. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Hyönteiset Luokka:Ekologia Luokka:Hunaja
Patrick Abada

Patrick Abada (s. 20. maaliskuuta 1954 Colombes, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Abada sijoittui seiväshypyssä Rooman EM- kilpailuissa 1974 yhdeksänneksi tuloksella 510 cm. Kaksi vuotta myöhemmin Montréalin olympialaisissa hän ylsi uransa parhaimpaan ulkoratojen arvokisasaavutukseen sijoittuessaan neljänneksi tuloksella 545 cm. Prahan EM- kilpailuissa 1978 hän oli yhdeksäs tuloksella 530 cm. Helsingin MM- kilpailuissa 1983 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 550 cm. Sisäratojen EM- kilpailuissa Abada saavutti kaksi pronssimitalia: Sindelfingenissä 1980 ja Budapestissa 1983, joissa molemmissa hän hyppäsi tuloksen 555 cm. Ensimmäisissä sisäratojen MM-kilpailuissa Pariisissa 1985 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 550 cm. 189-senttinen Abada voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuonna 1975 ja hallissa vuonna 1979. Kesäkuussa 1979 hän paransi Ranskan ennätyksen samassa kilpailussa Philippe Houvionin kanssa tulokseen 565 cm. Uransa parhaan tuloksen 570 cm hän hyppäsi vuonna 1983. ==Lähteet== * * * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kalajoen Junkkarit

Kalajoen Junkkarit on vuonna 1930 perustettu kalajokinen urheilun yleisseura, jolla on toimintaa muun muassa hiihdossa, painonnostossa, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuran lajeihin ovat aiemmin kuuluneet myös muun muassa jääkiekko, lentopallo ja pyöräily. Kansallisella ja kansainvälisellä tasolla hyvin menestyneitä seuraa edustaneita urheilijoita ovat olleet muun muassa hiihtäjä Jussi Kurikkala, ampuja Lauri Kaarta, pituushyppääjä Mauri Myllymäki, aitajuoksija Antti Haapakoski, kelkkahiihtäjä Kari Joki-Erkkilä ja pikajuoksija Katri Mustola. == Lähteet == Luokka:Kalajokelaiset urheiluseurat Luokka:Suomalaiset urheilun yleisseurat
François Tracanelli

François Tracanelli (s. 4. helmikuuta 1951 Udine, Italia) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Tracanelli voitti seiväshypyssä sisäratojen Euroopan-mestaruuden Wienissä 1970 tuloksella 530 cm. Tuona vuonna hän myös voitti ulkoradoilla juniorien Euroopan-mestaruuden. Aikuisten ulkoratojen arvokisoihin hän osallistui kuudesti mutta ei saavuttanut suurta menestystä. EM-kilpailuissa hän jäi Ateenassa 1969 ja Helsingissä 1971 karsinnassa ilman tulosta. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 500 cm ja Prahan EM-kilpailuissa 1978 seitsemänneksi tuloksella 530 cm. Münchenin 1972 olympialaisissa hän oli kahdeksas tuloksella 510 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta. Universiadeissa Tracanelli voitti kultaa vuonna 1973 tuloksella 542 cm ja vuonna 1975 tuloksella 520 cm. 184-senttinen Tracanelli voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1969, 1974 ja 1976 sekä hallissa vuonna 1978. Hän paransi Ranskan ennätyksen vuonna 1970 tulokseen 540 cm, joka oli myös juniorien Euroopan-ennätys, vuonna 1973 tulokseen 542 cm sekä vuonna 1977 tulokseen 550 cm. Uransa parhaan tuloksen 555 cm hän hyppäsi vuonna 1981. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * Seiväshyppy: 555 cm (1981) * 110 metrin aitajuoksu: 14,3 s (1970, hallissa) * Kymmenottelu: 6006 p (1969) ==Lähteet== * * * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kristian Antila

Kristian Antila (10. tammikuuta 1980 Vammala – 4. marraskuuta 2024) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän edusti SM-liigassa Ilvestä ja Ässiä. Hänet varattiin NHL:ään Edmonton Oilersiin vuonna 1998, mutta ei kuitenkaan pelannut urallaan yhtään NHL-ottelua. Hän pelasi Pohjois-Amerikassa AHL- CHL- ja ECHL-farmiliigoissa. Antila pelasi viimeisen kautensa Ruotsin pääsarjassa Luulajassa vuonna 2005, kunnes joutui lopettamaan uransa nivusvaivojen vuoksi. Pelaajauransa jälkeen hän työskenteli juniorivalmentajana HIFK:ssa ja Kiekko- Espoossa. Antila kuoli 4. marraskuuta 2024 44-vuotiaana. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Edmonton Oilersin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Mikko Ilkko

Mikko Ilkko (s. 19. kesäkuuta 1978 Raahe) on Suomen puolustusvoimien virallisen uutislehden Ruotuväen päätoimittajaRuotuväki-lehti>Toimitus. Ilkko on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri (kansainvälinen politiikka). Sotilasarvoltaan Ilkko on kapteeni reservissä. Asevelvollisuuden hän on suorittanut Viestirykmentissä, Reserviupseerikoulussa ja Ruotuväessä vuosina 1998–1999. Ilkko on toiminut ennen Ruotuväkeä Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan lehden Nyytiset-Uuheterin (nyk. Polyteekkari) päätoimittajana vuonna 2001, Kanadan suurlähetystössä poliittisena avustajana 2002–2004 sekä ulkoasiainministeriössä Itä-Euroopan osaston projektiavustajana 2005–2006. Ilkko on myös toiminut Euroopan sotilaslehtien järjestön varapuheenjohtajana lokakuusta 2015 lähtien. Ilkko on toiminut Aikakauslehtien päätoimittajayhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 2018 alkaen. == Lähteet == Ilkko, Mikko Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kitumaija

Kitumaija on korttipeli, jossa käytetään perinteistä 52 kortin pelikorttipakkaa. Jokereita ei oteta mukaan peliin. Pelin tarkoituksena on päästä eroon korteistaan mahdollisimman nopeasti. Peliin mahtuu korkeintaan kymmenen pelaajaa. Risti on niin sanottu kova maa, joten sen päälle käy vain suurempi risti. Ruutu on valttia ja sen voi pelata kaikkien muiden maiden päälle paitsi ristin. Tosin jos kaadettava kortti on valtti, se kaatuu vain isommalla valtilla. Valtin päälle ei voi laittaa ristiä. Hertta ja pata ovat tavallisia maita ja ne voi kaataa isommalla samaa maata tai valtilla. Pata- akka eli maija on erikoiskortti, jonka takia seuraava pelaaja joutuu nostamaan avopakasta viisi päällimmäistä korttia, kun maija pelataan avopakkaan. Pata- akalla ei voi ottaa kiinni, sen voi pelata vain vapaavalintaisena korttina. Jaossa kaikille pelaajille jaetaan viisi korttia ja yksi kortti laitetaan pakan viereen avopakan aloituskortiksi. Mikäli aloituskortiksi kääntyy pata- akka, se vaihdetaan laittamalla pata-akka takaisin pakkaan ja ottamalla sieltä uusi avopakan aloituskortti. Avopakasta saa näkyä vain päällimmäinen kortti. Jokainen pelaaja pelaa vuorollaan kaksi korttia, kiinniottokortin ja vapaavalintaisen kortin. Jakajasta seuraava pelaaja aloittaa lyömällä ensin kiinniottokorttinsa aloituskortin päälle, mutta sen on oltava suurempi samaa maata tai valtti. Tämän jälkeen sama pelaaja lyö vapaavalintaisen kortin seuraavalle kiinniotettavaksi ja nostaa kortteja nostopakasta sen verran, kunnes hänellä on taas viisi korttia kädessään. Mikäli seuraava ei pysty tai halua pelata kiinniottokorttia, hän voi koittaa onneaan pakasta nostamalla päällimmäisen kortin kiinniottokortiksi. Mikäli kortti sopii, pelaaja lyö vapaavalintaisen kortin, jonka voi myös kääntää pakasta. Jos pakasta käännetty kortti ei sovi, joutuu sen kääntänyt pelaaja nostamaan avopakasta kolme päällimmäistä korttia. Alimmaista korttia ei ole pakko nostaa, vaikka nostettujen korttien määrä jäisi vajaaksi. Jos pelaaja nostaa avopakan alimmaisenkin kortin, käännetään pakasta uusi aloituskortti. Se ei myöskään saa olla pata-akka. Kun nostava pelaaja on nostanut kolme tai viisi korttia pitää seuraavan pelaajan ottaa kiinni päällimmäiseksi jäänyt kortti, pelaamalla taas kiinniotto- ja vapaavalintaisen korttinsa. Kun nostopakka loppuu pelaajat pelaavat käsikorttin-sa loppuun ja voittaja on se pelaaja, jonka kortit loppuvat ensin. Lopussa omien käsikorttien määrää ei ole pakko kertoa. Mikäli pelaajalla on vain yksi kortti kädessään, hän pelaa sen kiinniottokorttina ja se on samalla myös hänen vapaavalintainen korttinsa, ja hän pääsee pois pelistä. Peli jatkuu niin kauan kunnes vain yhdellä pelaajalla kortteja kädessään. Hänestä tulee niin sanottu kitumaija. Luokka:Korttipelit
New Town (albumi)

New Town on Koop Arposen esikoisalbumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 2009. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Sitä myytiin julkaisuvuonnaan yli 20 000 kappaletta, ylittäen siten kultalevyrajan. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin Idols-voittokappale ”Insomnia”, toisena ”Every Song I Hear...” ja viimeisimpänä ”Innocent Eyes”. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Keskisuomalainen: neutraali * Rumba: neutraali * V2.fi: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2009 esikoisalbumit Luokka:Koop Arposen albumit Luokka:Leri Leskisen tuottamat albumit
Mad Shadows

Mad Shadows on Mott the Hooplen vuonna 1970 julkaistu toinen albumi. Se oli sävyltään raskaampi kuin debyyttialbumi Mott the Hoople. Toisin kuin esikoisalbumilla, Mad Shadowsilla kaikki kappaleet ovat yhtyeen omaa käsialaa. Alun perin albumin nimeksi oli tarkoitus Sticky Fingers, mutta tästä luovuttiin The Rolling Stonesin päätettyä käyttää nimeä omassa albumissaan, joka julkaistiin seuraavana vuonna. Lisäksi Mick Jagger toimii taustalaulajana kappaleessa ”Walkin' with a Mountain”. Suoraviivainen ”Walkin' with a Mountain” on myös albumin tunnetuin kappale, ja se pysyi yhtyeen settilistassa aina sen hajoamiseen asti. Solisti Ian Hunterin mukaan yhtye tarvitsi rock- kappaleen ja ”Walkin' with a Mountain” kirjoitettiin studiossa noin kymmenessä minuutissa. Hunter on myöhemmin ilmaissut tyytymättömyytensä omiin laulusuorituksiinsa joissain kappaleissa, koska rankka keikkailu oli kuluttanut hänen ääntään.Albumin vuoden 2003 painoksen kansilehtinen. Albumin kiertueella yhtye esiintyi Atlantan popfestivaaleilla 400 000 katsojan edessä. Tämä oli Mott the Hooplen suurin konsertti koskaan. ==Kappaleet== # # # # # # # ===Vuoden 2003 painoksen bonuskappaleet=== # * # ==Kokoonpano== *Ian Hunter - piano, laulu *Mick Ralphs - kitara, laulu *Pete "Overend" Watts - bassokitara *Verden Allen - urut *Dale "Buffin" Griffin - rummut ==Lähteet== Luokka:Mott the Hooplen albumit Luokka:Vuoden 1970 albumit
Trofobiontit

Trofobiontit ovat muurahaisten kanssa yhteiselossa eli symbioosissa eläviä hyönteisiä. Trofobiontti on johdettu trofobioosista, joka on johdettu "ravitsevaa elämää" tarkoittavasta kreikankielisestä sanasta. Trofobiontit ovat kasvien nesteitä ravinnokseen käyttäviä hyönteisiä, joista tavallimpia ovat kirvat. Muita trofobiontteja ovat muun muassa kilpikirvat, sarvikaskaat ja eräiden perhoslajien toukat. Trofobionttien yhteiselo muurahaisten kanssa perustuu vaihtokauppaan: muurahaiset suojelevat "karjaansa" petoja vastaan ja saavat palkaksi pisaran mesikastetta, jonka ne käyttävät ravinnokseen. Tavallisimpia trofobiontteja uhkaavia petoja ovat loisampiaiset ja loiskärpäset, jotka munivat kirvoihin. Saalistajia ovat muun muassa monet kovakuoriaiset ja harsokorennot, jotka syövät niitä. Muurahaisten suojeluksessa trofobionttipopulaatiot kasvavat ja voivat hyvin. Eräät muurahaislajit voivat kantaa kirvoja pesiinsä ja hoitaa niitä siellä. Toiset säilyttävät kirvan munia pesässään talven yli ja kantavat ne keväällä kirvantoukkien ravintokasvien juurelle. Kun ravintokasvi kuolee kirvojen imettyä sen ravintonesteet, kantavat muurahaiset ne elävän kasvin juurelle. Muutamien muurahaislajien kuningattaret ottavat leukoihinsa kilpikirvoja lähtiessään häälennolle. Kun ne ovat pariutuneet ja perustaneet uuden pesän, ovat trofobiontit jo valmiina tarjoamassa mesikastetta. Malesiassa elävä Dolichoderus cuspidatus -muurahaislaji on vienyt trofobioosin pisimmälle. Niiden karjana on Malaicoccus-suvun kilpikirvoja, jotka syövät pensaiden ja puiden mahlaa. Muurahaistyöläiset kantavat kirvat ruokapaikoilleen ja niitä kohdellaan kuin perheenjäseniä. Työläiset muodostavat ruokailevan kirvan ympärille eräänlaisen pesän tarttumalla toisiaan raajoista, jolloin trofobiontti voi ruokailla suojassa. Kirvanaaraat synnyttävät eläviä poikasia ja elävät muurahaisten omien toukkien ja munien seassa turvassa. Yhdyskunnan muuttaessa kantavat muurahaiset kirvat mukanaan. == Lähteet == * Hölldobler, Bert & Wilson, Edward O. 1996: Muurahaiset. Art House. Cosmoprint Oy, Helsinki. S. 157–169. ISBN 951-884-194-2 Luokka:Hyönteiset Luokka:Muurahaiset Luokka:Ekologiset vuorovaikutussuhteet
Jean-Michel Bellot

Jean-Michel Bellot (s. 6. joulukuuta 1953 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Bellot sijoittui seiväshypyssä Montréalin 1976 olympialaisissa seitsemänneksi tuloksella 540 cm. Moskovan 1980 olympialaisissa hän oli viides tuloksella 560 cm. Ulkoratojen EM- kilpailuihin hän osallistui Helsingissä 1971 ja Ateenassa 1982 mutta ei selviytynyt kummallakaan kerralla loppukilpailuun. Sisäratojen EM-kilpailuissa Bellot saavutti kaksi pronssimitalia: Rotterdamissa 1973 tuloksella 530 cm ja Grenoblessa 1981 tuloksella 565 cm. 180-senttinen Bellot voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1973, 1977 ja 1981 sekä hallissa vuosina 1972 ja 1975–1977. Toukokuussa 1976 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 546 cm. Ennätys pysyi hänen nimissään seuraavan vuoden elokuuhun asti. Uransa parhaan tuloksen 575 cm hän hyppäsi vuonna 1982. ==Lähteet== * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aasi (korttipeli)

Aasi tai peukkuaasi on korttipeli, jossa on tavoitteena saada käteen neljä samanarvoista korttia ja samalla yrittää huomata, onko joku muu pelaajista jo siinä onnistunut. Pelin toisessa versiossa yritetään saada käteen viisi korttia samaa maata. ==Pelin kulku== Korttipakan kaikki kortit jaetaan pelaajille, mutta jaon ei ole pakko mennä tasan. Kaikki pelaajat antavat samanaikaisesti vasemmalla puolella olevalle pelaajalle yhden kortin ja ottavat vastaavasti kortin oikealla puolella olevalta pelaajalta. Pelaaja, joka ensimmäisenä saa käteensä neljä samanarvoista korttia nostaa peukalonsa pystyyn. Tämän huomattuaan muut pelaajat tekevät samoin. Pelaaja, joka nostaa peukalonsa viimeisenä häviää pelin ja on "aasi". Toisessa pelin versiossa jokaiselle pelaajalle jaetaan viisi korttia, ja jakaja itse ottaa kuudennen, jonka hän katsoo ja joko antaa eteenpäin tai vaihtaa sen toiseen korttiin kädessään ja antaa eteenpäin. Peliä pelataan kuten edellä, mutta tavoitteena on saada käteen viisi samaa maata olevaa korttia. Saatuaan käteen viisi samaa maata olevaa korttia pelaaja nostaa peukalonsa pystyyn. Voitto- ja häviöehdot ovat samat kuin edellä. ==Lähteet== Luokka:Lasten korttipelit
Alain Legrain

Alain-Pierre Legrain (s. 26. heinäkuuta 1947) on ranskalainen seiväshyppääjä. Legrain sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 seiväshypyssä yhdeksänneksi tuloksella 480 cm. Hänellä on pituutta 173 senttimetriä ja hän painoi kilpavuosinaan 75 kiloa. == Lähteet == * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Korbach

Korbach on Waldeck-Frankenbergin piirikunnan pääkaupunki, Kasselin hallintopiirissä, Hessenin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Korbachissa oli 31. joulukuuta 2008 24 113, joista naisia oli 12 558 ja miehiä 11 555. Kaupungin pinta-ala on 123,98 neliökilometriä ja väestötiheys 194 as./km² (31.12.2008). Korbachin pormestari on Klaus Friedrich. Korbachin ystävyyskaupungit ovat Pyrzyce Puolassa, Avranches Ranskassa, Vysoké Mýto Tšekissä ja Waltershausen Thüringenin osavaltiossa. Korbachissa on neljä evankelis-luterilaista ja kaksi katolista kirkkoa. == Historia == Ensimmäinen maininta Korbachista on vuodelta 980. Vuonna 1188 Paderbornin ruhtinaspiispa antoi Korbachille kaupunkioikeudet. Vuodelta 1469 on peräisin tieto, jossa mainitaan Korbachin olleen hansakaupunki. Korbach oli Hessenin ainoa hansakaupunki. Vuonna 1664 ⅔-osaa kaupungin asuinrakennuksista tuhoutui suuressa tulipalossa. Korbachin rautatieasema perustettiin vuonna 1893. Vuonna 1942 kaupungista tuli Waldeckin piirikunnan pääkaupunki. Neljätoista lähellä sijainnutta kylää liittyi vuonna 1971 Korbachiin. Vuonna 1974 Korbachista tuli Waldeck-Frankenbergin piirikunnan pääkaupunki. == Kaupunginosat == Korbachin kaupunginosat () ja niiden väkiluvut 31. joulukuuta 2009: Nimi Väkiluku Nimi Väkiluku Alleringhausen 86 Meineringhausen 988 Eppe 655 Nieder-Ense 255 Goldhausen 302 Nieder-Schleidern 170 Helmscheid 180 Nordenbeck 198 Hillershausen 297 Ober-Ense 225 Lelbach 628 Rhena 538 Lengefeld 521 Strothe 245 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut Luokka:Hessenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit Luokka:Waldeck-Frankenbergin piirikunta
Vaakevandring (EP)

Vaakevandring on Vaakevandring-yhtyeen ensimmäinen EP, joka sisältää kappaleet heidän ensimmäiseltä demoltaan sekä bonuskappaleen "To Find The Eternal Peace". Vaakevandringin tuotti Dimmu Borgirin Stian Aarstad.Vaakevandring , (German) CrossOver. Retrieved 2007-12-2 Koskettimet ovat merkittävin instrumentti EP:llä, ja sillä on sinfonisia, eeppisiä, melodisia ja folk- vaikutteita. "Fader Vaar":in sanat ovat norjankielisestä Isä meidän- rukouksesta. "Og Sorgen Stilnet I Smertens Vann" on myös laulettu norjaksi. ==Kappalelista== #"Fader Vaar" - 6:39 #"Some Day" - 4:19 #"Og Sorgen Stilnet I Smertens Vann" - 6:06 #"To Find Eternal Peace" - 4:03 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * *Vaakevandring EP Encyclopaedia Metallum -sivustolla. Luokka:Vuoden 2004 EP:t Luokka:Norjalaiset black metal -albumit
Tulikoruahven

Tulikoruahven (Pseudanthias dispar) on koralliriuttojen parvikala, jota pidetään myös riutta-akvaarioissa. == Koko ja ulkonäkö == Tulikoruahven kasvaa enimmillään 10 cm pitkäksi. Sukupuolten väritys poikkeaa toisistaan suuresti. Naaras on ylhäältä oranssi, alhaalta sinisävyinen. Koiraalla on kirkkaanpunainen selkäevä. Pet Education == Alkuperä == Tulikoruahvenia tavataan Tyynellämerellä ja Intian valtameren itäosassa. == Käyttäytyminen == Tulikoruahvenet muodostavat parvia, joissa on sekä naaraita että koiraita.Encyclopedia of Life Jos hallitseva koiras kuolee, vahvin naaras muuttuu koiraaksi.Live Aquaria == Vesiolot ja ravinto == Tämä meriahven syö lähinnä planktonia. Akvaariossa sitä on usein ruokittava useita kertoja päivässä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Meerwasserlexicon *ITIS: Pseudanthias dispar Luokka:Meriakvaariokalat Luokka:Koruahvenet
Jean-Pierre Colusso

Jean-Pierre Colusso (s. 16. huhtikuuta 1944 Carcassonne, Aude, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Colusso sijoittui Budapestin EM- kilpailuissa 1966 seiväshypyssä 15:nneksi tuloksella 440 cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuonna 1967. Ennätyksekseen 187-senttinen Colusso hyppäsi tasan viisi metriä vuonna 1967. ==Lähteet== * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2000

Sydneyn kesäolympialaisten nyrkkeilykilpailut kestivät 16 päivää. Lajissa kilpailtiin 12 painoluokassa, 28 nyrkkeilijää painoluokkaa kohti paitsi raskaassa ja superraskaassa sarjassa, joihin kumpaankin osallistui 16 nyrkkeilijää. Yhteensä kilpailuihin osallistui 312 nyrkkeilijää 74 maasta. Kilpailupaikkana toimi Sydney Convention and Exhibition Centre. Sarjoissa ei käyty erillisiä pronssiotteluita, vaan molemmille välierien häviäjille jaettiin pronssimitalit. == Mitalistit == === Miehet === Sarja Kultaa Hopeaa Pronssia Kevyt kärpässarja (48 kg) Brahim Asloum Rafael Lozano Maikro Romero Kim Un-Chol Kärpässarja (51 kg) Wijan Ponlid Bulat Jumadilov Jérôme Thomas Vladimir Sidorenko Kääpiösarja (54 kg) Guillermo Rigondeaux Raimkul Malakhbekov Sergei Danilšenko Clarence Vinson Höyhensarja (57 kg) Bekzat Sattarkhanov Ricardo Juarez Tahar Tamsamani Kamil Djamaloudinov Kevytsarja (60 kg) Mario Kindelán Andrei Kotelnyk Cristián Bejarano Alexandr Maletin Kevyt välisarja (63,5 kg) Mahammatkodir Abdullajev Ricardo Williams Mohamed Allalou Diógenes Luna Välisarja (67 kg) Oleg Saitov Sergei Dotšenko Vitali Gruşac Dorel Simion Kevyt keskisarja (71 kg) Jermahan Ibraimov Marian Simion Pornchai Thongburan Jermain Taylor Keskisarja (75 kg) Jorge Gutiérrez Gaidarbek Gaidarbekov Vüqar Ələkbərov Zsolt Erdei Raskas keskisarja (81 kg) Alexander Lebsiak Rudolf Kraj Andrei Fedchuk Sergei Mihailov Raskassarja (91 kg) Félix Savón Sultan Ibragimov Vladimir Tšanturia Sebastian Köber Superraskas sarja (yli 91 kg) Audley Harrison Muhtarhan Dildabekov Paolo Vidoz Rustam Saidov == Mitalitaulukko == Sija Maa Kultaa Hopeaa Pronssia Yhteensä 1 4 0 2 6 2 2 3 2 7 3 2 2 0 4 4 1 0 2 3 5 1 0 1 2 1 0 1 2 7 1 0 0 1 8 0 2 3 5 9 0 2 2 4 10 0 1 1 2 11 0 1 0 1 0 1 0 1 13 0 0 1 1 0 0 1 1 Georgia 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 0 0 1 1 Yhteensä 12 12 24 48 == Suomen joukkue == Höyhensarja (57 kg) * Joni Turunen ** 1.kierros: Falk Huste Tappio 10–6 2000 Luokka:Kesäolympialaiset 2000
Huijaus

Huijaus on teko, jossa saavutetaan aluksi uhrin luottamus tarkoituksena käyttää hänen luottamustaan sen jälkeen vilpillisesti hyväksi. == Katso myös == * Sosiopatia * Kuvamanipulaatio * Romanssihuijaus * Petos == Kirjallisuutta == * * * == Aiheesta muualla == * Miten herkkäuskoisia ihmisiä petetään, Seura, 14.12.1938, nro 50, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot *
Olof Strömsten

Olof Strömsten (12. tammikuuta 1909 – 1959) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Hyökkääjänä pelannut Strömsten aloitti jalkapallouransa Kiffenissä, mutta siirtyi HIFK:n riveihin Kiffenin pudottua Mestaruussarjasta kauden 1932 lopuksi. Hän voitti Mestaruussarjan maalikuninkuuden jo Kiffenissä kaudella 1930 ja teki sen uudestaan HIFK:ssa 1933 ja 1934. Yhteensä Strömsten teki vuosina 1930–1939 Mestaruussarjassa 102 maalia. HIFK:ssa Strömsten voitti myös kaksi Suomenmestaruutta. Maajoukkueeseen Strömsten pääsi ensimmäisen kerran 1929. Hän pelasi kaikkiaan 7 A-maaottelussa, joissa hän teki 3 maalia. Strömsten pelasi myös jääpalloa HIFK:ssa vuosina 1929-45 kaikkiaan 72 SM- sarjaottelua tehden 80 maalia. Tänä aikana hän saavutti HIFK:ssa 5 SM-kultaa, 4 SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Jääpallomaajoukkueessa hän esiintyi kaikkiaan 5 A- ja 2 B-maaottelussa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1959 kuolleet
Hervé d’Encausse

Hervé d'Encausse (s. 27. syyskuuta 1943 Hanoi, Vietnam) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Hervé d'Encausse saavutti seiväshypyssä pronssia Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 500 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi tuloksella 440 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän oli seitsemäs tuloksella 525 cm. Münchenin 1972 olympialaisten loppukilpailussa hän jäi ilman tulosta. 180-senttinen d'Encausse voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1965, 1966 ja 1968. Ranskan ennätystä hän paransi seitsemän kertaa. Kesäkuussa 1965 hän ylitti 490 cm ja vei maansa ennätyksen Maurice Houvionilta. Hänestä tuli ensimmäinen ranskalainen viiden metrin ylittäjä 8. kesäkuuta 1966 Pariisissa. Hän ylitti 528 cm syyskuussa 1967 ja 537 cm kesäkuussa 1968, ja nämä olivat myös Euroopan ennätyksiä. Ranskan ennätys pysyi hänen hallussaan heinäkuuhun 1970, jolloin François Tracanelli ylitti 540 cm. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 100 metrin juoksu: 10,5 s (1968) * 110 metrin aitajuoksu: 14,6 s (1967) * Seiväshyppy: 537 cm (1968) * Pituushyppy: 733 cm (1968) * Kymmenottelu: 6449 p (1963) ==Lähteet== * * * Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Punahiirot

Punahiirot (Urocolius) on hiirojen heimoon kuuluva lintusuku. == Punahiirojen (Urocolius) sukuun kuuluvia lajeja == * Punanaamiohiiro (Urocolius indicus) * Sininiskahiiro (Urocolius macrourus) ==Aiheesta muualla== *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018) *ITIS: Urocolius Luokka:Hiirolinnut
Bernard Balastre

Bernard Balastre (29. elokuuta 1937 Brest, Finistère, Ranska – 3. elokuuta 2018) oli ranskalainen seiväshyppääjä. Balastre edusti Ranskaa kaksissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Tukholmassa 1958 hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun. Belgradissa 1962 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 450 cm. 178-senttinen ja aktiivivuosinaan 78 kiloa painanut Balastre voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1959, 1960 ja 1961. Hän paransi Ranskan ennätystä kahdesti: toukokuussa 1961 hän hyppäsi tuloksen 442 cm ja vuotta myöhemmin tuloksen 448 cm. Kahden kuukauden kuluttua hän menetti ennätyksen Maurice Houvionille. Uransa parhaan tuloksen 450 cm Balastre hyppäsi myöhemmin vuonna 1962. ==Lähteet== * * === Viitteet === Luokka:Ranskalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet
David Stockdale

David Adam Stockdale (s. 20. syyskuuta 1985) on englantilainen jalkapallonpelaaja, joka pelaa Fulhamissa maalivahtina. ==Aiheesta muualla== *Fulhamin kotisivut *Soccerbase Luokka:Englantilaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ahriman

Ahriman eli Angra Mainyu on zarathustralaisuuden pahuuden henkilöitymä. Hän juonittelee jatkuvasti hyvyyden henkilöitymää Ahura Mazdaa eli Ormuzdia vastaan. Kumpikin voima vaikuttaa maailmanhistoriassa, kunnes hyvä voittaa ja paha tuhoutuu. Viimeisinä päivinä hyvä voittaa, mutta sitä ennen ihmiset elävät hyvän ja pahan sekoittumisen aikaa. Vastaavanlainen käsitys henkilöityneestä pahasta, paholaisesta, siirtyi akemenidien aikana zarathustralaisuudesta juutalaisuuteen ja siitä myöhemmin kristinuskoon, jossa siitä muodostettiin Jumalan vastustaja Saatana. Nykyään Ahrimanin merkitys zarathustralaisuudessa on vähäisempi ja uskonto korostaa enimmäkseen Ahura Mazdan kaikkivoipaisuutta. == Lähteet == Luokka:Lähi-idän jumalat Luokka:Zarathustralainen usko ja oppi
Hiirot (suku)

Hiirot (Colius) on hiirojen heimoon kuuluva lintusuku. == Hiirojen (Colius) sukuun kuuluvia lajeja == * Angolanhiiro (Colius castanotus) * Täplähiiro (Colius striatus) * Valkolakkihiiro (Colius leucocephalus) * Valkoperähiiro (Colius colius) ==Aiheesta muualla== *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018) *ITIS: Colius Luokka:Hiirolinnut
Rock and Roll Queen

Rock and Roll Queen on Mott the Hooplen vuonna 1972 julkaistu kokoelma-albumi. Vanha levy-yhtiö Island Records julkaisi sen rahastustarkoituksessa yhtyeen lyötyä läpi kappaleella "All the Young Dudes". ==Kappaleet== # # # # # # # # ==Lähteet== * Mott The Hoople LP/CD: "Rock and Roll Queen" ===Viitteet=== Luokka:Vuoden 1972 kokoelma-albumit Luokka:Mott the Hooplen albumit
Pernambucon vaakuna

Pernambucon vaakuna on lipun ohella Brasilian Pernambucon osavaltion symboli. Vaakunan kilpeen on kuvattu meri ja Olindan majakka. Vaakunan yllä oleva leijona kuvaa Pernambucon asukkaiden rohkeutta, puuvillan ja sokeriruo'on oksat rikkauksia, aurinko päiväntasaajan kirkasta valoa ja tähdet osavaltion kuntia. Vaakunan alapuolella on nauha, johon on kirjoitettu osavaltiolle tärkeät vuosiluvut 1710, 1817, 1824 ja 1889. Luokka:Pernambuco Luokka:Brasilian osavaltioiden vaakunat
Hanna Ojamo

Hanna Maija Päivikki Ojamo (s. 13. joulukuuta 1978 Helsinki) on helsinkiläinen kuva- ja mediataiteilija. ==Henkilöhistoria== Hanna Ojamon vanhemmat ovat Matti Ojamo ja Maija-Leena Ahonen. Isä on ammattiyhdistys Ystea ry:n puheenjohtaja ja sosiaalipolitiikan tutkimuspäällikkö sekä tietokirjailija ja äiti koulutukseltaan kielitieteilijä. Ojamo on syntynyt Helsingissä ja kasvanut Järvenpäässä. Ojamo sai päästötodistuksen Keskisen Uudenmaan musiikkiopistosta 1994, ylioppilaaksi hän tuli 1997. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta 2003 ja on opiskellut myös Staatliche Hochschule für Bildende Künst Staedelschulessa Frankfurtissa elokuvaa ja videotaidetta 2002-2003. Ojamo valmistui Sibelius-Akatemian Arts Management -ohjelmasta aiheenaan kulttuurialan rahoitus ja johtaminen talouskriisin 2008 jälkeen Suomessa ja USA:ssa vuonna 2013. Hän valmistelee sosiologian ja kulttuuripolitiikan alan tohtorinväitöstä VOS-uudistuksesta Taidejohtamisen ja yrittäjyyden aineryhmään Taideyliopistolle. Ojamo valittiin Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtajaksi kausille 2010–2011 ja 2012—2013. Hän oli toiminut seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2008. Aiemmin Ojamo toimi taiteilijajärjestö Muu ry:n puheenjohtajana vuosina 2008–2010 sekä yhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 2004. Ojamo on toiminut myös mm. tuntiopettajana ja vierailevana luennoitsijana eri oppilaitoksissa ja korkeakouluissa vuodesta 2004 sekä kuraattorina, käsikirjoittajana ja tuottajana. Ojamo toimii 2017– Raaseporin tarkastuslautakunnan sekä HUS Länsi-Uudenmaan sairaanhoitopiirin lautakunnan jäsenenä 2018– ja oli ehdolla Kuntavaalissa 2017 Vasemmistoliiton listalta (Sit.). ==Taiteellinen tuotanto== Ojamon taiteellinen tuotanto käsittää lyhytelokuvia, videoita ja valokuvia. Hän pohtii teoksissaan yhteiskunnallisia aiheita usein kriittisesti. Ojamo piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä Kuvataideakatemian galleriassa vuonna 2001. Vuonna 2010 valmistunut Archive Triptych on kolmen arkistomateriaaliin perustuvan lyhytelokuvan sarja sekä DVD-kompilaatio, jossa Ojamo peilaa mm. sotahistoriaa ja urheilua sekä eurooppalaista teollistumista ja vapaa- ajanviettoa toisiinsa. Hänen teoksiaan on Suomessa Valtion taidekokoelmassa. Yksityisnäyttelyitä Ojamo on pitänyt mm. MMK Museum der Modern Kunst Frankfurtissa avoimien ovien päivänä 2003 ja ZendaiMoMa Himalayas Art Museumissa Shanghaissa, Kiinassa 2011. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Hanna Ojamon verkkosivut Luokka:Suomalaiset videotaiteilijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kurt Martin

Kurt Henrik Martin (13. maaliskuuta 1923 Vaasa – 1. marraskuuta 2006) oli suomalainen jalkapalloilija. Martin edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta 36 A-maaottelussa vuosina 1945–1954. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän voitti Vasa IFK:n riveissä Suomen mestaruuden vuonna 1946 sekä Suomen Palloliiton mestaruuden vuosina 1944, 1946–1948 ja 1953. Hän edusti myös IF Drottia ja Pietarsaaren Jaroa. IF Drottin valmentajana hän voitti Suomen Cupin vuonna 1957. Hän on toiminut myös Suomen Palloliiton liittokouluttajana. ==Lähteet== * * Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Seppo Pelkonen

Seppo Sakari Pelkonen (13. huhtikuuta 1930 Sortavala – 11. syyskuuta 2008)Porin seurakuntayhtymä, Pelkonen Seppo Sakari, Käppärän hautausmaa, Pori, osasto A1, viitattu 6.6.2022 oli suomalainen jalkapalloilija.Urheilumme Kasvot Osa 3, Pelkonen, Seppo Sakari, sivu 236, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978 Pelkonen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta 16 A-maaottelussa ja 4 B-maaottelussa. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän voitti Kuopion Palloseuran riveissä Suomen mestaruuden vuonna 1956. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1953 ja 1959 sekä SM-pronssia vuonna 1954. Hän edusti urallaan KuPS:in lisäksi Sortavalan Palloseuraa, Joensuun Palloseuraa ja Rosenlewin Urheilijat-38:aa. Pelkonen sai Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin, ja hänet palkittiin sanomalehti Karjalaisen mitalilla Pohjois- Karjalan parhaana urheilijana. Hän toimi JoPS:n ja RU-38:n valmentajana, kuului JoPS:n ja KuPS:n johtokuntiin ja RU-38:n palloilujaostoon. Pelkonen harrasti metsästystä. Työurallaan Seppo Pelkonen toimi 1960-luvulla Rosenlewin R-pakin säkkitehtaan johtajana Porissa. Hänen veljiään ovat JoPS:ssä pelanneet jalkapalloilijat Erkki (JoPSissa 1949–1952) ja Martti Pelkonen. ==Lähteet== * *Mukavien muistojen JoPS. (JoPS 80 vuotta). Karjalainen 15.8.2009 * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Sulo Parkkinen

Sulo Armas Parkkinen (21. huhtikuuta 1930 Kotka – 10. kesäkuuta 2013 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.Urheilumme Kasvot Osa 3, Parkkinen, Sulo, sivu 234, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978 Pelipaikaltaan hän oli tukimies. Parkkinen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta kahdessa A-maaottelussa ja yhdessä B-maaottelussa vuosina 1953–1955. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän voitti Kotkan Työväen Palloilijoiden riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1951 ja 1952. Vuonna 1953 Parkkinen osallistui lehdistön miehistössä voitokkaaseen (3–0) otteluun maajoukkuetta vastaan. Hän kuului myös TUL:n liittojoukkueeseen. Sulo Parkkinen osallistui vielä kauden aikana joukkueen peleihin, kun KTP voitti Suomen Cupin 1958. Hän toimi myös KTP:n Suomensarjan joukkueen 1962 valmentajana. Parkkinen oli ammatiltaan työmies. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Pikku Piko

Pikku Piko (Le Petit Spirou) on belgialainen sarjakuva, jonka ensimmäinen osa julkaistiin suomeksi vuonna 1991. Sarjakuvassa seikkailee Piko ja Fantasio -kirjoista tuttu Piko pienenä. Sarjakuvan ovat luoneet Tome ja Janry vuonna 1987. Sarja kehittyi vuonna 1987 julkaistusta Piko ja Fantasio -albumista La Jeunesse de Spirou, jossa sarjan silloiset kirjoittajat kuvittelivat Pikon nuoruuden. Vähän myöhemmin tästä muodostui spin-off-sarja, johon Tome ja Janry ovat keskittyneet viimeisen Piko ja Fantasio -albuminsa Kone joka näki unia julkaisun jälkeen. Sarja keskittyy nuoren ala-asteikäisen pojan edesottamuksiin, joista suuri osa käsittelee tämän kiinnostusta tyttöihin. Sarjan poikahahmojen tapoihin kuuluu esimerkiksi erilaisten tapojen keksiminen tyttöjen suihkutilojen ja pukuhuoneen vakoilemiseksi. Muita yleisiä aiheita ovat uskonto ja aikuisuuden omituisuudet. On yleisesti myönnetty, että Pikku Pikolla on erittäin vähän yhteneväisyyksiä hänen aikuisikäänsä käsitteleviin sarjakuviin. Aiheesta on tehty myös samanniminen animaatiosarja. ==Hahmot== * Piko - Päähenkilö, Piko pienenä. * Pehko - Etunimi Antti, Pikon paras ystävä. * Sussu - Oikea nimi Susanna Nisunen, Pikon tyttöystävä. * Punkero - Niko, tunnetaan myös rasvapallona. * Herra Jämä - Liikunnan opettaja. Juo, polttaa, juo, polttaa. * Isä Angelossi - Sielujen valpas vartija. * Isoisä - Pikon pappa. ==Suomessa julkaistut Pikku Piko albumit== * Minä olen Pikku Piko - (Nro: 1) - 1991 / Semic -- (44 s. väri) * Kielletyt leikit - (Nro: 2) - 1993 / Semic -- (44 s. väri) * Rakkautta ja rangaistuksia - (Nro: 3) - 1994 / Semic -- (44 s. väri) * Kaksin aina kaunihimpi - (Nro: 4) - 1994 / Semic -- (44 s. väri) * Kasvukipujen kourissa - (Nro: 5) - 1996 / Semic -- (44 s. väri) * Sano päivää tädille! - (Nro: 6) - 1997 / Semic -- (44 s. väri) * Pappia kyydissä - (Nro: 7) - 1999 / Egmont -- (44 s. väri) * Ei ku pidättele vaan! - (Nro: 8) - 2000 / Egmont -- (44 s. väri) * Luvattomat lukuhetket - (Nro: 9) - 2000 / Egmont -- (44 s. väri) * Ymmärrät sitten isona! - (Nro: 10) - 2001 / Egmont -- (44 s. väri) * Aikuistumatta paras - (Nro: 11) - 2003 / Egmont -- (44 s. väri) * Onpa nätti! - (Nro: 12) - 2005 / Egmont -- (44 s. väri) * Kauniita unosia! - (Nro: 13) - 2007 / Egmont -- (44 s. väri) * Siitäs sait! - (Nro: 14) - 2009 / Egmont -- (48 s. väri) * Mitä ihmisetkin sanovat! - (Nro: 15) - 2017 / Zoom Teufel -- (49 s. väri) * Selkä suoraksi! - (Nro: 16) - 2018 / Zoom Teufel -- (49 s. väri) * Paisuttelua! - (Nro: 17) - 2018 / Zoom Teufel -- (46 s. väri) == Aiheesta muualla == * Virallinen kotisivu . * Suomennetut Pikko Piko -albumit. Kimmo Lakoman sarjakuvasivut. * Otto Sinisalo: Aikuistumatta paras . Katuoja 1.7.2003. Luokka:Piko ja Fantasio Luokka:Strippisarjakuva
Tapio Pylkkönen

Tapio Taavetti Pylkkönen (6. helmikuuta 1923 Helsinki – 22. elokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli tukimies. Pylkkönen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta 25 A-maaottelussa vuosina 1948–1952. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös jääpallossa ja keilailussa. Hän edusti Helsingin Ponnistusta, Helsingin Kullervoa ja Arabian Keilakerhoa. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jääpalloilijat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Åke Pettersson

Åke Aarne Pettersson (20. maaliskuuta 1926 Kotka – 21. marraskuuta 2000 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija. Åke Pettersson edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta kolmessa A-maaottelussa ja seitsemässä B-maaottelussa. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän edusti Kotkan Jäntevää, jonka perustajajäseniin hän kuului, ja saavutti SM-sarjassa hopeaa vuonna 1953. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Histoire(s) du cinéma

Histoire(s) du cinéma on ranskalaisen ohjaaja Jean-Luc Godardin 1980-luvun lopulla aloittama ja vuonna 1998 päättämä videoprojekti. Teoksen nimi kirjoitetaan aina ranskaksi sen sisältämän sanaleikin takia: histoire tarkoittaa niin ”historiaa” kuin ”tarinaakin”, ja ääntymätön s sulkumerkeissä viittaa monikkomuodon mahdollisuuteen. == Aiheesta muualla == * == Kirjallisuus == * Scemama-Heard, Celine, Histoire(s) du cinéma de Jean-Luc Godard. La force faible d’un art, L’Harmattan, Paris, 2006. ISBN 2-296-00728-7 Luokka:Ranskalaiset elokuvat Luokka:Sveitsiläiset elokuvat Luokka:Jean-Luc Godardin ohjaamat elokuvat
Greatest Hits (Mott the Hooplen albumi)

Greatest Hits on Mott the Hooplen vuonna 1976 julkaistu kokoelma-albumi. ==Kappaleet== # # # # # # # # # # ===Bonuskappaleet CD-version Yhdysvaltain- painoksella=== # * # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1976 kokoelma-albumit Luokka:Mott the Hooplen albumit
Kiinalainen mytologia

Kiinalainen mytologia on kokoelma Kiinan kulttuurihistoriaa, kansantaruja ja uskontoja. Kiinalaiset myytit ja legendat ovat kulkeneet tuhansia vuosia suullisena perinteenä. Ensimmäiset kirjalliset mytologiset tarinat ovat ajalta ennen ajanlaskua alkua, esimerkiksi Shanhaijing ("Vuorten ja merten klassikko"). Toiset myytit kulkivat teatterinäytöksinä ja lauluina, jotka myöhemmin kirjoitettiin ylös sellaisiin teoksiin kuin Fengshen yanyi. == Katso myös == * Uskonto Kiinassa *
Aurinkokoruahven

Aurinkokoruahven (Nemanthias carberryi) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja koruahventen (Anthiadinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Nemanthias ainoa laji. == Koko ja ulkonäkö == Aurinkokoruahven saavuttaa tavallisesti 7–8 senttimetrin pituuden. Sen pitkänomainen ruumis on pienten kampasuomujen peitossa. Koirailla pyrstöevän alempi lohko on ylempää huomattavasti pidempi ja silmältä rintaevän kantaan ulottuu purppurareunainen keltainen raita. Pään yläpuoli on punertava ja selkäevän takaosan alaosa on keltainen. Naaraat taas ovat pääasiassa kellertävänoransseja. Aurinkokoruahvenen kylkiviiva on katkeamaton ja siinä on 50–53 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–17 nivelruotoa. Aikuisella kalalla selkäevän kaksi ensimmäistä piikkiruotoa ovat muita pidemmät ja toisistaan sekä muista ruodoista erilliset. Nuorilla yksilöillä selkäevän piikkiruotoja on kaksitoista, mutta niistä etummainen on pieni ja häviää kalan kasvaessa. Peräevässään aurinkokoruahvenella on kolme piikkiruotoa ja seitsemän nivelruotoa ja rintaevissään 20–21 nivelruotoa. == Levinneisyys == Aurinkokoruahventa tavataan läntisellä Intian valtamerellä, missä sen levinneisyys ulottuu Afrikan etelä- ja itäosista Seychelleille, Madagaskariin, Malediiveille ja Chagossaarille. Sen elinympäristöjä ovat koralliriutat kirkkaissa, 10–30 metrin syvyisissä vesissä. Lajin ekologiasta, elinkaaresta ja populaatiokoista on saatu vain niukasti tietoa, mutta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN pitää sitä elinvoimaisena sen laajasta levinneisyydestä ja ainakin paikoittaisesta yleisyydestä johtuen. == Lähteet == Luokka:Meriakvaariokalat Luokka:Koruahvenet
Lauri Lassila

Lauri Janne Juhani Lassila (s. 12. lokakuuta 1976 Helsinki) on entinen suomalainen kumparelaskija. Hän edusti Lahden Hiihtoseuraa. Lassila sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 kumparelaskussa viidenneksi. Meiringenin MM- kilpailuissa 1999 hän saavutti samassa lajissa hopeaa. Suomi sai kilpailussa kolmoisvoiton Janne Lahtelan voittaessa ja Sami Mustosen oltua kolmas. Parikumparekilpailussa Lassila saavutti Johann Grégoiren ja Lahtelan jälkeen pronssia. Deer Valleyn MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kumparelaskussa kahdeksanneksi ja parikumpareissa yhdeksänneksi. Rukan MM-kisoissa 2005 hän oli parikumpareissa niin ikään yhdeksäs. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1994 ja kultaa 1995. Lassila sijoittui kumparelaskun maailmancupin yhteispisteissä toiseksi kaudella 1998–1999 ja kolmanneksi kausilla 1997–1998 ja 1999–2000. Osakilpailuissa hän sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Lassila on ollut vuodesta 2007 lähtien naimisissa australialaisen freestylehiihtäjän Lydia Lassilan kanssa. Heillä on kaksi poikaa joilla on kummallakin kaksoiskansalaisuus, Suomen ja Australian. Perhe muutti vuonna 2020 Australiasta Leville Suomen Lappiin asuttuaan Australiassa lähes 14 vuotta. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset freestylehiihtäjät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Berlin Alexanderplatz (televisiosarja)

Berlin Alexanderplatz on vuonna 1980 valmistunut 14-osainen länsisaksalainen televisiosarja, jonka Rainer Werner Fassbinder ohjasi Alfred Döblinin samannimisen romaanin pohjalta. Günter Lamprechtin, Hanna Schygullan, Barbara Sukowan, Elisabeth Trissenaarin ja Gottfried Johnin tähdittämä sarja on kaikkiaan 15½ tuntia pitkä. Sitä on esitetty myös elokuvateattereissa ja esimerkiksi kriitikko Matti Komulainen on todennut luomuksen olevan ”edelleen kaikkien aikojen massiivisin eurooppalaiselokuva.” Valmistumistuessaan Berlin Alexanderplatz teki television historiaa. Jättiteos Weimarin tasavallan ajan Berliinin alamaailmasta oli Saksan liittotasavallan kallein produktio aikana, jolloin maan draamatuotannossa panostettiin laatuun. Fassbinder hautoi tätä magnum opustaan mielessään pitkään ja suunnitteli kirjajärkäleen kuvaamista jo 1960-luvulla. Teoksen teemoja hän lainaili jo ennen sarjan valmistamista muussa tuotannossaan. Ohjaaja halusi työnsä televisioon tahtoen sille mahdollisimman laajan yleisön. Elämäkertoja Christian Braad Thomsenin mukaan Berlin Alexanderplatz oli Fassbinderille tienäyttäjä niin henkilökohtaisessa elämässä kuin työssäkin ja auttoi taiteilijan läpi tukahduttavan ahdistuksen. Ohjaaja Fassbinder haaveili romaaniin pohjautuvan ”sisaruselokuvan” tekemisestä saatuaan televisiosarjan valmiiksi. Pitkän Berlin Alexanderplatz -elokuvansa päärooleihin hän toivoi Gérard Depardieuta Franz Biberkopfiksi ja Isabelle Adjania Miezen rooliin. Berlin Alexanderplatz kertoo Franz Biberkopfista, sementtityöläisestä ja muuttomiehestä, joka on juuri vapautunut vankilasta. Tarina sijoittuu ebsimmäisen maailmansodan jälkeiseen Berliiniin. The New York Timesin kriitikot valitsivat Berlin Alexanderplatzin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. == Jaksot == Jaksoluettelo Jaksoluettelo Jaksoluettelo Jaksoluettelo Jaksoluettelo Jaksoluettelo No. Jakson nimi Ensiesitys Kesto (min.) 1 ”Rangaistus alkaa” 3. lokakuuta 1980 82 2 ”Kuinka silloin eletään, kun ei kuollakaan haluta?” 12. lokakuuta 1980 59 3 ”Vasaranisku päähän voi satuttaa sielua” 20. lokakuuta 1980 59 4 ”Kourallinen ihmisiä hiljaisuuden syövereissä” 27. lokakuuta 1980 59 5 ”Viikatemies, jolla on kaikkivaltiaan voimat” 3. marraskuuta 1980 59 6 ”Rakkaudella on hintansa” 10. marraskuuta 1980 58 7 ”Huomaa: Vala voidaan amputoida” 17. marraskuuta 1980 58 8 ”Aurinko lämmittää ihoa, jonka se toisinaan polttaa” 24. marraskuuta 1980 58 9 ”Ikuisuudesta monien ja harvojen välillä” 1. joulukuuta 1980 59 10 ”Yksinäisyys repii hulluuden rakoja vahvaankin muuriin” 8. joulukuuta 1980 59 11 ”Tieto on valtaa ja varhainen lintu madon nappaa” 15. joulukuuta 1980 59 12 ”Käärme käärmeen sielussa” 22. joulukuuta 1980 59 13 ”Salaisuuden pelon salat” 29. joulukuuta 1980 58 14 ”Lapsen kuolema ja käyttökelpoisen ihmisen syntymä” 29. joulukuuta 1980 112 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1980 saksalaiset elokuvat Luokka:Saksalaiset draamasarjat Luokka:Rainer Werner Fassbinderin ohjaamat elokuvat Luokka:Saksalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:1980-luvun televisiosarjat
Suurisuukala

Suurisuukala (Epibulus insidiator) on melko suurikokoinen huulikala. == Koko ja ulkonäkö == Suurisuukalalla on valkoinen pää ja ruskea vartalo, jossa kulkee keltainen pystyraita. Nimensä se on saanut suustaan, jonka se voi heilauttaa puolen kalan mittaiseksi lonksauttamalla leukaluunsa sijoiltaan. Kala voi kasvaa 35 cm:n pituiseksi. Nuoret yksilöt ovat aivan erinäköisiä ja muistuttavat Wetmorella-suvun huulikaloja.Australian Museum Fish Online == Alkuperä == Suurisuukaloja elää Indopasifisella merialueella 1–40 metrin syvyydessä. == Ravinto == Suurisuukala pyydystää joustavan leukaloukkunsa avulla erilaisia rapuja ja pieniä kaloja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Värikuvia Animal Diversity Web Luokka:Meriakvaariokalat Luokka:Huulikalat