Formula 1 -kausi 1982

Formula 1 -kausi 1982 oli sarjan 33. kausi ja samalla yksi historian erikoisimmista kausista. Kaudella ajettiin 16 osakilpailua, joissa nähtiin 11 eri voittajaa. Mestaruuden vei lopulta vain yhden osakilpailun voittanut Keke Rosberg. Valmistajissa mestariksi palkittiin Ferrari. Kauden aikana kuoli kaksi kuljettajaa, joista Ferrarin Gilles Villeneuve kuoli Belgian GP:n aika- ajoissa sattuneessa kolarissa ja nuori tulokaskuljettaja Riccardo Paletti Kanadan osakilpailussa. Lisäksi Didier Pironi kolaroi itsensä hengenvaarallisesti ulos kauden viidenneksi viimeisen osakilpailun, Saksan GP:n, harjoituksissa. Ennen kolarointia Pironi oli MM-sarjan johdossa, mutta onnettomuudesta aiheutuneet jalkamurtumat päättivät hänen kilpauransa. ==Yhteenveto== Kausi 1982 oli yksi F1-historian tasaisimpia. 16 osakilpailua sisältäneellä kaudella nähtiin 11 eri osakilpailuvoittajaa: Alain Prost, Niki Lauda, Didier Pironi, John Watson, Riccardo Patrese, Nelson Piquet, René Arnoux, Patrick Tambay, Elio de Angelis, Keke Rosberg ja Michele Alboreto. Voitot jakaantuivat seitsemälle eri tallille: Renault, McLaren, Ferrari, Brabham, Lotus, Williams ja Tyrrell. Kausi alkoi Etelä-Afrikan osakilpailulla, missä kuljettajat menivät FISAn ehdottaman uuden superlisenssisäännön vuoksi lakkoon ja he lukittautuivat hotelliin. Osapuolet pääsivät väliaikaiseen sopuun ja kuljettajat osallistuivat kilpailuun. Prost voitti kauden alussa kaksi ensimmäistä kilpailua. Kauden toisen kilpailun, Brasilian GP:n, voittoon hän nousi, kun edellä ajaneiden Piquet'n ja Rosbergin suoritukset hylättiin autojen alipainon vuoksi. Huomiota herätti myös Williams-kuljettaja Carlos Reutemannin lopettamispäätös. Williamsin tallipäällikkö Frank Williams palkkasi Rosbergin tallikaveriksi Derek Dalyn, kun edellisellä kaudella ajanut Alan Jones ilmoitti ennen kauden alkua siirtyvänsä muihin sarjoihin. Kauden kolmannessa osakilpailussa Long Beachissa paluun F1-sarjaan tehnyt Niki Lauda ajoi McLarenilla voittoon ensi kertaa sitten kauden 1978. Keskeytyksestään huolimatta Prost jatkoi pistejohdossa. Seuraavassa osakilpailussa San Marinon GP:ssä Imolassa huomiota herättivät eniten FOCA-yhdistykseen kuuluvien tallien Brabhamin, Williamsin, Lotuksen, McLarenin, Ligierin, Arrowsin, Marchin, Fittipaldin, Ensignin ja Theodoren muodostama boikotti FIA:ta kohtaan. Boikotti koski Piquet'n ja Rosbergin hylkäystä Brasilian GP:ssä. Ferrari- kuljettajat Pironi ja Villeneuve ajoivat helppoon kaksoisvoittoon, mutta vastoin tallin tahtoa Pironi ajoi ruutulipulle ennen Villeneuvea. Villeneuve vannoi, ettei enää koskaan puhuisi tallitoverilleen. Belgian GP:ssä voittoon ajoi McLaren-kuljettaja Watson ohitettuaan viimeisillä kierroksilla pitkään johdossa ajaneen Rosbergin. Eniten huomiota sai kuitenkin Villeneuven kuolema aika-ajoissa tämän törmättyä Jochen Massin Marchiin. Auto lensi ilmaan ja osui keula edellä maahan. Villeneuve irtaantui repeytyneistä turvavöistään, lensi päin verkkoaitaa ja kuoli sairaalassa myöhemmin illalla niskanmurtumaan. Kauden kuudes osakilpailu Monacon GP sisälsi mielenkiintoiset viimeiset kierrokset. Kolme kierrosta ennen maalia kärjessä ajaneen Prostin auto pyörähti shikaanissa ja hajosi kaiteeseen. Johtoon noussut Patrese pyörähti toiseksi viimeisellä kierroksella Loewsin mutkassa, johon auto sammui. Kärkipaikan ottaneen Pironin autosta loppui polttoaine, samoin kuin hänen jälkeensä kilpailun kärkeen nousseen Andrea de Cesariksen Alfa Romeosta. Patrese onnistui uudelleenkäynnistämään Brabhaminsa ja ajoi voittajana maaliin saaden palkintokorokkeelle rinnalleen kilpailun keskeyttäneet Pironin ja de Cesariksen. Kauden puolivälissä Watson johti sarjaa 30 pisteellä. Häntä seurasivat Pironi (20), Prost (18) ja Rosberg (16). Pironi onnistui kuitenkin keräämään seuraavista kolmesta kilpailusta peräti 19 pistettä Watsonin jäädessä pisteittä. Watson ja Prost alkoivat pudota mestaruustaistelusta Rosbergin sinnitellessä mukana. Pironin mestaruus näytti melko varmalta ja hänestä olisi voinut tulla ensimmäinen ranskalainen F1-maailmanmestari, kun ero Rosbergiin oli 11 kilpailun jälkeen peräti 16 pistettä. Kohtalo puuttui kuitenkin jälleen kerran tapahtumien kulkuun. Saksan GP:n vapaissa harjoituksissa satoi kaatamalla, mutta sarjaa johtanut Pironi päätti yrittää vielä yhtä nopeata kierrosta. Hän ei kuitenkaan nähnyt mitään sateen läpi, vaan törmäsi Alain Prostin Renault'hon ja katkaisi jalkansa. Monista leikkauksista ja toimenpiteistä huolimatta Pironi vannoi palaavansa Formula 1:iin, mikä jäi kuitenkin toteutumatta. Ilman tätä onnettomuutta Pironi olisi hyvinkin saattanut voittaa F1-mestaruuden. Itse kilpailussa Saksan GP:n voittoon ajoi Villeneuvea tuurannut Patrick Tambay. Kilpailun johdossa ollut Nelson Piquet yritti ohittaa kierroksella Eliseo Salazaria, jolloin molempien kisa päättyi kolariin. Piquet'n ja Salazarin välille syntyi tappelu, jonka ratavirkailijat lopulta keskeyttivät. Pironin onnettomuus antoi neljälle muulle kuljettajalle mahdollisuudet mestaruuteen (Rosberg, Watson, Prost, Lauda). Saksan GP:tä seuranneessa Itävallan GP:ssä Prostin mestaruusmahdollisuudet kariutuivat tekniseen vikaan ja keskeytykseen johtoasemasta viisi kierrosta ennen maaliviivaa. Kilpailun voitolla Prost olisi ollut vahvasti kiinni mestaruudessa. Voittoon ajoi Lotus-kuljettaja de Angelis vain 0,05 sekuntia ennen toiseksi tullutta Rosbergia. Rosberg näytti lähes ratkaisseen mestaruuden hyväkseen kauden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Sveitsin GP:ssä (joka ajettiin todellisuudessa Ranskan Dijonissa) ajettuaan ensimmäisenä suomalaisena F1-kilpailun voittoon. Hän siirtyi MM- sarjan johtoon kolmen pisteen erolla, kun enää kaksi osakilpailua oli jäljellä. Ainoat uhkaajat olivat Prost, Watson ja Lauda. Pironi puolestaan oli edelleen sairaalassa. Viimeistä edellisessä kilpailussa Italian GP:ssä Rosbergilla oli mahdollisuus varmistaa mestaruus. Yritys epäonnistui hänen jouduttua käymään varikolla etusiiven hajoamisen vuoksi. Pysähdys vei aikaa lähes kaksi minuuttia, mikä pudotti Rosbergin lopulta kahdeksanneksi. Kilpailussa neljänneksi ajanut Watson piti itsellään vielä mahdollisuuden mestaruuteen. Watson epäonnistui mestaruudentavoittelussaan Las Vegasin osakilpailussa jäädessään Michele Alboreton taakse toiseksi, Rosbergin sijoituttua viidenneksi. Mestaruus alkoi kallistua Rosbergille jo aika-ajoissa kun Watson ajoi yhdeksänneksi ja Rosberg nousi hänen eteensä kuudenneksi. Paalupaikalta lähtenyt Alboreto ajoi rauhassa maaliin lähes puoli minuuttia ennen Watsonia. Rosberg varmisti maailmanmestaruutensa, ollen näin ensimmäinen suomalainen F1-maailmanmestari. == Kilpailut == Nro Kilpailu Päivämäärä Rata Voittanut kuljettaja Voittanut talli Raportti 1 Etelä-Afrikan Grand Prix 23. tammikuuta Kyalami Alain Prost Renault Raportti 2 Brasilian Grand Prix 21. maaliskuuta Jacarepaguá Alain Prost Renault Raportti 3 Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 4. huhtikuuta Long Beach Niki Lauda McLaren-Ford Raportti 4 San Marinon Grand Prix 25. huhtikuuta Imola Didier Pironi Ferrari Raportti 5 Belgian Grand Prix 9. toukokuuta Zolder John Watson McLaren-Ford Raportti 6 Monaco Grand Prix 23. toukokuuta Monaco Riccardo Patrese Brabham-Ford Raportti 7 Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 6. kesäkuuta Detroit John Watson McLaren-Ford Raportti 8 Kanadan Grand Prix 13. kesäkuuta Montréal Nelson Piquet Brabham-BMW Raportti 9 Hollannin Grand Prix 3. heinäkuuta Zandvoort Didier Pironi Ferrari Raportti 10 Britannian Grand Prix 18. heinäkuuta Brands Hatch Niki Lauda McLaren-Ford Raportti 11 Ranskan Grand Prix 25. heinäkuuta Paul Ricard René Arnoux Renault Raportti 12 Saksan Grand Prix 8. elokuuta Hockenheimring Patrick Tambay Ferrari Raportti 13 Itävallan Grand Prix 15. elokuuta Österreichring Elio de Angelis Lotus-Ford Raportti 14 Sveitsin Grand Prix 29. elokuuta Dijon Keke Rosberg Williams-Ford Raportti 15 Italian Grand Prix 12. syyskuuta Monza René Arnoux Renault Raportti 16 Las Vegasin Grand Prix 25. syyskuuta Las Vegas Michele Alboreto Tyrrell-Ford Raportti ==MM-pisteet== ===Kuljettajat=== Sija Kuljettaja RSA BRA USW SMR BEL MON USE CAN NED GBR FRA GER AUT SUI ITA LVS Pisteet 1 Keke Rosberg 5 DSQ 2 2 Kesk. 4 Kesk. 3 Kesk. 5 3 2 1 8 5 44 2 Didier Pironi 18 6 Kesk. 1 WD 2 3 9 1 2 3 DNS 39 3 John Watson 6 2 6 1 Kesk. 1 3 9 Kesk. Kesk. Kesk. 9 13 4 2 39 4 Alain Prost 1 1 Kesk. Kesk. Kesk. 7 NC Kesk. Kesk. 6 2 Kesk. 8 2 Kesk. 4 34 5 Niki Lauda 4 Kesk. 1 DSQ Kesk. Kesk. Kesk. 4 1 8 5 3 Kesk. Kesk. 30 6 René Arnoux 3 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 10 Kesk. Kesk. Kesk. 1 2 Kesk. 16 1 Kesk. 28 7 Patrick Tambay 8 3 4 1 4 Kesk. 2 DNS 25 8 Michele Alboreto 7 4 4 3 Kesk. 10 Kesk. Kesk. 7 Kesk. 6 4 Kesk. 7 5 1 25 9 Elio de Angelis 8 Kesk. 5 4 5 Kesk. 4 Kesk. 4 Kesk. Kesk. 1 6 Kesk. Kesk. 23 10 Riccardo Patrese Kesk. Kesk. 3 Kesk. 1 Kesk. 2 15 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 5 Kesk. Kesk. 21 11 Nelson Piquet Kesk. DSQ Kesk. 5 Kesk. DNQ 1 2 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 4 Kesk. Kesk. 20 12 Eddie Cheever Kesk. Kesk. Kesk. 3 Kesk. 2 10 DNQ Kesk. 16 Kesk. Kesk. Kesk. 6 3 15 13 Derek Daly 14 Kesk. Kesk. Kesk. 6 5 7 5 5 7 Kesk. Kesk. 9 Kesk. 6 8 14 Nigel Mansell Kesk. 3 7 Kesk. 4 Kesk. Kesk. Kesk. 9 Kesk. 8 7 Kesk. 7 15 Gilles Villeneuve Kesk. Kesk. DSQ 2 DNS 6 16 Carlos Reutemann 2 Kesk. 6 17 Andrea de Cesaris 13 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 3 Kesk. 6 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 10 10 9 5 18 Jacques Laffite Kesk. Kesk. Kesk. 9 Kesk. 6 Kesk. Kesk. Kesk. 14 Kesk. 3 Kesk. Kesk. Kesk. 5 19 Mario Andretti Kesk. 3 Kesk. 4 20 Jean-Pierre Jarier Kesk. 9 Kesk. 4 Kesk. DNQ Kesk. Kesk. 14 Kesk. Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. DNS 3 21 Marc Surer 7 9 8 5 10 Kesk. 13 6 Kesk. 15 Kesk. 7 3 22 Bruno Giacomelli 11 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 11 7 9 5 Kesk. 12 Kesk. 10 2 23 Eliseo Salazar 9 Kesk. Kesk. 5 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 13 DNQ Kesk. Kesk. DNQ 14 9 DNQ 2 24 Manfred Winkelhock 10 5 Kesk. DSQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ 12 DNQ 11 Kesk. Kesk. Kesk. DNQ NC 2 25 Mauro Baldi DNQ 10 DNQ Kesk. DNQ Kesk. 8 6 9 Kesk. Kesk. 6 DNQ 12 11 2 26 Chico Serra 17 Kesk. DNQ 6 DNPQ 11 DNQ Kesk. Kesk. 11 7 DNQ 11 DNQ 1 27 Brian Henton DNQ DNQ Kesk. Kesk. Kesk. 8 9 NC Kesk. 8 10 7 Kesk. 11 Kesk. 8 0 28 Jochen Mass 12 8 8 Kesk. DNQ 7 11 Kesk. 10 Kesk. 0 29 Slim Borgudd 16 7 10 0 30 Raul Boesel 15 Kesk. 9 8 DNPQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ DNQ Kesk. DNQ Kesk. DNQ 13 0 31 Roberto Guerrero DNQ DNQ Kesk. DNQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. DNQ 8 Kesk. Kesk. NC DNS 0 32 Derek Warwick Kesk. DNQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. 15 10 Kesk. Kesk. Kesk. Kesk. 0 33 Rupert Keegan DNQ Kesk. Kesk. DNQ 12 0 34 Geoff Lees Kesk. 12 0 — Teo Fabi DNQ DNQ DNQ NC Kesk. DNPQ DNQ Kesk. Kesk. DNQ Kesk. Kesk. Kesk. DNQ 0 — Riccardo Paletti DNQ DNQ DNQ Kesk. DNPQ DNPQ Kesk. Kesk. 0 — Tommy Byrne DNQ Kesk. DNQ DNQ Kesk. 0 — Jan Lammers DNQ DNQ DNQ Kesk. DNQ DNQ 0 — Emilio de Villota DNPQ DNPQ DNQ DNQ DNPQ 0 — Roberto Moreno DNQ 0 Sija Kuljettaja RSA BRA USW SMR BEL MON USE CAN NED GBR FRA GER AUT SUI ITA LVS Pisteet ===Valmistajat=== Sija Valmistaja Runko Moottori Pisteet Voitot Palkintosijat Paalupaikat 1 Ferrari 126C2 Ferrari 021 74 3 11 3 2 McLaren-Ford MP4/1B Ford Cosworth DFV 69 4 8 0 3 Renault RE30B Renault-Gordini EF1 62 4 8 10 4 Williams-Ford FW07D FW08 Ford Cosworth DFV 58 1 7 1 5 Lotus-Ford 87B 91 Ford Cosworth DFV 30 1 2 0 6 Tyrrell-Ford 011 Ford Cosworth DFV 25 1 2 0 7 Brabham-BMW BT50 BMW M12/13 22 1 2 1 8 Ligier-Matra JS17 JS17B JS19 Matra MS81 20 0 4 0 9 Brabham-Ford BT49D Ford Cosworth DFV 19 1 3 0 10 Alfa Romeo 179D 182 182B Alfa Romeo 1260 7 0 1 1 11 Arrows-Ford A3 A4 A5 Ford Cosworth DFV 5 0 0 0 12 ATS-Ford D5 Ford Cosworth DFV 4 0 0 0 13 Osella-Ford FA1C FA1D Ford Cosworth DFV 3 0 0 0 14 Fittipaldi-Ford F8D F9 Ford Cosworth DFV 1 0 0 0 15 March-Ford 821 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0 16 Theodore-Ford TY01 TY02 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0 17 Toleman-Hart TG181C TG183 Hart 415T 0 0 0 0 18 Ensign-Ford N180B N181 Ford Cosworth DFV 0 0 0 0 ==Lähteet== *