EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Eero Pitkänen (professori)

Eero Kalervo Pitkänen (16. tammikuuta 1930 Ruskeala – 8. syyskuuta 2022 Espoo) oli Helsingin kauppakorkeakoulun laskentatoimen professori. Pitkänen kasvoi Laatokan Karjalassa Lehtolan tilalla maanviljelijä Juho Pitkäsen perheessä. Toisen maailmansodan aikana perhe joutui lähtemään kahdesti evakkoon ja sotien jälkeen perheen maatila jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Sotien jälkeen perhe asui ostamallaan uudella maatilalla Orimattilassa. Pitkänen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä Karjalan yhteiskoulussa 1950 ja Reserviupseerikoulun käytyään aloitti kauppatieteiden opinnot Kauppakorkeakoulussa. Hän valmistui ekonomiksi 1955 ja suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon 1957 eli valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi. Master of Arts -tutkinnon hän suoritti 1958 Yalen yliopistossa Yhdysvalloissa. Tieteellisen jatkotutkinnon Pitkänen suoritti työn ohessa valmistuen 1967 kauppatieteiden lisensiaatiksi. Kauppatieteiden tohtoriksi hän väitteli 1969 Kauppakorkeakoulussa aiheenaan tuotostavoitteiden operationaalisuus julkisessa hallinnossa. Työuransa Pitkänen aloitti Oy Gulf Oil Ab:n laskentatoimen suunnittelutehtävissä 1958–1960 ja jatkoi uraansa Helsingin kaupungin liikennelaitoksen palveluksessa 1960–1964. Vuodet 1964–1975 Pitkänen työskenteli aluksi valtiontalouden laskentatoimen suunnitteluelimen ja sitten valtiovarainministeriön suunnittelusihteeristön toimistopäällikkönä. Hän toimi vuosina 1966–1972 myös Kauppakorkeakoulun ylimääräisenä opettajana ja 1972–1975 dosenttina. Pitkäsen akateeminen virkaura alkoi nimensä Helsingin kauppakorkeakouluksi muuttaneen korkeakoulun liiketaloustieteen apulaisprofessorina 1975–1984 ja jatkui laskentatoimen, erityisesti julkisyhteisöjen laskentatoimen, professorina 1984–1994. ==Julkaisuja== * (Julkaistu myös sarjassa Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja numerolla 38.) * * * * * * * ==Lähteet== Luokka:Helsingin kauppakorkeakoulun professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Einar Steensnæs

Einar Steensnæs (s. 10. maaliskuuta 1942 Haugesund) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja toiminut Norjan tutkimus- ja koulutusministerinä 1989–1990 sekä öljy- ja energiaministerinä 2001–2004. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Einar Steensnæs Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kukkila

Kukkila on Hollolan kunnassa Vesijärven rannalla sijaitseva kylä. Sen läpi kulkee valtatie 24. Kukkilassa sijaitsevassa Isosaaressa on Pähkinäkukkula, ja siellä kasvaa pähkinäpensaita. Luokka:Hollolan kylät Luokka:Hollolan Vesikansa
Kicke Bergholm

Christer Gustaf ”Kicke” Bergholm (21. syyskuuta 1946 – 14. helmikuuta 2025) oli suomalainen basisti. Hän soitti muiden muassa yhtyeissä The Scaffolds, Pepe & Paradise, New Strangers, Jormas ja The Strangers sekä Vesa-Matti Loirin taustayhtyeessä. Bergholm omisti useita menestyneitä ravihevosia 1980-luvun alusta saakka yhdessä Vesa-Matti Loirin kanssa yhtiönsä Ramppivalo Oy:n kautta. Bergholmin veli oli kitaristi Harry Bergholm. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset basistit Luokka:Ravihevosten kasvattajat ja omistajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2025 kuolleet
Hannu Malin

Hannu Woldemar Malin (s. 17. kesäkuuta 1944 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan bassobaritoni.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Malin opiskeli Pekka Salomaan ja Matti Lehtisen johdolla. Hän lauloi Suomen kansallisoopperan kuorossa vuosina 1971–1976 ja pääsi sen solistiksi vuonna 1976. Kaikkiaan Malin esiintyi Kansallisoopperassa vuosina 1971–1998 toistatuhatta kertaa.Hannu Malin Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 24.12.2022 Hän oli koomisissa rooleissa muiden muassa oopperoissa Don Pasquale (Donizetti), Sevillan parturi (Rossini), Figaron häät (Mozart), Don Giovanni (Mozart), Gianni Schicchi (Puccini) ja Nenä (Šostakovitš). Malin esiintyi Dalandin roolissa Richard Wagnerin Lentävässä hollantilaisessa vuoden 1981 Savonlinnan oopperajuhlilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Bassobaritonit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mäntysaaren hautausmaa

thumb|Sankarihauta-alue. Mäntysaaren hautausmaa on Kouvolan seurakuntayhtymän hautausmaa Kouvolassa, entisen Valkealan kunnan alueella. Hautausmaa sijaitsee Vuohijärven Mäntysaaressa. Saareen kuljetaan veneellä tai talvella jäätä pitkin, koska tieyhteyttä ei ole. Hautausmaa ja kappeli ovat rakennusperintökohteita, ja saaressa on myös kaksi muinaisjäännösrekisteriin merkittyä kiinteää muinaisjäännöstä, joista toinen on hautausmaan alueella ja toinen saaren pohjoisosassa. == Historia == Mäntysaareen on perimätiedon mukaan haudattu jo ”ylimuistoisista ajoista alkaen”. Hautausmaa virallistui vuonna 1834 isojaossa, jossa sille lohkottiin tontti. Hautausmaa oli tarkoitettu Valkealan pohjoisten kylien käyttöön. Mäntysaaren maaperä on hiekkaa. Vuonna 2002 Museoviraston teettämän Valkealan arkeologisten kohteiden inventoinnin yhteydessä käytiin myös Mäntysaarella. Raportissa todetaan saaren maaston puolesta soveltuvan kivikautiseksi asuinpaikaksi. Aikataulu ei sallinut tarkempaa tutkimista. Todettiin myös, että Mäntysaaren ja sen luoteispuolisen Kinansaaren välissä olevilla kareilla on karsikkopuita. Vuonna 2006 tehtiin Metsähallituksen toimeksiannosta ja Kymin Osakeyhtiön 100-vuotissäätiön rahoituksella arkeologinen inventointi, jonka tavoitteena oli aiemmin tuntemattomien pyyntikulttuurien muinaisjäännösten paikantaminen tutkimuksen tarpeisiin. Tutkimusalue käsitti Repoveden kansallispuiston ja Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueen ja myös näiden lähellä olleita, aiemmin tunnettuja kohteita. Mäntysaaressa tutkittiin kaksi asuinpainannetta saaren pohjoisosasta (kohde 33), menetelminä olivat pintapoiminta ja koekuopat. Toisesta painanteesta löydettiin kvartsia, piitä ja palanutta luuta, ja painanteessa havaittiin myös kulttuurikerros. Toisesta painanteesta ei tehty löytöjä.Lavento & Lahelma, 2007, s. 137 Saaren eteläpään tutkimuspaikalta (kohde 34) löydettiin vain kvartsi-iskos.Lavento & Lahelma, 2007, s. 138 Mäntysaaren hautausmaa-alueella (kohde 39) tehtiin pintapoimintaa, jossa löydettiin pii-iskos ja palaneen luun siru. Esihistoriallisia rakenteita, kuten kulttuurikerrosta, ei voitu havaita, koska hautausmaalla ei voitu tehdä koekuoppia. Löytöjen perusteella paikalla on sijainnut kivikautinen asuinpaikka. Historiallinen hautausmaa on kaivettu sen läpi.Lavento & Lahelma, 2007, s. 140 == Kappeli == Hautausmaalla on vuonna 1911 rakennettu kellotornillinen kappeli, joka on suojeltu kirkkolain perusteella. Kappelin alttaritaulu on vuodelta 1980. Teoksen Jeesus Getsemanessa on maalannut Arvo Summanen. == Huomioita == == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Kouvolan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen hautausmaat
Kari Kuoppa

Kari Juhani Kuoppa (s. 25. kesäkuuta 1947 Kauvatsa) on suomalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan tenori.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Kuoppa opiskeli muun muassa Matti Lehtisen johdolla. Hän esiintyi solistina Suomen kansallisoopperassa vuosina 1975–1988. Siellä hän tulkitsi muun muassa Don Josén roolin Georges Bizet'n Carmenissa, Jules Massenet'n Wertherin nimiroolin ja Ramiron roolin Gioacchino Rossinin Tuhkimossa. Kuoppa esiintyi myös Savonlinnan oopperajuhlilla vuosina 1977–1980 Taminon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa. Hänen konserttiohjelmistoonsa kuuluu evankelistan rooli Johann Sebastian Bachin Matteuspassiossa. Kuoppa on edustettuna levytyksellä Suomen Kansallisoopperan ääniä vuosilta 1974-1983 (2003).Suomen Kansallisoopperan ääniä vuosilta 1974-1983 Finna.fi, viitattu 24.12.2022 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kari Kuoppa Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta * * Elonet: Kari Kuoppa Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Virkkalan VPK

Virkkalan Vapaaehtoinen Palokunta - Virkby Frivilliga Brandkår on vuonna 1921 perustettu vapaaehtoinen palokunta Lohjan Virkkalassa, Uudellamaalla. Palokunta on ollut Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana vuodesta 2004. == Historia == Etelä Lohjan Seuratalolla pidettiin 8. heinäkuuta 1921 Virkkalan vapaaehtoisen palokunnan perustamiskokous. Kokouksen alullepanijana oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n toimitusjohtaja Petter Forsström. Perustamiskokouksessa uuden järjestön puheenjohtajaksi valittiin Forsström ja kirjuriksi B. Nordblom. Palokunta sai nimekseen Virkbyn Vapaaehtoinen palokunta - Virkby Frivilliga brandkår. Sääntöjen mukaan palokunta oli kaksikielinen. Virkkalan VPK jaettiin viiteen komppaniaan, mikä tosin ei koskaan toteutunut kaluston puutteen vuoksi. Aluksi palokunta toimi hevosvoimin vedettävän ruiskukärryn voimin, mutta tästä luovuttiin 1930-luvulla palopäällikkö J. Gröndahlin luvattua viemään paloruiskun palopaikalle omalla autollaan. Ensimmäinen moottoriruisku palokunnalle ostettiin kesällä 1934 Kulmala Oy:ltä. Vuonna 1950 Virkkalan VPK:lle ostettiin uusi moottoriruisku, ja vuonna 1952 ostettiin käytetty kuorma-auto Lohjan Sähkö Oy:ltä, joka muutettiin paloautoksi. VPK:n oma rakennus Palotalo valmistui marraskuussa 1954. Rakennusta laajennettiin vuonna 1983, jolloin saatiin yksi autopaikka lisää sekä luentotila ja keittiö. == Lähteet == Luokka:Lohja Luokka:Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunnat
Lohjan sankarihautausmaa

Lohjan sankarihautausmaa on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva talvi- ja jatkosodassa kaatuneitten vainajien hautausmaa-alue Lohjan Pyhän Laurin kirkkoa ympäröivällä hautausmaalla. Ensimmäiset sankarihautajaiset Lohjalla pidettiin 17. tammikuuta 1940. Tuolloin seitsemän sodassa kaatunutta miestä siunattiin haudan lepoon. Hautausmaa sijaitsi Lohjan kauppalassa sen perustamishetkellä. Lohjan sankarihautausmaan hautamuistomerkin on suunnitellut Ilmari Wirkkala. Muistomerkki sekä hautakivet on valmistettu graniitista. Hautojen taustalla on takorautainen aita, jota pitkin kasvaa villiviiniä. Aita ja köynnöskasvit muodostavat ikään kuin siivet hautojen ympärille. == Lähteet == Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen hautausmaat
Turkka Manninen

Turkka Tapio Manninen (22. huhtikuuta 1966 Tampere – 4. lokakuuta 2019 JyväskyläLehtori Turkka Manninen on kuollut Savon Sanomat 9.10.2019, viitattu 25.12.2022Keski-Suomen Alueoopperan pitkäaikainen puheenjohtaja Turkka Manninen on kuollut Jyväskylän Ooppera 7.10.2019, viitattu 25.12.2022) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Manninen opiskeli Sibelius-Akatemian solistisella osastolla Jorma Elorinteen ja Matti Tuloiselan johdolla. Hän suoritti laulun A-kurssitutkinnon erinomaisin arvosanoin vuonna 1991, piti ensikonserttinsa Sibelius-Akatemian konserttisarjassa 1992, suoritti oopperalaulajan tutkinnon vuonna 1994 ja valmistui musiikin maisteriksi 1995. Manninen esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla, Ilmajoen Musiikkijuhlilla sekä alueellisissa oopperoissa Tampereella, Porissa, Kotkassa, Jyväskylässä ja Mikkelissä. Kaikkiaan hänen ohjelmistonsa kattoi yli kolmekymmentä roolia yli viidessäkymmenessä ooppera- ja operettiproduktiossa. Manninen esiintyi oopperalaulajana Suomen lisäksi Saksassa, Belgiassa, Tšekissä ja Virossa. Hänen tärkeisiin rooleihinsa kuuluivat Germont (La traviata), kreivi Almaviva (Figaron häät), Don Giovannin nimirooli, Figaro (Sevillan parturi), Renato (Naamiohuvit), Tonio (Pajatso), Jussi (Pohjalaisia) ja Topi (Punainen viiva). Manninen on myös konsertoinut ympäri Suomea ja esiintynyt sekä Suomessa että Keski-Euroopassa solistina konserttiteosten, kuten Jouluoratorion ja Saksalaisen sielunmessun esityksissä.Turkka Manninen Mieskuoro Sirkat, viitattu 25.12.2022 Manninen oli laulun lehtorina vuosina 1996–1997 Savonlinnan musiikkiopistossa, syksystä 1997 Keski-Suomen konservatoriossa ja syksystä 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulussa. Vuonna 1997 hänestä tuli Keski-Suomen alueoopperan (entisen Jyväskylän oopperan) taiteellinen johtaja ja tuottaja. Vuonna 2001 hän aloitti Keski-Suomen alueoopperan puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana. Vuosina 2010–2012 Manninen oli Keski-Suomen taidetoimikunnan puheenjohtaja. Hän toimi lisäksi Suomen oopperaliiton varapuheenjohtajana.Suomen alueoopperoilta puuttuu yhteistyö Yle 22.12.2010, viitattu 25.12.2022 Vuonna 2012 Manninen aloitti työskentelyn Sibelius- Akatemian Kuopion-haaran laulutaiteen lehtorina. Manninen johti uransa aikana monia kuoroja, kuten Mikkelin ja Jyväskylän oopperakuoroja sekä Savonlinnan taidelukion kuoroa. Hän kuoli 53-vuotiaana kärsittyään pitkään vaikeista sairauksista. Manninen oli asunut perheineen Muuramessa. Hän oli oopperaohjaajana uransa luoneen Raimo Mannisen poika. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Mathilde Marchesi

Mathilde Marchesi (de Castrone, o.s. Graumann; 24. maaliskuuta 1821 Frankfurt am Main – 17. marraskuuta 1913 Lontoo) oli saksalainen ooppera- ja resitaalilaulaja sekä laulupedagogi.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5Mathilde Marchesi de Castrone Britannica, viitattu 25.12.2022 Hän oli äänialaltaan mezzosopraano.Mathilde Marchesi Vocal Pedagogy, viitattu 25.12.2022 Marchesi opiskeli Pariisissa Manuel Garcían johdolla. Lisäksi hän sai opetusta Otto Nicolailta. Marchesi aloitti aluksi 1840-luvulla uran ammattimaisena ooppera- ja resitaalilaulajana. Sittemmin hän keskittyi opetustyöhön. Marchesi työskenteli laulunopettajana Wienissä ja Kölnissä. Hän piti myös omaa laulukouluaan Pariisissa vuosina 1861–1865 ja jälleen vuodesta 1881. Marchesi tunnettiin yhtenä parhaista naislaulajien, erityisesti sopraanojen kouluttajista. Hän oli varsinkin keskeinen bel canto -laulutyylin vaalija. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Nellie Melba, Emma Calvé ja Emma Eames. Marchesi oli vuodesta 1852 naimisissa baritoni Salvatore Marchesin kanssa. Aviopari esiintyi yhdessä. Marchesi julkaisi laulun metodioppaita ja vuonna 1897 muistelmateoksen. Myös hänen tyttärensä Blanche Marchesi loi uran oopperalaulajana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: Mathilde Marchesi Luokka:Saksalaiset oopperalaulajat Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1913 kuolleet
Tor Mann

Tor Gustaf Teodor Mann (25. helmikuuta 1894 Tukholma – 29. maaliskuuta 1974 Tukholma) oli ruotsalainen kapellimestari.Tor G T Mann Riksarkivet, viitattu 25.12.2022 Mann opiskeli vuosina 1910–1915 sellonsoittoa sekä vuosina 1914–1919 sävellystä ja soitinnusta Tukholman musiikkikonservatoriossa (vuodesta 1940 Tukholman kuninkaallinen musiikkikorkeakoulu). Hän toimi sellistinä Stockholms konsertföreningissä vuosina 1915–1917 ja 1918–1920 sekä Kungliga Hovkapelletissa 1917–1918. Mann jatkoi opintojaan kontrapunktissa ja sävellyksessä Paul Juonin johdolla Berliinissä vuosina 1920–1922. Lisäksi hän sai musiikin teorian ja orkesterinjohdon opetusta Wienissä ja Prahassa vuonna 1922. Mann oli Göteborgin sinfoniaorkesterin ensimmäinen pääkapellimestari ja taiteellinen johtaja vuosina 1925–1939. Hänen aikanaan vihittiin käyttöön Göteborgin konserttitalo ja tehtiin orkesterin ensimmäiset levyjulkaisut. Tämän jälkeen Mann työskenteli Radiosinfoniaorkesterin pääkapellimestarina vuoteen 1959. Hän vaali Wilhelm Stenhammarin perintöä ja ansioitui Franz Berwaldin, Jean Sibeliuksen sekä Carl Nielsenin teosten esitysten johtajana.Tor Mann Göteborgs Symfoniker, viitattu 25.12.2022 Mann teki kapellimestarina muun muassa 1930–1940-luvulla toistakymmentä vierailua Helsinkiin. Hän johti välillä myös puolisonsa, kapellimestari Ortrud Mannin (o.s. Åkerberg) kanssa.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Mann opetti Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1939–1961, vuodesta 1945 professorina. Hän pääsi Ruotsin kuninkaallisen musiikinakatemian jäseneksi (LMA) vuonna 1935, ja hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1939. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet Luokka:Litteris et Artibus -palkitut
Gabriel Idström

Gabriel Idström (26. joulukuuta 1867 – 2. marraskuuta 1946 Karhula) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin kaupungin liikennelaitoksen edeltäjän Helsingin Raitiotie ja Omnibus Oy:n toimitusjohtaja.Insinööri G. Idström 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 24.12.1927, nro 349, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotIngenjör G. Idström död, Nya Pressen, 02.11.1946, nro 255, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 07.11.1946, nro 301, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot70-vuotias. Insinööri G. Idström, Helsingin Sanomat, 24.12.1937, nro 347, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotPoistuneet pörssiyhtiöt : Helsingin Raitiotie- ja Omnibus Osakeyhtiö (HRO) - Spårvägs- och Omnibus Aktiebolaget i Helsingfors, Pörssitieto G. Kock Idström suoritti insinööritutkinnon 1887 Polyteknillisessä opistossa. Hän opiskeli sittemmin satamarakennusta ja kunnallisten laitosten alaa tehden useita opintomatkoja Skandinavian maihin, Saksaan, Englantiin ja Ranskaan. Idström oli Helsingin kaupungin palveluksessa apulaisinsinöörinä 1888–1893, rakennuskonttorin työnjohtajana 1893–1898 ja kaupungininsinöörinä sekä rakennuskonttorin johtajana 1898–1919. Hänestä tuli Helsingin Raitiotie ja Omnibus Oy:n toimitusjohtaja vuonna 1919. Tätä tehtävää hän hoiti lähes 20 vuoden ajan vuoteen 1937 saakka. Idström toimi Helsingin kaupungin yleisten töiden hallituksen puheenjohtajana 1911–1919 sekä hallituksen jäsenenä 1923–1924. Hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsenenä 1920–1928 ja rahatoimikamarin jäsenenä 1920–1923 sekä toimi Helsingin kaupungin palokomissionin puheenjohtajana 1924–1932. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Valentin Sjöberg

Valentin Sjöberg (1895 – 1. huhtikuuta 1939 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja ja ulkopoliittisten katsausten tekijä. Sjöberg oli Tukholmassa ilmestyneen Aftonbladetin toimitussihteerinä ja kirjoitti lehteen käyttäen nimimerkkiä Sir V. Hän palveli aiemmin Ruotsin laivastossa.Kuollut, Keskisuomalainen, 05.04.1939, nro 78, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKuollut ruotsalainen sanomalehtimies, Helsingin Sanomat, 03.04.1939, nro 90, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Sjöberg valmistui alun perin laivastointendentiksi ja toimi tässä tehtävässä 1919–1921. Hän siirtyi sitten lehtialalle ja oli 1923–1924 Sundsvalls-Posten-lehden toimittajana sekä 1925–1926 Medelplads Dagblad-lehden yötoimittajana. Hän oli sitten työssä Heijnesin tietotoimistossa, kunnes hän tuli huhtikuussa 1927 Aftonbladetin palvelukseen toimittajaksi. Sjöberg tuli erityisesti tunnetuksi nimimerkillä Sir V. kirjoittamistaan ulkopoliittisista katsauksista.Aftonbladetin toimitussihteeri V. Sjöberg kuollut, Ajan Suunta, 03.04.1939, nro 90, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Valentin Sjöbergin kuoleman jälkeen vuonna 1942 ilmestynyt kirja Skuggan över Norden käsitteli Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelmia Suomeen ja Pohjois-Skandinaviaan sekä Neuvostoliiton näissä maissa 1930-luvulla harjoittamaa vakoilutoimintaa. Samaan aihepiiriin liittyivät samana vuonna ruotsin kielellä ilmestyneet Örnulf Tigerstedtin kirja Statspolisen slår till... (suomeksi nimellä Vastavakoilu iskee, Otava 1943) ja Mika Waltarin kirja I sovjetspionagets skugga (suomeksi nimellä Neuvostovakoilun varjossa, Otava 1942). Sjöbergin kirjaa ei suomennettu.Sovjet i skarp belysning, Svensk Botten, 16.12.1942, nro 50, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Teoksia == * Skuggan över Norden. Fahlcrantz & Gumaelius, Stockholm - Söderström & C:o, Helsingfors 1942, ilmestyi saksan kielellä nimellä Der Angriff auf die Flanke der Welt. Nibelungen, Berlin 1942, kirjaan olivat esipuheen kirjoittaneet J. F. C. Fuller ja Henri de Champs == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Trae Romano

Trae Romano (s. 2. toukokuuta 2005) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Mike Duganin roolista CWn sarjassa Stargirl. ==Nuoruus ja Ura== Trae Romano syntyi 2. toukokuuta 2005 Atlanta Cityssä, Georgiassa. Hänen isänsä on liikemies, ja hänen äitinsä nimi on Katy Hogshire Romano. Hänellä on sisar nimeltä Elle Romano. Romano kävi yksityisen lukion. Romano aloitti uransa näyttelijänä televisiosarjassa 555 näytellen Tylerin roolia vuonna 2017. Vuonna 2020 hän näytteli sarjassa Stargirl Mike Duganina. Samana vuonna hänet esitettiin televisio-ohjelmassa Robbie Nuorena Robbiena 2 jaksoa. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 2005 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Kaarle Kuuro

Kaarle Kuuro () (n. 1165 – 8. elokuuta 1220) oli Ruotsin jaarli vuosina 1219-1220. Kaarle Kuuro kuului Bjälbo-sukuun. Hänen isänsä oli Bengt Snivil ja veljiään Birger Brosa ja Magnus Minniskiöld. Hänen poikansa Karl Karlsson otti tunnuksekseen suden (), ja oli 1500-luvulle saakka vaikuttaneen Ulv-suvun kantaisä. Kaarle Kuuro sai surmansa Virossa käydyssä Lihulan taistelussa 8. elokuuta 1220. Samassa taistelussa sai myös surmansa hänen veljensä Magnus Minniskiöldin poika Linköpingin hiippakunnan piispa Karl Magnusson. == Sinetti == Kaarle Kuuron sinetti on Ruotsin vanhin säilynyt sinetti. Historiallinen museo osti pronssisen sinetin huutokaupasta vuonna 2001. Sinetin hinta oli 800 000 kruunua ja myyjänä oli anonyymi yksityishenkilö. Museo keräsi rahoitusta ostolle useilta yksityishenkilöiltä, säätiöiltä, rahastoilta ja muilta hyväntekijöiltä. == Lähteet== Luokka:Ruotsin jaarlit Luokka:Vuonna 1220 kuolleet Luokka:Syntymävuosi tuntematon
Länsi-uvean kieli

Länsi-uvean kieli (omakielinen nimi fagauvea) on polynesialainen kieli, jota puhutaan Ouvéan saarella Uudella-Kaledonialla. Länsi-uvea alkoi kehittyä 1600-luvun lopulla itä-uveasta, kun tämän puhujat alkoivat muuttaa muualta Polynesiasta Ouvéan saarelle. Vuonna 2009 länsi-uvealla laskettiin olevan 2219 puhujaa. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Osia Raamatusta on käännetty länsi-uveaksi vuonna 1903, mutta esim. Uuden testamentin ja koko Raamatun käännös puuttuvat. == Fonologia == === Konsonantit === Bilabiaali Labiodentaali Alveolaari Palataali Velaari Nasaali m (ʰm) n (ʰn) ŋ Klusiili p (d) (g) Frikatiivi v s Lateraali l Lähde: === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen Suppea i u Puolisuppea e o Avoin a Lähde: == Lähteet == Luokka:Polynesialaiset kielet Luokka:Uuden-Kaledonian kielet
Suomen Rakuunarykmentti

Suomen Rakuunarykmentti oli Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan ratsuväen joukko-osasto, joka perustettiin vuonna 1889 Lappeenrantaan. Rykmentti lakkautettiin jo vuonna 1901 venäläistämistoimien yhteydessä.Suomen Rakuunarykmentti, Hei Hoplaa!-internetsivustoSuomen Rakuunarykmentti 1889-1901 Rakuunarykmentin kasarmit rakennettiin nykyiselle Rakuunamäen alueelle, ja ne valmistuivat vuonna 1893. Rykmentin vahvuus oli 830 sotamiestä ja aliupseeria sekä 40 upseeria, ja se oli jaettu kuuteen eskadroonaan ja soittokuntaan. Rykmentillä oli lisäksi 800 hevosta. Asevelvollisten palvelusaika oli kolme vuotta. Opetus tapahtui suomeksi ja ruotsiksi, mutta komentokielenä oli venäjä. Rykmentin lipussa oli joukko-osaston perustajan, keisari Aleksanteri III:n monogrammi ja lipun toisella puolella Venäjän kaksoiskotka. Komentajana toimi eversti Theodor Schauman. Lappeenrantaan oli sijoitettu rakuunarykmentin lisäksi myös venäläistä varusväkeä, ja leirikentälle kokoontui kesäisin reservin joukkoja harjoituksiin. Rakuunarykmentti lakkautettiin vuonna 1901 sen jälkeen, kun rykmentin upseeristo kieltäytyi ottamasta uusilta rakuunoilta valaa uuden venäläisen kaavan mukaan. Tyhjäksi jääneelle kasarmialueelle sijoitettiin venäläisistä ratsuväkiosastoista koostunut 55. Suomenmaalainen Rakuunarykmentti, jota komensi eversti Aleksandr Grigorkov. 55. Suomenmaalainen Rakuunarykmentti lähti ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Lappeenrannasta itärintaman taisteluihin eikä enää palannut kasarmilleen. Lappeenrantaan jäi kuitenkin muita venäläisiä joukkoja, ja Rakuunamäen kasarmialueelle rakennettiin maailmansodan vuosina yli 20 uutta rakennusta, joihin kuului uusia tiilikasarmeja ja vanhoja puisia hevostalleja korvanneita punatiilisiä talleja. Rakuunarykmentin lippu vietiin sen lakkauttamisen jälkeen Pietarin tykistöarsenaaliin, josta se siirrettiin myöhemmin Eremitaašiin. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Suomalaiset sotilasyksiköt autonomian aikana Luokka:Lappeenrannan historia Luokka:Rykmentit
Niederhagen

Niederhagen oli Saksan Westfalenissa Bürenin kaupungin laitamilla toiminut natsien keskitysleiri. Niederhagen oli toiminnassa syyskuusta 1941 huhtikuuhun 1945, jolloin Yhdysvaltain armeijan joukot vapauttivat vangit ja keskitysleirin toiminta päättyi. Niederhagenissa kuoli nälkään, sairauksiin ja pahoinpitelyihin 1 285 vankia. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset keskitysleirit toisen maailmansodan aikana Luokka:Nordrhein-Westfalenin rakennukset ja rakennelmat
Neil Hopkins

Neil Edward Hopkins (s. 13. toukokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on koulutettu näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten Charlien heroiiniriippuvaisen veljen Liamin esittämisestä Lostissa. Hän esitti Stargirlissa sen kolmella tuotantokaudella superpahis Lawrence "Sportsmaster" Crockia. ==Nuoruus== Hopkins syntyi Trentonissa, New Jerseyssä. Myöhemmin hän muutti perheineen Auroraan Coloradoon, jossa hän valmistui Regis Jesuit High Schoolista vuonna 1995. Tämän jälkeen hän opiskeli College of the Holy Crossissa Worcesterissa, Massachusettsissa, vuosina 1996–1999. Hän on valmistunut American Conservatory Theatre -teatterin MFA-ohjelmasta. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Joy Osmanski

Joy Kathleen Osmanski (s. 29. lokakuuta 1975) on yhdysvaltalais-korealainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten monista komediarooleistaan ​​tv- sarjoissa The Loop, Samantha Who?, True Jackson, VP ja Devious Maids. Osmanski tunnetaan myös toistuvasta roolistaan ​​elokuvassa Greyn Anatomia, Failsafe AI:n äänestä Destiny 2 -videopelissä ja Jing Harrisista tv-sarja Duncanvillessä. Osmanski näytteli Paula Brooksia / Tigressiä DC Universe -sarjassa Stargirl. ==Nuoruus== Osmanski syntyi Soulissa, Etelä-Koreassa, ja amerikkalaiset vanhemmat adoptoivat hänet. Osmanski ei tiedä syntymävanhempiensa henkilöllisyyttä, mutta DNA-testi paljasti merkittäviä japanilaisia ​​sukujuuria. Hän valmistui Principia Collegesta luovan kirjoittamisen ja studiotaiteen tutkinnolla ja Kalifornian yliopistosta San Diegosta MFA-tutkinnon suorittamalla näyttelijäohjelmasta. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Greg Berlanti

Greg Berlanti (s. 24. toukokuuta 1972) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan työstään televisiosarjoissa kuten Dawson's Creek, Brothers & Sisters, Everwood, Political Animals, Riverdale ja Sabrina: Pimeyden puolella. Vuonna 2000 hän perusti tuotantoyhtiön Berlanti Productionsin. Berlanti nimettiin vuonna 2020 Timen sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle. Luokka:Yhdysvaltalaiset käsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ammoniumkromaatti

Ammoniumkromaatti ((NH4)2CrO4) on ammonium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiilien värjäyksessä ja valokuvauskemikaalina. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa ammoniumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Ammoniumkromaatti liukenee hyvin veteen, ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös hieman asetoniin. Ammoniumkromaatti on voimakas hapetin. Ammoniumkromaattia valmistetaan kromitrioksidin tai ammoniumdikromaatin vesiliuosten ja ammoniakin reaktiolla. Ammoniumkromaattia käytetään villan ja tekstiilien värjäyksessä peittana, valokuvauksessa gelatiinikalvon käsittelyssä, analyyttisenä reagenssina ja korroosionestoaineena.Billie J. Page & Gary W. Loar: Chromium Compounds, Kirk- Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2001. == Lähteet == Luokka:Ammoniumyhdisteet Luokka:Kromaatit
Herranen

Herranen on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: * Eero Herranen (s. 1983), näyttelijä, juontaja, somevaikuttaja * Hannu Herranen (s. 1950), kenraaliluutnantti, puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö * Mikko Herranen (s. 1976), laulaja, lauluntekijä, muusikko, äänittäjä ja tuottaja * Timo Herranen (s. 1971), prikaatikenraali == Muuta == * Herranen, kylä Virroilla
Stoltenbergin I hallitus

Stoltenbergin I hallitus oli Norjan hallitus 17. maaliskuuta 2000 – 19. lokakuuta 2001. Se oli Työväenpuolueen muodostama vähemmistöhallitus. ==Ministerit== Pääministeri * Jens Stoltenberg Ulkoministeri * Thorbjørn Jagland Kehitysapuministeri * Anne Kristin Sydnes Valtiovarainministeri * Karl Eirik Schjøtt-Pedersen Puolustusministeri * Bjørn Tore Godal Kalastusministeri * Otto Gregussen Sosiaaliministeri * Guri Ingebrigtsen Terveysministeri * Tore Tønne Liikenne- ja viestintäministeri * Terje Moe Gustavsen Kunta- ja alueministeri * Sylvia Brustad Elinkeino- ja ulkomaankauppaministeri * Grete Knudsen Öljy- ja energiaministeri * Olav Akselsen Oikeusministeri * Hanne Harlem Työ- ja hallintoministeri * Jørgen Kosmo Lapsi- ja perheministeri * Karita Bekkemellem Orheim Maatalousministeri * Bjarne Håkon Hanssen Ympäristöministeri * Siri Bjerke Kirkko-, opetus- ja tutkimusministeri * Trond Giske Kulttuuriministeri * Ellen Horn ==Lähteet== Luokka:Norjan hallitukset
Anne Kristin Sydnes

Anne Kristin Sydnes (13. toukokuuta 1956 Oslo – 3. maaliskuuta 2017 Oslo) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kehitysapuministerinä 2000–2001. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Anne Kristin Sydnes Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Edmond Hédouin

Pierre Edmond Alexandre Hédouin (1820–1889) oli ranskalainen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli Célestin Nanteuilin ja Paul Delarochen oppilas. Hän maalasi Ranskasta, Espanjasta ja muualta yksinkertaisia, realistisia maisema- ja kansankuvauksia, kuten Tähkäpäiden poimijattaret (1857), sekä koristeellisia maalauksia 1700-luvun siroon tyyliin.Hédouin, Edmond Tietosanakirja, osa 3, palsta 204. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1911 == Lähteet == ==Grafiikkaa ja maalauksia== CamargoHédouin.jpg|Balettitanssija Marie-Anne Cupis de Camargon (1710–1770) muotokuva 1880. Edmond Hedouin after Alexandre Bida, Saint Matthew, 1873, NGA 156091.jpg|Matteus. Etsaus Alexandre Bidan teoksen mukaan. Edmond Hédouin - Glaneuses à Chambaudoin - Estampe 1858.jpg|Chambaudouinin tähkänpoimijattaret. Edmond Hédouin - Moissons à Chambaudoin.jpg|Chambaudouinin sadonkorjaajat. Jean-Baptiste Bessières, Duc d'Istrie, Maréchal de France (1768-1813).jpg|Jean-Baptiste Bessières ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Kaivertajat Luokka:Vuonna 1820 syntyneet Luokka:Vuonna 1889 kuolleet
Carlos Marcello

Carlos Marcello (syntymänimeltään Calogero Minacore) (6. helmikuuta 1910 Tunis, Ranskan Tunisia – 3. maaliskuuta 1993 Metairie, Louisiana, Yhdysvallat) oli sisilialaistaustainen yhdysvaltalainen gangsteri, joka hallitsi Louisianan järjestäytynyttä rikollisuutta 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. ==Rikollisura== Marcello syntyi Tunisiassa sisilialaiseen perheeseen, joka muutti Louisianaan vuonna 1911. Nuorena hän harjoitti katurikollisuutta New Orleansin Ranskalaiskortteleissa, pidätettiin isänsä ja veljensä kanssa pankkiryöstöstä vuonna 1929 ja vuodesta 1930 alkaen vietti viisi vuotta vankeudessa pahoinpitelyistä ja ryöstöistä tuomittuna. Vuonna 1938 hän oli vuoden vangittuna huumausainerikoksista. 1940-luvun lopulle tultaessa Marcello oli ottanut haltuunsa Louisianan laittomat uhkapelit, prostituution ja huumekaupan ja kohonnut New Orleansin mafian johtajaksi. Hän teki yhteistyötä muiden kaupunkien mafiosojen kanssa, ja laajensi New Orleansin rikollisjärjestön toimintaa Dallasiin ja Etelä-Floridaan, jossa hän työskenteli paikallisen mafiapomon Santo Trafficanten kanssa. Marcellolla oli Louisianan osavaltion ja New Orleansin kaupungin korruptoituneiden virkamiesten tuki. Häntä tutkineille viranomaisille Marcello väitti olevansa vain tomaattikauppias. Vuonna 1966 Marcello istui kuusi kuukautta FBI-agentin pahoinpitelystä. Hän onnistui välttämään tuomioita seuraavat 15 vuotta, mutta tammikuussa 1982 hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen ammattiyhdistystä koskeneessa korruptio- ja kiristysjutussa. Huhtikuussa 1982 Marcello sai lisäksi 10 vuotta vankeutta tuomarin lahjomisesta. Hänet vapautettiin vuonna 1989. ==Kennedyn murhan salaliittoteoria== Vuonna 1959 Marcello kutsuttiin todistamaan järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevälle Yhdysvaltain senaatin McClellan-komitealle, johon kuuluivat senaattori John F. Kennedy ja lakimies Robert Kennedy. Marcello kieltäytyi todistamasta. Kennedyn noustua presidentiksi hän nimitti veljensä Yhdysvaltain oikeusministeriksi, joka vuonna 1961 karkotti Marcellon Guatemalaan. Marcello pääsi kuitenkin pian takaisin Yhdysvaltoihin, ja hänen asianajajansa saivat estettyä uuden karkotuksen. Yhdysvaltain edustajainhuoneen salamurhakomitean päälakimies G. Robert Blakey väitti teoksessaan The Plot to Kill the President (1981), että Marcello järjesti vihaamansa Kennedyn salamurhan. Salaliittoteoriaa tukee Blakeyn mukaan murhasta epäillyn, New Orleansissa kesällä 1963 asuneen Lee Harvey Oswaldin murhanneen Jack Rubyn väitetyt mafiayhteydet. Salaliittoteorialla on kuitenkin paljon epäilijöitä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Amerikanitalialaiset mafiosot Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1993 kuolleet
Benjamin Snellman

Arthur Benjamin Snellman (24. joulukuuta 1887 Raahe – 24. lokakuuta 1972 Kauniainen)Kuolinilmoitus, Benjamin Snellman, Uusi Suomi, 1972, No 290, sivu 6, julkaistu 7.11.1972 oli suomalainen toimitusjohtaja.Kuka kukin on 195450-vuotias. Johtaja Benj. Snellman, Helsingin Sanomat, 24.12.1937, nro 347, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotGeni.com : Benjamin Snellman Benjamin Snellmanin vanhemmat olivat merikapteeni Albert Herman Snellman (1828–1904) ja Anna Sofia Hannila (1848–1918). Hän kävi Raahen yhteiskoulun ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1906. Snellman oleskeli sitten vuoteen 1908 saakka Saksassa, Englannissa ja Venäjällä opiskellen kieliä ja tutustuen paperimarkkinoihin. Snellman tuli Kymi Oy:n palvelukseen vuonna 1908 ja hän toimi muun muassa 1910–1912 yhtiön tarkastajana Venäjällä. Hän oli G. A. Serlachius Oy:n Mäntän tehtaiden isännöitsijänä 1913–1917 ja sen jälkeen vuoden 1918 loppuun saakka Ab Dubrovkan myyntipäällikkönä Pietarissa sekä Enso Ab:n, Ab Pankakosken ja W. Gutzeit & Co:n edustajana Venäjällä. Suomeen palattuaan Snellman toimi 1919 Myllykoski Träsliperi Ab:n tehtaiden isännöitsijänä Myllykoskella. Kun tämä yhtiö yhdistettiin eräiden muiden paperitehtaiden kanssa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ksi Snellman toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana 1920–1921. Hän oli sitten Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen ulkomaanedustajana ja matkatarkastajana eri Euroopan maissa 1922–1924, Enso-Gutzeit Oy:n keskuskonttorin päällikkönä Ensossa 1924–1929 ja Enso-Gutzeitin ostopäällikkönä Helsingissä 1929–1952. Vuodesta 1953 alkaen hän toimi itsenäisenä liikemiehenä. Benjamin Snellman oli naimisissa vuodesta 1920 filosofian maisteri Ellen Kaisu Snellmanin (1898-1992) kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet
Honkin’ on Bobo

Honkin' on Bobo on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 30. maaliskuuta 2004 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * AllMusic: Aerosmith: Honkin' on Bobo Viitattu 25.12.2022. * Soundi: Aerosmith: Honkin' on Bobo Viitattu 25.12.2022. == Lähteet == Luokka:Aerosmithin albumit Luokka:Vuoden 2004 albumit
Music from Another Dimension!

Music from Another Dimension! on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 6. marraskuuta 2012 julkaistu studioalbumi. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * AllMusic: Aerosmith: Music from Another Dimension! Viitattu 25.12.2022. * Soundi: Aerosmith: Music from Another Dimension! Viitattu 25.12.2022. == Lähteet == Luokka:Aerosmithin albumit Luokka:Vuoden 2012 albumit
Dinesh Gunawardena

Dinesh Chandra Rupasinghe Gunawardena (, ; s. 2. maaliskuuta 1949) on srilankalainen poliitikko. Hän on Sri Lankan pääministeri alkaen 22. heinäkuuta 2022. Gunawardena johtaa isänsä jälkeen vasemmistolaista Mahajana Eksath Peramuna (MEP) –puoluetta. Hän on toiminut aikaisemmin ulkoministerinä ja opetusministerinä. Hän on presidentti Ranil Wickremesinghen koulukaveri ja maata pitkään hallinneen Rajapaksan-suvun läheinen liittolainen. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1983. Hän oli oppositiojohtaja vuoteen 1994 ja ministeri vuoteen 2015 ja uudelleen vuodesta 2020. == Lähteet == Luokka:Sri Lankan pääministerit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Chin Peng

Chin Peng (; synt. Ong Boon Hua, ; pe̍h-ōe-jī: Ông Bûn-hôa; 21. elokuuta 1924 Sitiawan − 16. syyskuuta 2013 Bangkok) oli malesialainen poliitikko ja vallankumouksellinen, joka toimi pitkään Malaijan kommunistisen puolueen (MCP) puheenjohtajana. Hän oli myös Malaijan kriisin aikana brittiläisiä siirtomaaisäntiä vastaan taistelleen Malaijan kansallisen vapautusarmeijan (MNLA) johtaja. == Elämä == Brittiläisessä Malaijassa keskiluokkaiseen perheeseen syntynyt Chin aloitti poliittisen toimintansa jo kouluvuosinaan Kiinan–Japanin sodan aikana vuonna 1937 Kiinaa avustaneessa järjestössä. Hän kuului tuolloin kiinalaisen vallankumouksellisen Sun Yat-senin kannattajiin, mutta kääntyi parin vuoden kuluessa kommunismiin ja liittyi MCP:n jäseneksi 1940. Toisen maailmansodan aikana Chin taisteli japanilaisia miehittäjiä vastaan Malaijin kansan antijapanilaisen armeijan (MPAJA) riveissä ja jatkoi antikolonialiastista toimintaansa sodan jälkeen brittiläisiä vastaan. Malesian itsenäistyttyä 1957 Chin siirtyi muiden kommunistijohtajien tavoin maapakoon Kiinaan ja käynnisti 1960-luvun lopussa uuden kommunistisen kapinaliikkeen, jonka toiminta päättyi rauhansopimukseen vuonna 1989. Peng eli viimeiset vuotensa maanpaossa Thaimaassa, jossa hän kuoli syöpään 88-vuotiaana 2013. == Lähteet == Luokka:Kommunistit Luokka:Malesialaiset poliitikot Luokka:Kapinajohtajat Luokka:Toisen maailmansodan vastarintaliikkeiden henkilöt Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
The Eyes of Tammy Faye

The Eyes of Tammy Faye on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Michael Showalter. Se perustuu Fenton Baileyn ja Randy Barbaton samannimiseen vuoden 2000 dokumenttielokuvaan, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Abe Sylvia. Elokuva kertoo evankelista Tammy Faye Bakkerista, jota esittää Jessica Chastain. Muita päärooleja esittävät Andrew Garfield, Cherry Jones ja Vincent D’Onofrio. The Eyes of Tammy Faye sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 12. syyskuuta 2021. Se esitettiin myös Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 23. syyskuuta 2021. Elokuva sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti Chastainin roolisuoritusta, mutta kritisoivat käsikirjoitusta. Elokuva palkittiin kahdella Oscar-palkinnolla vuoden 2022 gaalassa: paras naispääosa (Chastain) ja paras maskeeraus. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto * Luokka:Vuoden 2021 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elämäkertaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat Luokka:Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat Luokka:Päihdeaiheiset elokuvat Luokka:Kristinuskosta kertovat elokuvat
Ukrajinka (Kiovan alue)

Ukrajinka () on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Obuh’ivin piirissä. Ukrajinka sijaitsee Dnepriin padotun Kanivin tekojärven oikealla rannalla, maanteitse 40 kilometriä Kiovan keskustasta etelään. Tammikuun keskilämpötila on -6 ja heinäkuun +19,3 celsiusastetta. Vuotuinen sademäärä keskimäärin 500–550 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 16 276 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 Ukrajinkan väkiluku oli noin 16 000. Nykyinen Ukrajinkan kaupunki on saanut nimensä 1500-luvulta peräisin olevalta kylältä. Se tunnettiin aluksi vuodesta 1541 nimellä Ihnativtsi/Ihnativka (Ігнатівці/Ігнатівка), vuodesta 1709 lähtien nimellä Zlodijivka (Злодіївка), vuodesta 1912 nimellä Stolypina (Столипіна) ja vuodesta 1921 nimellä Ukrajinka. Vuonna 1962 tehtiin päätös Trypilljan lämpövoimalaitoksen rakentamisesta läheisyyteen (Stara Ukrajinka, vanha Ukrajinka); ensimmäinen voimalayksikkö otettiin käyttöön vuonna 1969. Voimalan läheisyyteen kasvoi asutus (Nova Ukrajinka, uusi Ukrajinka), joka sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1968, ja kaupungin aseman vuonna 1979. Vanha ja uusi asutus kasvoivat yhteen nykyiseksi Ukrajinkan kaupungiksi. Vuonna 1982 rakennettiin rautatieyhteys Kiovaan, jossa suuri osa kaupungin asukkaista käy töissä. Sobrevolando Kiev (8155825642).jpg|Ukrajinkan seutua ilmakuvassa (2012). Lämpövoimala näkyy kuvan vasemmassa alakulmassa. Українська міська рада 4.jpg|Kaupunginvaltuuston rakennus. Energetyk house of culture.jpg|Kulttuuritalo Enerhetyk. Stugna railway 2015 1.JPG|Stuhnan seisake. Вокзал ст. Трипілля-Дніпровське.jpg| Trypillja-Dniprovsken rautatieasema Ukrajinkassa. UkrainkaIconChurch.jpg|Kirkko. Beach in Ukrainka 3.jpg|Uimaranta Ukrajinkassa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Ukrajinska hromada (Українська громада) (ukrainska-gromada.gov.ua) Luokka:Kiovan alueen kaupungit Luokka:Obuh’ivin piiri
Ibrahim Traoré

Ibrahim Traoré (s. 1988) on burkinalainen upseeri, joka toimii Burkina Fason johtajana lokakuusta 2022. Hän johti vallankaappausta, jossa syrjäytettiin maata vajaan vuoden hallinneen Paul-Henri Sandaogo Damiban johtama juntta. == Viitteet == Luokka:Burkina Fason presidentit Luokka:Upseerit Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marko Korvela

Marko Korvela (s. 1974 Lohtaja) on suomalainen toimittaja ja runoilija. Hän on työskennellyt muun muassa Tiedonantajan päätoimittajana 2012–2018 sekä Kulttuurivihkojen toimitussihteerinä. Korvelan esikoisrunokokoelma Kontula Blues ilmestyi vuonna 2022. Toinen runokokoelma Myyr Yorkin kuningas julkaistiin joulukuussa 2023. Korvela on tunnettu myös lavarunoilijana. Hän on esiintynyt muun muassa Poetry Slam -tilaisuuksissa Lahdessa ja Helsingissä. Korvela liittyi Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi Turussa 2000-luvun alussa ja on toiminut puolueen keskuskomiteassa vuodesta 2004. Korvela on ollut ehdokkaana muun muassa vuoden 2021 kuntavaaleissa. Korvela soittaa rockyhtye Leevi Launiksessa kitaraa ja bassoa sekä toimii säveltäjänä. Korvela on mukana Leevi Launiksen vuonna 2021 ilmestyneellä EP:llä Alkoholia ja epätoivoa. == Teokset == * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:SKP:ssä (1994) vaikuttaneet henkilöt Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Melleruds Nyheter

Melleruds Nyheter on Ruotsin Mellerudissa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Se on perustettu vuonna 1993 ja ilmestyy keskiviikkoisin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Ruotsalaiset ilmaisjakelulehdet Luokka:Mellerudin kunta
Sonores Antiqui

Sonores Antiqui on suomalainen vanhan musiikin yhtye. Se on lähtöisin Vantaalta ja perustettu vuonna 1967. Sonores Antiquin ohjelmisto on koostunut pääasiassa keskiajan musiikista, renessanssimusiikista ja varhaisbarokin musiikista.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Sonores Antiqui on konsertoinut lukuisissa Euroopan maissa. Vuonna 1981 se aloitti säännöllisen yhteistyön Köyhät Ritarit -lauluyhtyeen kanssa. Sonores Antiquin ja Köyhien Ritarien albumi Piae Cantiones – Codex potatorum valittiin Yleisradion Vuoden levyksi 1983.Vuoden levyt kautta aikojen Yle, 18.2.2021, viitattu 25.12.2022 == Alkuperäiset jäsenet == * Olli Ruottinen (nokkahuilu, poikkihuilu, krumhorn; Ruottisen kuoltua 1986 seuraajaksi tuli Herman Rechberger) * Roy Asplund (fidel, viola d'amore, viulu, nokkahuilu, krumhorn) * Kimmo Hakasalo (cembalo, nokkahuilu, krumhorn, tamburo) * Teppo Tuominen (viola da gamba, sello, nokkahuilu, krumhorn) * Arto Juusela (luuttu, vihuela, kitara) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kamariyhtyeet
Lihulan taistelu

Lihulan taistelu, tunnetaan myös nimellä Lealin taistelu (), käytiin Viron Lihulassa elokuussa vuonna 1220 ruotsalaisten ja virolaisten välillä. 1200-luvun alussa saksalaiset olivat valloittaneet lähes koko nykyisen Viron alueen. Tallinna ympäristöineen oli tanskalaisten hallinnassa. Läntinen Viro eli Läänemaa oli kuitenkin vielä virolaisten hallinnassa. Erityisesti saarien, Saaremaan, Hiidenmaan ja Muhun asukkaat taistelivat vapautensa puolesta. Ruotsalaiset halusivat päästä jakamaan Viroa ja lähtivät sotaretkelle Länsi- Viroon kuningas Juhana Sverkerinpojan johdolla. Kuningas oli tuolloin noin 19-vuotias. Hänen johdollaan he onnistuivat valloittamaan Lihulan sekä Lihulan linnan. Kuninkaalla oli mukanaan Ruotsin jaarli Kaarle Kuuro sekä Linköpingin hiippakunnan piispa Karl Magnusson, joiden käsiin hän jätti Lihulan palaten itse takaisin Ruotsiin. Saarenmaalaiset hyökkäsivät tämän jälkeen Lihulaan lyöden ruotsalaiset ja samalla surmaten jaarlin ja piispan. Tämän jälkeen Ruotsi luopui yrityksistään valloittaa Viro. == Lähteet== Luokka:Viron sotahistoria Luokka:Ruotsin sotahistoria Luokka:Viron keskiaika Luokka:Keskiajan taistelut Luokka:1220-luku
Voznesenivka

Voznesenivka (), virallisesti 2016 saakka ja miehityksen vuoksi käytännössä yhä Tšervonopartyzansk (), on kaivoskaupunki Ukrainan Luhanskin alueen Dovžanskin piirissä.Voznesenivka sijaitsee 11 kilometriä piirikeskus Dovžanskin keskustasta itään ja kolme kilometriä Venäjän rajasta länteen. Aluekeskus Luhansk sijaitsee linnuntietä 66 kilometriä luoteeseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi Voznesenivkan väkiluvuksi 15 273 asukasta vuoden 2021 alussa. Kaupungin kautta kulkee ratayhteys Dovžanskista Venäjän Rostovin alueen Gukovoon ja samansuuntainen paikallistieyhteys. Voznesenivka on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut virallisesti Dovžanskin piiriin, mutta koska kaupunki on vuodesta 2014 lähtien kuulunut Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan, alueeseen, se oli vuonna 2022 käytännössä edelleen Sverdlovskin (nyk. Dovžanskin) kaupunkipiiriä. Paikkakunnan asutus on peräisin 1800-luvulta. Kaupungiksi asutus nimettiin vuonna 1960. Tammikuun keskilämpätila on —7,7 ja heinäkuun +21,4 celsiusastetta. Vuosisademäärä noin 500 millimetriä. Kaupunki on ollut Itä-Ukrainan sodasta (2014–) lähtien Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, ns. Luhanskin kansantasavallan ja venäläismiehittäjien kontrolloiman laittoman hallinnon piirissä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Свердловськ, Свердловський район, Луганська область (ukrssr.com.ua) Luokka:Luhanskin alueen kaupungit