EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Arrianos

Arrianos (, n. 90 – n. 175) oli roomalainen historioitsija ja sotilas. Hänen tunnetuin teoksensa on Aleksanteri Suuren elämää käsittelevä Anabasis. == Elämä == Arrianos syntyi Nikomedeiassa, Rooman Bithynian provinssin pääkaupungissa. Arrianos syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä oli saanut Rooman kansalaisuuden, kuten useat muut varakkaat kreikkalaiset. Arrianoksen isä sai kansalaisuuden joltain Flavius-suvun keisarilta, luultavasti Vespasianukselta. Arrianoksen syntymävuoden voi olettaa olleen ennen vuotta 90, koska hänen tiedetään olleen konsulina vuonna 129 tai 130 ja tämän viran haltija oli tuohon aikaan yleensä noin 42-vuotias. Arrianos vietti nuoruutensa kotikaupungissaan ja sai varmasti kreikkalaiseen yläluokkaan kuuluvalle tyypillisen koulutuksen retoriikassa ja kirjallisuudessa. Tämän jälkeen tyypillinen yläluokkaan kuuluva nuorukainen olisi yrittänyt luoda uraa Rooman valtakunnan palveluksessa. Arrianos päätti kuitenkin opiskella filosofiaa. == Teokset == Arrianos kirjoitti kreikan kielellä ja hänen tunnetuin teoksensa on nimellä Anabasis tunnettu Aleksanteri Suuren elämäkerta. Teoksen alkuperäistä nimeä ei tunneta. Arrianos käytti lähteenään Aleksanterin kenraalin Ptolemaioksen kirjoittamaa teosta. Muita lähteitä olivat Kallisthenes joka oli Aristoteleen siskonpoika, Aristobulos, Kleitarkhos, maantieteilijä Eratosthenes ja laivaston päällikkö Nearkhos. Toinen Arrianoksen tunnettu teos on Indika, joka kertoo Aleksanteri Suuren laivaston matkasta Indukselta Persianlahdelle ja joka perustuu Nearkhoksen kertomukseen. Muita teoksia, jotka ovat säilyneet nykypäivään, ovat Alanike, joka kertoo alaanien vastaisista taisteluista, Periplus Pontu Eukseinu (Mustanmeren ympäripurjehdus) sekä teos sotataidosta, joka kertoo ratsuväen taktiikasta. Arrianoksen esikuva oli hänen kaimansa Ksenofon, ja tätä matkien hän kirjoitti lyhyen kirjan nimeltä Kynegetikos metsästyksestä. Teoksia, jotka eivät ole säilyneet kokonaisuudessaan nykypäivään, ovat muun muassa teos, joka kertoo tapahtumista Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen, sekä teokset Parthian ja Bithynian historioista. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Αρριανός: Αλεξάνδρου Ανάβασις * Arrian: Anabasis Alexandri, E. J. Chinnockin käännös (1893) * Arrian: Events after Alexander , John Rooken käännös * Arrian: The Indica , E. Iliff Robsonin käännös * Arrian: Array against the Alans, Sander van Dorstin käännös Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat Luokka:Roomalaiset historioitsijat Luokka:Ensimmäisellä vuosisadalla syntyneet Luokka:170-luvulla kuolleet
Livius

Titus Livius (noin 64 eaa. tai 59 eaa. – 17 jaa.) oli roomalainen historioitsija. Livius syntyi ja kuoli Pataviumissa, joka tunnetaan nykyisin nimellä Padova. Hän kuului keisari Augustuksen sisäpiiriin. == Teokset == Liviuksen teos Ab urbe condita kertoo Rooman historian alusta Liviuksen omaan aikaan saakka. Se koostui alkujaan 142 kirjasta, joita nykyään pidettäisiin lähinnä lukuina, mutta nykypäivään asti ovat säilyneet vain kirjat 1–10 ja 21–45 sekä katkelmia joistain myöhemmistä. Teos perustuu monelta osin myyttisiin aineksiin ja lienee jokseenkin tarkoitushakuinen. Se oli osa Augustuksen laajamittaista propagandaohjelmaa, joka tähtäsi Rooman menneisyyden glorifiointiin. == Kirjallisuutta == === Suomennetut teokset === * * * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Roomalaiset historioitsijat Luokka:Roomalaiset kirjailijat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. syntyneet Luokka:Vuonna 17 kuolleet
Anna Komnena

Anna Komnena (1./2. joulukuuta 1083 – noin 1148/1154Kazhdan, s. 1142) oli Bysantin keisarin Aleksios I:n ja Irene Dukainan tytär ja ensimmäisiä naispuolisia historioitsijoita. Hänen kirjoittamansa historiateos Aleksias on tärkein lähde hänen isänsä keisari Aleksioksen hallituskaudesta. == Nuoruus == Anna Komnena syntyi Konstantinopolin keisarillisessa palatsissa vanhimpana yhdeksästä lapsesta. Hänen nuoremmat sisaruksensa olivat Maria Komnena, Johannes II Komnenos, Andronikos Komnenos, Isaak Komnenos, Eudokia Komnena, Theodora Komnena, Manuel Komnenos and Zoe Komnena. Hän oli isänsä suosikki ja sai koulutuksen tieteissä ja kreikkalaisessa filosofiassa. Hänet oli syntymästään asti kihlattu Konstantinos Dukakselle, joka oli keisari Mikael VII:n poika. Konstantinos kuitenkin kuoli ennenaikaisesti noin vuonna 1096 ja Anna meni naimisiin Nikeforos Bryennioksen kanssa noin 1097.Kazhdan, s. 331 == Salaliitto == Äitinsä Irenen kanssa hän yritti saada Aleksioksen nimittämään Nikeforoksen kruununperilliseksi tämän veljen Johannes II:n sijasta. Yrityksen epäonnistuttua hän liittyi vuonna 1118 salajuoneen, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Johannes. == Historioitsijana == Juonen paljastuttua Anna joutui luopumaan omaisuudestaan ja selvisi hengissä vain veljensä armeliaisuudesta. Anna vetäytyi luostariin, jossa hän kirjoitti isänsä elämäkerran Aleksias, joka on kirjoitettu hyvin imartelevaan sävyyn. Puolueellisuudestaan huolimatta kirja on nykyään pääasiallinen aikalaislähde Bysantin poliittisesta historiasta 1000- ja 1100-luvun vaihteessa, ja hän antaa siinä hyvin kielteisen kuvan ristiretkistä. Hän kuvailee siinä myös aseita, taktiikoita ja taisteluita. Annan tyylillisinä esikuvina ovat olleet Thukydides, Polybios ja Ksenofon. == Kirjallisuutta == * * * == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Medieval Sourcebook: Anna Comnena: The Alexiad Luokka:Bysanttilaiset kirjailijat Luokka:Bysanttilaiset historioitsijat Luokka:Prinsessat Luokka:Vuonna 1083 syntyneet Luokka:Vuonna 1153 kuolleet
Nikeforos Bryennios nuorempi

Nikeforos Bryennios (, 1062–1137) oli bysanttilainen sotilas, valtiomies ja historioitsija. Nikeforoksen isä, myös nimeltään Nikeforos Bryennios, kapinoi keisari Mikael VII:tä vastaan mutta hävittyään tuli sokaistuksi. Bryennios itse pääsi keisari Aleksios I:n suosioon ja meni naimisiin hänen tyttärensä Anna Komnenan kanssa. Hän sai arvonimet caesar (silloin kolmas arvonimi keisarin alapuolella) ja panhypersebastos (joka oli Aleksioksen käyttöön ottamia uusia arvonimiä). Bryennios johti Konstantinopolin muurien puolustusta ensimmäisen ristiretken aikana Bouillonin Godfreyn hyökkäystä vastaan vuonna 1097. Hän neuvotteli rauhan Antiokian ruhtinaan Bohemundin kanssa vuonna 1108 ja oli mukana lyömässä turkkilaiset Seldžukit vuonna 1116. Aleksioksen kuoltua hän ei halunnut mitään osaa salajuonessa Johannes II Komnenosta vastaan, vaikka sen tarkoituksena oli tehdä juuri Bryennioksesta keisari. Bryennioksen ja uusi keisari olivat hyvissä väleissä ja Bryennios seurasikin keisaria sotaretkelle Syyriaan vuonna 1137. Tämä retken aikana hän sairastui ja joutui palaamaan Konstantinopoliin jossa hän myöhemmin menehtyi. == Kirjallisuutta == * * Luokka:Bysanttilaiset kirjailijat Luokka:Bysanttilaiset sotilaat Luokka:Vuonna 1062 syntyneet Luokka:Vuonna 1137 kuolleet es:Nicéforo Brienio (padre)
Katedraali

Katedraali () eli tuomiokirkko on monissa kristillisissä tunnustus- ja kirkkokunnissa hiippakunnan pääkirkko. Katedraali-sanaa käytettiin Turun tuomiokirkosta keskiajalla. Luterilaisia pääkirkkoja kutsutaan suomeksi nimellä tuomiokirkko, muita pääkirkkoja kutsutaan yleensä nimellä katedraali tai basilika, joskaan jako ei ole ehdoton. Esimerkiksi Kölnin tuomiokirkko on katolinen keskuskirkko. Englanniksi hiippakunnan keskuskirkosta käytetään kirkkokunnasta riippumatta nimeä cathedral. Ranskalaiset keskuskirkot ovat nimeltään dôme, italialaiset duomo ja ruotsalaiset domkyrka. Katedraaliksi voidaan joskus kutsua olemukseltaan vaikuttavia kirkkoja, vaikkeivät ne olisikaan hiippakunnan pääkirkkoja. Sana katedraali on tullut piispanistuimesta (cathedra), joka sijaitsi hiippakunnan pääkirkon kuorissa. Tuomiokirkko-sanan alkuosa ei viittaa oikeudelliseen tai uskonnolliseen tuomitsemiseen, vaan on eräänlainen vanha käännösvirhe: ruotsin, saksan ynnä muiden kielien dom-tyyppiset alut tulevat latinan sanasta domus ’talo, koti’, ja tuomiokirkko tarkoittaa siis piispan ”kotikirkkoa”. Tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherrasta käytetään Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa nimitystä tuomiorovasti. == Historiaa == Katedraalit päätettiin jo varhain sijoittaa ainoastaan kaupunkeihin. Harvaan asutuilla seuduilla, joilla kaupunkeja ei ollut, tämä saattoi aiheuttaa erikoisia järjestelyjä. Hiippakunta koostui paremminkin kansasta kuin maantieteellisestä alueesta: katedraali voitiin sijoittaa kaupunkiin, vaikka sen asukkaat eivät kuuluneetkaan kyseiseen hiippakuntaan. == Katso myös == * Luettelo katedraaleista ja tuomiokirkoista == Lähteet == == Aiheesta muualla == *
Amerikka (täsmennyssivu)

Amerikka tarkoittaa seuraavia: * Amerikka, Pohjois- ja Etelä-Amerikan muodostama manner * Amerikka, Yhdysvalloista arkikielessä usein käytetty nimitys * Amerikka, Franz Kafkan romaanin Mies joka katosi ( tai Amerika) varhaisempi suomennos. == Katso myös == * America
Intiaani (täsmennyssivu)

Intiaani tarkoittaa muun muassa seuraavia: * intiaanit, nimitys, jolla viitataan Amerikan alkuperäiskansoihin ja niistä polveutuviin ihmisiin * Intiaanit, Rani-Henrik Anderssonin ja Markku Henrikssonin tietokirja vuodelta 2010 * Intiaani, tähdistö eteläisellä taivaanpallolla * Intiaani, Kari Tapiirin musiikkialbumi vuodelta 2012.
Tornipöllö

Tornipöllö (Tyto alba) on tornipöllöjen heimoon kuuluva keskikokoinen pöllölintu. == Koko ja ulkonäkö == Tornipöllö on 33–39 cm pitkä ja sen siipiväli on 80–95 cm. Sen ruumis on hoikka, sillä on pitkät siivet ja jalat, jotka roikkuvat usein lennon aikana. Höyhenpuku on vaalea. Huomiota herättää erityisesti valkoinen ja sydämenmuotoinen naama, jota ympäröi kapea, ruosteenvärinen reunus. Tornipöllön silmät ovat mustat. Selkäpuoli on helmenharmaa ja siinä on pieniä, mustia ja valkeita täpliä. Sukupuolet ovat hyvin samannäköisiä, koiras on usein vaaleampi ja naaraan höyhenpuvussa on enemmän mustia pilkkuja kuin koiraalla. === Muuntelu === Länsi- ja Etelä- Euroopassa ja Länsi-Kanariansaarilla elävän alba-alalajin sekä Pohjois- Afrikassa ja Lähi-idässä erlangeri-alalajin alapuolen väritys on puhtaanvalkea, kun taas Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopan guttata-, Itä- Kanariansaarien gracilirostris- ja Madeiran schmitzi-alalajien alapuoli on kellanoranssi. == Ääntely == Naaras pitää hyrinää, koiras taas harvemmin. Varoitusääni on kimeä, hiova kirkaisu, joka kuuluu usein lennossa. Laulu on noin kahden sekunnin mittainen, usein toistuva, raikuva ja säröilevä ”shrrrriiiih”. Poikasten kerjuuääni on noin puolen sekunnin mittainen käheä kuorsaus. Tornipöllöt ääntelevät matalasti. Varsinkin soidinmenojen aikaan kuulet varmasti matalan huhuun. == Levinneisyys == Tornipöllöjä tavataan Amerikassa, Euroopassa, Afrikassa, Arabian niemimaalla, Intiassa, Kaakkois- Aasiassa ja Australiassa. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 82 300 – 178 000 paria, eniten Espanjassa. Maailman kannan on arvioitu olevan karkeasti noin 20-kertainen Euroopan kantaan verrattuna. Suomea lähimmät pesimäalueet ovat Itämeren eteläosissa. Ruotsissa tornipöllöjä pesii noin 5 paria (0–10) ja Tanskassa noin 300 paria ja Baltian maista Liettuassa 5–20 paria. Suomessa tornipöllö on havaittu rariteettikomitean hyväksymästi vuoden 2023 loppuun mennessä 11 kertaa. Lajia on istutettu Seychelleille, jossa se vieraslajina muodostaa uhan saarten alkuperäisille lajeille, kuten seychellienharakkataskulle. == Elinympäristöt == Tornipöllö pesii metsiköiden, pihojen, viljelysmaiden ja muiden puoliavoimien alueiden peltoaukeilla. Se on paikkalintu. == Lisääntyminen == Hakeutuu ihmisasutuksen läheisyyteen mistä löytyy latoja, ulkorakennuksia ja muita vastaavia pesimäpaikoiksi. Asettuvat myös mielellään ladossa olevaan isoon pönttöön ja puunkoloihin. == Ravinto == Tornipöllön ravinto koostuu lähinnä jyrsijöistä ja muista pikkunisäkkäistä, sekä sammakoista ja hyönteisistä. Tärkeintä ravintoa kuitenkin ovat myyrät. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Tornipöllöt (suku)
Sarvipöllö

Sarvipöllö (Asio otus) on pienen huuhkajan näköinen, Suomessa rauhoitettu pöllölaji. == Koko ja ulkonäkö == Pystyt "sarvet" eli kaksi pään päällä sijaitsevaa höyhentupsua ovat erinomainen tuntomerkki. Joskus se kuitenkin taivuttaa sarvensa päätä vasten. Samannäköiseen suopöllöön ovat eroina mm. punaiset silmät, lennossa viirukas vatsapuoli, siiven takareunasta puuttuu valkoinen reunus ja pyrstön tummat juovat ovat kapeita. Sarvipöllön pituus on noin 31–37 cm, siipiväli 90–100 cm ja paino 250–400 g. Sen ääni on noin kolmen sekunnin tasaisin välein toistuva matala ”huu”-ääni. Varoitusääniä ovat nokan naputtelu ja erilaiset käheät vinkunat sekä haukkumiset. Kesällä poikueet on helppo löytää, sillä ne kerjäävät öisin kimeästi vinkuen. Vanhin suomalainen rengastettu sarvipöllö on ollut 17 vuotta, 8 kuukautta ja 24 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin sarvipöllö. == Ääntely == Koiraan ääni on heikko, nenäsointinen toistettu "peh-uv". Varoitusääni on kiihkeä, nasaali "vräk, vräk-vräk". Sarvipöllön laulusarja on yksiosaista, hyvin matalia -huhuiluja, jotka toistuvat 2½ sekunnin välein. Aluksi hiljaa, sitten hieman täyteläisempänä. Ääni kuuluu ½-1 km:n päähän (hiljainen osuus vain 200 m). Toisinaan pariskunta esiintyy duettona. Poikasten kerjuuääni on hyvin voimakas, "sydäntäsärkevä", kaksiosainen ja lopussa laskeva, venytetty, valittava , joka kuuluu yli kilometrin päähän. Vanhat sarvipöllöt ovat suhteellisen äänettömiä. == Levinneisyys == Sarvipöllö pesii laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sarvipöllö pesii Tornio–Kuusamo-linjalle saakka. Pesivien lintujen määrä vaihtelee vuosittain hyvin paljon. Hyvänä myyrävuotena Suomessa pesii noin 10 000 paria, huonona vain noin 2 000\. Euroopassa pesii arviolta 304 000–776 000 paria, ja maailman populaatioksi on arvioitu 2,2–5,5 miljoonaa lintua. Sarvipöllö on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 673 euroa. == Elinympäristö == Sarvipöllö on havupuuvaltaisen metsänreunan tai metsäsaaren pesimälintu. Hyvänä vuotena pesii kaikenlaisissa metsissä peltojen ja rantojen äärellä. Vanha variksen pesä on sille mieleinen pesäpaikka. == Lisääntyminen == Pesii tavallisesti vanhassa variksen tai harakan pesässä. Muninta alkaa usein jo maaliskuussa, pääosa aloittaa huhtikuun puolimaissa. Naaras munii yleensä 4–6 valkoista munaa, joita se hautoo n. 4 viikkoa. Koiras ruokkii naarasta haudonnan aikana. Poikasia ruokkivat molemmat emot. Ne lähtevät kiipeilemään pesäpuun oksille 3-viikkoisina, ennen kuin ovat lentokykyisiä, ja oppivat lentämään 4-viikkoisina. == Ravinto == Sarvipöllö syö lähes pelkästään pikkujyrsijöitä, pääasiassa peltomyyriä ja metsähiiriä. Lintuja ravinnosta on vain pieni osa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Haapala, Jukka & Niiranen, Seppo 1987: Sarvipöllön iän määrittäminen. – Lintumies 4.1987 s. 160–162. LYL. * Saurola, Pertti 1983: Rengaslöydöt suopöllön ja sarvipöllön muuttoliikkeiden kuvaajina. – Lintumies 2.1983 s. 67–71. LYL. * Biomi.org: Pääkaupunkiseudun sarvipöllöt 2005 * *LuontoPortti: Sarvipöllö (Asio otus) *ITIS: Asio otus Luokka:Sarvipöllöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lapinpöllö

Lapinpöllö (Strix nebulosa) on suurikokoinen ja väritykseltään harmaa pöllölaji. == Koko ja ulkonäkö == Lapinpöllö on yleisväriltään harmaa ja viiruinen. Sillä on iso pää ja keltaiset silmät. Naama on tiheäjuovainen. Lapinpöllö on 60–70 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 130–150 cm. Koiras painaa 650–1 100 grammaa ja naaras 1 000–1 900 g. Vanhin suomalainen rengastettu lapinpöllö on ollut 16 vuotta ja 28 päivää vanha. Se oli myös Euroopan vanhin lapinpöllö. == Ääntely == Lapinpöllö on matalaääninen. Se ääntelee harvakseltaan kumealla "uuh"-äänellä. == Levinneisyys == Lapinpöllö pesii Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Levinneisyysalue ulottuu Skandinaviasta itään Venäjän halki Tyynellemerelle sekä Amerikassa Alaskasta etelään aina Kaliforniaan ja idässä Isoillejärville asti. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sen populaatioksi on arvioitu 190 000 lintua. Suomessa se pesii noin Kokkola–Joensuu-linjan pohjoispuolella aina kuusen kasvurajalle saakka. Pesivä kanta vaihtelee vuosittain 300 ja 2 000 parin välillä jyrsijöiden määrästä riippuen. Ruotsissa pesii 200–700 paria. Lapinpöllö on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 1 682 euroa. Ravintopulan eli myyräkadon sattuessa lapinpöllöt joutuvat vaeltamaan etelämmäs myyriä etsiskellen. Vaellustalvien jälkeen niitä jää usein pesimään eteläänkin. 2010-luvulla lapinpöllöä on myös tavattu Norjan pohjoisosissa, jossa se on saattanut pesiä kenenkään huomaamatta jo pidemmänkin aikaa.http://areena.yle.fi/tv/1913650 == Elinympäristö == Lapinpöllö on vanhojen havu- ja sekametsien lintu. Sen pesä on vanhassa petolinnun pesässä tai paksun kannon pään syvennyksessä, hätätilanteessa maassakin. Lapinpöllö hyväksyy toisinaan pesäpaikaksi myös lintuharrastajan asettaman pesälaatikon, joka on täytettävä kuivikkeella. Laatikon suositeltava ripustuskorkeus on vähintään 4–6 metriä rauhallisella paikalla, mitat p×l×k noin 70×70×20 cm. Lapinpöllö voi joskus olla pesällään erittäin aggressiivinen ja käydä pahaa- aavistamattoman ohikulkijan kimppuun. Se on kuitenkin yleensä melko rauhallinen. == Lisääntyminen == Naaras munii maalis–huhtikuussa 4–7 munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä ja kiipeilevät lähipuiden oksilla. == Ravinto == Lapinpöllö syö lähes yksinomaan pieniä nisäkkäitä, lähinnä jyrsijöitä, mutta myös lintuja, sammakoita ja kookkaita hyönteisiä. Se kykenee paikallistamaan ja ”sukeltamaan” pikkunisäkkäitä lumen alta pelkän kuuloaistin varassa. Lapinpöllön suuri naamakiehkura toimii lautasantennin tavoin kohdistaen ääniaallot pöllön korviin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Laji.fi: Lapinpöllö (Strix nebulosa) *ITIS: Strix nebulosa Luokka:Viirupöllöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Varpuspöllö

Varpuspöllö (Glaucidium passerinum) on Euroopan pienin pöllö. == Koko ja ulkonäkö == Varpuspöllö on 15–19 senttimetriä pitkä, sen siipiväli on 32–39 cm ja paino 47–70 grammaa. Linnun selkäpuoli on ruskea ja valkopilkkuinen. Vatsapuolelta se on vaaleampi ja ruskeaviiruinen. Linnun pää on melko pieni ja pyrstö lyhyt. Nokka on keltainen. Varpuspöllön ”pyyppäävä” soidinvihellys kuulostaa ihmisen vihellykseltä, ja on helppo erottaa muiden pöllöjen äänistä. Silloin tällöin voi kuulla myös nopean, nousevan vihellyssarjan, erityisesti syksyllä. Ruuankerjuuääni on hyvin korkea vinkuminen. Vanhin suomalainen rengastettu varpuspöllö on ollut 5 vuotta, 11 kuukautta ja 21 päivää vanha. Euroopan vanhin varpuspöllö on ollut kuusivuotias saksalainen yksilö. == Levinneisyys == pienoiskuva|vasen|Varpuspöllö kuusessa Pälkäneellä. Varpuspöllö pesii Keski- ja Pohjois-Euroopasta idässä aina Tyynellemerelle ulottuvalla alueella. Euroopan pesimäkannaksi arvioidaan 100 000–195 000 paria ja maailman populaation kooksi 600 000–1 100 000 yksilöä. Lajin kanta on vakaa ja se luokitellaan elinvoimaiseksi. Suomessa varpuspöllöä tavataan Etelä-Lapin korkeudelle saakka. Suomessa pesii noin 3 500–6 000 paria. Varpuspöllö luokiteltiin vielä vuonna 2010 elinvoimaiseksi, mutta vuonna 2015 se luokiteltiin silmälläpidettäväksi ja vuonna 2019 vaarantuneeksi. == Elinympäristö == Tyypillisimmät elinpiirit ovat havu- ja sekametsiä, joissa on vanhoja tikankoloja. Varpuspöllö pesii tikankoloon tai linnunpönttöön. == Lisääntyminen == Varpuspöllön muninta ajoittuu huhtikuuhun tai toukokuuhun, joskus kuitenkin jo maaliskuun loppuun. Valkoisia munia on 3–8. Naaras hautoo kuukauden ja koiras ruokkii sitä haudonnan aikana. Poikaset saavuttavat lentokyvyn kuukauden ikäisinä. == Ravinto == Varpuspöllön ravintoa ovat muun muassa jyrsijät, pienet linnut ja sammakot. Myyräkantojen ollessa vahvoja varpuspöllöt syövät pääasiassa niitä. Tavallisimmat lintusaaliit ovat tiaisia, hippiäisiä, urpiaisia, peippoja, vihervarpusia. Suurimmat lintusaalit ovat pikkurastaiden ja käpytikan kokoluokkaa. Syksyllä ja talvella varpuspöllö varastoi saaliita koloihin ja linnunpönttöihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *Korkeasaari: Varpuspöllö Luokka:Varpuspöllöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Turturikyyhky

Turturikyyhky (Streptopelia turtur) on pienikokoinen ja uhanalainen kyyhkylaji. == Koko ja ulkonäkö == Turturikyyhky on rakenteeltaan hoikempi ja pienempi kuin muut kyyhkyt ja muistuttaa turkinkyyhkyä. Pyrstö on suhteellisen lyhyt ja siivet terävät. Selkä on tunnusomaisen suomukuvioinen, hartiahöyhenissä ja siiven yläpeitinhöyhenissä on tumma keskusta ja ruosteenruskeat reunat. Pää, kaula ja vatsa ovat harmaanruskeat. Tummassa pyrstössä on valkeat kulmat. Kaulan sivuilla on tumman ja valkeansekaiset sepelkuvioinnit. * Pituus: 28–30 cm * Paino: 100–200 g * Ääni: ”turrr, turrrr” Vanhin eurooppalainen rengastettu turturikyyhky on ollut 13 vuoden ja 2 kuukauden ikäinen alankomaalainen yksilö. == Levinneisyys == Turturikyyhky pesii Euroopassa, Turkissa, Pohjois-Afrikassa ja Keski-Aasiassa. Turturikyyhky talvehtii trooppisessa Afrikassa. Euroopassa arvioidaan elävän 6,3–11,9 miljoonaa yksilöä, ja maailman kannaksi arvioidaan 12,8–47,6 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on ollut laskussa. Sen uhkia ovat pesimäalueiden muutokset, metsästys ja taudit. Turturikyyhky on uhanalainen, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi vuodesta 2014 lähtien. Turturikyyhky on luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi vuodesta 2010 lähtien. Lajia pesii Suomessa enää vain 0–5 paria. Laji ei pesi Ruotsissa, mutta Viron kanta on 350–700 paria. Turturikyyhky on rauhoitettu, ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 252 euroa. == Elinympäristö == Laji pesii Manner- Euroopan puutarhoissa, puistoissa, lehtimetsissä ja metsien reunoilla. Suomessa se asustaa tavanomaisessa maatalousympäristössä. Turturikyyhky välttää sankkoja havumetsiä. == Lisääntyminen == Turturikyyhky kyhää hataran pesänsä oksista melko alas puun tai pensaan oksistoon. Se tekee kaksi valkoista munaa, joita molemmat emot hautovat noin 13–15 päivää. Yhdessä emot hoitavat myös poikasia, jotka ovat lentokykyisiä jo kolmiviikkoisina. Se saavuttaa sukukypsyyden vuoden ikäisenä. == Ravinto == Lajin pääravinto ovat siemenet. Se syö myös marjoja, matoja, hyönteisiä ja sieniä. Ruokailee pääasiassa maassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lehikoinen, Esa 1977: Turturi- ja turkinkyyhkyn risteytymä Turussa. Lintumies 3.1977 s. 88–90. LYL. * Luokka:Kyyhkylinnut Luokka:Uhanalaiset linnut
Turkinkyyhky

Turkinkyyhky (Streptopelia decaocto) on pienikokoinen kyyhkylaji, joka on viime vuosikymmeninä levinnyt eteläiseen Suomeenkin. == Koko ja ulkonäkö == Turkinkyyhky on vaaleanharmaa, selästä tummempi kuin vatsapuolelta. Niskassa on aikuisilla linnuilla musta kaulus, pyrstösulkien tyvi alhaalta katsoen on tumma. Muistuttaa turturikyyhkyä. *Koko: Pituus 28–33 cm, siipien kärkiväli 60 cm ja paino 200 grammaa *Ääni: Monotoninen luonteenomaisesti kolmitavuinen huhuilu: kuukuu, kuuuu. Vanhin eurooppalainen rengastettu turkinkyyhky on ollut vähintään 17 vuoden 9 kuukauden ikäinen brittiläinen yksilö. == Levinneisyys == Turkinkyyhkyn alkuperäinen levinneisyysalue oli Kaakkois- Euroopassa ja Aasiassa. Se on levinnyt 1900-luvun jälkipuoliskolla Balkanin suunnalta muualle Eurooppaan. Ensimmäinen varma havainto Suomesta on 1950-luvulta ja ensimmäinen pesintä varmistettiin Vaasassa vuonna 1966. Suomessa nykyään paikoittainen yhdyskuntamaisesti esiintyvä laji, muun muassa Lounais-Suomessa, Etelä-Pohjanmaalla, Oulussa ja Ahvenanmaalla. Suomessa pesii noin 200 paria, Ruotsissa 2 300 – 4 300 ja Virossa 100–150 paria. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 9–22 miljoonaa paria. Luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella turkinkyyhkyä tavataan lisäksi ihmisen istuttamana vieraslajina monilla alueilla, kuten Afrikassa Kap Verdellä ja Amerikassa Yhdysvalloissa, Meksikossa, Belizessä ja useissa Karibian eri valtioissa sekä Aasiassa Japanissa. Yhdysvaltojen populaatio sai alkunsa pienestä siirtoistutuksesta 1970-luvulla. Turkinkyyhky on paikkalintu. Nuoret yksilöt vaeltelevat syksyisin muutamien kymmenien, joskus satojen kilometrien päähän. Suomen turkinkyyhkyt ovat ilmeisesti ruotsalaista alkuperää. == Elinympäristö == Turkinkyyhky viihtyy ihmisasumusten lähettyvillä. Se viihtyy erilaisissa puistikoissa, puustoisilla kerrostalo– ja varastoalueilla ja pesii usein havupuuhun. == Lisääntyminen == Turkinkyyhky munii hataraan risupesäänsä kaksi valkoista munaa. Litteä risupesä sijaitsee puussa muutaman metrin korkeudella. Molemmat puolisot hautovat 14–16 päivää, naaras aktiivisemmin. Poikaset ovat välttävästi lentokykyisiä jo 15 päivän ikäisinä, mutta lähtevät pesästä usein vasta noin 20 päivän ikäisinä, ja pysyttelevät sitten vielä viikon verran pesäpuussa tai sen välittömässä läheisyydessä. Etelämpänä laji voi tehdä 5, jopa 6 pesyettä maalis–lokakuussa, Suomessa vain 2 tai 3. Sukukypsä 1-vuotiaana. == Ravinto == Turkinkyyhky syö kasvisravintoa, etenkin siemeniä kuten viljaa. Ruokavalioon kuuluvat myös marjat ja hedelmät sekä pienet selkärangattomat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Juha Laaksonen: Turkinkyyhky, Viikon luontoääni Luokka:Kyyhkylinnut
Kesykyyhky

Kesykyyhky (Columba livia domestica) eli pulu on kaupunkielämään sopeutunut kalliokyyhkystä polveutuva alalaji. Kesykyyhkyjä, joilla on hyvä suunnistuskyky, voidaan käyttää kirjekyyhkyinä. Kesykyyhkyn kuvaili tieteelle Johann Friedrich Gmelin. Kesykyyhky on ehkä ensimmäinen ihmisen kesyttämä lintu ja sitä on käytetty myös ravintona. == Koko ja ulkonäkö == Kesykyyhkyn ulkonäkö on kirjava ja sen päävärit ovat musta, valkoinen ja harmaa. Yläperä on usein valkoinen, kalliokyyhkyllä aina. Silmät ovat punertavia. Poikasen silmä on tumma, mutta se alkaa vaaleta ja vaihtaa väriä noin yhden kuukauden iässä ja 3–3,5 kuukauden ikäisenä iiris on punertava tai oranssi. Pituus on noin 29–35 cm ja paino noin 315–410 grammaa. Ääni on tyypillinen kujerrus. Vanhin suomalainen rengastettu kesykyyhky on ollut vähintään 10 vuotta 7 kuukautta 4 päivää vanha. == Levinneisyys == Kesykyyhky pesii kaupungeissa ympäri maapalloa. Maailmassa arvioidaan olevan 17–28 miljoonaa yksilöä. Näistä Euroopassa pesii useita miljoonia pareja. Alkuperäisiä kalliokyyhkyjä pesii yhä runsaasti etenkin Etelä-Euroopassa, mutta villit ja kesyt populaatiot sekoittuvat helposti. Suomessa kesykyyhkyjä arvioidaan pesivän noin 40 000 paria ja sitä tavataan suurelta osin kaupungeissa ja muissa asutuskeskuksissa Etelä- ja Keski-Suomessa. Naantalin Kuparivuoren kalliojyrkänne on harvoja paikkoja Suomessa, jossa pulut ovat pesineet alkuperäisessä ympäristössään. == Elinympäristö == Kesykyyhkyt elävät parvissa ja ne viihtyvät hyvin kaupungeissa, joissa ne pesivät talojen seinustojen räystäiden alle ja syvennyksiin sekä siltojen rakenteisiin. Maaseudulla ne viihtyvät viljakuivurien ja viljavarastojen liepeillä. Kesykyyhky on erittäin taitava lentäjä ja sillä on tarkka näkö. Puluja on vainottu ankarasti niiden ulosteissa mahdollisesti esiintyvän ornitoosin takia. == Lisääntyminen == Kesykyyhky munii kaksi munaa kerrallaan ja muninta tapahtuu ympäri vuoden, mutta pääasiallisesti lisääntyminen tapahtuu kesäaikaan. Kummatkin sukupuolet hautovat ja haudonta-aika kestää noin 16–18 vuorokautta. Molemmat puolisot hoitavat poikasia, jotka oppivat lentämään 3–5 viikon ikäisinä. Kyyhkyt ruokkivat poikasiaan kuvun pintasolujen muodostamalla ”kupumaidolla”. Poikasen äänenmurros on noin 1,5 kuukauden ikäisenä, jolloin poikasääni muuttuu aikuisen kyyhkyn kujerrukseksi. Tuolloin poikaselle tulee ”murrosikä” ja pariutumis- ja reviirikäytöksen harjoittelu alkaa. == Ravinto == Kesykyyhkyt syövät sekalaista ravintoa kuten siemeniä, herneitä, hyönteisiä, matoja ja varsinkin taajamissa ruokajätteitä. Ihmisten jätteet aiheuttavat linnuille terveysongelmia, kasvuhäiriöitä ja voivat jopa olla hengenvaarallisia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Suomen Viestikyyhky-yhdistys ry * *LuontoPortti: Kesykyyhky (Columba livia domestica) * Kyyhkyset tuomittu häviämään, Suomen Kuvalehti, 25.03.1933, nro 13, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Kyyhkylinnut Luokka:Kotieläimet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Sepelkyyhky

Sepelkyyhky (Columba palumbus) on Suomen suurin kyyhkylaji. Vanhastaan lintua on kutsuttu myös toukomettiseksi. == Tuntomerkit == Uuttukyyhkyä rotevamman sepelkyyhkyn pituus on noin 38–43 senttimetriä, siipien kärkiväli 68–77 senttimetriä ja paino 400–600 grammaa. Väriltään lintu on sinertävän harmaa, ja sillä on siivissä valkea poikittaisjuova. Kaulan ympärillä on vaalea kaulus, sepel, joka kuitenkin puuttuu aivan nuorilta yksilöiltä. Pyrstö on pitkä, ja pyrstönkärjessä on leveä musta vyö. Jalat ovat punaiset tai vaaleanpunertavat, nokka on kellanvalkokärkisesti punainen tai tyveltä siniharmaa ja kärkeä kohti vaaleneva. Sepelkyyhkyn ääni on monitavuinen kumea kujerrus , jota voi luulla pöllön huhuiluksi. Soidinlennossa koiras lentää viistosti ylös, läiskäyttää siipiään ja liitää alaspäin. Varoitusäänenä toimii voimakas siipien läpsäytys. == Levinneisyys == Sepelkyyhkyn levinneisyysalue ulottuu Euroopasta ja Pohjois-Afrikasta Länsi-Siperiaan saakka. Pesimisalueensa pohjoisosissa se on muuttolintu: kevätmuutto tapahtuu maalis- huhtikuussa ja syysmuutto syys-lokakuussa. Muuttoaikaan linnut esiintyvät suurina parvina. Suomalaiset sepelkyyhkyt talvehtivat Ranskassa ja Iberian niemimaalla. Suomen pesimäkannan arvioidaan nykyisin olevan noin 340 000 paria; siellä lajin levinneisyysalue ulottuu eteläisimmästä Suomesta lähes Tunturi-Lapin rajoille Rovaniemen ja Kuusamon korkeudelle. == Elinympäristö == Sepelkyyhky viihtyy sekä metsissä että kaupunkien puistoissa ja esimerkiksi hautausmailla. Lajin kaupungistuminen alkoi Suomessa 1990-luvulla, ja nykyisin se voi pesiä jopa parvekkeella. Kaupunkilaisserkuistaan poiketen metsissä pesivät sepelkyyhkyt ovat arkoja, ja niiden kerrotaan hylkäävän munapesänsä tavallista herkemmin. == Lisääntyminen == Sepelkyyhky munii kaksi munaa huhtikuun puolivälistä alkaen risuista tekemäänsä pesään. Haudonta kestää 17–20 vuorokautta, ja sekä naaras että koiras osallistuvat haudontaan. Poikaset ja lähtevät lentoon runsaan kuukauden ikäisinä. Sepelkyyhkyllä saattaa olla kaksi tai kolmekin pesuetta vuodessa. Vanhin suomalainen rengastettu sepelkyyhky on ollut 13 vuotta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin oli 17 vuotta ja 8 kuukautta vanha brittiläinen sepelkyyhky. == Ravinto == Sepelkyyhky syö lähinnä kasviravintoa, kuten siemeniä, herneitä ja viljaa. Kyyhkysparvet voivat saada aikaan melkoista tuhoa viljelyksillä, ja niitä ammutaankin paikoin sekä ruoaksi että vahinkolintuina. Poikasiaan emot ruokkivat muiden kyyhkyjen tavoin niin sanotulla kupumaidolla eli kyyhkynmaidolla, jota lintujen kupu erittää. == Metsästys == Sepelkyyhkyn metsästys alkaa Suomessa 10. elokuuta ja päättyy 31. lokakuuta. Sen metsästyksessä voi käyttää muovista tai muusta materiaalista valmistettua houkutuslintua.Kamera Kiertää, Yle TV2 7.9.07 Houkutuslinnut asetetaan tyypillisesti hevosenkengän muotoiseen kuvioon.Sepelkyyhkyn houkuttelumetsästyksen perusteet == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Eskonen, Hannu & Marienberg, Mauri 1988: Sepelkyyhky talvehti Rääkkylässä. Lintumies 4/1988 s. 176. LYL. * Luokka:Kyyhkylinnut Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Tunturikihu

Tunturikihu (Stercorarius longicaudus) on pitkäpyrstöinen kihu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1819. ==Koko ja ulkonäkö== Tunturikihun muoto muistuttaa lapintiiraa: siivet ovat kapeat ja pitkät ja pyrstö pitkä. Tunturikihulla on musta lakki, kellertävä leuka ja kaula, harmaanvaalea vatsapuoli ja tumma selkä ja siivet. Linnun pituus on noin 38 cm, mutta kesäasussa pitkät pyrstösulat voivat lisätä pituutta jopa 20 cm. Paino on 218–444 g, naaras on kookkaampi. ==Levinneisyys== Tunturikihut pesivät pohjoisessa Kanadassa, Siperiassa ja Alaskassa, paikoin muuallakin Pohjois- Euroopassa. Suomen Lapissa se pesii hyvinä myyrä- ja sopulivuosina. Kannanvaihtelu on suurta ja se seuraa tunturisopulien esiintymistiheyttä. Suomen kannaksi on arvioitu 100–2 000 paria.http://www.luontoportti.com/suomi/fi/linnut/tunturikihu Maailman populaation koko on 100 000–500 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Ne talvehtivat Atlantin ja Tyynenmeren eteläosissa. ==Elinympäristö== Tunturikihun pesimäaluetta ovat tundra ja tunturiylängöt. Pesinnän ulkopuolella se elää enimmäkseen avomerellä. ==Lisääntyminen== Pesä on avoimesti maassa. Munia on tavallisesti kaksi, joskus yksi ja ani harvoin kolme. Muna painaa noin 41 g. Molemmat emot hautovat siten, että munat ovat varpaiden/räpylöiden päällä, koska pesä sijaitsee usein jäisellä palsalla. Haudonta kestää 23–25 päivää. Poikaset jättävät pesän parin päivän ikäisinä, mutta eivät poistu muutamaa kymmentä metriä kauemmaksi, kunnes oppivat lentämään 24–26 päivää vanhoina. ==Ravinto== Tunturikihu syö pesimäalueellaan enimmäkseen sopuleita ja myyriä, myös lintuja, kaloja, hyönteisiä ja marjojakin. Muuttoparvissakin se pyydystää oman ruokansa, eikä varastele lokeilta toisin kuin muut kihut. == Lähteet == * Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hong Kong. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Simonen, K. 1968: Tunturikihu Viitasaarella. - Lintumies 4. s. 102. SLY. * Luokka:Kihut
Leveäpyrstökihu

Leveäpyrstökihu (Stercorarius pomarinus) on aggressiivinen, isokokoinen kihu. Lajin nimesi Coenraad Jacob Temminck 1815. ==Koko ja ulkonäkö== Leveäpyrstökihu muistuttaa muodoltaan muita kihuja - siivet ovat terävät, muoto solakka ja siivenkäyttö jäntevämpää kuin lokeilla. Vanhan linnun keskimmäiset pyrstösulat ovat pidentyneet ja niiden kärjet leventyneet ”pampuloiksi”. Leveäpyrstökihulla tiedetään olevan kaksi erilaista värimuotoa, vaalea ja tumma, mutta myös välimuotoisia tavataan. Värimuodoista tumma on lähes kokonaan suklaanruskea, ja sen käsisiivellä sijaitsee vaalea laikku. Vaalealla linnulla on puolestaan vaalea vatsapuoli, tummat siivet ja selkä, ja sen rinnan poikki kulkee karkea rintavyö ja muuten vaalean pään otsa ja päälaki ovat tummat. Nuori lintu muistuttaa väritykseltään nuorta merikihua. Linnun pituus on 45 cm, kesäasussa pyrstösulat lisäävät siihen jopa 10 cm, ja paino 650–750 g. Naaras on koirasta kookkaampi. ==Levinneisyys== Leveäpyrstökihu pesii Pohjois-Amerikan ja Euraasian pohjoisosissa, lähinnä Suomea Barentsinmeren itäosissa. Maailman populaation koko on 50 000–100 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se talvehtii trooppisilla merillä, Tyynellämerellä Papua-Uusi-Guinean ja Australian vesillä, Intian valtameressä Persianlahdella ja Arabian niemimaan vesillä ja Atlantilla päiväntasaajan pohjoispuolella Karibianmereltä Sargassomerelle sekä Länsi-Afrikan edustan kylmissä merivirroissa. Suomessa se on vähälukuinen läpimuuttaja erityisesti toukokuussa. ==Elinympäristö== Avoin tundramaasto on leveäpyrstökihun kotiseutua pesimäaikana. Pääosa kannasta pesii merellisessä ympäristössä, sekä kuivilla että soistuneilla alueilla. Pieni osa pesii sisämaan järvien ja jokien tuntumassa. Muuttoaikoina ja talvehtimisseuduilla laji pysyttelee enimmäkseen avomerellä. ==Lisääntyminen== Pesä on avoimesti maassa. Leveäpyrstökihu tekee tavallisesti 2, joskus 3 tai 1 munaa. Haudonta kestää 25–27 päivää ja molemmat puolisot hautovat. Poikaset jättävät pesäkuopan muutaman päivän ikäisinä mutta pysyttelevät pesän lähistöllä, kunnes oppivat lentämään 31–34 päivää vanhoina. Molemmat emot hoitavat ja ruokkivat poikasia vielä 2 viikkoa sen jälkeen kun ne oppivat lentämään. ==Ravinto== Pesimäalueillaan leveäpyrstökihu syö myyriä ja sopuleita, myös muiden lintujen poikasia ja munia. Muuttomatkoilla sille kelpaavat muutkin pienet eläimet, joita se myös varastaa muilta linnuilta. Se kalastaa syöksysukeltamalla ja syö raatoja sekä merellä että maissa. Toisinaan se tappaa lokkeja ja kahlaajia ruoakseen. == Lähteet == * Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. === Viitteet === Luokka:Kihut
Merikihu

Merikihu (Stercorarius parasiticus) on tiiroilta ja lokeilta ruokansa ryöstävä rantalintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758. ==Koko ja ulkonäkö== Merikihulla on tummanruskea höyhenpeite ja valkea panta kaulassa. Siivissä on valkea ”pilkka”, joka pilkahtelee linnun lentäessä. Merikihua on kahta värimuotoa, kokotumma ja vaaleampi (kuvassa). Muodoltaan se muistuttaa jalohaukkaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä ja ne voivat olla kumpaa värimuotoa tahansa. Aikuisen yksilön pituus on noin 37–45 cm, pyrstösulat lisäävät siihen kesällä vielä 7 cm. Lajin siipiväli on 110–125 cm ja paino 330–610 grammaa. Naaras on selvästi suurempi. Vanhin suomalainen rengastettu merikihu on ollut 33 vuotta ja 15 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin merikihu. ==Levinneisyys== Merikihu pesii lähinnä arktisilla ja subarktisilla seuduilla Alaskasta ja Pohjois-Kanadasta Pohjois-Eurooppaan ja -Aasiaan ulottuvilla alueilla. Suomen merialueilla pesii noin 520 paria, Euroopan kanta on 16 000 – 24 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan ½–1 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Talveksi se muuttaa eteläisen pallonpuoliskon rannikoille asti. Keväällä se saapuu Suomeen huhtikuun lopulta alkaen ja syksyllä poistuu huomaamattomasti heinä-syyskuussa. Atlantilla se vaeltelee sekä Afrikan että Etelä-Amerikan rannikoilla. Vaasan lähellä Maalahden saaristossa kesällä 2002 rengastettu merikihu on löytynyt kuolleena Etelä- Brasiliasta. Merikihuista ei yleensä tehdä rengastuslöytöjä, sillä niiden talvehtimisalue on normaalisti aavalla merellä.Lyhyesti: Suomessa rengastettu merikihu löytyi Brasiliasta, Helsingin Sanomat 1.12.2010 sivu A 11 ==Elinympäristö== Merikihu viihtyy avoimessa tundramaastossa. Suomen pesimäkanta asuu yksittäispareina ulkosaariston puuttomilla luodoilla. Pesimäajan ulkopuolella merikihu viihtyy avomerellä. ==Lisääntyminen== Pesä on tavallisesti puuttoman luodon korkeimmalla kohdalla, missä kihuilla on esteetön näköala ympäristöön. Pesä on vain painanne kalliossa tai sammalikossa. Merikihu munii 1–2 tumman oliivinvihreää munaa. Molemmat emot hautovat munia 26–27 vuorokautta. Untuvikot ovat tummanharmaita tai -ruskeita, ja niillä on siniset jalat. Ne kasvavat nopeasti ja ovat lentokykyisiä 4-viikkoisina. Sukukypsä 3-vuotiaana. ==Ravinto== Merikihu syö sopuleita ja muita pikkujyrsijöitä sekä hyönteisiä. Suomessa ne ryöstävät tiiroilta ja lokeilta näiden kalansaaliin. Tästä käytöstavasta se on saanut joissakin kielissä nimensäkin, ”parasiitti” eli loinen. Se voi myös ryöstää munia tai poikasia muiden lintujen pesistä. Muuttomatkoilla se varastelee ruokaa muilta kihuilta ja lokeilta. == Lähteet == * Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hong Kong. ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Götmark, F., Andersson, M. & Hildén, Olavi 1981: Merikihun värimuodoista Ruijassa. - Ornis Fennica 58:49-54. * *LuontoPortti: Merikihu (Stercorarius parasiticus) *ITIS: Stercorarius parasiticus Luokka:Kihut
Mustatiira

Mustatiira (Chlidonias niger) on pieni tumma tiira. == Koko ja ulkonäkö == Mustatiiran pää ja kaula ovat mustat, vatsa tummanharmaa, selkä ja siiven yläpinnat tuhkanharmaat, pyrstö vaaleahko ja alaperä valkoinen. == Levinneisyys == Mustatiira pesii Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Euroopan linnut talvehtivat Afrikassa. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 10–25 paria. Varmistetut pesimäkohteet ovat Suomessa keskittyneet Länsi- ja Kaakkois-Suomen reheville järville. Mustatiiran ensipesinnät nykyisen Suomen alueella varmistettiin 1960-luvulla, ja kanta on kasvanut hitaasti tämän jälkeen. Eräs tunnetuimmista ja suurimmista populaatioista sijaitsee Evijärven Jokisuunlahdella, jossa pesiviä pareja on parhaimmillaan ollut noin 20 vuodessa. Valtaosa mahdollisiksi ja todennäköisiksi arvioiduista pesinnöistä koskenee kevätmuuton aikaan Suomeen saapuneita kierteleviä lintuja. Pesimäpaikkojen ulkopuolella mustatiira on harvinainen vieras kevät- ja syysmuuton aikana. == Elinympäristö == Mustatiira viihtyy rehevillä lintujärvillä. == Lisääntyminen == Kelluvassa pesässä on 2–4 munaa. == Ravinto == Mustatiira syö pääasiassa hyönteisiä ja joskus pieniä kalanpoikasia. == Nimi == Chlidonias (kreik.) tarkoittaa pääskysenkaltaista ja niger (lat.) tarkoittaa mustaa. Jobling, 2010 == Lähteet == == Aiheesta muualla== * *LuontoPortti: Mustatiira (Chlidonias niger) Luokka:Tiirat
Pikkutiira

Pikkutiira (Sternula albifrons,BirdLife Suomen lehdistötiedote 3.8.2010 aiemmin Sterna albifrons) on pienin tiiralaji. == Koko ja ulkonäkö == Selkä ja siivet vaaleanharmaat, vatsapuoli valkoinen, pään musta ”lakki” jatkuu erillisenä nauhana yli silmien. Nokka on keltainen. Nokka ja ”otsanauha” ovat parhaat tuntomerkit, koon lisäksi: linnun pituus on vain 21–27 cm, siipien kärkiväli, 45–55 cm, ja paino 40–60 g. == Levinneisyys == Pikkutiira pesii lähinnä Keski-ja Etelä-Euroopassa, Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla alueilla. Pikkutiira on Suomessa melko tuore pesimälaji, jonka ensipesintä todettiin 1964 Hailuodossa. Perämeren kanta on kasvanut pikkuhiljaa aina 2000-luvulle asti. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 75–85 paria. Kanta on keskittynyt Perämeren rannikolle. Lisäksi lajilla on ollut säännöllinen muutaman parin erillisesiintymä Saaristomerellä 1970-luvulta lähtien, ja satunnaispesintöjä on todettu Satakunnassa. Se muuttaa talveksi Etelä- Afrikkaan ja Australiaan, amerikkalaiset yksilöt Peruun ja Brasiliaan. == Elinympäristö == Pikkutiiran mieliympäristöä ovat avoimet, lähes kasvittomat ranta-alueet. == Lisääntyminen == Pikkutiira munii 2–3 munaa. == Ravinto == Pikkutiira syö pieniä kaloja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *LuontoPortti: Pikkutiira (Sternula albifrons) *ITIS: Sternula albifrons Luokka:Tiirat
Zhejiang

Zhejiang () on Kiinan maakunta. Maakunnan kiinalainen lyhennenimi on Zhe ja vanha suomalainen latinalaistus Tšekiang. Maakunta on saanut nimen suurimman jokensa suulahden Zhe Jiangin (nykyisin Qiantang Jiang) mukaan. Nimessä yhdistyy kaksi ideogrammia: zhè ’mutkitteleva’ ja jiāng ’joki’. == Maantiede == Zhejiang sijaitsee Jangtse-joen eteläpuolella lähellä Shanghaita. Keisarinkanavan eteläpää on Zhejiangin pääkaupungissa Hangzhoussa. Maakunta sijaitsee Itä-Kiinan meren länsirannalla. Maakunnan naapurimaakuntia ovat Fujian etelässä, Jiangxi lännessä, Anhui luoteessa ja Jiangsu pohjoisessa sekä Shanghai Jangtsen suulla koillisessa. == Talous == Kuva:2013 Hangzhou 8554629672.jpg|Hangzhou (2010). Kuva:View on Ningbo from Howard Johnson Hotel, Ningbo, Zhejiang 120530.jpg|Ningboa. Kuva:Coal Port in Zhenhai.JPG|Osa maailman suurimman rahtisataman, Ningbon ja Zhoushanin sataman hiiliterminaalia. Zhejiangin alueellinen bruttokansantuote oli maan neljänneksi suurin: 3 756,8 miljardia renminbia (yuan, CNY) eli 450,1 miljoonaa euroa. Tämä oli 6,0 prosenttia koko Kiinan BKT:stä. Henkeä kohti laskettuna se teki 68 462 CNY, eli 8 202 EUR. Tämä oli 163 % Kiinan keskiarvotasosta ja Kiinan viidenneksi korkein henkeä kohti laskettu alueellinen BKT-arvo. Ningbon ja Zhoushanin satama on maailman suurin rahtisatama; vuonna 2013 se käsitteli 809,8 miljoonaa tonnia rahtia. Zhejiang on ”kalan ja riisin maa”. Maakunnassa tuotetaan myös silkkiä ja teetä. == Hallinnollinen jako == Zhejiang on jaettu yhdeksään prefektuuritason kaupunkiin sekä Hangzhoun ja Ningbon kaupunkeihin jotka ovat suoraan maakunnan hallinnon alaisia. Suluissa esitetään väestönlaskennan 1.11.2010 mukainen väkiluku. *1. Hangzhou (8 700 373) *2. Ningbo (7 605 689) *3. Huzhou (2 893 542) *4. Jiaxing (4 501 657) *5. Jinhua (5 361 572) *6. Lishui (2 116 957) *7. Quzhou (2 122 661) *8. Shaoxing (4 912 239) *9. Taizhou (5 968 838) *10. Wenzhou (9 122 102) *11. Zhoushan (1 121 261) == Koulutus == Maakunnassa sijaitsee Zhejiangin yliopisto. == Kulttuuri == Vanha kiinalainen sanonta: ”Taivaassa on paratiisi, maan päällä on Suzhou ja Hangzhou”. Kiinalaisen oopperan muoto yue-ooppera sai alkunsa Zhejiangissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Zhejiang Province: A Free-Market Success Story * Zhejiang * China Regional Focus: Hangzhou, Zhejiang Province * Guide to Moganshan National Park * National Tea Museum *
Lause (matematiikka)

Lause eli teoreema tarkoittaa matematiikassa propositiota, joka on tosi. Lauseeksi kutsutaan erityisesti jonkin matemaattisen teorian rakentamisessa keskeiseksi osoittautuvaa tulosta. Jonkin toisen lauseen todistamisessa käytettyä lausetta kutsutaan apulauseeksi tai lemmaksi. Jostakin lauseesta helposti seuraavaa lisätulosta kutsutaan seuraukseksi tai korollaariksi. Teoreemaan liitetään tavanomaisesti itse proposition lisäksi sen totuuden aukottoman loogisesti osoittava matemaattinen todistus. Mikäli propositiota arvellaan todeksi, mutta todistusta ei ole vielä keksitty, propositiota ei kutsuta lauseeksi, vaan konjektuuriksi. Luokka:Matemaattinen logiikka Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Cannes

Cannes (ranskaksi oksitaaniksi Canas) on kaupunki Etelä-Ranskassa, Ranskan Rivieralla. Asukkaita siellä on 70 610 (vuonna 2006). 1830-luvulta eteenpäin ranskalaiset ja ulkomaalaiset aristokraatit rakensivat alueelle loma-asuntoja, ja vähitellen kaupungista muodostui lomakaupunki. Cannes on kuuluisa vuotuisista elokuvajuhlistaan. Kaupungissa on järjestetty Eurovision laulukilpailu kaksi kertaa, vuosina 1959 ja 1961. ==Historia== Liguureihin kuulunut oksybien heimo käytti nykyisen Cannesin alueella olevaa Le Suquet -kukkulaa tähystyspaikkana 100-luvulla eaa. Liguurien naapureiksi asettuneet kreikkalaiset siirtolaiset pyysivät roomalaisilta apua liguureja vastaan ja roomalaiset kukistivat oksybit Quintus Opimiuksen johdolla vuonna 154 eaa. Voiton jälkeen nykyisen Marseillen kreikkalaiset perustivat paikalle sotilasleirin nimeltä Castrum Marcellinum.Bennewitz et al. 1984, s. 59. 300-luvulla läheiselle Île Saint-Honoratille perustettiin luostari ja sen munkit linnoittivat Le Suquetin vuonna 1070 Provencen herttuoiden käskystä. Kukkulalle rakennetun tähystystornin ympärille kasvoi pieni asutus nimeltä Portus Cannis. Paikalliset asukkaat saivat verovapauden Raimond Bérengeriltä vuonna 1131 ja paikka sai uuden nimen Castrum Francum, joka kuitenkin vaihtui asiakirjojen mukaan jo 1200-luvulla muotoon Castrum Canoïs. Rutto teki suurta tuhoa vuosina 1347 ja 1580, minkä lisäksi Kaarle V:n joukot hävittivät aluetta vuonna 1536 ja Kaarle Savoijilaisen joukot toistivat saman vuonna 1590. Itävallan perimyssodan aikana kaupunki oli Maria Teresian joukkojen hallussa.Bennewitz et al. 1984, s. 60. Maallistumisen myötä Cannes pääsi irti Île Saint-Honoratin luostarin ohjauksesta vuonna 1788 ja kaupunki alkoi levittäytyä rannikolle. Voimakas kasvu alkoi englantilaisen lordi Henry Broughamin innostuksesta alueeseen. Brougham mainosti aluetta julkisesti ja kaupunki alkoi kehittyä kalastajakylästä turistikeskukseksi, jonne tuli etenkin englantilaisen yläluokan jäseniä. Kaupungin keskus siirtyi pois vanhalta paikaltaan Le Suquetin kukkulalta. Myöhemmin kaupunki on kehittynyt yläluokan vierailukohteesta yleisemmäksi matkailukohteeksi erilaisten festivaaliensa myötäSimmonds 2008, s. 68.. ==Ilmasto== == Ystävyyskaupungit == * Acapulco * Beverly Hills * Budapest * Firenze * Torino * Gstaad * Madrid * Moskova * Quebec * Kensington and Chelsea * Sanya * Shizuoka * Tel Aviv ==Lähteet== * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pohjois-Eurooppa

Pohjois-Eurooppa tarkoittaa Euroopan pohjoisosia. Kotimaisten kielten keskuksen mukaan siihen luetaan Pohjoismaat eli Norja, Ruotsi, Tanska, Suomi ja Islanti, saarista ja saaristoista Huippuvuoret, Jan Mayen ja Färsaaret, sekä Baltian maat Viro, Latvia ja Liettua. Yhdistyneet kansakunnat laskee Pohjois-Eurooppaan lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin. Kansainvälisen autoliiton Pohjois-Euroopan alueeseen (NEZ) kuuluu Pohjoismaiden ja Baltian lisäksi Venäjä.http://fia-nez.eu/ ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Euroopan maantiede Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit