EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Pioneer 11

Pioneer 11 on Pioneer 10:n sisaralus sekä ensimmäinen avaruusalus, joka ohitti Saturnuksen. Se laukaistiin 6. huhtikuuta 1973 Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta. Siinä on sisaraluksen tapaan laatta, joka kertoo ihmiskunnasta niille älyllisille tahoille, joita se kohtaa ulkoavaruudessa. == Lennon vaiheet == Pioneer 11 lensi vahingoittumana asteroidivyöhykkeen läpi maaliskuun puolessa välissä 1974. Luotain ohitti Jupiterin 3. joulukuuta 1974 ja Saturnuksen 1. syyskuuta 1979. Neptunuksen kiertoradan se ohitti 23. helmikuuta 1990. Viimeinen yhteys siihen saatiin 24. marraskuussa 1995, jolloin sen kaksi mittauslaitetta vielä toimi. == Katso myös == Heliosfääri == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Pioneer-ohjelma Luokka:Avaruusluotaimet Luokka:Jupiter-luotaimet Luokka:Saturnus-luotaimet Luokka:Miehittämättömät avaruuslennot Luokka:Vuoden 1973 avaruustoiminta
Jättiläisen tie

Jättiläisen tie on 500-luvun lopulla rakennettu kivirakennelma Vähässäkyrössä. Myös joitakin muita tiemäisiä rakennelmia ja jatulintarhoja on kutsuttu nimellä jättiläisen tie tai jätinpolku. Vähänkyrön Jättiläisen tie on 49-metrinen kivipaasista ladottu kivitie, jossa on ollut myös hirsirakenteita. On oletettu, että tie on tehty sillaksi paikalla sijainneen kosteikon yli aikana, kun merenpinta oli nykyistä korkeammalla (ks. maankohoaminen). Vähänkyrön kivirakennelman tekijäksi kertoo kansanperinne jättiläisen. Jättiläisten, jatulien, hiisien ja muiden aikaisemmin Pohjolaa asuttaneiksi oletettujen taruolentojen on kerrottu tehneen teitä ja siltoja ja liikutelleen suuria kivenjärkäleitä. == Lähteet == Luokka:Suomen muinaisjäännökset Luokka:Vähäkyrö Luokka:Pohjanmaan maakunnan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Pohjanmaan historia
Jan Palach

thumb|Jan Palach thumb|Kukitettu muistolaatta Jan Palachin aukiolla filosofisen tiedekunnan rakennuksen seinässä. Jan Palach (11. elokuuta 1948 – 19. tammikuuta 1969) oli tšekkiläinen opiskelija ja toisinajattelija, joka teki Prahassa polttoitsemurhan protestiksi Neuvostoliiton suorittamalle Tšekkoslovakian miehitykselle. Vuonna 1968 tšekkoslovakialaiset halusivat kehittää sosialismin aatteita inhimillisempään ja demokraattisempaan suuntaan. Tämä niin kutsuttu Prahan kevät tukahdutettiin kuitenkin päättäväisesti. Neuvostoliitto ei katsonut liberaaleja uudistuksia suopeasti, ja 20. elokuuta prahalaiset joutuivat todistamaan Varsovan liiton joukkojen maahantunkeutumista. Muutamaa kuukautta myöhemmin, 16. tammikuuta 1969, Kaarlen yliopiston historian opiskelija Jan Palach sytytti itsensä tuleen Venceslauksen aukiolla. Palach vietiin sairaalaan, jossa todettiin, että 85 prosenttia hänen ihostaan oli vaikeiden palovammojen peitossa. Hän kuoli vammoihinsa kolme päivää myöhemmin. Palach halusi teollaan ilmaista vastalauseensa miehitykselle ja koko vallitsevalle poliittiselle tilanteelle. Palachin hautajaisista tuli suuri miehityksen vastainen mielenosoitus. Niihin osallistui yli 10 000 ihmistä. Samettivallankumouksen ja sosialismin sortumisen jälkeen Vàclavin aukiolle asetettiin muistomerkki Palachin kunniaksi. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa Prahassa Rudolfinum- rakennuksen edessä oleva Jan Palachin aukioPraha. Kartta+Opas. Toim. Ari Suramo. Otava 2008. ISBN 951-1-20811-X, sivu A ja asteroidi. Palachin esimerkki on innoittanut myös muita tšekkinuoria valitsemaan vastaavan kuoleman, vaikka hän jäähyväiskirjeessään nimenomaan kielsi muita noudattamasta esimerkkiä. Hiukan hänen jälkeensä itsensä polttivat myös kaksi muuta opiskelijaa, Jan Zajíc ja Evžen Ploček. Polttoitsemurhilla ei ollut pysyvää vaikutusta Tšekkoslovakian poliittiseen tilanteeseen. Vielä vuonna 2003, olojen jo vapauduttua, kuusi nuorta tšekkiä sytytti itsensä tuleen. Heidän tekojensa syyt jäivät epäselviksi, vaikkakin heidän tiedetään pitäneen Jan Palachia esikuvanaan. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Jan Palachin muistosivut Luokka:Tšekkoslovakian historia Luokka:Tšekkoslovakialaiset toisinajattelijat‎ Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Jack Adams Award

Jack Adams Award on vuosittain jaettava NHL-palkinto. Sen saa aina kauden päätteeksi se NHL-valmentaja, jolla katsotaan olleen suurin vaikutus joukkueensa menestykseen. Voittaja valitaan National Hockey League Broadcasters' Associationin (NHL:n selostajien liitto) äänestyksessä runkosarjan päätyttyä. Palkinto on nimetty Jack Adamsin, Detroit Red Wingsin entisen valmentajan ja toimitusjohtajan, mukaan. Se jaettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1974. == Eniten voittoja == * Pat Burns 3 * Jacques Demers 2 * Scotty Bowman 2 * Jacques Lemaire 2 * Pat Quinn 2 * John Tortorella 2 * Barry Trotz 2 == Palkinnon voittajat == *1974 – Fred Shero, Philadelphia Flyers *1975 – Bob Pulford, Los Angeles Kings *1976 – Don Cherry, Boston Bruins *1977 – Scotty Bowman, Montréal Canadiens *1978 – Bobby Kromm, Detroit Red Wings *1979 – Al Arbour, New York Islanders *1980 – Pat Quinn, Philadelphia Flyers *1981 – Gordon "Red" Berenson, St. Louis Blues *1982 – Tom Watt, Winnipeg Jets *1983 – Orval Tessier, Chicago Blackhawks *1984 – Bryan Murray, Washington Capitals *1985 – Mike Keenan, Philadelphia Flyers *1986 – Glen Sather, Edmonton Oilers *1987 – Jacques Demers, Detroit Red Wings *1988 – Jacques Demers, Detroit Red Wings *1989 – Pat Burns, Montréal Canadiens *1990 – Bob Murdoch, Winnipeg Jets *1991 – Brian Sutter, St. Louis Blues *1992 – Pat Quinn, Vancouver Canucks *1993 – Pat Burns, Toronto Maple Leafs *1994 – Jacques Lemaire, New Jersey Devils *1995 – Marc Crawford, Québec Nordiques *1996 – Scotty Bowman, Detroit Red Wings *1997 – Ted Nolan, Buffalo Sabres *1998 – Pat Burns, Boston Bruins *1999 – Jacques Martin, Ottawa Senators *2000 – Joel Quenneville, St. Louis Blues *2001 – Bill Barber, Philadelphia Flyers *2002 – Bob Francis, Phoenix Coyotes *2003 – Jacques Lemaire, Minnesota Wild *2004 – John Tortorella, Tampa Bay Lightning *2005 – ei voittajaa työsulun johdosta *2006 – Lindy Ruff, Buffalo Sabres *2007 – Alain Vigneault, Vancouver Canucks *2008 – Bruce Boudreau, Washington Capitals *2009 – Claude Julien, Boston Bruins *2010 – Dave Tippett, Phoenix Coyotes *2011 – Dan Bylsma, Pittsburgh Penguins *2012 – Ken Hitchcock, St. Louis Blues *2013 – Paul MacLean, Ottawa Senators *2014 – Patrick Roy, Colorado Avalanche *2015 – Bob Hartley, Calgary Flames *2016 – Barry Trotz, Washington Capitals *2017 – John Tortorella, Columbus Blue Jackets *2018 – Gerard Gallant, Vegas Golden Knights *2019 – Barry Trotz, New York Islanders *2020 – Bruce Cassidy, Boston Bruins *2021 – Rod Brind’Amour, Carolina Hurricanes *2022 – Darryl Sutter, Calgary Flames *2023 – Jim Montgomery, Boston Bruins *2024 – Rick Tocchet, Vancouver Canucks Voittajat maittain: (1974-2024) Maa Voittajien määrä Kanada 47 Yhdysvallat 3 == Lähteet == Luokka:79.32 Jääkiekko Luokka:NHL:n palkinnot
Ismo Alanko Säätiö

Ismo Alanko Säätiö oli suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1997. Yhtyeen päähahmo on laulaja-kitaristi Ismo Alanko. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2006. ==Historiaa== Säätiö perustettiin vuonna 1997 ensimmäisen albumin levytysten yhteydessä. Silloin kokoonpanoon kuului Kimmo Pohjonen (haitari, koskettimet), Teho Majamäki (marimba, vibrafoni, urut, lyömäsoittimet) ja Jussi Kinnunen (basso), Ismo Alanko (laulu, kitara) ja Marko Timonen (rummut). Levyn promokiertueelle joukkoon liittyi vielä Samuli Laiho (kitara, kosketinsoittimet). Sama kokoonpano levytti Pulu-albumin lisäksi myös Sisäinen solarium -albumin vuonna 2000. He olivat myös mukana Labra-esityksessä vuonna 2000. Sisäisen solariumin jälkeen mukaan liittyi Ville Kangas (viulu) ja Jarno Karjalainen (basso), Jussi Kinnusen lähtiessä yhtyeestä. Vuoden 2002 albumi Hallanvaara levytettiin laajennetulla kokoonpanolla, jossa oli Säätiön jäsenten lisäksi runsas joukko muita muusikoita ja sovittajia. Kimmo Pohjonen ja Teho Majamäki ottivat tässä vaiheessa hieman virkavapaata. Levyn jälkeisille keikoille mukaan tuli uusi mies, kitaristi Timo Kämäräinen. Kesän 2003 jälkeen Samuli Laiho päätti vetäytyä yhtyeestä oman musiikin tekoon. Minä ja pojat -levyn sessiosta mukaan liittyi jälleen uusi mies, Riku Mattila (kitara). ==Humppasäätiö== Ismo Alanko Säätiö jäi tauolle vuonna 2006. Yhtye on kuitenkin soittanut nimellä Humppasäätiö yhden konsertin kesällä 2008 kokoonpanolla Alanko-Karjalainen-Kämäräinen-Laiho-Mattila-Timonen. Kesällä 2009 Humppasäätiö soitti konsertin kokoonpanolla Alanko-Kinnunen-Kari "Kämy" Kämäräinen-Kämäräinen-Laiho-Majamäki. Humppasäätiö soitti vanhoja suomalaisia iskelmäkappaleita.http://www.v2.fi/uutiset/viihde/3121/Perinteiset- juhannusiltamat-Tavastialla--mukana- Humppasaatio/http://www.helsinki.fi/fi/index/tapahtumat/984650d826cf05020ac55c3727cc42ce.html == Kokoonpano == * Ismo Alanko (laulu, kitara) * Jarno "Jape" Karjalainen (basso) * Timo Kämäräinen (kitara) * Riku Mattila (kitara) * Marko Timonen (rummut) * Jussi Kinnunen (basso) * Samuli Laiho (kitara, kosketinsoittimet) * Teho Majamäki (marimba, vibrafoni, urut, lyömäsoittimet) * Kimmo Pohjonen (kosketinsoittimet, haitari, huuliharppu) * Ville Kangas (viulu) == Diskografia == Studioalbumit * * * * * Livealbumit * * Singlet * Videot * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ismo Alangon virallinen sivusto * *
Eurooppayhtiö

Eurooppayhtiö (SE, latinaksi Societas Europaea) on kansainvälisiä suuryrityksiä varten luotu yhtiömuoto. Se käytännössä vastaa julkista osakeyhtiötä, mutta siinä on huomioitu suuryritysten erityistarpeet. Eurooppayhtiö on tarkoitettu korvaamaan suurten monikansallisten yritysten olemassa oleva konsernirakenne, mitä kuvastaa vaadittava minimipääoma (120 000 euroa) ja vaatimus, että perustajien on oltava oikeushenkilöitä (käytännössä osakeyhtiöitä tai osuuskuntia, ks. eurooppayhtiölaki 13.8.2004/742). Eurooppayhtiöllä kotipaikka on aina jossain yhteisövaltiossa, jonka lainsäädäntöä siihen ensisijaisesti sovelletaan. Vuonna 2017 ainoa Suomeen rekisteröity eurooppayhtiö oli Bayer Nordic SE.PRH - Yritysten lukumäärät kaupparekisterissäYTJ Yrityshaku Vuoteen 2008 asti Elcoteq toimi Suomeen rekisteröitynä SE:nä. == Perustaminen == Eurooppayhtiö voidaan muodostaa usealla eri tavalla: * Vähintään kaksi eri EU-valtiossa olevaa yhtiötä sulautuu. * Julkinen osakeyhtiö, jonka sääntömääräinen kotipaikka ja pääkonttori ovat EU:ssa, voidaan muuntaa eurooppayhtiöksi, jos sillä on vähintään kahden vuoden ajan ollut tytäryhtiö, joka on muun jäsenvaltion lainsäädännön alainen. * Osakeyhtiöt, joiden sääntömääräinen kotipaikka ja pääkonttori ovat EU:ssa, voivat perustaa holding-eurooppayhtiön, jos vähintään kaksi niistä on eri jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisia ja kahdella niistä on vähintään kahden vuoden ajan ollut tytäryhtiö tai sivuliike toisessa jäsenvaltiossa. * Yhtiöt ja muut julkis- tai yksityisoikeudelliset oikeushenkilöt, joiden kotipaikka ja pääkonttori ovat EU:ssa, voivat perustaa eurooppayhtiön merkitsemällä sen osakkeet, jos vähintään kaksi oikeushenkilöä on eri jäsenvaltioiden lainsäädännön alaisia ja kahdella niistä on vähintään kahden vuoden ajan ollut tytäryhtiö tai sivuliike toisessa jäsenvaltiossa. * Yhtiö, jonka pääkonttori ei ole EU:ssa, voi osallistua eurooppayhtiön perustamiseen, jos kyseinen yhtiö on muodostettu jonkin EU-jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, yhtiöllä on sääntömääräinen kotipaikkansa samassa jäsenvaltiossa sekä todellinen ja jatkuva yhteys jonkin jäsenvaltion talouteen. == Toiminimi == Eurooppayhtiön toiminimen edellä tai jäljessä on oltava lyhenne SE. Lyhenne on sallittu vain eurooppayhtiöiden nimissä. Sama lyhenne saattaa kuitenkin esiintyä vanhojen, ennen eurooppayhtiöitä perustettujen muiden yhtiöiden nimissä, sillä niiden ei tämän vuoksi tarvitse vaihtaa nimeään.Neuvoston asetus 2157/2001, artikla 11 == Hallinto == Eurooppayhtiössä on oltava henkilöstön edustus. Sen avulla henkilöstö voi vaikuttaa yhtiön päätöksiin osallistumalla esimerkiksi hallintoelinten toimintaan. Yhtiötä perustettaessa on perustettava erityinen neuvotteluryhmä. Ryhmässä ovat edustettuina eurooppayhtiön perustamisessa mukana olevien yhtiöiden, tytäryhtiöiden ja toimipaikkojen henkilöstö. Jäsenet nimetään tai valitaan kunkin jäsenmaan henkilöstön lukumäärän suhteessa. Suomessa eurooppayhtiön verotuksen toimittaa Konserniverokeskus. == Lähteet == * Eurooppayhtiölaki 13.8.2004/742 * Neuvoston asetus (EY) N:o 2157/2001 eurooppayhtiön (SE) säännöistä ===Viitteet=== Luokka:Yhtiömuodot Luokka:Kansainvälinen talous
Euroopan yhteisöt

Euroopan yhteisöt oli nimitys Euroopan hiili- ja teräsyhteisön, Euroopan talousyhteisön ja Euroopan atomienergiayhteisön muodostamalle kokonaisuudelle. Euroopan yhteisöt sekoitettiin usein Euroopan unioniin, vaikka ne olivat vain osa unionin rakennetta Lissabonin sopimuksen voimaan tulemiseen asti. Tällöin Euroopan hiili- ja teräsyhteisö ja Euroopan yhteisö sulautettiin Euroopan unioniin. EU:n historia on kuitenkin 1990-luvulle asti sama kuin Euroopan yhteisöjen historia. == Aiheesta muualla == * Euroopan unioni syntyi sodan raunioille Luokka:Euroopan historia Luokka:Euroopan unioni Luokka:Kansainvälinen talous
Yann Arthus-Bertrand

Yann Arthus-Bertrand (s. 13. maaliskuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen valokuvaaja ja toimittaja. Hänen erikoisalaansa ovat ilmakuvat, jotka pyrkivät herättämään kiinnostusta luontoon. Vuodesta 2004 lähtien hän on tehnyt myös dokumenttielokuvia, jotka keskittyvät ympäristö- ja ihmisoikeuskysymyksiin ja perustuvat paljolti ilmakuvaukseen. == Ura == Ennen ryhtymistään valokuvaajaksi Arthus-Bertrand toimi Keski-Ranskassa luonnonpuiston johtajana. Hän siirtyi asumaan Keniaan 1970-luvun lopulla ja kuvasi siellä leijonia. Näin Arthus-Bertrand sai aineistoa ensimmäiseen kirjaansa, joka ilmestyi 1981. Sittemmin hän työskenteli myös urheilukuvaajana. Arthus-Bertrand ryhtyi kuvaamaan Maata ilmasta käsin 1994. Toiminnan taustalla oli Unescolta saatu tuki. Hanke on ollut tuottoisa myös rahallisesti. Arthus-Bertrandin kuvia esittelevät näyttelyt ovat maksuttomia, ja ne pidetään poikkeuksetta ulkona. Hän arvioi Helsingin Sanomissa 12. kesäkuuta 2005, että niissä olisi käynyt jopa 60 miljoonaa ihmistä. ”Maa ilmasta” -näyttely on järjestetty myös Helsingin Lasipalatsin aukiolla kesällä 2005. Syksyllä 2005 Arthus-Bertrandin kuvista valmistettiin kaksi miljoonaa julistetta, joita käytettiin ranskalaisissa kouluissa kestävään kehitykseen liittyvän opetuksen yhteydessä. Arthus-Bertrandin valokuvien pohjalta on tehty myös televisio-ohjelma. Suomessa se esitettiin nimellä Maa ilmasta JIM-kanavalla. Arthus-Bertrand on GoodPlanet.org-järjestön jäsen. Järjestön tavoitteena on ilmastonmuutoksen ehkäisemiseen tähtäävä toiminta. == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto *Good Planetin sivusto * * Luokka:Ranskalaiset valokuvaajat Luokka:Ranskalaiset toimittajat Luokka:Luontovalokuvaajat Luokka:Ilmavalokuvaus Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pegasos

Pegasos (, ) on kreikkalaisen mytologian siivekäs hevonen, jonka vanhemmiksi nimetään gorgo Medusa ja Poseidon, joka oli saattanut edellisen raskaaksi hevosmuodossaan. Pegasoksen kerrotaan ponnahtaneen esiin Medusan kaulasta sen jälkeen, kun Perseus oli katkaissut tämän pään.Hesiodos: Jumalten synty 270–333 (engl. käännös).Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 2.4.2 (engl. käännös). Kun Perseus oli tappanut Medusan, Pegasos auttoi häntä lennättämällä hänet selässään kotiin. Eräässä tarinassa Pegasoksen kerrotaan usein kantaneen salamoita Zeukselle. Bellerofon sai Pegasoksen kiinni Korintissa Peirenen lähteellä. Kun Bellerofon oli hevosen selästä surmannut Khimairan, hänen kerrottiin tulleen pöyhkeäksi. Myöhemmin Bellerofon päätti lentää Pegasoksella taivaaseen, mutta hänen pudottuaan ratsunsa selästä – joko pelästyttyään tai Zeuksen saatua Pegasoksen villiintymään – Pegasos jatkoi edelleen lentoaan, ja Zeus asetti tämän Pegasus-tähdistöksi taivaalle.Hyginus, Astronomica ii.18 (engl. käännös) Pegasos on myös ollut tekemisissä muusien kanssa. Tämän vuoksi Pegasoksesta puhutaan usein myös runoratsuna. Kerrotaan, että aina kun Pegasoksen kavio osuu maahan, paikalle syntyy lähde. Myös aamuruskon jumalatar Eos (Aurora) ratsasti sillä joskus. Kun Pegasos kuoli, Zeus muutti sen tähtikuvioksi öiselle taivaalle. Samalla hetkellä, kun Pegasos muuttui tähdistöksi, maahan leijaili valkoinen höyhen. == Lähteet == Luokka:Kreikkalaisen mytologian taruolennot Luokka:Kuvitteelliset hevoset Luokka:Roomalainen mytologia Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Camp David

Camp David, virallisesti Naval Support Facility Thurmont, on Yhdysvaltain presidentin maaseutuhuvila Thurmontissa, Marylandissa. Se sijaitsee 103 kilometriä Washingtonin ulkopuolella. Alue on kooltaan 81 hehtaaria ja se on suljettu yleisöltä. Camp Davidin turvatoimet ovat korkeimmat mahdolliset. == Historia == Camp Davidin nimi oli ensin Hi-Catoctin, ja se rakennettiin Yhdysvaltain hallinnon työntekijöiden perheille. Se valmistui vuonna 1938. Valtio hankki sen vuonna 1942 presidentti Franklin D. Rooseveltin aikana ja nimeksi tuli Shangri-La. Harry Trumanin kaudella, vuonna 1945 Camp Davidista tuli virallisesti presidentin maaseutuhuvila. Presidentti Dwight Eisenhower nimesi huvilan Camp Davidiksi tuolloin viisivuotiaan lapsenlapsensa mukaan vuonna 1953. Ensimmäinen Camp Davidissa vieraillut vieraan valtion edustaja oli Winston Churchill, joka tapasi presidentti Rooseveltin vuonna 1943 keskustellakseen Normandian maihinnousua koskevista suunnitelmista. Richard Nixonin kaudella Camp Davidiin lisättiin useampi vierashuone. == Käyttö ja vierailut == Camp David on hyvin syrjässä ja hiljainen alue. Siellä on monia pieniä mökkejä ja kävelyreittejä. Huvilaa on käytetty virallisiin ja epävirallisiin huipputapaamisiin. Siellä suunniteltiin Normandian maihinnousua ja neuvoteltiin Lähi-idän rauhasta useaan otteeseen. Syyskuussa 1978 Jimmy Carter isännöi Camp Davidissa Israelin ja Egyptin väliset rauhanneuvottelut, josta on sittemmin alettu puhumaan Camp Davidin rauhana. Venäjän presidentti Vladimir Putin vieraili Camp Davidissa George Bushin isännöimänä ja kuvaili aluetta "rauhalliseksi". Suurin tapahtuma maailman johtajien määrällä mitattuna oli Barack Obaman isännöimä G8-maiden kokous vuonna 2015. == Muuta == Seuraavat presidentit ovat asuneet Camp Davidissa: * Franklin D. Roosevelt * Harry S. Truman * Dwight D. Eisenhower * John F. Kennedy * Lyndon B. Johnson * Richard Nixon * Gerald Ford * Jimmy Carter * Ronald Reagan * George Bush * Bill Clinton * George W. Bush * Barack Obama == Galleria == Tiedosto:David Eisenhower in Camp David.jpg|David Eisenhower, jonka mukaan Camp David nimettiin. Tiedosto:President Gerald R. Ford Golfing on a Labor Day Weekend Trip to Camp David, Thurmont, Maryland - NARA - 6829606.jpg|Gerald R. Ford pelaamassa golfia Tiedosto:Ronald Reagan Jose Lopez Portillo Camp David 1981.jpg|Ronald Reagan ja José López Portillo Tiedosto:Georges Bush & Chris Evert playing tennis at Camp David.jpg|George H. W. Bush pelaa tennistä Chris Evertin kanssa Tiedosto:Barack Obama playing pool at Camp David.jpg|Barack Obama pelaamassa biljardia == Katso myös == *Camp Davidin rauha *Camp Davidin kokous 2000 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltain virka- asunnot Luokka:Yhdysvaltain presidenttiys
R. A. Lafferty

Raphael Aloysius Lafferty (7. marraskuuta 1914 – 18. maaliskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen science fiction- ja fantasiakirjailija, jolla oli omalaatuisen surrealistinen, ”kalajuttuja” muistuttava kerrontatyyli. Lafferty kirjoitti myös romaanimuotoisen historiateoksen The Fall of Rome, sekä omaelämäkerrallisia teoksia, kuten Incidents of Travel in Flatland. Hänet tunnetaan erityisesti lyhyistä novelleistaan sekä kirjasta Past Master. Kaiken kaikkiaan hän kirjoitti noin 200 novellia ja 30 romaania. Lafferty aloitti uransa kirjailijana hyvin myöhään, vasta noin neljänkymmenen vuoden iässä. Hän asui suurimman osan elämästään Tulsassa Oklahomassa. == Valikoituja teoksia == Vuosiluvut viittaavat alkuperäiseen julkaisuvuoteen. === Romaaneja === * Past Master (1968) * The Reefs of Earth (1968) * Space Chantey (1968) * Fourth Mansions (1969) * The Fall of Rome (1971) * The Devil is Dead (1971) * The Flame is Green (1971) * Okla Hannali (1972) * Aurelia (1982) * Annals of Klepsis (1983) * Half a Sky (1984) === Novellikokoelmia === * Nine Hundred Grandmothers (1970) * Does Anyone Else Have Something Further to Add? (1974) == Aiheesta muualla == * R. A. Lafferty bibliografia * R. A. Lafferty Devotional Page * R. A. Lafferty: johdatus Laffertyn teoksiin, kaunokirjalliseen tyyliin ja maailmankuvaan. Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Tunnustuskirkko

Tunnustuskirkko () oli toista maailmansotaa edeltävinä vuosina syntynyt, Saksassa natsihallintoa vastaan kamppaillut protestanttinen kirkkokunta, jota on pidetty vastarintaliikkeen teologisena ilmentymänä. Tunnustuskirkon perustajajäsen ja sen merkittävä edustaja oli Dietrich Bonhoeffer, saksalainen teologi, joka toimintansa vuoksi surmattiin keskitysleirillä. ==Tutkimus Suomessa== Minnamari Helaseppä väitteli maaliskuussa 2005 Helsingin yliopistossa Tunnustuskirkon kehittymisestä Thüringenin maakirkossa ja sen kamppailusta natsivaikutteisen Deutsche Christen -liikkeen kanssa. Saksan kirkkotaistelua ovat suomalaisteologeista tutkineet myös Eino Murtorinne ja Reijo Heinonen. == Aiheesta muualla == * Columbia Encyclopedia: The Confessing Church * Helaseppä Minnamari: Die Lutherische Bekenntnisgemeinschaft und der Kampf um die Thüringer evangelische Kirche 1933/34-1939 Luokka:Luterilaisuus Saksassa Luokka:Protestanttiset kirkot Luokka:Luterilainen teologia Luokka:Kristilliset liikkeet
Bernhard Lichtenberg

Bernhard Lichtenberg (3. joulukuuta 1875 Ohlau – 5. marraskuuta 1943 Hof) oli berliiniläinen katolinen pappi, joka vuoden 1938 kristalliyön jälkeen alkoi julkisesti rukoilla vainottujen juutalaisten puolesta. Hän osallistui myös protestointiin natsi-Saksan eutanasiaohjelmaa vastaan. Vedottuaan 1941 itään kuljetettujen juutalaisten puolesta hänet vangittiin kahdeksi vuodeksi. Vuonna 1943 Gestapo määräsi vasta vapautetun Lichtenbergin Dachaun keskitysleirille, mutta hän kuoli matkan aikana. Vuonna 2005 Israelin Yad Vashem -muistomerkin edustajat myönsivät Lichtenbergille postuumisti Kansojen vanhurskas -arvonimen siitä tuesta, minkä hän oli antanut vainotuille juutalaisille. == Kirjallisuutta == * Gotthard Klein: Berolinen. Canonizationis servi Dei Bernardi Lichtenberg sacerdotis saecularis in odium fidei, uti fertur, interfecti (1875–1943) [Positio super martyrio]. Vol. I Informatio, Vol. II Summarium: Documenta, Vol. III Summarium: Depositiones Testium. Congregatio de Causis Sanctorum, Prot. N. 1202, Romae 1992. * Ludger Stühlmeyer, Barbara Stühlmeyer: Bernhard Lichtenberg. Ich werde meinem Gewissen folgen. Topos plus Verlagsgemeinschaft Kevelaer 2013, ISBN 978-3-836708-35-7. == Musiikkia == * Psalm 59. Mit zwei Meditationen von Bernhard Lichtenberg. Helge Jung, Berlin 1988 (Hedwigskathedrale). * Lied, Dein Volk die dunklen Zeiten. Florian Wilkes, Berlin 1995. * Lied, Laßt uns den sel'gen Bernhard loben. Josef Steiner, Berlin 1996. * Wer glaubt kann widerstehn. Bernhard-Lichtenberg- Kantaatti. Ludger Stühlmeyer, ZDF 1999. * Bernhard-Lichtenberg-Vesper. Ludger Stühlmeyer, Hof 2011. * Lied, Gepriesen bist du, herrlicher Gott, für Bernhard, den seligen Priester. Ludger Stühlmeyer, Hof 2012 (Marienkirkko). Luokka:Saksalaiset papit Luokka:Natsivaltaa vastustaneet saksalaiset Luokka:Vanhurskaat kansakuntien joukossa Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Stanisław Szukalski

Stanisław Szukalski (1893–1987)desa.pl: Stanisław Szukalski (1893 Warta k. Sieradza - 1987 Los Angeles) oli puolalaissyntyinen, lapsineroksikin julistettu maalari ja kuvanveistäjä, joka tuotti valtavan määrän hyvin persoonallisia teoksia 75-vuotisen uransa aikana. Szukalski muutti Chicagoon, Yhdysvaltoihin teini-ikäisenä ja palasi Puolaan 1934, kun hallitus julisti hänet ”Puolan suurimmaksi eläväksi taiteilijaksi” ja rakennutti oman museon hänen töilleen. Vuonna 1939 museo kuitenkin tuhoutui Saksan hyökättyä Varsovaan samoin kuin suuri määrä hänen töitään. Hän muutti Kaliforniaan, missä elätti itsensä piirtämällä karttoja. Vaikka Szukalskin töitä arvostettiin ja ihailtiin joka puolella, galleriat kieltäytyivät pitämästä näyttelyitä, koska hän oli ”liian hullu”, vihasi kriitikoita ja haukkui avoimesti muita taiteilijoita. Tämän vuoksi hän jäikin suurelle yleisölle varsin tuntemattomaksi. Szukalski keksi pseudotiede Zermatismin. Hän esimerkiksi uskoi, että ihmiskunnan kulttuuri periytyi Pääsiäissaarelta ja Jetien ja ihmisten jälkeläiset (”Yetisyny”) kävivät jatkuvaa sotaa ihmiskuntaa vastaan. Zermatismi ei kerännyt koskaan mainittavaa kannatusta, mutta Szukalskin aiheeseen liittyvät veistokset ja maalaukset olivat kulttimaineessa esteettisen kauneutensa vuoksi. Szukalskin töiden ihailijoihin kuuluvat muiden muassa Tool-yhtye ja Leonardo DiCaprio. Szukalski kuoli 1987. Hänen tuhkansa levitettiin Pääsiäissaarelle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Puolalaiset taidemaalarit Luokka:Puolalaiset kuvanveistäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset taidemaalarit Luokka:Yhdysvaltalaiset kuvanveistäjät Luokka:Lapsinerot Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Stephen Poliakoff

Stephen Poliakoff (s. 1. joulukuuta 1952) on englantilainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja sekä elokuva- ja televisio-ohjaaja. Suurin osa Poliakoffin ohjauksista perustuu hänen omiin käsikirjoituksiinsa, joiden tarinat sijoittuvat useimmiten brittiläisen yläluokan pariin. Poliakoffin varhaisista elokuvaohjauksista kohua herätti Close My Eyes – rakasta minua (1991), kolmiodraamaa ja insestiä käsittelevä tutkielma, jossa kolmion osapuolia näyttelevät Saskia Reeves sekä Clive Owen hänen veljenään ja Alan Rickman aviomiehenään. Vuosituhannen vaihteesta lähtien Poliakoff on ohjannut lähinnä televisiolle. Esimerkiksi minisarja Sukupuu (2001) pohtii tekijälleen ominaisesti muistamisen ja sukusiteiden merkitystä. Siinä Matthew Macfadyenin tulkitsema nuorukainen osallistuu mittavaan sukukokoukseen. Kadonnut prinssi (2003) puolestaan on kuvaus Britannian kuninkaan Yrjö V:n kuopuksen prinssi Johnin (1905–1919) lyhyestä elämästä. Poliakoffin noin 25 teatterinäytelmästä Breaking the Silence on esitetty suomeksi nimellä Rikottu hiljaisuus. Se sai kantaesityksensä Suomen Kansallisteatterissa 1986. Teoksen suomensi Eeva-Liisa Manner ja ohjasi Terttu Savola.Rikottu hiljaisuus, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 17.12.2014. Jo vuonna 1981 Johanna Rajamaa ohjasi Radioteatterille Ari Koskisen kuunnelmasuomennoksen Poliakoffin näytelmästä Strawberry Fields (1977) nimellä Mansikka-ahot. == Elokuva- ja televisio-ohjauksia == * 1987 – Kätketty kaupunki (Hidden City) * 1991 – Close My Eyes – rakasta minua (Close My Eyes) * 1999 – Valokuvien vangit (Shooting the Past, tv-sarja) * 2001 – Sukupuu (Perfect Strangers, tv-sarja) * 2003 – Kadonnut prinssi (The Lost Prince, tv-sarja) * 2005 – Ystävät ja krokotiilit (Friends & Crocodiles, tv-elokuva) * 2005 – Gideonin naiset (Gideon’s Daughter, tv-elokuva) * 2007 – Arvoitusten talo (Joe’s Palace), tv-elokuva * 2007 – Lumottu Mary (Capturing Mary), tv-elokuva * 2009 – Vuoden 39 salaliitto (Glorious 39), tv-elokuva * 2013 – Murtuva maailma (Dancing on the Edge), tv- sarja * 2019 – Salaisuuksien kesä (Summer of Rockets), tv-sarja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Stephen Poliakoff Profile. BBC.co.uk * Luokka:Englantilaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Brittiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Televisio-ohjaajat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Reikänauha

Reikänauha on koneellisesti käsiteltävän tiedon tallentamiseen tarkoitettu paperinauha, johon on lävistetty reikiä samaan tapaan kuin reikäkortissa. Mahdollisia lävistyskohtia on rinnakkain yleensä viidestä kahdeksaan, ja yksi rinnakkaisten lävistyskohtien rivi muodostaa jonkin tietojenkäsittelyllisen perusyksikön, esimerkiksi tavun, merkin tai ohjauskoodin. Reikänauhaa käytettiin 1700-luvulla posetiiveissa ja 1800-luvulta alkaen automaattisissa kudontakoneissa, lennätinlaitteissa ja kaukokirjoittimissa. Huomattavasti tavanomaista leveämpää nauhaa käytettiin myös mekaanisissa soittimissa, kuten automaattipianoissa ja orkestrioneissa. Tietokonekäytössä reikänauha oli melko yleinen tallennusväline vielä 1970-luvulla. Nykyinen kynnen kokoinen 8 gigatavun muistikortti vastaa noin kolmen miljoonan kilometrin pituisen reikänauhan tallennuskapasiteettia. Yhdysvalloissa sanotaan reikänauhan olevan käytössä vielä strategisten tietokoneiden varajärjestelmissä tai varmuuskopioissa, koska menetelmä on immuuni pelätylle EMPille eli ilmakehässä tehdyn ydinräjähdyksen aiheuttamalle sähkömagneettiselle pulssille. == Katso myös == *Reikäkorttikone *Massamuisti Luokka:Tallennusvälineet Luokka:Tietokoneen tallennusmediat
Lexx

Lexx on science fiction -komediasarja, jota tuotettiin vuosina 1997–2002 kanadalais-saksalaisena yhteistyönä neljä tuotantokautta. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi koostuu neljästä kaksituntisesta televisioelokuvasta. Sarjan loivat Lex Gigeroff ja Paul Donovan. == Päähenkilöt == * Stanley H. Tweedle - Lexxin kapteeni, entinen neljännen luokan turvamies * (Zev) Xev Bellringer - rakkausorja, puoliksi Cluster-lisko * Kai - kuollut salamurhaaja, viimeinen Brunnen-G -rodun edustaja * 790 - robottipää, joka on palavasti rakastunut Xeviin, myöhemmin Kaihin * Lexx - valtava hyönteisalus, joka räjäyttää ja syö planeettoja == Aiheesta muualla == * Luokka:1990-luvun komediasarjat Luokka:1990-luvun scifi-sarjat Luokka:2000-vuosikymmenen draamakomediasarjat Luokka:2000-vuosikymmenen scifi-sarjat Luokka:Brittiläiset scifi-sarjat Luokka:Kanadalaiset scifi-sarjat Luokka:Saksalaiset televisiosarjat Luokka:Channel 5:n televisio-ohjelmat Luokka:Globalin televisio-ohjelmat
Pyörrekivi

Pyörrekivi eli jauhinkivi on kivi, joka voimakkaan virtauksen vaikutuksesta jauhaa kallioon pyöreän kuopan eli hiidenkirnun. Pyörrekiviä on nimitetty myös jauhinkiviksi. Useat pyörrekivet ovat jauhamisen seurauksena pyöristyneet huomattavasti. == Lähteet == Luokka:Geologiset prosessit Luokka:Geomorfologia Luokka:Jäätikkötiede
Surveyor-ohjelma

Surveyor-luotaimet olivat Nasan 30. toukokuuta 1966– 7. tammikuuta 1968 lähettämiä kuulaskeutujia. Niistä viisi pääsi perille, yksi katosi ja yksi tuhoutui. Luotaimet lähettivät Kuusta lähikuvia Maahan ja kaivoivat kauhoillaan näytteitä Kuun pintakerroksesta. ==Surveyor-luotaimet== *Surveyor 1 onnistui. *Surveyor 2 iskeytyi kuuhun. *Surveyor 3 onnistui. Apollo 12 laskeutui luotaimen lähelle. *Surveyor 4 yhteys menetettiin ennen laskeutumista. *Surveyor 5 onnistui. *Surveyor 6 onnistui. *Surveyor 7 onnistui. *
Kaseva

Kaseva on 1970-luvun keskivaiheilla suosioon noussut suomalainen poprockyhtye, joka tunnetaan melodisesta, herkästä musiikistaan ja stemmalaulustaan. Sen tunnetuimpia lauluja ovat ”Striptease tanssija”, ”Vanha mies”, ”Mari”, ”Tyhjää”, ”Kun maailma elää” ja ”Pena”. Yhtyeen melankolisessa tyylissä on vaikutteita folkista, folkrockista, kantrista, 1960-luvun melodisesta stemmalaulupopista (mm. The Beatles ja Crosby, Stills & Nash ja melankolisuudessaan myös suomalaisista iskelmistä. Kasevan esikois-LP Silloin kun julkaistiin 1974, ennen kuin yhtye oli tehnyt ensimmäistäkään keikkaa. Yhtye oli sen sijaan harjoitellut kappaleitaan vuosikausia kellarissa englanninkielisin tekstein. Levytyssopimuksen ehtona olikin kappaleiden kääntäminen suomeksi. Nimen Kaseva keksi yhtyeelle Mikko ja Nils Jokelan sisar. Sana kaseva tulee Kalevalasta ja tarkoittaa kätevää. Kasevan kappaleet ovat suurimmaksi osaksi Mikko Jokelan ja Asko Raivion joko yhdessä tai erikseen tekemiä, mutta myös rumpali Nils Jokela teki yhtyeelle jonkin verran sanoituksia.http://www.aanitearkisto.fi Kaseva lopetti vuoden 1982 albuminsa jälkeen. Vuonna 1989 toinen sen johtohahmoista Asko Raivio hukkui. Jäljelle jäänyt ryhmä palasi esiintymislavoille vuosituhannen vaihteen jälkeen Kasevan vuoden 2003 kokoelma on myynyt platinaa. Tapio Rauman kuoltua syksyllä 2019 yhtye kertoi verkkosivuillaan peruuttavansa kaikki esiintymiset toistaiseksi. Kaseva ilmoitti palaavansa esiintymislavoille maaliskuussa 2020 uudessa kokoonpanossa, jossa kitaristina toimii Tommi Kekoni. Pääsolisti ja kitara Matthau Mikojan (Matti Mikkonen). == Jäsenet == ===Nykyiset jäsenet=== * Mikko Jokela (12-kielinen akustinen kitara, laulu) (ei keikkailevassa kokoonpanossa) * Nils Jokela (rummut) * Jouko Järvinen (sähköbasso, laulu) * Tommi Kekoni (kitarat, laulu), 2015– *Matthau Mikojan (12-kielinen kitara, laulu), 2020– ===Entiset jäsenet=== * Asko Raivio (kitara, laulu) (k. 1989) * Tapio Rauma (sähkökitara, laulu) (k. 2019) * Tapio Virtanen (Asko Raivion tilalla sähkökitarassa 2003–2014) == Diskografia == === Albumit === * Silloin kun (Love LRLP 98, 1974) * Kun maailma elää (Love LRLP 158, 1976) * Meidän huoneessa (EMI 9C062 38416, 1982) * Tänään ja eilen (Ratas Music 88985475872, 2017) === Kokoelmat === * Loveklassikot – Ne parhaat (1989) * Monen vuoden jälkeen – parhaat laulut (LXCD 640, 2003) * Parhaat (2008) * Kaikki levytykset 1974–1982 (2016) === Singlet === * Tyhjää / Julie (Love LRS 2056, -74 PS) * Striptease tanssija / Vanha mies (Love LRS 2067, -75 PS) * Mari / Isomahamies (Love LRS 2098, -75 PS) * Kun maailma elää / Pena (Love LRS 2158, -77) * Ujo / Ikävä (Love LRS 2232, -78 PS) * Meeri / Äijä lähti tänään (EMI 9C006 38419, -82 PS) * Miljoona (2017) === Extrat === * Kirka: Kaksi puolta -LP [Mikko, Asko ja Tapio] (Delta DELP 12, -77) * Asko Raivio & Karisma -LP [Asko ja Jouko] (Polydor 829 657-1, -86) * Mika Sundqvist: Vimpelin Venla -S [Mikko ja Tapio] (AXR axrs 104, -89) * Einari & Kissannahkaorkesteri -CDEP [Mikko] (Kevel JB-007, -94) == Lähteet == ==Kirjallisuutta== * Luokka:Suomalaiset popyhtyeet Luokka:1970-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Myrkky (täsmennyssivu)

Myrkky on * myrkyllinen aine * Myrkky, kylä Karijoen kunnassa * Myrkky, sarjakuvalehti
Lahdenpohja

Lahdenpohja () on kaupunki ja Lahdenpohjan piirin hallinnollinen keskus Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan Jaakkimansalmen pohjukkaan laskevan Aurajoen suussa 331 kilometriä PetroskoistaGeneralnyi plan, s. 8. länteen. Kaupungissa on 7 800 asukasta (vuonna 2010). ==Maantiede== Lahdenpohjan kunnan pinta-ala on 262,5 neliökilometriä. Se rajoittuu Lahdenpohjan piirin Miinalan sekä Laatokan kautta Sortavalan ja Pitkärannan piirin Salmin kuntiin.Generalnyi plan, s. 8, 14–15. Pinta-alasta 84,0 % on vesialuetta, 9,7 % asuinaluetta ja 4,4 % metsääGeneralnyi plan, s. 24.. Seudulle suunniteltiin pitkään Laatokan saariston kansallispuistoa.Generalnyi plan, s. 22. Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissa sijaitsevan kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin tammikuussa 2018. ==Historia== Paikalla sijainnut Jaakkiman pitäjän Sieklahden kylä tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1924 siitä tuli itsenäinen kauppala. Lahdenpohjan kuuluessa Suomeen siellä oli vilkas satama sekä puunjalostusteollisuutta, muun muassa Laatokan Puu Oy. 1930-luvun lopulla kauppalan asukasluku oli 1 959 henkeäSuomen virallinen tilasto VI. Väestötilastoa 93. Väestösuhteet vuonna 1939. SVT VI:93. Lukuvuonna 1937–1938 kauppalassa oli yksi koulupiiri. Talvi- ja jatkosodan jälkeen alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Lahdenpohjan pitäjä oli osa Laatokan Karjalaa. Vuonna 1945 Lahdenpohjasta tuli kaupunki ja Kurkijoen (vuodesta 1970 Lahdenpohjan) piirin keskus. ==Liikenne, talous ja palvelut== Lahdenpohjan kautta kulkee Pietarin ja Sortavalan välinen maantie ja rautatie. Jaakkiman asemalta haarautuu sivurata Lahdenpohjan vaneritehtaalleGeneralnyi plan, s. 61.. Kaupungin tärkein tuotantolaitos on Bumeks-yhtiön omistama Lahdenpohjan vaneritehdas. Lisäksi on muita puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä. Elintarviketeollisuutta edustavat lihanjalostamo ja alkoholitehdas.Generalnyi plan, s. 18. Julkisiin palveluihin kuuluvat keskikoulu, ammattikoulu, piirisairaala, lasten luomistyön keskus, lastenkoti ja kaksi kirjastoaGeneralnyi plan, s. 35.. ==Nähtävyydet== Lahdenpohjan rakennusmuistomerkkejä ovat vuonna 1851 rakennettu Jaakkiman kirkko sekä joukko 1900-luvun alun julkisia ja asuinrakennuksia. Kirkon lähellä on suomalaisten sotilaiden hautausmaa. Kaupungissa on myös kaksi neuvostosotilaiden hautapaikkaa.Generalnyi plan, s. 8–9. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Lahdenpohjan kaupungin sivusto * Lahdenpohjan piirin sivusto * Lahdenpohja.org * Lahdenpohja nuori nopeasti kehittyvä kauppala, Helsingin Sanomat, 18.09.1938, nro 251, s. 37, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Karjalan tasavallan kaupungit Luokka:Lahdenpohjan piirin kunnat Luokka:Lahdenpohjan piirin asutut paikat *
Carnacin menhirit

thumb|Menecin rivistö ilmakuvassa Carnacin menhirit ovat esihistoriallisina aikoina pystytettyjä suuria kiviä. Ne sijaitsevat Pohjois-Ranskassa Bretagnen eteläosassa melko lähellä merta. Tämän tyyppisiä suuria kiviä sanotaan megaliiteiksi. Kivirivistöjä on Carnacin ympäristössä neljässä paikassa: Le Ménecissä, Kermariossa, Kerlescanissa ja Le Petit Ménecissä, kaikki ne ovat luultavasti olleet liitettyjä kokonaisuudeksi.Jennifer Westwood (toim.): Muinaisten kulttuurien arvoitukset. Otava 1998. s. 44–46. Monet kivistä ovat suunnattuja siten, että niillä on tähtitieteellistä merkitystä. Suurin megaliittiryhmä näistä kylistä on Le Ménecissä. Siellä on ellipsin muotoinen kivikehä, jossa on 70 kappaletta 1,2 metrin korkuisia kiviä ja kehän halkaisija on sata metriä. Kylän kivirivistöissä on enemmän kiviä. Koilliseen päin kaartavia 800 metrin pituisia pystykivirivejä on 11 ja niissä on yhteensä 1 099 kappaletta loppua kohden mataloituvaa kiveä (korkeus 0,9–3,2 metriä). Kermarion kivistä suurimmat ovat seitsemän metrin korkuisia ja nekin pienenevät kohti 1 200 metrin mittaisen rivistön päätä. Kerlescanin lähellä on 13 yhdensuuntaista 540 kivestä koostuvaa riviä ja niiden lähellä melkein neliskulmainen kivikehä. Petit Ménecin rivi sisältää vain 100 kiveä ja se on joskus ehkä ollut yhdistettynä Kerlescanin kiviin. Carnacin lähellä on myös hautana käytetty maakumpu. Se on rakennettu 4700 eaa. ja on Euroopan vanhin rakennus. Sen sisäänkäynti osoittaa talvipäivänseisauksen auringonnousun suuntaan. Seudulla on kuitenkin myös useampia hautakumpuja. Seudun kansanperinteen mukaan kivirivit ovat alueen suojeluspyhimyksen Cornélyn kivettämiä roomalaisia sotilaita. Maanviljelijät tuovat edelleen karjansa pyhimyksen siunattavaksi kirkolle ja tämä perinne saattaa olla jatkoa muinaiselle karjakultille, josta on tehty myös arkeologisia löytöjä. Kivirivit, maakummut ja yksittäiset megaliitit ovat ehkä pystytetty auringon, kuun ja tähtien liikkeiden kartoittamiseksi ja mittaamiseksi. Alueen pystykivikokonaisuus on mahdollisesti suunniteltu tähtitieteellisistä syistä, erityisesti kuun tarkkailua varten. Kivirivit muodostavat sitten keskenään tähtitieteelliset tähtäyslinjat. Kivirivejä on voitu käyttää suoran havainnoimisen sijaan apuna laskelmissa, koska ne muodostavat eräänlaisen "megaliittimillimetripaperin" huolimatta siitä, että osa kivistä on välillä pystytetty uudestaan. Carnacin pystykivet muodostavat miljöön Mika Waltarin pienoisromaanissa Fine van Brooklyn. == Katso myös == * Megaliitti * Menhir * Locmariaquerin menhir == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Carnac official website * Prehistory Museum of Carnac * Carnac, Stones for the Living: A Megalithic Seismograph? (Roslyn Strong) * Online photo exhibition of the Carnac region's megaliths Luokka:Ranskan nähtävyydet Luokka:Megaliitit Luokka:Morbihan
Carrowmore

thumb|Carrowmore. thumb|Carrowmore ympäristön kukkuloita. Carrowmore on kivikautinen löytöpaikka Irlannin pohjoisrannikolla Knocknarean niemimaalla Luoteis-Irlannissa Sligon kreivikunnassa. Se on Irlannin laajin, ja luultavasti myös vanhin megaliittinen löytöpaikka. Paikka on hautauspaikka.Powerspots Eternal Peers == Katso myös == * Megaliitit * Britannian esihistoria == Lähteet == Luokka:Megaliitit Luokka:Irlannin historia
Locmariaquerin menhir

Locmariaquerin menhir tai "Suuri särkynyt menhir" (Grand Menhir Brisé) on suuri megaliitti Morbihanin departementissa Bretagnessa Ranskassa. Aikoinaan tämä oli valtava, tappimainen pystykivi, jollaisia tehtiin esihistoriallisella ajalla. Menhirit olivat tyypillisiä esihistoriallisen ajan megaliittiajan muistomerkkejä, pystykiviä joiden uskotaan liittyneen tuon ajan rituaaleihin. Locmariaquerin menhir oli suuri lajiaan. Se painoi ehjänä ja pystyssä ollessaan erään tiedon mukaan 347 tonnia, maltillisemman arvion mukaan "vain" 220–250 tonnia, ja oli noin 21–22 metriä korkea ja karkeasti noin 4 m paksu. Menhir on luultavasti pystytetty välillä 4500–2000 eaa. On väitetty, että menhir kaatui ja särkyi maanjäristyksessä vuonna 1722. Toisen väittämän mukaan menhir kaatui ja hajosi salaman iskusta. Kolmas teoria esittää, että menhir olisi kaadettu ja hajotettu jo megaliittiaikana ja että sen palasia olisi aiottu käyttää muihin megaliittirakennelmiin. Luokka:Morbihan Luokka:Megaliitit
Carnac

Carnac () on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Quiberoninlahden rannalla, noin 43 kilometriä Lorientin kaupungista kaakkoon. Carnac on suosittu merenrantakohde, jolla on viisi hiekkarantaa. Carnacin purjehdusklubilla tarjotaan mahdollisuutta erilaisille vesiurheiluharrastuksille. Kunta on kuitenkin tunnetuin esihistoriallisista Carnacin menhireistä. Niitä löytyy kunnan alueelta noin 3 800 kappaletta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Morbihanin kunnat
Newgrangen käytävähauta

Newgrangen käytävähauta on keinotekoiseen hautakumpuun tehty luolamainen megaliittihauta Irlannissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Dublinista pohjoiseen ja Droghedasta (Droichead Áthasta) länteen. Haudasta on löydetty ihmisen luunsiruja ja määrittelemättömän ikäiset kolmen koiran luut. Talvipäivän seisauksena 19.–23.12 aurinko valaisee hautakammiota vain 17 minuuttia. Kammion teko olisi vaatinut 300 mieheltä ainakin 20 vuotta. Lähistöillä on muita megaliitteja ja kumpuja, jotka muodostavat yhdessä ns. Boynen ryppään. Boynen ryppäässä ovat Newgrangen kumpu, Knowthin kumpu, Dowthin kumpu ja Townleyhall. Ryväs on Unescon maailmanperintökohde.Archaeological Ensemble of the Bend of the Boyne Unesco Heritage thumb|600px|Näkymä etupuolelta. == Katso myös == *Tumulus *Hautakumpu *Pitkäkumpu *Britannian esihistoria == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Information on Newgrange by Meath Tourism * Newgrange info website * Newgrange information and photos * Irish passage tombs and other Neolithic monuments in excellent context * 101 Facts About Newgrange * Boyne Valley Portal Website - Information on Newgrange * Deutsche Seite über Newgrange * Das Ganggrab von Newgrange Luokka:Britteinsaarten esihistoria Luokka:Megaliitit Luokka:Irlannin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Irlannissa
Valeholvi

Valeholvi on holvirakenne, joka on rakennettu ulontamalla (vanh. krakaamalla) päällekkäisiä vaakasuoria kivikerroksia muuriaukon yli kummaltakin puolelta siten, että aukko peittyy. Valeholvin poikkileikkaus on ylösalaisen V:n muotoinen. Varsinaisesta holvista valeholvi eroaa sikäli, että sen lakosaumat eivät ole kohtisuorassa puristusta vastaan. Yksittäisen kiven ulkonevaa päätä kannattaa sen toisen pään päälle tuleva paino: rakenne on staattisesti epävakaampi eikä kestä yhtä suuria kuormia kuin varsinainen holvi. Mikäli valeholvi on muurattu riittävän hyvän laastin kera tai päällinen paino ja kitkavoima estävät kivien liikkeen, valeholvi voi kuitenkin toimia lähes oikean holvin tavoin. Valeholvi on vanhin tunnettu holvityyppi, sitä tavataan jo mykeneläisen kulttuurin rakennuksissa. == Lähteet == Luokka:Täydentävät rakennusosat Luokka:Arkkitehtuurin käsitteet
Kermajärvi

Kermajärvi on Suomen 53. suurin järvi ja se sijaitsee kokonaan Heinävedellä. Sen pinta-ala on 85,57 km² ja korkeus merenpinnasta 80,1 metriä. Se on muodoltaan luode–kaakko-suuntainen, mistä huomaa hyvin jääkauden mannerjäätikön poistumissuunnan. Järvi on lähestulkoon luonnontilainen ja se on suojelun alainen kuuluen Natura 2000 -ohjelmaan valtakunnallisesti merkittävänä maiseman- ja rantojensuojelualueena. Kermajärven luonto on jylhää, karua, kallioista, erämaista rantaa. Kermajärvi on hyvin kirkas- ja puhdasvetinen ja myös kalakannaltaan merkittävä. Sen rannat ja erityisesti itäpuoli on saaristoista, ja keskellä järveä on suurehko selkä, Kermanselkä. Järvellä on paljon rantaviivaa saaristoisuuden ja lahtisuuden johdosta. Rannoilla on suuriakin korkeuseroja ja korkeita mäkiä ja kallioita. Saaristo on karukasvillista ja sen kallioperä on syväkiveä ja migmatiittia. Kermajärvi on Heinäveden reitin pääjärvi ja tärkeä osa sitä. Karviossa, pohjoisella Kermajärvellä, Varisvesi laskee Kermajärveen Karvionkoskena. Koski voidaan myös ohittaa Karvion kanavalla. Varisvedeltä pääsee salmien kautta Suvasvedelle, Kuopioon, tai Varistaipaleen ja Taivallahden kanavia pitkin Juojärvelle, jonka pinta on lähes 20 metriä Kermajärveä korkeammalla. Kermajärven toisessa päässä, Kerman kylällä, järvi laskee Kermakosken kautta Joutenveden ja Haukiveden suuntaan. Kermankoski voidaan ohittaa yksisulkuisella Kerman kanavalla. Savonlinnaan, johon reitti päättyy, pääsee 1903–1906 valmistuneita Vihovuonteen, Pilpan ja Kerman kanavia pitkin. Petrumajärvi laskee Kermajärveen. Kermajärvi tunnetaan myös siellä vuonna 1959 tapahtuneesta Tulilahden kaksoismurhasta. Heinäveden kirkonkylä on rakennettu Kermajärven rannalle. Kuopiolainen Roll-Laivat Oy liikennöi Heinäveden reittiä kesäisin laivallaan M/S Puijo. Se pysähtyy myös Heinäveden kirkonkylän satamassa, Kermanrannassa. Nimensä Kermajärven arvellaan saaneen alueella muinoin liikkuneilta lappalaisilta, joiden kielessä sana kerma tarkoittaa nuorta peuranvasaa.Heinävesi – Ylävirtaan Heinävedelle Järvestä löytyy myös saari nimeltä Kiermisaari. Kiermi on eräs nimitys verkonkuivatustelineelle. https://www.kotus.fi/nyt/kysymyksia_ja_vastauksia/nimien_alkuperasta/tareniemi == Katso myös == * Luettelo Suomen sadasta suurimmasta järvestä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Ympäristöministeriö – Kermajärvi * Luontoon.fi – Kermajärvi thumb|Kermajärvi kirkonmäeltä Luokka:Heinäveden järvet Luokka:Heinäveden reitti
Kermansavi

Kermansavi on Tulikivi Oyj:n omistama brändi, jonka alla valmistetaan kaakeliuuneja Heinävedellä. Tuotevalikoimaan kuului ennen myös mukeja, lautasia, vuokia, kannuja, kulhoja ja muita astioita ja keramiikkatuotteita. Tulikivi ilmoitti 2011 kesällä, että se lopettaa käyttökeramiikan valmistuksen kokonaan vuoden 2011 lopussa mutta jatkaa uunien valmistamista. == Historia == Kermansavi Oy perustettiin vuonna 1976. Kermansaven varaavat tulisijat tulivat myyntiin laman alla 1990. Puolivälissä 1990-lukua uuneja myytiin paljon hiljaisten vuosien jälkeen. Kermansavi saneerasi 1999 Museoviraston suojeleman Helsingin Yrjönkadun uimahallin, jonne valmistettiin 100 000 alkuperäisen kaltaista kaakelia. Tästä Kermansavi palkittiin Suomalaisen työn liiton Kultainen Avain -kunniakirjalla. Yritys sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 2003 perusteina "järjestelmällinen työ sekä nopea nykyaikaistuminen teknologiassa, joka on Kermansaven rohkeuden, tulevaisuuteen uskomisen sekä innovatiivisuuden ansiota". Kermansavella on Avainlippu-alkuperämerkin käyttöoikeus. Kermansaven kaakeliuunit ovat saaneet hyvästä laadusta ja kestävyydestä myös Keski-Savon laatupalkinnon. Juukalainen Tulikivi Oyj osti 2006 Kermansavi Oy:n osakekannan. Kermansaven 130 työntekijää Heinävedellä siirtyivät Tulikiven palvelukseen. Kermansaven brändi säilytettiin, mutta yhtiö sulautettiin osaksi Tulikiveä. Tulikivi perusteli ostollaan tuotevalikoiman kasvattamista. Tulikiven osuus Suomen tulisijamarkkinoista nousi kaupan ansiosta 30 prosenttiin. Tulikivi lupasi säilyttää toiminnan Heinävedellä. == Tuotemalleja == Kermansavi-tuotemalleja: * Astiastot ** Neilikka ** Oliivi ** Aina (juhlamallisto, Kermansavi 30 vuotta 2006) ** Heinä * Ruoanvalmistus ** Hotpot ** Sahrami ** Salvia * Sisustustuotteet ** Iris ** Taulut Heinä-sarja on ensimmäinen Kermansaven astiamallisto, ja se on Suomen ylivoimaisesti myydyin astiasarja: pelkästään nimimukeja on myyty 2,5 miljoonaa kappaletta. Sen valmistus päättyi vuoden 2007 lopussa. Oliivi-sarja tuli myyntiin 1998. Keväällä 2007 Kermansavi lanseerasi Neilikka-malliston, joka suunniteltiin yhteistyössä Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutin Taideteollisen muotoilun neljännen vuosikurssin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kermansavi-astiat. Tulikivi 17.12.2011 Arkistoitu Luokka:Heinäveden nähtävyydet Luokka:Keramiikan valmistajat Luokka:Sisustusalan tuotemerkit