EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vallankumoustuomioistuin (Ranska)

Vallankumoustuomioistuin eli vallankumoustribunaali () oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuosina 1793–1795 Pariisissa toiminut tuomioistuin, jossa tuomittiin poliittisia rikollisia. Niin sanottuna terrorin aikana se langetti tuhansia kuolemantuomioita. Vallankumoustuomioistuin toimi Palais de la Cité -rakennuksessa (nykyinen Pariisin oikeuspalatsi) ja syytetyt odottivat oikeudenkäyntiään palatsin yhteydessä olleessa Conciergerien vankilassa.The Palais de la Cité and the Conciergerie Paris: Parcours Révolution. Viitattu 15.1.2024. ==Vaiheet== Kansalliskonventti päätti erityisen tuomioistuimen perustamisesta 10. maaliskuuta 1793 Georges Dantonin ehdotuksesta, ja se nimettiin vallankumoustuomioistuimeksi 29. lokakuuta samana vuonna. Konventti valitsi oikeuteen valamiehistön, yleisen syyttäjän ja kaksi sijaista. Oikeuden presidenttinä toimi M. J. A. Herman ja syyttäjänä Antoine Quentin Fouquier- Tinville. Syytettyjen nimilistat laati erityinen komissio ja ne hyväksyttiin tarkistamisen jälkeen yleisen turvallisuuden valiokunnan ja yhteishyvän valiokunnan yhteisistunnossa.Revolutionary Tribunal Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 14.4.2013. Oikeuden toimivaltaan kuuluivat vastavallankumouksellinen toiminta sekä hyökkäykset vapautta, tasa-arvoa, tasavallan yhtenäisyyttä tai jakamattomuutta ja valtion sisäistä tai ulkoista turvallisuutta vastaan. Vallankumoustuomioistuimen päätöksistä ei voinut valittaa ja sen tuomiot pantiin täytäntöön vuorokauden sisällä.Colin Jones: The Longman Companion to the French Revolution, s. 113. Longman, Lontoo/New York 1988. Vastaavia tuomioistuimia perustettiin myös maakuntiin. Keväällä 1794 Pariisin tuomioistuin sai kuitenkin yksinoikeuden vastavallankumouksellisten tuomitsemiseen ja syytetyt piti lähettää sinne myös maan muista osista. Vallankumoustuomioistuin tuomitsi alkuun varsinkin vastavallankumouksellisia ja rojalisteja, mutta pian vallankumouksen johtajat alkoivat käyttää sitä keskinäisen valtataistelunsa välineenä. Varsinkin yhteishyvän valiokuntaa hallinnut Maximilien Robespierre käytti sitä hankkiutuessaan eroon kilpailijoistaan. Tuomituiksi joutui muun muassa runsaasti Dantonin kannattajia sekä girondisteja. Robespierren aloitteesta 10. kesäkuuta 1794 säädettiin vallankumoustuomioistuimen toimintaa koskenut niin sanottu prairialkuun 22. päivän laki, joka lakkautti syytettyjen kuulemisen, poisti heiltä oikeuden asianajajaan ja määräsi kuolemantuomion ainoaksi mahdolliseksi rangaistukseksi syyllisiksi todetuille. Sitä ennen tuomioistuin oli langettanut 13 kuukauden aikana 1 220 kuolemantuomiota; uuden lain voimaanastumisen ja Robespierren kukistumisen välisten 49 päivän aikana se antoi 1 376 kuolemantuomiota. Kaikkiaan Pariisin vallankumoustuomioistuin antoi 2 639 kuolemantuomiota, mikä oli 15,9 % terrorin ajan kaikista kuolemantuomioista Ranskassa.Jones 1988, s. 119. Vallankumoustuomioistuin lakkautettiin 31. toukokuuta 1795. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskan suuri vallankumous Luokka:Tuomioistuimet Luokka:Pariisin historia
Santa Catarinan yliopisto

Santa Catarinan yliopisto (; UFSC) on Brasilian Santa Catarinan osavaltiossa toimiva yliopisto. Pääkampus on Florianópolisin kaupungissa jonka lisäksi yliopistolla on kampus neljällä muull paikkakunnalla. Se on perustettu 18. joulukuuta 1960. Se on yksi Brasilian ja Latinalaisen Amerikan suurimmista korkeakouluista. Yliopistossa alempaa korkeakoulututkintoa suoritti yli 30 000 opiskelijaa ja maisteri- tai tohtoriopintoja 7 000 opiskelijaa. Lisäksi erikoistumisopintoja teki 3 000 opiskelijaa ja yliopistolla oli yli 2 000 etäopiskelijaa. Henkilökuntaan kuuluu yli 5 600 ihmistä, joista noin 2 500 on opetustehtävissä. Vuonna 2017 kansainvälinen Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistoranking luokitteli Santa Catarinan yliopiston ehdokaslistansa yliopistona sijaluokkaan 601.-700. maailmassa. Se oli vertailussa Brasilian 9.-10. korkeimmalle sijoittunut yliopisto. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Brasilian yliopistot
Levon hautausmaa

Levon hautausmaa on vuonna 1958 käyttöönotettu Lahden Kolavan kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Hautausmaan pinta-ala on noin 43,6 hehtaaria, josta käytössä on tällä hetkellä noin 25 hehtaaria. Levon hautausmaa on Lahden kaupungin alueella sijaitsevista hautausmaista suurin. == Rakennukset == Levon hautausmaan kappelirakennuksen ovat suunnitelleet Niilo Pulkka ja hänen vaimonsa Aili Pulkka. Kappelirakennus on valmistunut hautausmaan käyttöönottovuonna 1958. Kappeli on peruskorjattu vuonna 2007. Levon hautausmaan alueella sijaitsee myös krematorio, joka on otettu käyttöön tammikuussa vuonna 2016. Krematoriossa on maakaasulla toimiva tuhkausuuni. Aikaisempi krematorio oli vuodelta 1969. Siinä oli kaksi tuhkausuunia, jotka toimivat polttoöljyllä, toinen alkuperäinen ja toinen vuodelta 2001. == Levon hautausmaalle haudattuja henkilöitä == === Mannerheimin-ristin ritarit === * Birger Ek * Toivo Honkaniemi * Pentti Iisalo * Viljo Salminen === Muita henkilöitä === * Veikko Leppänen, suomalainen kuvanveistäjä * Simo Pursiainen, suomalainen jääkärivänrikkiSuomen jääkärien elämäkerrasto 1975 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Lahden hautausmaat Luokka:Kolava
Yleisen turvallisuuden valiokunta

Yleisen turvallisuuden valiokunta () oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana toiminut toimikunta, joka yhteishyvän valiokunnan ohella oli paljolti vastuussa niin sanotusta terrorin ajasta vuosina 1793–1794. Kansalliskonventti asetti yleisen turvallisuuden valiokunnan vuonna 1792. Sen tehtävänä oli ohjata valtiollista poliisia sekä vallankumoustuomioistuinta.Committee of General Security Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 13.4.2013. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan suuri vallankumous
Amin Affane

Amin Tareq Affane (s. 21. tammikuuta 1994 Angered, Ruotsi) on marokkolaistaustainen ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Allsvenskanin joukkuetta IFK Göteborg. Affane on pelipaikaltaan vasen laituri ja hänen pelinumeronsa on 11. Affane siirtyi Ruotsista entisestä seurastaan Lärje-Angereds IF:stä Englantiin, Chelsean akatemiaan. Hän ei päässyt peliajalle A-joukkueessa, joten siirtyi kaudeksi 2011–2012 lainaan Roda JC:hen. Tämän jälkeen hän pelasi kaudet 2013-2015 Saksassa, kunnes palasi Ruotsiin. Luokka:Ruotsalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Missourinsavikka

Missourinsavikka (Chenopodium missouriense) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva kookaskasvuinen savikkalaji.Lutukka 21/2005, s. 49. == Ulkonäkö ja koko == Missourinsavikka kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Useimmiten kasvi on kookaskasvuinen. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen. Väriltään varsi on vihreä- tai punaraitainen, lehtihangat ovat usein punaisia. Kierteisesti kasvavat lehdet ovat usein väriltään tummanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan tavallisesti yli 6 cm ja muodoltaan vinoneliömäinen ja tavallisesti niukkahampainen. Hampaat ovat teräviä, tyvihampaat ovat muita isompia. Ylimmät varsilehdet ovat usein kapeita, muodoltaan suikeita tai kapeanpuikeita sekä ehytlaitaisia. Vihreä kukinto on lehdetön, kapean tähkämäinen ja pienisykeröinen. Suomessa missourinsavikka kukkii syys-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on noin 1,2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, terävähköreunainen, kiiltävä ja pinnaltaan melkein sileä.Retkeilykasvio 1998, s. 127.Lutukka 21/2005, s. 48–49.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 112. Suomessa missourinsavikka elää levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja tuottaa erittäin harvoin siemeniä. Muista savikkalajeista missourinsavikka muistuttaa läheisesti ainakin jauhosavikkaa (C. album) ja soijasavikkaa (C. probstii). == Levinneisyys == Missourinsavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan etelä- ja länsiosista. == Elinympäristö == Suomessa missourinsavikka on harvinainen uustulokas, jota voi kasvaa erilaisilla joutomailla kaatopaikoilla, myllyillä ja satamissa. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21/2005, s. 41–85. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Missourinsavikan levinneisyys Suomessa. Luokka:Savikat
Soijasavikka

Soijasavikka (Chenopodium probstii) on Pohjois-Amerikan eteläosista kotoisin oleva kookaskasvuinen savikkalaji.Lutukka 21/2005, s. 49. == Ulkonäkö ja koko == Soijasavikka kasvaa 80–150 cm korkeaksi. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen, ja väriltään punainen. Kierteisesti olevat paksut, nahkeat lehdet ovat usein punareunaisia ja päältä kiiltäviä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan jopa 15 cm ja vaihtelee muodoltaan leveänpuikeasta vinoneliömäiseen. Lehtilapa on myös hieman kolmiliuskainen, tyvestä tavallisesti leveäntylppä, kärjestä tylpähkö. Laidalta lapa on isohampainen. Vihreä kukinto on lehdetön ja tähkämäinen. Suomessa soijasavikka kukkii vasta loka-marraskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Kiiltävänmusta siemen on yhden millimetrin pituinen.Retkeilykasvio 1998, s. 127.Lutukka 21/2005, s. 48–49.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 112. Suomessa soijasavikka kukkii harvoin eikä todennäköisesti tuota siemeniä. Muista savikkalajeista soijasavikka muistuttaa läheisesti muun muassa jauhosavikkaa (C. album) ja missourinsavikkaa (C. missouriense). == Levinneisyys == Soijasavikka on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikan eteläosista. Tulokkaana se on levinnyt tulokkaana muun muassa Eurooppaan. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosissa sekä Raahen seudulta.Lampinen, R., Lahti, T. & Heikkinen, M. 2012: Kasviatlas 2011: Soijasavikan levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 14.4.2013. == Elinympäristö == Suomessa soijasavikka on harvinainen uustulokas, jota kasvaa kaatopaikoilla ja täyttömailla. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Kurtto & Arto, Lampinen, Raino & Piirainen, Mikko & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti & Väre, Henry. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21/2005, s. 41–85. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Soijasavikan levinneisyys Suomessa. Luokka:Savikat
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1930

Vuoden 1930 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat Djurgårdens IF ja SK Tirfing. Ruotsin parhaat seurat eivät osallistuneet mestaruuskilpailuun, vaan ne pelasivat keskenään ns. kuuden joukkueen sarjassa."Sexlagserien" 1930 Kausi oli viimeinen, jolloin Ruotsin-mestaruus ratkaistiin cup-kilpailussa. == Puolivälierät == Joukkue #1 Tulos Joukkue #2 Örebro SK 1–2 IF Linnéa Nässjö IF 3–4 Djurgårdens IF Nacka SK 5–1 Köpings IS SK Tirfing 4–2 IFK Rättvik == Välierät == 16\. ja 23. helmikuuta Joukkue #1 Tulos Joukkue #2 SK Tirfing 4–1 Nacka SK Djurgårdens IF 3–2 IF Linnéa == Loppuottelu == 2\. maaliskuuta 1930 Tukholmassa. Joukkue #1 Tulos Joukkue #2 Djurgårdens IF 0–1 SK Tirfing == Lopulliset sijoitukset == Sija Joukkue 1\. SK Tirfing 2\. Djurgårdens IF == Lähteet == * Svenska Dagbladets Årsbok * Bandytipset Svenska mästerskapet 1930 ===Viitteet=== Luokka:Jääpallon Ruotsin- mestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 1930 jääpallo
EDA

EDA voi viitata seuraaviin: * Euroopan puolustusvirasto (European Defence Agency), Euroopan unionin erillisvirasto * Yhdistynyt demokraattinen vasemmisto (Eniaía Dimokratikí Aristerá), kreikkalainen puolue vuosina 1951–1989
House at the End of the Street

House at the End of the Street on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Mark Tonderain ohjaama kauhuelokuva. Sen pääosassa on Jennifer Lawrence. Elokuva kertoo teini-ikäisestä Elissasta (Lawrence) ja hänen äidistään (Elisabeth Shue), jotka ovat juuri muuttaneet uuteen unelmataloon. Idylliin tulee säröjä, kun he kuulevat naapuritalossa tapahtuneesta verilöylystä. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2012 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Alfred Philippson

Alfred Philippson (1864–1953) oli saksalainen maantieteilijä. Hän oli professorina Bonnin yliopistossa 1911–1929. Hänen pääasiallisia tutkimuskohteitaan olivat geomorfologia ja Välimeren maat.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1185 Philippson joutui juutalaisen syntyperänsä vuoksi vaikeuksiin ja lopulta perheineen Theresienstadtin keskitysleirille, josta he kuitenkin selviytyivät ja palasivat vapautumisen jälkeen Bonniin. Hänen isänsä oli rabbi ja kustantaja Ludwig Philippson ja hänen veljensä historioitsija Martin Philippson.Jewish Encyclopedia == Julkaisuja == * Europa, 1894, 3. p. 1928 * Das Mittelmeergebiet, 1904, 4. p. 1922 * Grundzüge der allgemeinen Geographie, 1921–1924, 2. p. 1929–1931 * Wie ich zum Geografen wurde (Keskitysleirillä kirjoitettu kuvaus elämänvaiheista) ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset maantieteilijät Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
FC Kaarina

FC Kaarina on vuonna 2010 perustettu junioritoimintaan erikoistunut jalkapalloseura. Sen muodostivat neljä Kaarinan kaupungissa toimivaa jalkapalloseuraa; Kaarinan Pojat, Littoisten Työväen Urheilijat, Piikkiön Palloseura sekä Kaarinan Nappulat. Kaikki jatkavat edelleen myös itsenäisinä, mutta seuroilla on vuodesta 2012 lähtien valtakunnallisissa sarjoissa FC Kaarinan nimellä esiintyneet yhteiset A- ja B-juniorijoukkueet. Kaudella 2013 FC Kaarinan A-juniorit pelaavat A-poikien SM-sarjassa ja B-juniorit toiseksi korkeimmalla sarjatasolla B-poikien Ykkösessä. Vuonna 2012 FC Kaarina saavutti hopeaa B-poikien SM-sarjassa. == Lähteet == *FC Kaarinan kotisivut Luokka:Suomalaiset jalkapalloseurat Luokka:Kaarinalaiset urheiluseurat Luokka:Vuonna 2010 perustetut urheiluseurat
Orléans (suku)

Orléans oli Ranskassa nimi, jota käytettiin Valois- ja Bourbon- hallitsijasukujen nuoremmista haaroista, useasta eri suvusta 1300-luvulta alkaen.house of Orléans Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 14.4.2013. Nimi tuli Orléansin herttuan arvosta, joka kuului kyseisten sukujen päämiehille. Usein nimellä viitataan viimeiseen Orléans- sukuun, joka polveutuu Ludvig XIV:n nuoremmasta veljestä Filip I:stä. Ensimmäinen Orléansin herttua Filip (1336–1375) kuoli ilman perillisiä. Hänen jälkeensä arvon sai Ludvig I (1372–1407), jonka jälkeläisille se perityi aina vuoteen 1545 saakka. Seuraavaksi arvo annettiin Gaston Orléansille (1608–1660), jolta se siirtyi Filip I:lle (1640–1701). Orléans-suku oli Ranskan hallitsijasukuna niin sanotun heinäkuun monarkian aikana vuosina 1830–1848, jolloin kuninkaana toimi Filip I:n jälkeläinen Ludvig Filip. Vuoden 1848 jälkeen Orléans-suvun oikeutta kruunuun puolustaneita rojalisteja kutsuttiin orleanisteiksi. Bourbon-suvun päähaara sammui vuonna 1883, minkä jälkeen Orléans-suvun päämies peri myös Bourbonien oikeuden Ranskan kruunun. == Suvun jäseniä == * Filip I (1640–1701), Orléansin herttua, Ranskan kuningas Ludvig XIII:n poika, Ludvig XIV:n veli, josta suku polveutuu ** Filip II d’Orléans (1674–1723), Orléansin herttua, Filip I:n poika, Ranskan sijaishallitsija 1715–1723 *** Louis IV d’Orléans (1703–1752), Orléansin herttua, Filip II:n poika **** Louis-Philippe I d'Orléans (1725–1785), Orléansin herttua, Louis IV:n poika ***** Louis Philippe Joseph, Philippe Égalité (1747–1793), Orléansin herttua, ranskalainen poliitikko, Louis- Philippe I:n poika ****** Ludvig Filip I (, 1773–1850), Ranskan kuningas 1830–1848, Philippe Égalitén poika *******Ferdinand Filip (, 1810–1842), Orléansin herttua, Ranskan kruununprinssi, Ludvig Filip I:n poika ******** Philippe d’Orléans (1838–1894), Pariisin kreivi, Ranskan kruununtavoittelija, Ferdinand Filipin poika ********* Louis Philippe Robert d’Orléans (1869–1926), Orléansin herttua, Ranskan kruununtavoittelija, Philippe d’Orléansin poika ******** Robert d’Orléans (1840–1910), Chartresin herttua, Ferdinand Filipin poika ********* Jean d’Orléans (1874–1940), Robert d’Orléansin poika, Ranskan kruununtavoittelija ********** Henri d’Orléans (1908–1999), ”Pariisin kreivi”, Jean d’Orléansin poika, Ranskan kruununtavoittelija *******François d’Orléans (1818–1900), Ludvig Filip I:n poika, amiraali *******Henri d’Orléans (1822–1897), Ludvig Filip I:n poika, kenraali, poliitikko, historioitsija *******Antoine d’Orléans (1824–1890), Ludvig Filip I:n poika, Espanjassa vaikuttanut poliitikko *Bertrand de Orléans e Bragança (s. 1941), Brasilian kruununtavoittelija ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Ranskastako kuningaskunta!, Kuva, 21.12.1938, nro 26, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Ranskan hallitsijasuvut Luokka:Orléansin historia
Krapina

Krapina on Krapina-Zagorjen piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 4471 asukasta. Kaupungissa on nykyaikainen neanderthalinihmisistä kertova museo. Sieltä lähtee polku Hušnjakovon kukkulalle, josta on löydetty jäänteitä neanderthalin ihmisistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kroatian kaupungit
Bjelovar

Bjelovar on Bjelovar-Bilogoran piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 27 024 asukasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kroatian kaupungit
Vasco da Gama (kaupunki)

Vasco da Gama (konkaniksi वास्को) on Goan osavaltion suurin kaupunki Intian länsirannikolla. Se sijaitsee Etelä-Goan piirikunnassa Mormugaon niemimaan kärjessä, Zuarijoen suulla. Nimensä kaupunki on saanut vuonna 1917 portugalilaisen löytöretkeilijä Vasco da Gaman mukaan. Kaupungin väkiluku on noin 100 000. Kaupunki jakautuu kahteen vyöhykkeeseen: keskustavyöhykkeeseen ja etelävyöhykkeeseen, joka tunnetaan myös nimellä ”Baina”. Keskustavyöhykkeellä on paljon kaupallista ja teollista toimintaa. Hotellit ja ravintolat sijaitsevat lähellä keskustaa. == Ilmasto == Vasco da Gaman ilmasto on trooppinen, mutta sitä hillitsevät hieman mereltä ja joilta puhaltavat tuulet. == Liikenne == Dabolimin lentokenttä sijaitsee Dabolimin kylässä, lähellä Vasco da Gaman kaupunkia. Maata pitkin Vasco da Gamaan pääsee valtatieltä 17A tai junalla. Vesireittejä suosivia matkustajia palvelee Mormugaon satama, joka on myös alueen suurin työnantaja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vasco da Gaman kotisivut Tiedosto:Vasco 1.jpg|Linja- autoasema. Tiedosto:Vasco-harbour.jpg|Satama. Tiedosto:Vasco's Fish and Produce Market 3.jpg|Kaupankäyntiä. Luokka:Goan kaupungit
Yrjö Tuompo

Yrjö Rafael Tuompo (1. syyskuuta 1897 Pornainen – 27. maaliskuuta 1964 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja. Tuompo työskenteli aluksi rautatievirkamiehenä, mutta värväytyi vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoiseen armeijaan ja kävi Vöyrin sotakoulun. Hän osallistui sisällissotaan komppanianpäällikkönä ja sai ylennyksen vänrikiksi. Tuompo valmistui neljänneltä kuuntelu-upseerikurssilta Kadettikoulusta 1922. Jatkokoulutuksena hän kävi kapteenikurssin. Uransa alussa hän palveli komppanianpäällikkönä 1918–1921 sekä kadettikoulun jälkeen aliupseerikoulun johtajana 1922–1923 sekä kanta-aliupseerikoulun johtajana 1924–1926. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1927–1938, ja sen jälkeen puolustusministeriössä. Talvisodan aikana 1939–1940 hän oli pataljoonankomentajana Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän johti Kanta-Hämeen suojeluskuntapiiriä, joka jatkosodan sytyttyä perusti JR 44:n. Tuompo toimi sen komentajana kahteen otteeseen: 18.6.1941–4.10.1941 sekä 16.1.1942–14.4.1943. Uransa päätteeksi hän toimi Kanta-Hämeen sotilaspiirin komentajana 1944–1946, minkä jälkeen hän erosi aktiivipalveluksesta. Sen jälkeen hän oli Vanajan Autotehdas Oy:n huoltopäällikkönä ja Kanta-Hämeen sotainvalidipiirin puheenjohtajana. Ylennykset: luutnantti 1920, kapteeni 1922, majuri 1930, everstiluutnantti 1940, eversti 1942. Hänen vanhempi veljensä Wiljo Einar Tuompo (1893–1957) oli jääkärikenraali ja pankinjohtaja sekä nuorempi veljensä Eino Tuompo (1902–1979) oli eversti ilmatorjunnan aselajissa. ==Lähteet== * https://runeberg.org/kuka/1954/0908.html * * Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.4.1964, HS Aikakone. Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset toisen maailmansodan sotilaat Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Veli Toukomies

Veli Vesa Toukomies (s. 28. syyskuuta 1944Skeptikko 3/1994, s. 14.) on suomalainen tietokirjailija ja lautapelien suunnittelija. Koulutukseltaan hän on filosofian ja teologian maisteri. 1970–1980-luvun pappisuran jälkeen Toukomies luopui uskosta ja ryhtyi skeptikoksi. Hän on toiminut Skepsis ry:n eri tehtävissä, muun muassa puheenjohtajana 1994. ==Nuoruus== Toukomies tuli uskoon 16-vuotiaana viidennen herätysliikkeen vaikutuksesta. Hän alkoi opiskella teologiaa, hänet vihittiin papiksi vuonna 1967, ja hän astui 24-vuotiaana apupapin virkaan Lahdessa. Hän toimi muun muassa Artjärven kirkkoherrana 1978–1981. ==Teoksia== *Pro nobis – in nobis. Baptisti Thomas Wilcoxin teologiset peruskatsomukset uusimpien tekstilöytöjen valossa. Helsingin yliopisto (pastoraalityö) 1971 *Helvetin ja rakkauden Jumala. Suomen evankelisluterilainen ylioppilas- ja teinilähetys 1969 *Opettajan koulutusopas: lapsievankelioimisen käsikirja. Lapsievankelioimisyhdistys 1969 (J. Irwin Overholtzerin kanssa) *Kirkkoa kaapataan. 1981. ISBN 951992938X *Suomen kansan tuhmat jutut: suomalainen Decamerone. 1984 *Seksi ja alkoholi Raamatussa (toim.). LA-tuote 1981 *Rubikin kuution uusi maailma. Tampere: Pop- kirjat 1982. ISBN 9519374388 *Aikuisten leikit. Tampere: Pop-kirjat 1982 *Seurapelit ja -leikit. Helsinki: Otava 1986. ISBN 9511090011 *Pelien maailma. Helsinki: Otava 1988. ISBN 9511097997 *Uskomatonta! Seksi ja sota Raamatussa ja Koraanissa. Helsinki: Dialogia 2003. ISBN 9525422062 ==Pelejä== *Riskiaika. Helsinki: Taloudellinen tiedotustoimisto TAT ry. (nimellä Peli Toukomies) ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset lautapelisuunnittelijat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Slavonski Brod

Slavonski Brod on Brod-Posavinan piirikunnan pääkaupunki Kroatiassa. Vuonna 2011 siellä oli 53 531 asukasta. pienoiskuva|vasen|Slavonski Brodin linnoitus. Slavonski Brod on perustettu Sava-joen varrelle vanhan Marsonianin roomalaiskaupungin paikalle. Itävaltalaiset rakennuttivat linnoituksen Slavonski Brodiin 1700-luvulla suojelemaan valtakuntaa turkkilaisilta. Linnoituksen pohjakaava on tähden muotoinen. Se vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja Jugoslavian hajoamissodissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kroatian kaupungit
Tapio Peitsara

Tapio Nyyrikki Peitsara (vuoteen 1935 Blässar; 24. elokuuta 1902 Viipurin maalaiskunta – 13. toukokuuta 1989 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti. Peitsara liittyi vuonna 1917 Helsingin suojeluskuntaan ja osallistui 15-vuotiaana polkupyörälähettinä Helsingin valtaukseen sisällissodassa vuonna 1918. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1922 ja kävi Kadettikoulun 1925 sekä Sotakorkeakoulun 1937 (ye-upseeri 1938). Hän toimi Hämeen ratsurykmentissä nuorempana upseerina 1925–1928 ja johti ratsuväen aliupseerikoulua 1929. Ratsuväkiprikaatin adjutanttina hän oli 1930 ja Kadettikoulun adjutanttina 1931–1935. Yleisesikunnan operatiivisella osastolla Peitsara työskenteli toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1937–1939. Talvisodan aikana hän toimi Päämajan maavoimatoimiston päällikkönä ja välirauhan aikana maavoimatoimiston toimistoesiupseerina sekä jälleen päällikkönä 1942–1943. Jääkäripataljoona 6:tta Peitsara johti vuonna 1943. JR 49:n komentajana hän oli elo–marraskuussa 1944. Sodan jälkeen hän komensi Jääkäripataljoona 4:ää 1945–1948. Kymen sotilaslääniin esikuntapäällikkönä hän toimi vuonna 1949. Jääkäripataljoona 1:tä Peitsara komensi 1950–1951. JR 2:n (myöhemmin Pohjois- Savon prikaati) komentajana Peitsara toimi 1952–1959. Hän oli vuonna 1959 vähän aikaa Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana, mistä tehtävästä jäi eläkkeelle. Peitsara julkaisi vuonna 1941 selvityksen Suomen ja Venäjän talvisota 1939–40: yleistajuinen katsaus, joka käännettiin kuudelle kielelle. Sen on sanottu herättäneen suurta kiinnostusta varsinkin Saksassa. Peitsara oli vuosina 1954–1960 kaksi kautta Kuopion kaupunginvaltuutettuna ja toimi kaupunginhallituksen jäsenenä. Eläkevuosinaan hän oli 13 vuotta Kuopion raastuvanoikeuden ja maistraatin kunnallisneuvosmiehenä. Hän oli aktiivinen Upseeriliiton ja Kadettikunnan toiminnassa. Ylennykset: kornetti 1925, luutnantti 1927, kapteeni 1931, ratsumestari 1935, majuri 1939, everstiluutnantti 1942, eversti 1952. ==Lähteet== * https://runeberg.org/kuka/1954/0627.html * Eversti Tapio Peitsara 60-vuotias (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 24.8.1962, HS Aikakone. * Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 21.5.1989, HS Aikakone. Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Kuopion kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Richard Bonynge

Richard Bonynge (s. 29. syyskuuta 1930 Sydney) on australialainen kapellimestari. Hän opiskeli aluksi pianonsoittoa ja esitti 14-vuotiaana Griegin pianokonserton a-mollissa. Hän sai opetusta muun muassa Herbert Fryeriltä Lontoon Royal College of Musicissa.AllMusic: Richard Bonynge Bonynge alkoi säestää sopraano Joan Sutherlandia, ja vuonna 1954 hän meni tämän kanssa naimisiin. Tämä suhde sai Bonyngen tutkimaan bel canto -ohjelmistoa. Hän debytoi kapellimestarina vuonna 1962 Santa Cecilian orkesterin kanssa Roomassa. Vuonna 1963 hän johti Gounod'n Faustin esityksen Vancouverissa ja Bellinin Unissakävelijän esityksen San Franciscossa. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1964 johtamalla Bellinin Puritaanien esityksen. Vuonna 1965 Bonynge palasi Sutherlandin kanssa Australiaan, jossa hänestä tuli Sutherland-Williamson International Grand Opera Companyn musiikillinen johtaja. Vuonna 1966 Bonynge debytoi Metropolitan-oopperassa johtamalla Donizettin Lucia di Lammermoorin esityksen, jossa Sutherland esitti nimiroolin. Vuosina 1974–1978 Bonynge toimi Vancouverin oopperan taiteellisena johtajana ja vuosina 1975–1986 Australian oopperan musiikillisena johtajana. Hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1977. Bonynge on tutkinut Bellinin teosten lisäksi ajan ranskalaista oopperaa ja säveltänyt kadensseja, joita ovat käyttäneet monet laulajat, kuten Sutherland. == Lähteet == Luokka:Australialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Annie (vuoden 1982 elokuva)

Annie on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut John Hustonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuvamusikaali. == Juoni == Lastenkodissa asuvan Annien elämä muuttuu, kun hän pääsee asumaan miljonääri herra Warbucksin luokse. Henkilökunta on ystävällinen, ja Annie viihtyy. Lisäksi Warbucks alkaa pitää Anniesta koko ajan enemmän. Lastenkodin johtaja alkaa juonia rahan huiputusta vankilasta vapautuneen veljensä kanssa. He onnistuvat 50 000 dollarin huijauksessa esiintymällä Annien vanhempina. Kun huijaus paljastuu, syntyy suuri kahakka. Lopulta lastenkodin johtaja ja tämän veli pidätetään huijauksesta, ja Warbucks adoptoi Annien. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi kirjoitti mestariohjaaja Hustonin Annien tarjoavan paljon suurieleisiä musiikkinumeroita ja sujuvan tarinan, mutta vain vähän lämpöä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1982 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit Luokka:Musikaaleihin perustuvat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset lastenelokuvat
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1931

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1931 pelattiin kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1931 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Tämä oli ensimmäinen kausi, jolloin Ruotsin- mestaruudesta pelattiin sarjamuotoisesti. Lohkovoittajiksi selviytyivät IF Göta ja AIK. Loppuottelu pelattiin Tukholmassa 1. maaliskuuta. ==Division I== === Pohjoinen === Joukkue O V T H Maalit P AIK 7 5 2 0 21-9 12 Västerås SK 7 4 3 0 26-11 11 Skutskärs IF 7 4 1 2 25-16 9 SK Tirfing 7 3 1 3 16-24 7 IK Sirius 7 2 2 3 21-25 6 IFK Rättvik 7 1 3 3 17-22 5 IF Vesta 7 2 0 5 17-23 4 Hammarby IF 7 1 0 6 10-23 2 === Etelä === Joukkue O V T H Maalit P IF Göta 7 5 2 0 27-9 12 IK Göta 7 5 1 1 20-11 11 Örebro SK 7 5 0 2 24-16 10 Nässjö IF 7 5 0 2 19-14 10 Djurgårdens IF 7 2 1 4 18-20 5 IFK Strängnäs 7 2 0 5 10-15 4 Linköpings AIK 7 1 0 6 10-30 2 IFK Uppsala 7 1 0 6 5-18 2 === Loppuottelut === 1.3. Tukholma Joukkue #1 Tulos Joukkue #2 AIK 4–3 (2–1) IF Göta ==Lopulliset sijoitukset== Sija Joukkue 1\. AIK 2\. IF Göta ==Lähteet== * Bandytipset kalenderbiteri ===Viitteet=== 1931 Luokka:Vuoden 1931 jääpallo
Pieno

Pieno (ital. < ) musiikkitermi, joka tarkoittaa 'täysi', esimerkiksi organo pieno = 'täysin uruin'. ==Katso myös== *Opera Pieno *Piano Luokka:Musiikkitermit Luokka:Italiankieliset sanat ja sanonnat
Zimbabwelainen viittomakieli

Zimbabwelainen viittomakieli on joukko kieliä, jotka ovat kehittyneet itsenäisesti ja erillään toisistaan oppilaiden keskuudessa kuurojen kouluissa Zimbabwessa 1940-luvulta alkaen. Ne ovat mahdollisesti sukua Saksasta, Irlannista, Australiasta, Englannista ja Etelä-Afrikasta tulleille viittomakielille. Zimbabwelaisia viittomakieliä on vain vähän tutkittu, joten tarkasta määrästä tai keskenään ymmärrettävyydestä ei ole paljon tietoa. Jokaisessa kuurojen koulussa käytetään eri viittomakieltä, jotka poikkeavat myös niistä viittomakielistä, joita koulujen ulkopuolella olevat aikuiset käyttävät.Zimbabwe Sign Language, Ethnologue Esimerkiksi Zimbabwen pääkaupungissa Hararessa "kenkää" merkitsevä viittoma tarkoittaa Bulawayossa "sikaa". Lisäksi Bulawayossa sanotaan "hyvä" näyttämällä kaksi peukaloa, kun taas Hararessa laitetaan neljä sormea peukalon päälle.Zimbabwe dictionary unifies rival sign languages, BBC Vuonna 2011 julkaistiin ensimmäinen zimbabwelaisen viittomakielen sanakirja, jonka toivottiin yhdistävän Zimbabwen lukuisia eri viittomakieliä ja sen kautta takaavan kuuroille zimbabwelaisille oikeutensa mm. koulutukseen, oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja sananvapauteen.Zimbabwean sign language dictionary, OSISA Sen toivottiin myös poistavan tulkkien tarpeen. Sanakirja on King George VI School and Centre -nimisen kuurojen koulun oppilaiden kokoama, minkä takia se ei ole kokenut samaa kohtaloa kuin edelliset sanakirjat, jotka olivat kuulevien ihmisten tekemiä ja joutuivat kuurojen yhteisön hylkäämiksi. Sanakirjassa pyrittiin kulttuurin kannalta merkityksellisyyteen. Esim. laajassa käytössä oleva "tyttö"-viittoma, joka tehdään esittämällä vetävänsä sormilla pitkien hiusten läpi, korvattiin viittomalla, joka tehdään laittamalla kädet rintojen päälle. Näin koska useimmat zimbabwelaiset naiset pitävät hiuksensa lyhyinä. Hallituksen virallisten lukujen mukaan kuuroja on maassa yhteensä noin 20 000, mutta sanakirjan teossa mukana olleet uskovat määrän olevan paljon suurempi. Kielen sormiaakkoset, jolla siis tavataan yksittäisiä sanoja englanniksi, ovat mahdollisesti sukua Etelä-Afrikassa käytössä oleville sormiaakkosille. == Lähteet == Luokka:Zimbabwen kielet Luokka:Viittomakielet
Puhoksen rautatieasema

Puhoksen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Kiteellä Puhoksen kylässä. Puhos toimii junien kohtauspaikkana ja ratapihan pohjoispäästä johtaa raide Mustanselän rantaan, jossa sijaitsee Puhoksen Satama Oy. Puhoksessa ei ole ollut henkilöliikennettä. 2000-luvun alussa on ollut suunnitteilla, että Kiteen matkustajaliikenne siirtyisi Puhokseen, koska se sijaitsee paremmassa paikassa kuin Tolosenmäessä sijaitseva Kiteen rautatieasema. == Historia == Puhokseen suunniteltiin asemaa jo 1920-luvulla. Aluksi oli suunnitelmissa, että rata rakennettaisiin Lahdesta Mikkelin ja tämän kautta Matkaselkään, mutta alkupää rakennettiin vain Heinolaan asti. Puhokseen rakennettiin rautatie, kun Karjalan radan Parikkalan ja Onkamon välinen osuus rakennettiin. Puhos avattiin liikenteelle 1. joulukuuta 1965 ja tavaraliikenne Parikkalan ja Puhoksen välillä alkoi seuraavana vuonna. Asemarakennus rakennettiin Siporex-harkoista ja se valmistui 1976. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Vaunut.org: Puhoksen asemarakennus Luokka:Kiteen rautatieliikennepaikat
Kaarlo Raunio

Kaarlo Raunio (28. joulukuuta 1891 Leppävirta – 3. maaliskuuta 1963 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin komentaja. Aiemmin opettajaksi valmistunut Raunio kävi Kadettikoulun 1926-1927 ja suojeluskuntien komentajakurssin 1929. Hän toimi vuonna 1918 Viipurin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1918, Rannikkotykistörykmentti 3:n talouspäällikkönä 1918-1919. Sittemmin hän toimi Sortavalan suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä 1919-1940. Talvisodan aikana Raunio komensi JR 69:ää Kollaan rintamalla. Välirauhan aikana 1941 hän toimi Iisalmen suojeluskuntapiirin piiripäällikkönä. Jatkosodan alkaessa hän komensi Ylä- savolaisista koottua JR 52:a syyskuuhun 1941 asti. Sortavalan suojeluskuntapiirin komentajana hän toimi vuonna 1943. Ylennykset: reservivänrikki 1918, reserviluutnantti 1918, reservikapteeni 1923, kapteeni 1927, majuri 1928, everstiluutnantti 1931, eversti 1941. ==Lähteet== * https://runeberg.org/kuka/1954/0689.html === Viitteet === Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Suojeluskuntien piiripäälliköt Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Lippusimput

Lippusimput (Hemitripteridae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista. ==Lajit ja anatomia== Lippusimppujen heimoon kuuluu 3 sukua ja 8 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja pienin laji Nautichthys robustus kasvaa korkeintaan noin 8 cm pitkäksi, kun suurin laji kitalippusimppu (Hemitripterus bolini) voi saavuttaa 73 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat piikikkäät suomut, suuri pää, hyvin kookkaat rintaevät ja 2 selkäevää, joistaetumainen on korkea erityisesti rengaslippusimpulla (Nautichthys oculofasciatus). Heimon kaloilla ei ole uimarakkoa. Väritykseltään lippusimppulajit ovat vaihtelevia ja kykenevät muuttamaan väritystään pohjan mukaan. Usein ruumiissa on täpliä tai renkaita. ==Levinneisyys ja elintavat== Lippusimpuista amerikanlippusimppu (H. americanus) elää Pohjois-Atlantilla, muut heimon kalat elävät pohjoisella Tyynelläemrellä. Ne elävät tyypillisesti matalahkoissa vesissä ja syvimmillään niitä on tavattu 420 metrin syvyydestä. Lippusimppujen ravintoa ovat suurimmaksi osaksi pienet selkärangattomat eläimet. ==Lähteet== Luokka:Simppukalat
Emerik Grönroos

Emerik Grönroos (s. 6. heinäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ykkösen FC KTP:tä, jossa hän on lainalla Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubista. Grönroos aloitti jalkapalloilun neljävuotiaana Käpylän Pallossa. Hän pelasi juniorina myös Jokereissa, Allianssissa, Pallokerho-35:ssä ja 13-vuotiaasta alkaen Helsingin Jalkapalloklubissa. Kausina 2011–2012 Grönroos pelasi Kakkosta HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kauden 2012 Liigacupissa. Kauden 2013 Grönroos pelasi lainalla Myllykosken Pallossa. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. HJK lainasi Grönroosin FC KTP:hen kuukauden mittaisella sopimuksella heinäkuussa 2014. Grönroos on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa, ja hän kuuluu alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Emerik Grönroos Veikkausliigan sivustolla * Emerik Grönroos Helsingin Jalkapalloklubin sivustolla Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet
Jere Pyhäranta

Jere Pyhäranta (s. 6. heinäkuuta 1992 Espoo) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa JJK Jyväskylää. Pyhäranta aloitti jalkapalloilun viisivuotiaana Hongassa. Kausina 2009–2010 hän pelasi Kakkosta seuran reservijoukkueessa Pallohongassa. Kaudeksi 2011 Pyhäranta siirtyi Tampere Unitediin, jonka riveissä hän ehti pelata Liigacupia ennen seuran sulkemista kilpailutoiminnasta talousepäselvyyksien vuoksi. Pyhäranta loukkaantui vakavasti TamU:n viimeisissä harjoituksissa, mistä toivuttuaan hän teki kaudeksi 2012 sopimuksen Ykkösen Viikinkien kanssa. Hän pelasi Ykkösessä 17 ottelua, joista yhdeksässä hän ei päästänyt maaliakaan. Kaudeksi 2013 Pyhäranta siirtyi Myllykosken Palloon. Hän debytoi Veikkausliigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Pyhäranta on pelannut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jere Pyhäranta Veikkausliigan sivustolla * Jere Pyhäranta Myllykosken Pallon sivustolla Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1992 syntyneet
Niilo J. Avellan

Niilo Johannes Avellan (18. maaliskuuta 1868 Ahlainen – 12. helmikuuta 1938 Lahti) oli suomalainen opettaja ja paikallishistorian tutkija.Rehtori Niilo J. Avellan kuollut, Helsingin Sanomat, 13.02.1938, nro 42, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Avellanin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Edvin Avellan ja Katarina Ulrika Hahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1894. Avellan toimi aluksi Viipurin Reaalilyseon suomenkielen, historian ja maantiedon opettajana 1895–1897 ja sitten Lahden yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1897-1938 ja hän oli myös koulun johtajana vuoteen 1915 saakka. Avellan oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen 1906–1907 ja 1913–1921. Avellan oli mukana Nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin Kansallisen Edistyspuolueen toiminnassa Lahdessa. Hän oli Lahden kaupunginkirjaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1915 ja Lahden museon johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1924. Avellan omisti Kellahden säterirustitilan Ahlaisissa. Niilo J. Avellan oli naimisissa vuodesta 1894 Sylvia Renqvistin (1870–1920) kanssa. Heillä oli kaksi lasta Olavi (s. 1896) ja Irja (vuodesta 1924 Leistén, s. 1902). Avellanit tutustuivat 1906 kirjailija Joel Lehtoseen. Lehtosen ja Sylvia Avellanin välille syntyi suhde ja he olivat kirjeenvaihdossa Sylvia Avellanin kuolemaan saakka. Sylvia Avellan säilytti Lehtosen kirjeet ja Niilo Avellan luovutti ne myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Kirjeet julkaistiin Pekka Tarkan toimittamana (Putkinotkon herra, Otava 1969). == Teoksia == * Tietoja muutamista entisen Ulvilan pitäjän maatiloista, teoksessa Satakunta. Kotiseutututkimuksia 1. Satakuntalainen osakunta, Helsinki 1907 * Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II, teoksessa Satakunta. Kotiseutututkimuksia 3. Satakuntalainen osakunta, Vammala 1914 * Entisen Ulvilan pitäjän maatilat III, teoksessa Satakunta. Kotiseutututkimuksia 5. Satakuntalainen osakunta, Porvoo 1925 == Lähteet == * * Kuka, Mitä, Lahti : Avellan, Niilo Johannes (1868-1938) * LehtoNet : Sylvi Avellan Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Lahden kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Tieto- ja tukipiste Tiltti

Tiltti on Suomen ensimmäinen pelihaittoihin keskittyvä tieto- ja tukipiste, joka toimii avoimena matalan kynnyksen ohjaus- ja neuvontapalveluna peliongelmissa. Toiminta on tarkoitettu ongelmallisesti pelaaville, heidän läheisilleen sekä pelihaittoja työssään kohtaaville ammattilaisille. Tiltin tukimuotoihin kuuluvat tiedon jakaminen, ammattilaisen antama keskusteluapu ja vertaistuki. Tiltin pyrkimyksenä on tukea pelaajia pelaamisen hallinnassa ja peliongelman selvittelyssä sekä auttaa peliriippuvuuden seurauksena syntyneissä vaikeissa elämäntilanteissa. Asiakasta ohjataan hänelle sopivien tuki- ja hoitopalveluiden valinnassa. Matalan kynnyksen periaatteisiin kuuluvat Tiltissä nimettömyys, sitoutumattomuus, maksuttomuus sekä asuinpaikasta riippumaton osallistuminen ilman ajanvarausta. Tiltti toimii Sininauhaliiton hallinnoimana, ja se alkoi RAY:n rahoittamana hankkeena vuosina 2010-2014. Nykyään sitä rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA). Tila sijaitsee peliongelmiin erikoistuneen palvelu-, osaamis- ja kehittämiskeskus Peliklinikan yhteydessä Helsingin Hakaniemessä. Vuosittain Tiltissä käy noin 190 uutta asiakasta. Tiltti on saanut nimensä pokerin pelaajien parissa syntyneestä käsitteestä. Sillä tarkoitetaan henkistä tilaa, johon joutuessaan pelaaja menettää pelinsä hallinnan järjeltä tunteille. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Tiltin kotisivut *Tiltti Sininauhaliiton sivuilla Luokka:Uhkapelit Luokka:Riippuvuudet Luokka:Neuvontapalvelut
Kaisankoti

Hyvinvointikartano Kaisankoti Pohjois-Espoon Pakankylän tilan päärakennuksessa on työikäisten kuntoutuspalveluja sekä työhyvinvointi-, hemmottelu-, kokous-, ravintola-, juhla- ja majoituspalveluja tarjoava hotelli. Toiminnasta vastaa Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö. Hyvinvointikartano Kaisankodin johtajana toimi Niina Pyy. Kiinteistöjen omistajanvaihdos vuonna 2018 muutti liiketoimintaa kun Backby-Kalliomaa osti paikan. Vuonna 2019 Heli Vehmas aloitti Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiön toimitusjohtajana. Kartanon nimi vaihtui Backbyn kartanoksi ja säätiön nimi Kaisankodiksi (kuntoutus- ja työelämäpalvelut). Se jatkoi toimintaansa Backbyn kartanossa vuokralaisena. Ravintola-, hotelli- ja kokouspalvelut siirtyivät Backby kartanopalveluille ja Kaisankoti keskittyi työikäisten kuntoutus- ja työelämäpalveluihin. == Historia == Hyvinvointikartano Kaisankodin toiminnasta vastaava Kaisa Kallion kansalaislahjasäätiö sai alkunsa vuonna 1938, kun presidentinrouva Kaisa Kallio (1878-1954) halusi käyttää 60-vuotislahjaksi saamansa kansalaislahjan perustamalla lepokodin työn ja elämän uuvuttamille naisille.Satu Pajuriutta. Kartanomiljöö vaihtuu huvipuistoon. Helsingin Sanomat 12.2.2014 s. A 20 Tavoitteena oli ja on hoitaa ihmisiä kokonaisvaltaisesti, huomioiden sekä fyysisen että henkisen hyvinvoinnin. Aluksi Kaisankoti toimi 1950–1958 Kauniaisissa, minkä jälkeen se on toiminut Backbyn kartanon tiloissa Espoon Pakankylässä.Historiaa , Kaisankoti. Viitattu 20.7.2014. Paikan nimi muuttui omistajanvaihdoksen 2018 myötä Backbyn Kartanoksi vuonna 2019. == Kuntoutus == Kaisankoti on erikoistunut terveysriskejä ennalta ehkäisevään kuntoutukseen ja työkyvyn ylläpidon edistämiseen. Kuntoutuksen painopistealueita ovat muun muassa työikäisten varhaiskuntoutus, pääasiallisesti ammatillisesti syvennetyt kurssit (ASLAK), tuki- ja liikuntaelinoireisten kurssit sekä lievät mielenterveys- ja jaksamisongelmat. == Kokous, ravintola, majoitus, muut palvelut == Kaisankodissa on majoitushuoneiden lisäksi kokoustiloja sekä ravintola- ja juhlatiloja. Lisäksi tiloissa on kauneushoitola, saunaosasto uima- ja poreammeineen ja kuntosali. == Lähteet == * Kartanokylpylä Kaisankodin kotisivu *Backbyn Kartanon kotisivu ===Viitteet=== Luokka:Espoon hotellit Luokka:Suomalaiset kylpylät Luokka:Röylä
Joseph Calleja

thumb|Joseph Calleja Joseph Calleja (s. 1978) on maltalainen tenori. Hän aloitti laulamisen 16-vuotiaana ja teki ammattimaisen debyyttinsä Maltalla vuonna 1997 Macduffin roolissa Macbethissa. Hän on saanut palkintoja kilpailuissa, kuten Plácido Domingon Operaliassa vuonna 1999.Decca Classics: Joseph Calleja Calleja esiintyi Pohjois-Amerikassa ensimmäistä kertaa Rinuccion roolissa Spoleton festivaalilla. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki vuonna 2006 Rigoletton esityksessä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Covent Gardenissa, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin Deutsche Operissa. Calleja on myös kysytty konserttilaulaja. Hän on kiertänyt resitalistina ja esiintynyt myös Anna Netrebkon kanssa. == Levytykset == * Tenor Arias (2004) * The Golden Voice (2006) * The Maltese Tenor (2011) * Be My Love: A Tribute to Mario Lanza (2012)AllMusic: Joseph Calleja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Maltalaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laura Järvinen

Laura Annikki Järvinen (31. toukokuuta 1907 Tampere – 11. huhtikuuta 1979) oli suomalainen Nurmijärvellä asunut opettaja, kuvittaja ja uskonnollinen kirjailija. Piirustuksenopettajaksi valmistunut Järvinen teki kuvitustöitä useille lehti- ja kirjakustantamoille. Hän suunnitteli myös postikortteja. == Teoksia == * Metsolassa : kuvakirja. Kirjavälitys, Helsinki 1929 * Laula lapsi ; koonnut ja kuvittanut Laura Järvinen. WSOY 1941, 9. painos 1949, 14. painos 1965, 16. painos 1970, 21. painos 1993 * Kultakaupunkiin. WSOY 1942, 2. painos 1955, 5. painos 1979 * Kukkalapsia. WSOY 1944, 3. painos 1949, 4. painos 1955 * Laula vielä ; koonnut ja kuvittanut Laura Järvinen. WSOY 1945, 5. painos 1949, 9. painos 1966, 11. painos 1971, 13. painos 1993 * Kuuliaisuuden tie : romaani ; kirjoittanut ja kuvittanut Laura Järvinen. Kirjapaja, Helsinki 1946 * Metsäruusu ; kertonut ja kuvittanut Laura Järvinen. Kuvataide, Helsinki 1946 * Laula yhä vaan. WSOY 1948, 4. painos 1952, 6. painos 1960, 8. painos 1970, 12. painos 1993 * Tiedän paikan armahan ; kuv. Laura Järvinen. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1949 * Kerro kuvin / Säg det med bilder ; taiteilija Laura Järvinen ; toim. Toivo Vauramo, Arne Rosenqvist. Suomen ev.-lut. pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1950, 2. painos 1955 * Pikku Liina : kuvakertomus : Lina Sandellin ihmeelliset lapsuuden tapahtumat ; maalannut ja kertonut Laura Järvinen. Kuva ja sana, Helsinki 1953 * Liinan laulu. Kuva ja sana, Helsinki 1953 * Pyhäkoululauluja ; kuv. Laura Järvinen. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1953, 3. painos 1954, 7. painos 1957 * Rukoile lapsi : lasten rukouskirja 1 ; kuv. Laura Järvinen. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1956 * Säilytä kruunus : Zachris Topeliuksen runoja ; koonnut ja kuv. Laura Järvinen. WSOY 1957, 2. painos 1966 * Lapsen rukous. 2. painos Suomen kirkon sisälähetysseura, Pieksämäki 1962, 11. painos 1991 == Lähteet == * * Nurmijärvi Taiteen museo : Laura Järvinen Luokka:Suomalaiset kristilliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Nassau Veterans Memorial Coliseum

Nassau Veterans Memorial Coliseum, tunnettu myös nimillä Nassau Coliseum ja The Coliseum, on monikäyttöinen urheiluareena Uniondalessa, New Yorkissa. Areena sijaitsee 31 kilometriä itään New Yorkista, Long Islandin saarella. Areenaa käytti viimeksi vakituisena kotiareenanaan NHL-seura New York Islanders vuonna 2015. Ensimmäinen ottelu areenalla oli koripallojoukkue New York Netsin ottelu ABA-liigassa Pittsburgh Condorsia vastaan 11. helmikuuta 1972. Areenalla ovat esiintyneet muun muassa Pink Floyd sekä The Rolling Stones. == Kuvia == Tiedosto:Nassau Coliseum Empty.jpg|Sisäkuva hallista Tiedosto:Charles Lindberg Boulevard towards the Nassau Veterans Memorial Coliseum, Uniondale, New York - 20070427.jpg|Näkymä Charles Lindberg Bulevardilta kohti Nassau Coliseumia Tiedosto:NYI Retired numbers 1.jpg|N.Y. Islandersin jäädytetyt pelipaidat hallin katossa == Lähteet == * Nassau Veterans Memorial Coliseum – Venue Facts Nassau Veterans Memorial Coliseum, luettu 15.4.2013. === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:New Yorkin osavaltion jäähallit Luokka:New York Islanders