EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Herttoniemen kaatopaikka

Herttoniemen kaatopaikka oli Helsingin Herttoniemen pohjoisimmassa osassa vuosina 1948–1953 toiminut pienehkö Helsingin kaupungin kaatopaikka. Se sijaitsi vanhassa sorakuopassa Siilitien ja Viikintien risteyksessä. Entisen kaatopaikan alue on kooltaan 5 700 m2, sen luonnonmaa oli hiekkaa, eikä alueella sijainnut luokiteltuja pohjavesialueita. Tälle kaatopaikalle tuotiin ainakin yhdyskunta- ja teurastamojätteitä. Sen historia jäi lyhyeksi, sillä alueen omakotitalojen, etenkin Kitusentien asukkaat, alkoivat valittaa kaatopaikan aiheuttamista hajuhaitoista. Herttoniemeläisten sitkeyden ansiosta heidän lähellään sijainnut kaatopaikka suljettiin, ja uusi avattiin Botbyhöjdenin sorakuoppaan. Se tuli tunnetuksi Vartiokylän kaatopaikkana. Herttoniemen kaatopaikan täyttö sai maatua rauhassa vuodet 1953–2002. Tämän jälkeen alueelle tehtiin kaavamuutos, jossa sille kaavoitettiin kerrostaloja. Kaatopaikan koko aines poistettiin peruskalliota myöten ja tilalle tuotiin puhdasta maata. Kunnostus suoritettiin vuoden 2002 aikana. Täyttöaines kuljetettiin nykyaikaiselle kaatopaikalle. Aines oli jo tätä ennen täysin maatunutta. Vain lasin, posliinin, filmin ja metalliesineiden kaltaisia jätteitä oli tunnistettavissa. Maa-aines ei ollut merkittävässä määrin saastunutta. Joitakin vaarallisia aineita kuitenkin oli tavattu. Niitä olivat PAH-yhdisteet ja raskasmetallit. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Herttoniemen kaatopaikka *Kaatopaikkojen ympäristövaikutukset ja Helsingin entiset kaatopaikat. (Tanja Toivolan diplomityö) *Pilaantuneiden maiden kunnostuskustannukset. Pilaantuneiden massamäärien kehitys- ja kustannusvaikutus pilaantuneiden maa-alueiden kunnostusprosessin eri vaiheissa. Petri Kauton opinnäytetyö Luokka:Helsingin entiset kaatopaikat Luokka:Herttoniemi
Matti Manner

Matti Esa Manner (s. 5. heinäkuuta 1953 Piikkiö) on suomalainen asianajaja ja varatuomari. Hän on asianajotoimisto Brander & Manner Oy:n osakas. Manner on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1975 ja saanut varatuomarin arvon vuonna 1979. Mannerin asianajotoiminnan painopisteitä ovat yhtiöoikeus ja yritysjärjestelyt, sopimus- ja vahingonkorvausoikeus, kansainvälinen kauppa sekä näihin liittyvät oikeudenkäynnit ja välimiesmenettelyt. Mannerilla on pitkäaikainen kokemus kotimaisista ja kansainvälisistä yrityskaupoista sekä kansallisten ja kansainvälisten kaupallisten sopimusten laatimisesta. Ennen Brander & Mannerin perustamista Manner on työskennellyt mm. tuomarin ja esittelijän tehtävissä Turun käräjäoikeudessa ja Turun hovioikeudessa, lakimiehenä asianajotoimistossa, assistenttina Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, nimismiehenä sekä henkikirjoittajana. Manner on toiminut Suomen Asianajajaliiton hallituksen puheenjohtajana (2001–2004), varapuheenjohtajana (1998–2001), hallituksen jäsenenä (1995–1998) ja varajäsenenä (1992–1995). Lisäksi Manner on toiminut lukuisissa muissa luottamustoimissa mm. Suomen Asianajajaliitossa. Riippumaton The International Who’s Who of Business Lawyers on rankannut Mannerin usean vuoden ajan. Manner on ollut monen välimiesoikeuden puheenjohtaja tai jäsen sekä useiden yhtiöiden hallituksen jäsen tai puheenjohtaja. Lisäksi Manner on julkaissut artikkeleita oikeudellisen alan julkaisuissa mm. suunnatusta osakeannista. Suomen lakimiesliitto ry myönsi Mannerille yrittäjyyspalkinnon 2005. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Brander-Manner. Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1953 syntyneet
Derrick Brooks

Derrick Dewan Brooks (s. 18. huhtikuuta 1973 Pensacola, Florida) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies. == Ura == Tampa Bay Buccaneers varasi Floridan osavaltionyliopiston joukkueessa pelanneen Brooksin vuoden 1995 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, numerolla 28. Hän pelasi Buccaneersissa koko NFL-uransa, 14 kautta, eikä häneltä jäänyt väliin yhtään ottelua. Runkosarjaotteluita hänelle kertyi 224. Kaudella 1997 hän oli osaltaan johdattamassa Buccaneersia pudotuspeleihin ensimmäisen kerran sitten kauden 1981 ja kaudella 2002 Super Bowlin voittoon ensimmäisen kerran seuran historiassa. Brooks suoritti tammikuussa 2003 pelatussa ottelussa (Super Bowl XXXVII) kolme taklausta ja yhden syötönkatkon, joka johti kuuden pisteen maaliin, touchdowniin, hänen vietyä pallon vastustajan maalialueelle juostuaan 44 jaardia. Buccaneers voitti ottelussa Oakland Raidersin luvuin 48–21. Brooks valittiin urallaan 11 kertaa NFL:n tähdistöotteluun, Pro Bowliin, ja kerran tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi, kaudella 2005. Kaudella 2000 hän sai Walter Payton NFL Man of the Year Awardin (samana vuonna palkinnon sai myös Chicago Bearsissa pelannut Jim Flanigan), kaudella 2002 AP NFL Defensive Player of the Year Awardin ja kaudella 2003 Byron ”Whizzer” White NFL Man of the Year Awardin. Vuonna 2010 hänet valittiin NFL:n 2000-vuosikymmenen All- Decade Teamiin ja vuonna 2014 Pro Football Hall of Fameen. Jälkimmäisenä vuonna Buccaneers jäädytti hänen pelinumeronsa, numeron 55, ja valitsi hänet Ring of Honoriinsa. Pelaajauransa jälkeen Brooks on muun muassa toiminut AFL- joukkue Tampa Bay Stormin puheenjohtajana (vuodesta 2011) ja johtanut perustamaansa hyväntekeväisyyssäätiötä Derrick Brooks Charities. == Yksityiselämä == Brooks on naimisissa ja hänellä on neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tapaninkylän kaatopaikka

Tapaninkylän kaatopaikka oli Helsingin pitäjän alueella, nykyisessä Tapaninkylässä toiminut kaatopaikka. Paikan otti käyttöön Valtionrautatiet vuonna 1903, ja se oli käytössä vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1946 tämä alue liitettiin osaksi Helsinkiä. Alue tunnetaan nykyään nimellä Hiidenkivenpuisto. ==Historia== Alueen historia alkaa siitä, kun VR pakkolunasti maata Rajatien, Kotinummentien ja Vanhan Tapanilantien väliseltä alueelta soranottoa varten ratapenkereen rakentamiseksi. Vuonna 1903 Helsingin kaupunki päätti muuttaa alueen kaatopaikaksi. Paikka oli tuolloin varsin kaukana kaupungista, maaseudulla. Alueelle tuotiin jätettä myös junalla, mikä oli ainutlaatuista Suomessa. Kaatopaikalle meni oma pistoraide. Kaatopaikalle tuotu jäte oli lähinnä talousjätettä. Aluetta ei valvottu. Vaarallisia aineita on tavattu vain vähäisiä määriä, sillä kaatopaikan käyttöaikana jäte oli pääasiassa orgaanista helposti hajoavaa jätettä, joka maatui helposti. ==Asutuksen ja kauppapuutarhojen synty== Alueen läheisyyteen alkoi läheisyyteen syntyä asutusta, lähinnä puhtaanapitolaitoksen omien työntekijöiden asumuksia. Helpon lannoitusaineen saannin vuoksi läheisyyteen tuli puutarhaviljelystiloja, kauppapuutarhoja. Niitä perustettiin kaikkiaan vain noin 20, mutta ne olivat maa-alaltaan isoja. Kaatopaikka auttoi suuresti niitä, sillä jäte oli maatuvaa ja mukana oli runsaasti lantaa. Jäte ei ollut terveydelle vaarallista, joten sitä voitiin käyttää lannoitteena toisin kuin nykyajan biojätteiden multaa. Kaatopaikan ikä oli poikkeuksellisen pitkä, yli 40 vuotta. Tämä viittaa siihen, että jäte maatui täydellisesti, ja toisaalta se on seurausta siitä, että jätettä voitiin hyötykäyttää lannoituksessa. Ilmeisesti kaatopaikkaa ei laajennettu kertaakaan, mutta nähtävästi 1940-luvulla jätteen määrä kasvoi niin, ettei kaatopaikkaa enää voitu käyttää suunnitellulla tavalla. ==Kaatopaikasta Hiidenkivenpuistoksi== Nykyään kaatopaikan tilalla on Hiidenkivenpuisto eikä kaatopaikasta voi havaita mitään merkkejä maastossa. Alueen muuttaminen puistoksi sai alkunsa vuonna 1977 hyväksytystä kaavarungosta eli yleissuunnitelmasta. Kuitenkin vielä 1980-luvun puolivälissä VR käytti aluetta romujensa varastointiin ja halusi valtaosan alueesta kaavoitettavaksi pysyvästi pistoraidetta hyödyntävien yritysten tarpeisiin ja omaan varastointikäyttöönsä. VR:n romuvaraston lisäksi alueella toimi muita romuliikkeitä ja Puukeskuksen puutavaraliike. Nykyisen Hiidenkiven peruskoulun paikalla toimi Suomen Mineraali Oy:n mineriittitehdas. Asunto- ja puistopainotteinen kaava hyväksyttiin Hiidenkiven alueelle loppuvuodesta 1988, ja Hiidenkivenpuisto rakennettiin nykyiseen laajuuteensa 1990-luvun keskivaiheilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tapaninkylän kaatopaikka *Kaatopaikkojen ympäristövaikutukset ja Helsingin entiset kaatopaikat. (Tanja Toivolan diplomityö) Luokka:Helsingin entiset kaatopaikat Luokka:Tapaninkylä
Arseenitrifluoridi

Arseenitrifluoridi (AsF3) on epäorgaaninen arseenin ja fluorin muodostama myrkyllinen molekyyliyhdiste. Ainetta voidaan käyttää puolijohdeteollisuudessa ja fluoraavana reagenssina. ==Ominaisuudet== Huoneenlämpötilassa arseenitrifluoridi on helposti haihtuva väritön neste. Yhdiste hydrolysoituu helposti veden vaikutuksesta. Aine on nestemäisenä hieman sähköä johtavaa johtuen sen autoionisoitumisesta AsF2+ ja AsF4--ioneiksi. Yhdiste on Lewis- happo ja muodostaa komplekseja Lewis-emästen kuten rikkitrioksidin, nitrosyylifluoridin ja fluoridien ja antimonipentafluoridin kanssa.G. O. Doak, G. Gilbert Long & Leon D. Freedman: Arsenic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2014Charles B. Lindahl & Tariq Mahmood: Fluorine Compounds, Inorganic, Arsenic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.8.2014 ==Valmistus ja käyttö== Arseenitrifluoridia voidaan valmistaa vetyfluoridin ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla. Koska arseenitrifluoridi hydrolysoituu hyvin helposti ja vetyfluoridi sisältää usein vettä, käytetään arseenitrifluoridin valmistuksessa vetyfluoridin lähteenä kalsiumfluoridin ja rikkihapon tai fluoririkihapon seosta. Muita tapoja syntetisoida yhdistettä ovat muun muassa arseenitrikloridin ja natriumfluoridin välinen reaktio tai lähtemällä arseenipentafluoridista. :6HF + As2O3 → 2AsF3 \+ 3H2O Arseenitrifluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina valmistettaessa epämetallien fluorideja. Yhdisteen etuna on suhteellisen alhainen kiehumispiste eli se voidaan poistaa tuotteesta tislaamalla. Arseenitrifluoridia voidaan käyttää myös puolijohteiden douppaamiseen, aurinkokennojen valmistuksessa, sekä heksafluoriarsenaattisuolojen ja eräiden grafiitin interkalaatioyhdisteiden valmistuksessa. ==Lähteet== Luokka:Arseeniyhdisteet Luokka:Fluoriyhdisteet
Risto Sipilä

Risto Sipilä (s. 1965 tai 1966) on helsinkiläinen asianajaja ja varatuomari. Sipilä on toiminut Asianajotoimisto Borenius Oy:n palveluksessa vuodesta 2004. Hänen asiantuntemusalueitaan ovat rakentamis- ja kiinteistöoikeus sekä erityisesti rakennusurakoihin liittyvät oikeudenkäynnit ja hän myös luennoi näistä aiheista säännöllisesti. Sipilä on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991 ja saanut auskultoituaan varatuomarin arvon vuonna 1993. Hän on toiminut Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuosina 2013-2016. Sitä ennen hän toimi Asianajajaliiton varapuheenjohtajana (2010–2013) sekä lukuisissa muissa liiton luottamustehtävissä. Sipilä on lisäksi toiminut Helsingin Asianajajayhdistyksen puheenjohtajana (2002–2006) sekä Suomen Lakimiesliiton hallituksen jäsenenä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:1960-luvulla syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matti Kunnas

Matti Klaus Erik Kunnas (s. 31. lokakuuta 1953 Joensuu) on mikkeliläinen asianajaja, joka on toiminut asianajotehtävissä yli 30 vuoden ajan. Omassa toimistossaan Ervasti & Kunnas Oy:ssä hän on harjoittanut asianajotoimintaa vuodesta 1981. Toimeksiannot painottuvat erityisesti konkurssi- ja yrityssaneerausasioihin sekä perintöoikeuteen. Kunnas on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1979 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1999. Hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2013. Hän sai laamannin arvonimen vuonna 2014.Tasavallan presidentin 16.5.2014 myöntämät arvonimet. Matti Kunnas on toiminut Suomen Asianajajaliiton yhteydessä toimivan itsenäisen valvontalautakunnan puheenjohtajana vuodesta 2010 vuoteen 2016. Kunnas on aiemmin toiminut lukuisissa Asianajajaliiton luottamustehtävissä kuten Mikkelin osaston puheenjohtajana ja liiton hallituksen jäsenenä. Kunnas on ollut pitkään myös muissa yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä, muun muassa Mikkelin kaupunginhallituksen jäsenenä.Matti Kunnas. Tammikuussa 2017 Matti Kunnakselle myönnettiin Matti Ylöstalo -palkinto.Matti Ylöstalo -palkinto asianajaja Matti Kunnakselle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ervasti & Kunnas Oy:n kotisivut Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jai Ho! (You Are My Destiny)

Jai Ho! (You Are My Destiny) on yhdysvaltalaisen tyttöbändi The Pussycat Dollsin kappale heidän toiselta, Doll Domination -studioalbumilta. Sen julkaisi Interscope Records albumin neljäntenä singlenä 23. helmikuuta 2009. Nauhoituksen avainhenkilöiden, Jimmy Iovinen ja Ron Fairin katsottua Slummien miljonääri -elokuvan he halusivat tehdä "Jai Ho!":sta "pop-kappaleen joka ei poikkea alkuperäisestä melodiasta" ja kysyivät Nicole Scherzingeriltä jos hän voisi tehdä kappaleelle oman tulkinnan. Kappale kreditoitiin nimellä "A. R. Rahman and The Pussycat Dolls featuring Nicole Scherzinger", mikä aiheutti sisäisiä ristiriitoja sekä lopulta hajaannutti ryhmän. Kappale sai musiikkikriitikoilta pääosin positiivisia vastaanottoja, jotka kehuivat sitä loistavaksi sovitukseksi. "Jai Ho! (You Are My Destiny)" oli kaupallinen menestys. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla kappale debytoi listan 100. sijalla. Seuraavalla viikolla kappale nousi listan 15. sijalle, aiheuttaen yhden listan suurimmista nousuista. Kansainvälisesti kappale menestyi erittäin hyvin listoilla, saavuttaen listan kärjen Australiassa, Suomessa, Israelissa sekä Irlannissa, samalla kun se pääsi monissa muissa valtioissa kymmenen parhaan joukkoon kuten Uudessa-Seelannissa ja Isossa-Britanniassa. Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Itävallan Wienissä, Tramway Museumissa jonka viimeinen kohtaus on elokuvasta Slummien miljonääri. The Pussycat Dolls on esittänyt kappaleen "Jai Ho! (You Are My Destiny)" lukuisissa livetapahtumissa, kuten Late Night with Jimmy Fallonissa sekä yhdessä One Life to Live -sarjan jaksossa. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2009 kappaleet Luokka:The Pussycat Dollsin kappaleet Luokka:Nicole Scherzingerin kappaleet
Skopunkten

Skopunkten on ruotsalainen kenkäkauppaketju. Sen omistaa Nilson Group, joka omistaa myös DinSkon ja Nilson Shoesin. Skopunktenilla on yhteensä yli kolmesataa myymälää, ja niitä on Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa ja Norjassa. Suomeen yrityksen toiminta laajeni 22. syyskuuta 2011, kun se avasi ensimmäisen myymälän Kauppakeskus Koskikeskukseen Tampereelle. Yrityksen pääkonttori ja keskusvarasto sijaitsevat Varbergissä. Vuonna 2011 Skopunktenin liikevaihto oli 3 miljardia Ruotsin kruunua. ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset kauppaketjut Luokka:Vaateliikkeet
Kauppa (sopimus)

Kauppa on sopimus, jolla myyjä rahavastiketta vastaan luovuttaa tai sitoutuu luovuttamaan ostajalle omistusoikeuden sopimuksessa määriteltyyn omaisuuteen. == Kauppa Suomen oikeusjärjestyksessä == Kauppa tarkoittaa nimenomaisesti omistusoikeuden luovutusta. Kauppasopimus eroaa käyttöoikeuden luovutusta koskevista sopimuksista, joita ovat vuokra- tai leasingsopimukset. Yksi kaupan tunnusmerkeistä on kaupan kohteen omistusoikeuden luovuttaminen rahavastiketta vastaan. Jos luovutus on vastikkeeton, kyseessä on lahja. Jos taas vastikkeena luovutetaan muuta omaisuutta kuin rahaa, kyseessä on vaihto. == Katso myös == * Kauppalaki == Lähteet == Luokka:Kauppaoikeus Luokka:Sopimusoikeus
Pauri bareli

Pauri bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Kieltä puhui vuoden 2001 väestönlaskennassa äidinkielenään 638 000 ihmistä. Pauri bareli kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, rathwi barelille ja palya barelille. Pauri barelia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla. == Lähteet == Luokka:Indoarjalaiset kielet Luokka:Intian kielet
Rathwi bareli

Rathwi bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Kieltä puhui vuoden 2001 väestönlaskennassa äidinkielenään 101 000 ihmistä. Rathwi bareli kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, pauri barelille ja palya barelille. Rathwi barelia kirjoitetaan devanagari-kirjaimistolla. == Lähteet == Luokka:Indoarjalaiset kielet Luokka:Intian kielet
Palya bareli

Palya bareli on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Intiassa Maharashtran ja Madhya Pradeshin osavaltioissa. Se kuuluu bhil-kielten ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa bhilille ja kahdelle muulle bareli-nimiselle kielelle, pauri barelille ja rathwi barelille. == Lähteet == Luokka:Indoarjalaiset kielet Luokka:Intian kielet
Bareli (täsmennyssivu)

Bareli voi tarkoittaa seuraavia asioita: *Bareilly, kaupunki Pohjois-Intiassa *Palya bareli, Intiassa puhuttu indoarjalainen kieli *Pauri bareli, Intiassa puhuttu indoarjalainen kieli *Rathwi bareli, Intiassa puhuttu indoarjalainen kieli.
Ontelokude

Ontelokude eli putkineulos on putken muotoon punottua kangasta, jota käytetään käsitöissä paksun langan tapaan. Tavallisimmin ontelokudetta valmistetaan puuvilla- ja tekokuitulangasta. Kuteita valmistetaan eri vahvuuksina ja sitä myydään vyyhdeissä tai rullissa, joko yksivärisenä tai kirjavana. Ontelokuteesta voi virkata, neuloa ja kutoa esim. mattoja ja erilaisia sisustustuotteita kuten tyynyjä, koreja ja laukkuja. Normaalikokoinen kude on noin 8 mm leveä. Siitä on helppo virkata virkkuukoukulla nro 7 esim. mattoja. Ontelokudetta valmistetaan sekä käsin että teollisesti. Ontelokudekoneessa, josta valmistuu kapeaa ontelokudetta, on pieniä neuloja 12–16 kpl. Ontelokude on helpommin käsiteltävää kuin trikookude. Se on tasaisempaa, lisäksi siinä on vähemmän solmuja ja pääteltävää. Puuvillainen ontelokude kutistuu pesussa 15–20 %. Siksi suositellaankin, että kude kastellaan ja kuivataan ennen käyttöä. Kotimaista ontelokudetta valmistaa mm. Lanka ja Tekstiili Lestijärveltä. Ontelokudetta valmistetaan myös esim. Virossa. Lappajärven Värjäämö Oy värjää ja myy kotimaista ontelokudetta, joka on valmiiksi kutistettu. == Aiheesta muualla == *Lanka ja Tekstiili *Lappajärven Värjäämö O Luokka:Tekstiilien raaka-aineet
Wilhelmstrasse

thumb|pysty=1.35|Ilmakuva Wilhelmstrassea ympäröivästä alueesta. Alhaalla vasemmalla Detlev-Rohwedder-Haus, entinen ilmailuministeriön ja nykyinen valtiovarainministeriön talo. Kuvan keskellä olevassa korttelissa sijaitsivat aikanaan Saksan valtakunnankanslia ja ulkoministeriö. Wilhelmstrasse (Wilhelmstraße) on katu Berliinin keskustassa Mitten ja osin Kreuzbergin kaupunginosassa. Se tunnettiin toiseen maailmansotaan saakka hallintokatuna, jonka varrella sijaitsi tärkeitä ministeriöitä. Wilhelmstrasse oli aikoinaan myös käsite, jolla voitiin viitata Saksan hallitukseen. Katu alkaa etelässä Kreuzbergista läheltä Mehringplatzia, samasta risteyksestä kuin Stresemannstrasse. Se risteää Unter den Lindenin kanssa aivan Pariser Platzin itäpuolella ja tekee samalla pienen mutkan kääntyen pohjois–etelä- suuntaiseksi. Katu päättyy Spreejoen kohdalla ja jatkuu sen pohjoispuolella Luisenstrassena. ==Historia== Wilhelmstrasse syntyi, kun Friedrichstadtin kaupunginosan asemakaavaa laajennettiin vuonna 1731. Siitä käytettiin aluksi myös nimeä Husarenstrasse, mutta toisaalta nimi Wilhelmstrasse esiintyy asiakirjoissa jo vuonna 1735. Katu nimettiin silloisen Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm I:n mukaan. Kadun jatke pohjoisessa sai vuonna 1822 viralliseksi nimekseen Neue Wilhelmstrasse (”Uusi Wilhelmstrasse”).Wilhelmstraße Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 4.8.2014. Wilhelmstrassen hienoin osa oli Leipziger Strassen ja Unter den Lindenin välinen osuus, jonka varrelle rakennettiin 1700-luvulla monia aatelispalatseja. Niissä oli suuret pihat, jotka muodostivat kadun länsipuoliseen kortteliin niin sanotun ministeripuutarhan (Ministergärten). Useat valtion laitokset asettuivat tälle alueelle 1800-luvun aikana. Preussin ulkoministerin virka-asunto perustettiin Wilhelmstrasse 76:een, ja se laajeni käsittämään myös viereiset talot 75 ja 74. Niiden vieressä sijainnut entinen Radziwillin palatsi muutettiin Otto von Bismarckin aikana Saksan valtakunnankansliaksi. Numerossa 73 sijaitsi keisarikunnan aikana hoviministeriö ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanpresidentin virka-asunto. Prinz-Albrecht-Palais numerossa 102 toimi natsi-Saksan aikana valtion terrorikoneiston keskuksena.Wilhelmstraße Berlin.de. Viitattu 4.8.2014. Suuri osa Wilhelmstrassen hallintorakennuksista tuhoutui toisessa maailmansodassa. Niiden paikalle kadun länsipuolelle rakennettiin 1980-luvulla asuintaloja. Kadun varrella sijaitsee nykyään muun muassa Saksan valtiovarainministeriö. Se toimii Hermann Göringin 1930-luvulla rakennuttamassa Saksan ilmailuministeriön entisessä rakennuksessa, joka on säilynyt ainoana kadun varren vanhoista hallintorakennuksista. Myös eräät muut ministeriöt sekä Ison-Britannian suurlähetystö toimivat Wilhelmstrasella. Prinz-Albrecht-Palaisin paikalla on nykyään Topographie des Terrors -museo. Itä-Berliinin puolelle jäänyt Wilhelmstrassen pääosa nimettiin syyskuussa 1964 Otto-Grotewohl-Strasseksi Itä-Saksan pääministerin Otto Grotewohlin mukaan. Katu sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1993, ja se käsittää nykyisin myös entisen Neue Wilhelmstrassen osuuden. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin kadut
Heikki Koukkunen

Heikki Koukkunen (21. maaliskuuta 1938 Suojärvi – 9. marraskuuta 1983 Joensuu) oli rajakarjalaista syntyperää oleva historioitsija ja kulttuurivaikuttaja. Hän tutki ja teki tunnetuksi synnyinseutunsa perinnekulttuuria sekä ortodoksisuutta. Heikki Koukkunen oli ideoimassa TV-dokumentteja "Vanhaa ja uutta Karjalassa" vuonna 1973 ja "Taianteosta katrilliin" vuonna 1982 sekä ohjasi samana vuonna MTV:lle dokumenttisarjan "Out'in itkut", joka kertoo itkuvirsien taitaja Outi Katalkinista. Lisäksi hän oli professori Heikki Kirkisen ynnä muiden kanssa kokoamassa Karjalaista perinnekuvastoa, jonka Kimy-kustannus julkaisi vuonna 1983. Koukkunen suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa. Hänen väitöstilaisuutensa tammikuussa 1977 oli korkeakoulun ensimmäinen. Historian väitöskirjan aihe oli Suomen valtiovalta ja kreikkalaiskatoliset 1891-1897. Koukkunen ei kuitenkaan ollut korkeakoulun ensimmäinen tohtorin arvon saanut, sillä Kari Tuunainen ehti saada tutkintotodistuksen käteensä pari päivää aikaisemmin. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kulttuurielämän vaikuttajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Cosina

on japanilainen yhtiö, joka valmistaa kameroita ja objektiiveja sekä omalla että muiden yritysten kameramerkeillä. ==Historia== Yhtiö perustettiin vuonna 1959 nimellä Nikō. Vuodesta 1966 lähtien se on valmistanut kameroita, ja vuodesta 1969 alkaen järjestelmäkameroita. Nikō muutti nimekseen Cosina vuonna 1973. Cosina oli 1970-luvulla tunnettu yhtenä harvoista japanilaisista kameravalmistajista, jotka tekivät lähes kaikki osat itse aina objektiivien ja etsinprismojen lasimateriaalia myöten. Cosina oli Suomessakin suosittu kameramerkki Helios-ketjun markkinoimana. Cosinan kompaktikameroita oli muun muassa pienikokoinen 35-E, jota Tekniikan Maailma kehui vertailussaan 1973 muita halvemmaksi mutta silti monipuoliseksi. Edullisia järjestelmäkamerarunkoja olivat 1970-luvun keskivaiheilla M42-kierteiset 1000, 1000S, Hi-Lite, Hi-Lite 202, ECS, CSL ja CSM. Yritys siirtyi objektiivinkiinnityksessä kierteestä K-bajonettiin esitellessään CS-2- ja CS-3-järjestelmäkamerat vuonna 1978. Seuraavia lanseerauksia olivat CT-1 ja CT-7 vuonna 1980, CT-10, CT-20 ja CT-1G vuonna 1982 ja CT-9 vuonna 1986. Cosinan tehtailla on valmistettu kameroita, objektiiveja ja niiden komponentteja myös muille alan merkeille. Esimerkiksi Nikon FM10 (1995–2019) oli teknisesti sama kuin Cosina CT-1 ja saksalainen Porst Compact Reflex OS sama kuin Cosina CS-1. Cosina on valmistanut kameroita myös ainakin Canon-, Olympus-, Vivitar- ja Voigtländer-merkkisinä. Vuonna 1982 Cosina aloitti objektiivien valmistuksen muiden kameravalmistajien kiinnityksille. Digitaalikameroiden valmistuksen se aloitti 1997. Huhtikuussa 2010 Cosina liittyi Micro Four Thirds -ryhmään.COSINA CO., Ltd. Joins the Micro Four Thirds System Standard Group. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut Luokka:Optiikanvalmistajat Luokka:Valokuvausalan tuotemerkit
Anželika Sidorova

Anželika Sidorova (s. 28. kesäkuuta 1991) on venäläinen seiväshyppääjä sekä lajin euroopan- ja maailmanmestari. Sidorova saavutti pronssia Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 462 cm. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 tuloksella 460 cm. Sopotin MM- hallikilpailuissa 2014 hän oli toinen tuloksella 470 cm.http://www.iaaf.org/competitions/iaaf-world-indoor-championships/iaaf- world-indoor-championships-2014-4952/news/report/women/pole-vault/final Zürichin EM-kisoissa 2014 Sidorova voitti kultaa tuloksella 465 cm. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa tuloksella 480 cm. Pekingin MM-kisoissa 2015 Sidorova jäi ilman tulosta pudotettuaan kolme kertaa aloituskorkeudestaan 450. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Sidorova saavutti hopeaa Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 silloisella ennätystuloksellaan 490. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi ja voitti maanosien cupin Ostravassa tuloksella 485. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 tuloksella 485. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän voitti maailmanmestaruuden silloisella ennätystuloksellaan 495. Hän hyppäsi halliennätyksensä 495 Moskovassa helmikuussa 2020. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Sidorova saavutti hopeaa tuloksella 485. Timanttiliigan kilpailussa Zürichissä 9. syyskuuta 2021 Sidorova hyppäsi 501 cm ja ylitti kolmantena naisseiväshyppääjänä ulkoradoilla viisi metriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Venäläiset seiväshyppääjät Luokka:Venäläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Markus Rehm

Markus Rehm (s. 22. elokuuta 1988 Göppingen, Länsi-Saksa) on saksalainen vammaisurheilija. Rehm menetti 14-vuotiaana oikean jalkansa polven alapuolelta veneen potkurin osuttua siihen. Hän kilpailee pituushypyssä ja pikajuoksussa proteesin avulla. Pituushypyssä hän ponnistaa proteesijalallaan. Rehm edustaa Bayer Leverkusenia ja häntä valmentaa keihäänheiton maailmanmestari Steffi Nerius. Rehm on voittanut pituushypyssä paralympiakultaa Lontoossa 2012 (luokassa F44), Riossa 2016 (T44), Tokiossa 2021 (T64) ja Pariisissa 2024 (T64). Vammaisyleisurheilun MM-kilpailuissa hän voittanut pituushypyn kultaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2017, 2019, 2023 ja 2024. Vammaisyleisurheilun EM- kilpailussa hän on voittanut pituushypyssä kultaa vuosina 2012, 2014, 2016, 2018 ja 2021. Lisäksi hänellä on mitaleita pikajuoksusta. Yleisen sarjan Saksan-mestaruuskilpailuissa Rehm voitti pituushypyn vuonna 2014 silloisella ennätyksellään 824 cm. Hän on osallistunut Saksan-mestaruuskisoihin senkin jälkeen kilpailun ulkopuolisena ja hypännyt kilpailun pisimmän hypyn vuosina 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2021. Rehm on tavoitellut osallistumista yleisen sarjan arvokilpailuihin. Saksan yleisurheiluliitto ei valinnut häntä vuoden 2014 EM-kilpailuihin, koska katsoi hänen saavan etua proteesistaan. Tuon vuoden yleisen sarjan Saksan-mestaruuden hän sai kuitenkin pitää. Kesällä 2021 ennen Tokion kesäolympialaisia Rehm pyysi urheilun kansainväliseltä vetoomustuomioistuimelta (CAS) lupaa osallistua Tokion olympiakisoihin, mutta pyyntö hylättiin. Rehm on parantanut useasti pituushypyn maailmanennätystä omassa luokassaan. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa hän hyppäsi 709 cm, vuoden 2012 paralympialaisissa 735 cm, seuraavan vuoden MM-kilpailuissa 795 cm, vuoden 2014 yleisen sarjan Saksan-mestaruuskilpailuissa 824 cm, toukokuussa 2015 hän hyppäsi 829 cm ja myöhemmin saman vuoden MM-kilpailuissa 840 cm. Vuonna 2018 hän hyppäsi 847 cm ja myöhemmin saman kesän EM-kilpailuissa 848 cm. Vuoden 2021 EM-kilpailuissa hän hyppäsi 862 cm. Toukokuussa 2023 hän hyppäsi 864 cm ja samassa kilpailussa myös liiallisessa myötätuulessa (+4,0 m/s) 872 cm. Kesäkuussa 2023 hän hyppäsi Rhedessä Saksassa 872 cm. == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Saksalaiset vammaisurheilijat Luokka:Amputoidut urheilijat Luokka:Saksalaiset pituushyppääjät Luokka:Saksalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Laukut

Laukut (Rhinanthus) on näivekasveihin kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 45 lajia. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa tavataan yleisesti kahta laukkulajia, isolaukkua (Rhinanthus angustifolius) ja pikkulaukkua (Rhinanthus minor), joista kummastakin erotetaan useita eri alalajeja. Pikkulaukku on Suomessa isolaukkua yleisempi, mutta kumpikin laji on Suomessa kohtalaisen yleinen. Pikkulaukkua tavataan koko Suomessa, mutta isolaukkua lähinnä vain napapiirin eteläpuolella. == Lajeja ja alalajeja == * isolaukku (Rhinanthus angustifolius, syn. Rhinanthus serotinus) ** lännenisolaukku (Rhinanthus serotinus subsp. serotinus) ** meri- isolaukku (Rhinanthus serotinus subsp. halophilus) ** niittyisolaukku (Rhinanthus serotinus subsp. vernalis tai R. angustifolius subsp. grandiflorus) ** rikkaisolaukku eli rikkalaukku (Rhinanthus serotinus subsp. apterus) * pikkulaukku (Rhinanthus minor) ** hietapikkulaukku (Rhinanthus minor subsp. monticola) ** kesäpikkulaukku (Rhinanthus minor subsp. minor) ** lapinpikkulaukku (Rhinanthus minor subsp. groenlandicus) ** syyspikkulaukku (Rhinanthus minor subsp. stenophyllus) * saarenmaanlaukku (Rhinanthus osiliensis) * villalaukku (Rhinanthus alectorolophus) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Laukut (Rhinanthus) * Suomen Lajitietokeskus: Laukut – Rhinanthus * Funet: Laukut (Rhinanthus) *
Frank Liivak

Frank Liivak (s. 7. heinäkuuta 1996 Tartto, Viro) on virolainen jalkapalloilija, joka edustaa Bosnian Premijer ligassa pelaavaa FK Sarajevoa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Liivak kuuluu Viron jalkapallomaajoukkueeseen ja häntä pidetään maan suurimpana lupauksena. Nuoruutensa Liivak pelasi pääosin Alankomaissa, AFC Ajaxin farmiseurassa Almere Cityssä, josta hän siirtyi vuonna 2013 Italian suurseuran Napolin juniorijoukkueisiin. Hän ei pelannut otteluakaan seuran paidassa ja siirtyi tammikuussa 2015 Espanjan neljänneksi korkeimman sarjatason Alcobendas Sportiin. Helmikuussa 2017 hän teki yhden ja puolen vuoden sopimuksen FK Sarajevon kanssa. Viron nuorten maajoukkueissa pelannut Liivak debytoi Viron jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2014 harjoitusottelussa Gibraltaria vastaan. Liivakin isä Jaanus Liivak on entinen koripalloilija. == Lähteet == * Profiili National Football Teams-sivustolla * Profiili Transfermarkt-sivustolla * Profiili Viron jalkapalloliiton sivustolla === Viitteet=== Luokka:Virolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viktoriapark

Viktoriapark on puisto Berliinin Kreuzbergin kaupunginosassa. Sen pinta-ala on 12,8 hehtaaria. Puiston alueella sijaitsee Berliinin keskusta-alueen korkein luonnollinen kohta, 66 metriä korkea Kreuzberg-kukkula. Sen huipulla on vuonna 1821 valmistunut arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema Saksan vapaussotien kansallismuistomerkki (Nationaldenkmal für die Befreiungskriege), joka on omistettu Napoleonia vastaan 1813–1815 käydyille taisteluille. Muistomerkki muistuttaa kirkontornia ja näkyy kauas. Koko Kreuzbergin (’ristivuori’) kaupunginosa on saanut nimensä kukkulan mukaan. Viktoriapark muutettiin puistoksi Hermann Mächtigin suunnitelmien mukaan vuosina 1888–1894. Sinne rakennettiin muun muassa 24 metriä korkea keinotekoinen vesiputous. Puistoa laajennettiin länsiosastaan 1913–1916.Viktoriapark Berlin.de. Viitattu 2.8.2014. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Berliinin puistot
Aleksei Dmitrik

Aleksei Vladimirovitš Dmitrik (, s. 12. huhtikuuta 1984) on venäläinen korkeushyppääjä. Dmitrik saavutti hopeaa korkeushypyssä Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 235. Sisäradoilla Dmitrik saavutti hopeaa Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 tuloksella 233http://la.sportresult.com/ajax/eaa2.asp?event_id=10012100000003&ctype;_id=139&module;=competition&show;=RL⟨=en ja Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009http://eng.rusathletics.com/nov/news.3546.htm tuloksella 229. Ulkoradoilla Dmitrikin ennätys on 236 ja sisäradoilla 240. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Venäläiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Timanttiset

thumb|right|250px|Timanttiset-myymälä Porin keskustassa. Timanttiset on suomalainen kello- ja korualan kauppaketju. Vuonna 2023 siihen kuuluu noin 40 kello-, kulta- ja korualan vähittäismyymälää 28 eri paikkakunnalla ympäri Suomea. Osuuskuntamuotoinen Timanttiset-ketju perustettiin vuonna 1972. Sillä on omaa maahantuontia ja omia yksinmyyntimerkkejä, kuten Orient, Esprit, Puma, Junghans, Speedo, Focus ja Jemis. Kesäkuussa 2019 ilmoitettiin yhdeksäntoista Timanttiset-myymälän sulkemisesta, kun niitä omistanut FG Retail Oy haettiin konkurssiin Pirkanmaan käräjäoikeudessa. Suljettavat myymälät sijaitsevat lähinnä Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Kuopion alueilla. == Lähteet == * https://fi-fi.facebook.com/Timanttiset * https://www.timanttiset.fi/ ===Viitteet=== Luokka:Kultasepänliikkeet Luokka:Suomalaiset kauppaketjut
Kaliakra

Kaliakra () on pitkä ja kapea niemimaa Etelä-Dobrujan alueella pohjoisessa Bulgariassa Mustanmeren rannikolla, 12 kilometriä itään Kavarnan kaupungista ja 60 kilometriä koilliseen alueen suurimmasta kaupungista, Varnasta. Kaliakran alueella on monia keskiaikaisia linnoituksia ja alueella esiintyy myös delfiinejä ja merimetsoja. Alueella on enimmillään 70 metrin korkuisia kallioseinämiä, joiden alla on Mustameri. == Historiaa == Kaliakralla on aikojen saatossa ollut eri kielillä eri nimiä, ja sen nykyisen nimen uskotaan tulevan bysantin kreikan sanoista kalos (kaunis) ja akra (niemi tai linnoitus). Kaliakrasta käytetään myös nimeä Kaunis niemi. Vuonna 1791 paikalla käytiin Kaliakranniemen taistelu, joka oli osa viisivuotista Venäjän ja Turkin sotaa. Niemen kärjessä on pieni keskiaikainen kirkko ja jalkajousella ampuva patsas, joka osoittaa merelle päin. Kaliakraan rakennettiin ensimmäinen moderni majakka vuonna 1866. Siellä on myös patsas ja muistomerkki 1700- ja 1800-luvulla eläneen amiraali Fjodor Ušakovin muistoksi. Hän toimi venäläisten yhtenä johtajana Venäjän ja Turkin välisessä sodassa 1787-1792. == Lähteet == Luokka:Bulgarian historia Luokka:Dobritšin alue Luokka:Niemet
Trials Evolution

Trials Evolution on suomalaisen RedLynx-peliyhtiön vuonna 2012 julkaisema Trials-moottoripyöräpelisarjaan kuuluva peli Xbox 360 alustalle. Pelistä on julkaistu Trials Evolution Gold Edition Windowsille. Peli on Trials HD:n seuraaja. Pelille on julkaistu vuonna 2014 jatko-osa nimeltä Trials Fusion. == Lähteet == Luokka:Trials Luokka:Vuoden 2012 videopelit
Varnan lentoasema

Varnan lentoasema () on lentoasema Bulgarian kolmanneksi suurimmassa kaupungissa Varnassa. Se sijaitsee kymmenen kilometriä kaupungin keskustasta, lähellä Aksakovon kaupunkia. Vuonna 2013 Varnan lentoasemalla kävi 1 320 000 matkustajaa. Lentoasemalla on kolme terminaalia, joista uusin on aukaistu elokuussa 2013. Nykyisen kentän ensimmäinen terminaali avattiin vuonna 1972. Paikalla oli aiemmin ollut jo kuitenkin lentokenttä. Lentoaseman ainoa kiitotie on noin 2500 metriä pitkä ja se on päällystetty asfaltilla. Lentoasemalta lähtee lentoja 75 eri kohteeseen 29 eri maassa. == Lähteet == * Varnan lentoasema Luokka:Bulgarian lentoasemat
East Side Gallery

thumb|pysty=1.25|Eräs East Side Galleryn tunnetuimmista maalauksista, Dmitri Vrubelin Jumalani, auta minua selviämään tästä kuolettavasta rakkaudesta, joka perustuu kuuluisaan Leonid Brežneviä ja Erich Honeckeria esittävään valokuvaan. East Side Gallery on Berliinin Friedrichshainin kaupunginosassa säilytetty 1,3 kilometrin mittainen pätkä Berliinin muuria, joka on täytetty eri taiteilijoiden tekemillä maalauksilla. Se toimii nykyisin samanaikaisesti eräänlaisena ulkoilmagalleriana ja historiallisena muistomerkkinä. Se on suosittu nähtävyys, ja jotkin sen maalauksista ovat muodostuneet lähes ikonisiksi kuviksi. East Side Gallery sijaitsee Mühlenstrasse-kadun varrella suunnilleen Berlin Ostbahnhofin ja Oberbaumbrücken välillä, missä Berliinin muuri kulki Spreejoen itärantaa seuraten. Muurinpätkä täytettiin alun perin maalauksilla tammikuussa 1990, pari kuukautta muurin murtumisen jälkeen. Siinä missä muurin Länsi-Berliinin puoleinen sivu oli jo entuudestaan täynnä graffiteja, suljetulla raja-alueella sijainnut Itä-Berliinin puoleinen sivu oli säilynyt koskemattomana. Kaikkiaan 118 taiteilijaa 21:stä maasta loi tälle paikalle suuren taideteosten sarjan, joka toimi samalla kannanottona muurin edustamaa väkivaltaa ja sortoa vastaan. Kuvia on kaikkiaan 106. Se on maailman suurin ulkoilmagalleria.Berliner Mauer, Grenzmauerabschnitte und Wachtürme Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 4.8.2014. Kokonaispituus on 1 316 metriä.East Side Galley Visit Berlin. Viitattu 4.8.2014. Nykyisin se on myös yksi harvoja Berliinin muurista säilytettyjä osia. Kuvitettu osa muuria julistettiin jo vuonna 1991 suojeltavaksi. Huonoon kuntoon päässyt East Side Gallery restauroitiin vuonna 2009, jolloin 100 maalausta luotiin uudelleen ja 87 taiteilijaa maalasi työnsä kokonaan uudestaan alkuperäisten paikalle.Geschichte Eastsidegallery-berlin.de. Viitattu 8.10.2021. Muurin ja Mühlenstrassen välinen alue muutettiin vuosina 2006–2009 yhteensä 3,7 hehtaarin laajuiseksi pitkäksi ja kapeaksi puistoksi.East-Side-Gallery Berlin.de (Internet Archive). Viitattu 4.8.2014. Vuonna 2013 East Side Galleryn muurista purettiin 20 metrin pätkä paikallisen rakennushankkeen tieltä berliiniläisten vastustuksesta huolimatta.Kate Connolly: Berlin Wall protests stall East Side Gallery demolition work The Guardian 1.3.2013. Viitattu 4.8.2014. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *East Side Gallery e.V. *Kuvia East Side Gallerysta Luokka:Berliinin muuri Luokka:Saksan taidegalleriat Luokka:Berliinin muistomerkit
Venenosaurus

Venenosaurus oli hirmuliskoihin kuuluva suku, joka eli liitukaudella. Siihen kuuluva laji oli V. dicrocei. Suvun lajit olivat noin 10 metriä pitkiä. Ne olivat kasvissyöjiä, jotka ulottuivat syömään myös puiden latvustossa olevia lehtiä. Venenosaurus lienee ollut paljolti samankaltainen kuin Cedarosaurus ja Aeolosaurus. Venenosauruksen jäänteitä on löydetty Utahista, Yhdysvalloista. Venenosauruksesta on löydetty epätäydelliset luurangot aikuisesta ja nuoresta yksilöstä. == Lähteet == Luokka:Sauropodit
Futura (kirjaintyyppi)

Futura on groteskifontti, jonka suunnitteli Paul Renner vuonna 1927http://www.linotype.com/472/futura-family.html . Futura julkaistiin vuonna 1936. Futuraa pidetään yleisesti Bauhausin synnyttämän konstruktivistisen suuntauksen tärkeimpänä kirjaintyyppinä. Bauerin kirjasinvalimo julkaisi Futuran alun perin vuonna 1928. Paul Renner piirsi kirjainten ensimmäiset luonnokset pohjaten ne kolmeen perusmuotoon: ympyrään, kolmioon ja neliöön. Bauerin suunnitteluosasto auttoi Renneriä muuntamaan geometriset muodot vakaaksi ja käytännölliseksi kirjasinperheeksi. Renner myös muokkasi vähitellen Futuraa entistä luettavammaksi. == Futuran käyttö == Futurasta on saatavilla laaja kirjo eri leikkauksia ja tyylejä, mikä tekee siitä erittäin monipuolisen kirjasinperheen. Futuran pitkät ylä- ja alapidennykset ovat parhaimmillaan, kun riviväli on riittävän suuri. Futura on ajattoman moderni kirjaintyyppi, ja se on yhä erittäin suosittu tyylikkyytensä ja selkeytensä vuoksi. Nimestään huolimatta Futuran suuraakkosilla on perinteiset klassiset mittasuhteet eli esimerkiksi O ja L ovat erilevyiset kuten antiikin Rooman kirjaimissa. Siten Futuralla ladotut otsikot tai logot ovat elävämpiä kuin esimerkiksi Helveticalla ladotut.Itkonen 2015, s. 46–47 Futuraa käytetään monissa mainoksissa, pienissä teksteissä ja opastustauluissa. Muun muassa IKEA, Volkswagen, Prisma ja Dolce & Gabbana käyttävät Futuraahttp://99designs.com/designer-blog/2012/04/11/know-your-typeface- futuras-amazing-past/. == Futura Condensed == Futura Condensed on nimensa mukaisesti tiivistetty versio Futurasta. Futura Condensed-fontista on julkaistu paksu versio vuonna 1930, keskipaksu ja erittäin paksu versio 1936 ja ohut versio 1950. == Esimerkkejä == Tiedosto:Futura comparison.jpg|Futuran eri leikkauksia. Ylinnä oleva Futura Black on muunnelma perus-Futurasta. Tiedosto:Futura Helvetica capitals comparison.png|Futuran ja Helvetica Neuen suuraakkosten vertailu. Tiedosto:Apollo11Plaque.jpg|Apollo 11 -lennon miehistön Kuuhun jättämä muistolaatta. Teksti on ladottu Futuralla. Tiedosto:Moscow torch.jpg|Moskovan olympialaisten soihtu. Teksti on ladottu Futuran kyrillisellä versiolla. ==Lähteet== *Itkonen, Markus: Kirjaintyypit ja tyyli. RPS-yhtiöt 2015. ISBN 978-952-5001-19-8 === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Kirjaintyypit
GCHQ

Government Communications Headquarters (lyh. GCHQ) on brittiläinen tiedustelu- ja turvallisuuspalvelu, joka on vastuussa Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen ja asevoimien puolesta tehdystä signaalitiedustelusta ja tietoturvasta.GCHQ – Welcome to GCHQ , gchq.gov.uk. Päämajana "The Doughnut" Cheltenhamissa, se toimii Joint Intelligence Committee (JIC) -komitean ohjauksen alla Security Service (MI5), Secret Intelligence Service (MI6) ja Defence Intelligence (DI) -tiedustelupalveluiden rinnalla. Ison-Britannia ulkoministeri on vastuussa GCHQ:n toiminnasta, mutta GCHQ ei ole osa Ison- Britannian ulkoministeriötä, ja sen pääjohtaja on arvoltaan Permanent Secretary. GCHQ perustettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen nimellä Government Code and Cypher School (GC&CS;, "hallituksen koodi- ja salakirjoituskoulu") ja tunnettiin sillä nimellä aina vuoteen 1946 asti. Se sijaitsi toisen maailmansodan aikana Bletchley Parkissa, jossa siitä tuli kuuluisa saksalaisen Enigma-salakirjoituksen murtamiseksi tehdystä työstä. GCHQ koostuu nykyään kahdesta pääosastosta: Composite Signals Organisation (CSO), joka on vastuussa informaation keräämisestä ja CESG (ent. Communications-Electronics Security Group), joka on vastuussa Ison-Britannian omien yhteydenpitojen turvaamisesta. Joint Technical Language Service (JTLS) on pieni osasto, jonka tehtävänä on tekninen kielituki, käännöstyö ja tulkinta muissa valtion virastoissa. Hallinnollisista syistä se sijaitsee samassa rakennuksessa kuin GCHQ. Vuonna 2013 GCHQ sai merkittävästi mediahuomiota, kun NSA-ilmiantaja Edward Snowden paljasti, että virasto yrittää kerätä kaikkea internet- ja puheludataa Isossa-Britanniassa Tempora-ohjelman kautta. ==Katso myös== *Conel Hugh O’Donel Alexander *Joukkovalvonta *Luettelo tiedustelupalveluista *Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen) *NSA *UKUSA-sopimus ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * GCHQ backs cybersecurity start-ups in new Cheltenham hub. BBC 17.1.2017. Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan tiedusteluorganisaatiot Luokka:Joukkovalvonta
Hallesches Torin hautausmaat

Hallesches Torin hautausmaat tarkoittaa usean hautausmaan muodostamaa kokonaisuutta Berliinin Kreuzbergissä, Landwehrkanalin eteläpuolella lähellä Hallesches Toria ja Mehringplatzia. Kokonaisuuteen kuuluu viisi hautausmaata, jotka ovat Berliinin vanhimmat yhä käytössä olevat. Niillä on säilynyt paljon näyttäviä hautamuistomerkkejä eri vuosisadoilta. Alueelle on haudattu kaikkiaan noin 80 000 ihmistä.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 341. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Alueen hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1735.Friedhöfe vor den Halleschen Tor Stiftung Historische Kirchhöfe und Friedhöfe. Viitattu 31.7.2014. ==Tunnettuja haudattuja== *Heinrich Barth, tutkimusmatkailija *Adelbert von Chamisso, kirjailija *Karl August Varnhagen von Ense, kirjailija *Rahel Varnhagen von Ense, salonginpitäjä *Henriette Herz, kirjailija *E. T. A. Hoffmann, kirjailija *August Wilhelm Iffland, näyttelijä ja teatterinjohtaja *Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff, arkkitehti *Carl Ferdinand Langhans, arkkitehti *Felix Mendelssohn, säveltäjä *Antoine Pesne, taidemaalari Berlin-Friedhoefe Hallesches Tor-42-Kirche zum Heiligen Kreuz-2016-gje.jpg|Hallesches Torin hautausmaat Berlin-Friedhoefe Hallesches Tor-26-Grabmal Johann Heinrich Barth-2016-gje.jpg|Johann Heinrich Barth Berlin-Friedhoefe Hallesches Tor-32-Grabmal Felix Mendelssohn- Hensel-2016-gje.jpg|Felix Mendelssohn Berlin-Friedhoefe Hallesches Tor-36-Grabmal Heinrich von Stephan-2016-gje.jpg|Heinrich von Stephan Berlin- Friedhoefe Hallesches Tor-48-Grabmal Rachel Varnhagen von Ense-2016-gje.jpg|Rachel Varnhagen von Ense ==Lähteet== Luokka:Berliinin hautausmaat
Stubenrauchstrassen hautausmaa

Stubenrauchstrassen III kaupungin hautausmaa on Berliinin Friedenaun kaupunginosassa sijaitseva hautausmaa. Se tunnetaan taiteilijoiden hautausmaana, jonne on haudattu muun muassa säveltäjä Ferruccio Busoni, näyttelijä Marlene Dietrich ja valokuvaaja Helmut Newton.Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: Taide & Arkkitehtuuri: Berliini (suom. Pirkko Roinila), s. 340. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin. Hautausmaa perustettiin vuonna 1881 ja sitä on myöhemmin laajennettu.III. Städtischer Friedhof Berlin-Schöneberg Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 4.8.2014. ==Lähteet== Luokka:Berliinin hautausmaat
Detskaja literatura

Detskaja literatura (, ) on suuri neuvostoliitolais-venäläinen kirjankustantamo. Detskaja literatura aloitti bolševikkien aloitteesta toimintansa sekä Moskovassa että Leningradissa 9. syyskuuta 1933 Molodaja gvardija () -kustantamon lastenjaostona, jonka nimeksi tuli aluksi DETGIZ (lyhennyksenä venäjän kielen sanoista Lasten valtiollinen kustantamo). Aloitteellisia olivat muun muassa kirjailijat Maksim Gorki, Arkadi Gaidar, Tamara Gabbe ja Kornei Tšukovski sekä hänen äitinsä Lidija Tšukovskaja. Ensimmäisenä toimitusjohtajana kustantamossa toimi Samuil Maršak. Hänen mukanaan toimintaan tulivat muun muassa Maršakin pikkuveli Mihail Iljin, Daniil Harms, Aleksandr Vvedenski, Solomon Lurie, Aleksei Tolstoi ja Jevgeni Schwartz. Jo ensimmäisenä vuonna kustantamo julkaisi 168 lastenkirjaa painoksen ollessa viiden ja kymmenen tuhannen välillä. Vuonna 1937 Stalinin vainoissa toisen maailmansodan tai kuten venäläiset tapaavat sanoa, suuren isänmaallisen sodan aattona, monia kustantamon kirjailijoita pidätettiin ja ammuttiin. Kaikesta huolimatta kustantamo on jatkanut toimintaansa. Esimerkkinä voi mainita Mihail Prišvinin kuvitetun luontopainotteisen lastenkirjan, joka ilmestyi Moskovassa venäjäksi vuonna 1973 sadan tuhannen kappaleen painoksena. Kustantamo on toiminut jo yli 80 vuotta ja julkaisee nykyään myös esimerkiksi äänikirjoja. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Detskaja literatura -kustantamon historiaa (detgiz.spb.ru) Luokka:Venäläiset kirjankustantamot Luokka:Neuvostoliiton kulttuuri Luokka:Lastenkirjallisuus