EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Meotydan kansallispuisto

Meotydan kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Donetskin alueella. Vuonna 2009 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 207,2095 neliökilometriä. Kansallispuisto sijaitsee osin Azovanmeren äärellä tai tuntumassa, osin sisämaan arolla. Muun muassa Itä-Ukrainan sodan vuoksi kansallispuiston hoito on päässyt rapistumaan ainakin osassa kansallispuistoa. Viranomaiset eivät ole sallineet sen alueella edes aiemmin alueen asukkaille luvallisia haittaeläinkantojen poistometsästyksiä. Меотида 1.jpg Меотида DSC 5608 2.jpg Меотида, Нікольський р-н (1105,0 га) поблизу с. Садове.jpg Меотида, регіональний ландшафтний парк "Половецький степ", ставок біля с. Заха́рівка, Мангушський район.jpg Меотида3.JPG QK9A3448.jpg Седово 036.JPG Ab bird 023.jpg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Regionalnyi landšaftnyi park "Meptyda" (pryroda.in.ua) Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Donetskin alue
Marbury vastaan Madison

Marbury vastaan Madison oli Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa käsitelty asia, jossa annettiin päätös 24. helmikuuta 1803. Siinä vahvistettiin oikeudellinen valvontaperiaate (judicial review) Yhdysvalloissa, mikä tarkoittaa sitä, että yhdysvaltalaisilla tuomioistuimilla on valta kumota lakeja ja säädöksiä, jos ne näkevät niiden rikkovan Yhdysvaltain perustuslakia.Britannica: Marbury v. Madison Korkeimman oikeuden päätös oli yksimielinen, ja siitä lausunnon kirjoitti korkeimman oikeuden tuomari John Marshall.Library of Congress: Marbury v. Madison: Primary Documents in American History ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset
Polykarpus

Polykarpus on miehen etunimi. Sen lähtömuotona on kreikankielinen nimi Polykarpos, joka merkitsee ’runsashedelmäistä’ ja ’hedelmällistä’.Lempiäinen 2004, s. 445. Suomalainen nimi Viljo voidaan tulkita Polykarpukseen pohjautuvaksi käännösnimeksi. Polykarpuksella oli aikoinaan Suomen almanakassa nimipäivä 26. tammikuuta. Mikael Agricola teki vuoden 1544 rukouskirjassaan kyseisen päivän kohdalle merkinnän ”Policar. mar.”, jolla hän viittasi Polykarpos-marttyyriin eli varhaiskristilliseen Smyrnan piispaan. Almanakassa nimestä käytettiin 1700-luvulla muotoja Polycarp ja Polycarpus, mutta 1800-luvun puolivälissä kirjoitusasuksi vakiintui Polykarpus. Nimi esiintyi viimeisen kerran almanakassa vuonna 1928.Nivanka, Eino: Suomalaisen almanakan nimipäivät ja kiinteät juhlapäivät vuosina 1705–1955 – Kustaa Vilkuna, Eino Kaskimies, Gösta Hedström & Eino Nivanka (toim.) Suomen almanakan juhlakirja, s. 249\. Helsinki: Helsingin yliopisto & Weilin+Göös, 1957. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on syntynyt useita Polykarpuksia 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Tämä etunimi on annettu myös ainakin yhdelle 2000-luvun lapselle. == Lähteet == Luokka:Etunimet
Chisholm vastaan Georgia

Chisholm vastaan Georgia on Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa vuonna 1793 käsitelty asia, jossa annettua päätöstä pidetään ensimmäisenä korkeimman oikeuden merkittävänä päätöksenä.The People or the State? Oikeustapauksessa Etelä-Carolinan kansalaisen Alexander Chisholmin kuolinpesän toimeenpanijat haastoivat Georgian osavaltion korkeimpaan oikeuteen perintöasiassa. Korkein oikeus päätti asian kantajan puolesta perustuslain III artiklan 2 pykälään viitaten.Britannica; Chisholm v. Georgia Päätös kuitenkin kumottiin Georgian aloitteesta vuonna 1795 Yhdysvaltain perustuslain 11. lisäyksellä. Perustuslain 11. lisäys takaa osavaltioiden immuniteetin toisten osavaltioiden kansalaisten sekä osavaltion ulkopuolella asuvien ulkomaalaisten haasteilta. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset
Ontropo Melnikov

Ontropo (Antrop) Melnikov (1834, Sohvola, Venäjän keisarikunta – 1915, Sohvola, Venäjän keisarikunta) oli inkeriläinen runonlaulaja. == Elämäkerta == Ontropo Melnikov oli Larin Parasken aikalainen ja maanmies. He lauloivat yhdessä lapsena. Melnikov syntyi Sohvolan kylässä vuonna 1834. Hän oli maaorja ja hänen elämänsä oli vaikeaa. Vuonna 1859 Ontropo laulamia runoja kirjoitti muistiin suomalainen opiskelija F. A. Saxbäck. Melnikovia rangaistiin julkisesti runojen laulamisesta Saxbäckille. Melnikovin isä oli myös runonlaulaja, jola hän oppi laulamaan runoja. Monissa Melnikovin säilyttämissä lauluissa on traaginen juoni. Melnikov kuoli vuonna 1915 Sohvolan kylässä.Мельников Онтропо (1834—1915) — известный рунопевец, ижор — выдающиеся люди ИнгерманландииMelnikov Ontropo. Leningradin alueellinen yleinen tieteellinen kirjasto == Kirjallisuus == * Лукичева Е. Песенная Ингерманландия // OMAL* MAAL* . — 1999. — № 1., С. 15 * Сарессало Л. Ингерманландия : рассказ о народах и культуре Ингерманландии / 66 изд. музеев г. Тампере. — Тампере ; СПб., 2003., С. 22 — 24 == Lähteet == * Spbumag * Finnougoria * Inkeri.ru === Viitteet === Luokka:Vuonna 1834 syntyneet Luokka:Vuonna 1915 kuolleet Luokka:Inkeriläiset henkilöt Luokka:Runonlaulajat
Kauhun kynnys

Kauhun kynnys on yhdysvaltalaisen August Derlethin kauhuromaani vuodelta 1945. Romaani perustuu H. P. Lovecraftin muistikirjasta löytyneisiin lyhyisiin juoniluonnoksiin ja on Derlethin ja Lovecraftin 16:sta ”postuumista yhteistyötarinasta” ainoa, jossa on mukana lyhyitä pätkiä Lovecraftin tekstiä.Joshi & Schultz 2001, s. 65, 84. Ilkka Äärelän suomennos ilmestyi WSOY:n Fan-sarjassa 1993. == Juoni == Romaani sijoittuu Massachusettsissa sijaitsevaan kuvitteelliseen Arkhamin kaupunkiin ja sisältää lukuisia viittauksia Lovecraftin tuotantoon. Kirjan päähenkilö on englantilainen Ambrose Dewart, joka perii Arkhamista vanhan sukutalon. Talon ikkunasta näkyy joskus vilahduksia oudoista maisemista, ja siinä on suljettu torni. Dewart alkaa tutkia perheensä historiaa ja saa tietää esivanhempansa harjoittaneen wampanoag-velhon kanssa rituaaleja, jotka kutsuivat maapallolle Yog-Sothothin, ”hänet joka odottaa kynnyksellä”. Kertomuksen lopussa suoritetaan onnistunut karkotusloitsu ja kauhujen torni tuhoutuu.Bleiler 1983, s. 327. == Vastaanotto == E. F. Bleilerin (1983) mukaan ”Uuden-Englannin miljöö ei ole uskottava eikä romaani tavoita Lovecraftin henkeä, mutta se on silti Derlethin pastisseista paras”. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kauhun kynnys Risingshadow-sivustolla. Luokka:Cthulhu-romaanit Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuromaanit Luokka:Vuoden 1945 kirjat
Svetlana Vasilenko

Svetlana Vladimirovna Vasilenko (ven. Светлана Владимировна Василенко); (24. tammikuuta, 1956 Kapustin Jar, Znamensk, Astrahanin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija. == Suku ja koulutus == Vasilenko varttui naisista koostuvassa taloudessa Kapustin Jarin rakettitestausalueen lentotukikohdassa "militaristisessa miesympäristössä" ennen opiskeluaan Gorkin kirjallisuusinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1983. Hän on naimisissa kirjailija ja runoilija Markin Pavel Vladimirovitšin (s. 1968) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta Georgi kirjailija Markovitš Bregman (s. 1977) on Venäjän kirjailijaliiton jäsen, Venäjän kirjallisuuskamarin päällikkö ja verkkosivujen "Elokuvan vuosi" ja "Kirjallisuuden vuosi 2015" luoja ja naimisissa kirjailija Maria Bregmanin kanssa. == Kirjallinen ura == Vasilenkon ensimmäinen julkaisu 'Saiga-antilooppien perässä' (ven. За сайгаками) vuonna 1982 sai kriitikoiden suosion, mutta kesti kuusi vuotta ennen kuin hän julkaisi seuraavan kirjansa. Hänen vuonna 1998 julkaistu romaaninsa 'Pikku hupsu' kuvaa 13-vuotiasta tyttöä, joka kasvaa Kapustin Jarin tukikohdassa Kuuban ohjuskriisin aikaan. Hän kertautuu Gannaan, 13-vuotiaaseen tarinaan upotettuun tyttöön, joka asuu 1930-luvun Kapustin Jarissa, jossa kylän asukkaat ovat kristittyjä, ja joita paikallinen kommunistihallinto vainoa uskonsa vuoksi. Vasilenko on vuodesta 1996 lähtien ollut Venäjän kirjailijaliiton hallituksen ensimmäinen sihteeri. Vasilenko kuuluu vuonna 1988 perustettuun naiskirjailijaryhmään Novyje amatzonki (Uudet amatsonit). 1980-luvun loppupuolella monet lahjakkaat naisproasaistit kuten Nina Sadur, Irina Poljanskaja, Valerija Narbikova, Nina Gorlanova ja Jelena Tarasova eivät saaneet tekstejään julkaistuiksi. Vasilenko ja ryhmä muita kirjailijoita ryhtyi kokoamaan tekstiantologiaa tavoitteenaan julkaista uuden naisproosan kokoelma. Tämä ryhmä julkaisi 1990-luvun alussa antologian Ne pomnjaštšaja zla (Nainen, joka ei muistele pahalla, 1990) ja Novyje amazonki (Uudet amatsonit, 1991). Svetlana Vasilenkon proosatekstit korostavat naisen seksuaalisuutta ja ihmisessä piileviä julmiakin viettejä ja vaistoja. Kertomuksessa Nassu (Hrjuša, suom. 1997) on voimakas kohtaus, jossa perheen kasvattisika teurastetaan kertojan kolmivuotiaan pojan todistaessa tapahtumaa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ringvägen

Ringvägen on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka alkaa Skinnarviksparkenin luota kaartuen vastapäivään Renstiernas gatanille saakka. ==Kuvia== Zinkensdamms IP - juli 2016 - bild 5.jpg|Zinkensdammin urheilukenttä Ringvägenin ja Krukmakargatanin kulmassa. Maria folkskola 2014a.jpg|Marian kansakoulu Ringvägen 23:ssa valmistui 1891 ja sen suunnitteli Ernst Haegglund. Södersjukhuset September 2014.jpg|Ringvägenin lounaispuolella sijaitsee Södersjukhusetin sairaalakompleksi. Rosenlunds sjukhus 2013.jpg|Toisella puolella Ringvägeniä on Rosenlundin sairaala. Eriksdaslhallen 2009b.jpg|Eriksdalshallenissa on kaksi liikuntasalia ja kokoustiloja. Suuremmassa liikuntahallissa on tilaa 1 600 katsojalle. Åhlens 2009.jpg|Åhlensin tavaratalo Ringvägenin ja Götgatanin kulmassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman kadut Luokka:Södermalm
Tsumanin metsän kansallispuisto

Tsumanin metsän kansallispuisto (), myös Kiverstsin kansallispuisto, on kansallispuisto Ukrainan Volynian alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 344,6789 neliökilometriä. Kansallispuisto on saanut nimensä Tsumanin (Цумань) kaupunkityyppisen taajaman lähistöllä, erityisesti taajaman pohjoispuolella sijaitsevista vanhoista metsistä (puštša). Osa lähteistä tulkitsi, että ainakin alkuvuosinaan kansallispuisto oli olemassa ennenkaikkea paperilla. Nykyään puistohallinto toimii Kivertsin kaupungissa (). Tsumanska Pushcha.jpg|Kansallispuiston logossa esiintyy visentti. Цуманська пуща.jpg Весна в лісах.jpg Олені в березовому переліску.jpg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kivertsivskyi natsionalnyi pryrodnyi park "Tsumanska Puštša" * Luokka:Lutskin piiri Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Volynian alueen luonnonsuojelualueet
Drammens Tidende

Drammens Tidende (lyh. DT; vuosina 1832–1845 Tiden) on norjalainen vuonna 1832 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Drammen. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 2004 lehti on ilmestynyt tabloid-koossa. Lehti perustettiin alun perin Tiden-nimellä kilpailijaksi Drammens Tidende -nimiselle vuodesta 1816 ilmestyneelle lehdelle. Se meni konkurssiin jo 1833, ja myöhemmin Tiden otti nimen käyttöönsä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Drammen
Iivari Alijoki

Kaarlo Iivari Alijoki, sukunimi vuoteen 1906 Ahlgrén (12. tammikuuta 1892 Uskela – 6. heinäkuuta 1960) oli suomalainen yritysjohtaja ja pääkonsuli.Kuka kukin on 1954Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961 Iivari Alijoen vanhemmat olivat tehtailija Karl Gustaf Ahlgrén ja Olga Lahti. Hän kävi viisi luokkaa yhteiskoulua ja valmistui Suomen liikemiesten kauppaopistosta 1911. Alijoki teki opinto- ja liikematkoja useisiin Euroopan maihin. Alijoki oli A. Paloheimo Oy:n johtajana Helsingissä 1918–1921 ja Littoisten Oy:n isännöitsijänä 1921–1923. Hän oli A. Paloheimo oy:n sisaryhtiön S. A. Hispano- Finlandesan Suomen osaston johtajana Barcelonassa 1921. Alijoki oli sitten Oy Neoviuksen varajohtajana vuodesta 1923 ja yhtiön toimitusjohtajana 1949–1952. Kutomakoneita, lanka- ja trikootuotteita sekä sähkölaitteita myyneen yrityksen oli perustanut 1889 Theodor Neovius (1861–1911). 1920-luvulla Neovius Oy erikoistui käsityölankojen kauppaan ja alkoi julkaista omaa käsityölehteä sekä omia ryijymalleja. Yritys toimi vuoteen 1995 saakka. Vuodesta 1950 lähtien Alijoki oli Oy Iivari Alijoki Ab:n toimitusjohtajana aina kuolemaansa saakka.Heikki Nevanlinna : Neovius-Nevanlinna – erään suvun kronikka. Suomen Tiedeseura, Helsinki 2022, ISBN 978-951-653-484-1, sivu 80 Kone- ja lankaliike Neovius Oy Alijoki oli Yksityisyrittäjäin keskinäisen vakuutusyhtiön hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1937 sekä Oy Neoviuksen ja Kudos Oy Silon johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1928. Hän oli lisäksi Suomen luotonantajayhdistyksen johtokunnan jäsen ja Suomen kotiteollisuusliiton varapuheenjohtaja. Alijoki oli Perun konsulina 1926–1937 ja Perun pääkonsulina 1937–1960. Iivari Alijoki oli naimisissa vuodesta 1925 Mary Haggrénin kanssa. == Julkaisuja == * Kuusikymmentä vuotta kutomakoneita ja lankaa – välähdyksiä Osakeyhtiö Neoviuksen 60-vuotistaipaleelta. Suomalaisen Kirjallisuuden Kirjapaino Oy, Helsinki 1949 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Iivari Alijoen käyntikortti hänen ollessaan A. Paloheimo Ab:n palveluksessa, Helsingin kaupunginmuseo (Finna) Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Mykola Leontovytš

Mykola Leontovytš (; 13. joulukuuta 1877 Monastyrok, Podolian kuvernementti – 23. tammikuuta 1921 Markivka, Podolian kuvernementti) oli ukrainalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja opettaja. Valmistuttuaan 1899 Kamjanets-Podilskyin teologisesta seminaarista Leontovytš työskenteli opettajana eri paikkakunnilla. Hän jatkoi opintoja Pietarissa ja sai pätevyyden kirkkokuoron kuoromestariksi. Hän opiskeli Kiovassa Boleslav Javorskin oppilaana. Vaikka Leontovytšin sävellystuotanto oli suosittua, hän suhtautui työhönsä vaatimattomasti ja oli jokseenkin tuntematon hahmo ennen tuloaan kaudeksi 1918–1919 opettamaan Kiovaan Kiovan konservatorioon ja Lysenkon musiikki- ja teatteri-instituuttiin. Hän kuoli dramaattisesti muutaman vuoden kuluttua, kun Tšekan agentti ampui hänet hänen vanhempiensa kotona. Leontovytšin musiikillinen perintö koostuu lähinnä vähän yli 150 sävellyksestä, joihin hän sai vaikutteita ukrainalaisten kansanlaulujen teksteistä ja sävelmistä. Leontovytšin vanhemmat sävellykset ovat lähinnä kansanlaulusovituksia. Hän kirjoitti myös muutaman uskonnollisen teoksen, ukrainalaisen liturgian ja kantaatteja sekä useihin runoihin perustuvia kuorosävellyksiä. Keskeneräiseksi jäänyt Borys Hrintšenkon satuun perustuva ooppera oli ensimmäinen kokeilu ukrainalaiseksi fantasiaoopperaksi. Oopperan viimeistelivät 1977 säveltäjä Myroslav Skoryk ja kirjailija Djodor Bobyr. Leontovytšin tuotannolla oli merkittävä osuus ukrainalaisessa kuoroperinteessä, ja se vaikutti seuraavien sukupolvien säveltäjiin. Sävellyksiä teki suosituksi Oleksandr Košytsin johtama Ukrainan tasavallan kapelli, ja ne muodostivat monien kuorojen ohjelmiston perustan. Ne saivat kiitosta kriitikoilta, ja niistä tuli suosittuja niin Ukrainassa kuin muuallakin. Leontovytšin tuotanto kuuluu yhä ukrainalaisten orkesterien suosikkeihin. Erityisen tunnettu on Leontovytšin Štšedryk, josta on tehty runsaasti muunnelmia ja levytyksiä. Toisinaan siitä käytetään englanninkielistä nimeä ”Carol of the Bells”, johon sanat on kirjoittanut Peter Wilhousky. Suomeksi sitä on esitetty esimerkiksi nimellä ”Kellojen joululaulu” (sanat Kalle Chydenius).Kellojen joululaulu. YouTube. Viitattu 5.3.2023 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Leontovych, Mykola, Musopus.net Luokka:Ukrainalaiset säveltäjät Luokka:Ukrainalaiset kuoronjohtajat Luokka:Ukrainalaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Hræsvelgr

Hræsvelgr (nykyruotsiksi Räsvelg) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä kotka ja jotuni, joka luo siivillään tuulen. Hänestä kerrotaan sekä Runo- Eddassa että Proosa-Eddassa. == Mytologia == Runo-Eddan runossa Vafþrúðnismál aasa Odin kysyy jotuni Vavtrudnerilta, missä tuuli syntyy. Vavtrudner vastaa, että "taivaan päässä" istuu kotkanhahmoinen jotuni nimeltä Hræsvelgr. Tuuli syntyy hänen siivistään.The Elder Eddas of Saemund Sigfusson, and the Younger Eddas of Snorre Sturleson, s. 14. Kääntäneet englanniksi Benjamin Thorpe ja I. A. Blackwell. Lontoo: Norroena Society, 1906. Saatavilla internetissä, viitattu 5.3.2023. Snorri Sturluson toistaa pitkälti samat asiat Proosa-Eddan luvussa Gylfaginning, jossa Hár vastaa Ganglerin kysymykseen tuulen alkuperästä. Hár tarkentaa Runo-Eddan kuvausta kertomalla, että Hræsvelgr istuu taivaan pohjoisessa päässä ja luo tuulen levittämällä siipensä lentoon.The Younger Edda: also called Snorre's Edda, or the Prose Edda, s. 79. Kääntänyt englanniksi Rasmus B. Anderson. Chicago: Scott, Foresman and Company, 1901. Saatavilla internetissä, viitattu 5.3.2023. == Etymologia == Nimi Hræsvelgr tarkoittaa todennäköisimmin "raadonsyöjää". Se saattaa tarkoittaa myös "haaksirikkovirtaa".John Lindow: Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, s. 181–182. New York: Oxford University Press, 2002. == Lähteet == luokka:Skandinaavisen mytologian jättiläiset
Olga Sedakova

pienoiskuva|Olga Sedakova Olga Aleksandrovna Sedakova (; s. 26. joulukuuta 1949 Moskova) on venäläinen runoilija ja kääntäjä. == Suku ja koulutus == Sedakova syntyi Moskovassa sotilasinsinöörin perheeseen. Lapsena hän matkusti isänsä kanssa ulkomaille, jolloin hän sai toisenlaisen kuvan maailmasta. Hän valmistui Moskovan valtionyliopiston filologisen tiedekunnan slaavilaiselta osastolta vuonna 1973. Vuonna 1983 hän suoritti jatko-opinnot Neuvostoliiton tiedeakatemian Slaavi- ja Balkanin tutkimuksen instituutissa. Vuonna 1985 hän suoritti tieteiden kandidaatin tutkinnon filologiassa ja puolusti väitöskirjaansa "Rituaaliterminologia ja rituaalitekstin rakenne itä- ja eteläslaavien hautajaisriiteissä". Hän on kielitieteilijä Irina Aleksandrovna Sedakovan (s. 1955) sisar. Hän ystävystyi Venedikt Jerofejevin kanssa ja säilytti hänen vuoteen 1989 asti kiellettyä pseudoautobiografista Moskva- Petuškin-runoproosateostaan (ven. Москва - Петушки) käsikirjoitusta talossaan. == Kirjallinen ura == Syvästi uskonnollisena henkilönä, Sedakova aloitti runouden kirjoittamisen vuonna 1960. Hänen kristilliset teemansa tekivät hänen uusklassisista teoksistaan ​​julkaisemattomia Neuvostoliitossa vuoteen 1989 asti. Vuodesta 2014 lähtien hän on kirjoittanut seitsemän runokirjaa. Hänen runojaan on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi ja italiaksi. Sedakova osallistui ekumeeniseen liikkeeseen mentorinsa Sergei Averintsevin kautta. Hänen tiedetään vaihtaneen runokokoelmia paavi Johannes Paavali II:n kanssa, joka luovutti hänelle Vladimir Solovjov -palkinnon vuonna 1998. Sedakova on kritisoinut Venäjän ortodoksista kirkkoa suvaitsemattomasta asenteesta muihin kristinuskon suuntauksiin nähden. Maaliskuussa 2014 hän ilmaisi useiden muiden tieteen ja kulttuurin edustajien kanssa erimielisyyden Venäjän hallituksen Krimin politiikkaan. Sedakova on saanut useita merkittäviä kirjallisuuspalkintoja, mukaan lukien Andrei Belyi -palkinto (1980), Pariisin palkinto venäläisille runoilijoille (1991), Euroopan runollisuuspalkinto (1995), Vladimir Solovjov -palkinto kulttuurin edistämisestä (1998), ja Solženitsyn-palkinto (2001). Olga Sedakova on yksi arvostetuimmista nykyrunoilijoista Venäjällä. Hän kuuluu Moskovan underground-runouden metarealistiseen koulukuntaan, jota on nimitetty myös uusbarokiksi. Hänen runoudessaan näkyy Osip Mandelštamin, Anna Ahmatovan ja Velimir Hlebnikovin runouden vaikutus. Monissa hänen runoissaan kaikuvat raamatulliset arkkityypit. Perestroikan ja glasnostin kaudella Sedakovan runoja alettiin julkaista arvostetuimmissa kirjallisuuslehdissä. Hän on myös kirjallisuudentutkija ja on kirjoittanut esseitä Puškinista Viktor Krivuliniin. Hän on kääntänyt venäjäksi muun muassa T. S. Eliotin, Ezra Poundin, Rainer Maria Rilken, Petrarcan ja Danten teoksia. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Venäläiset kääntäjät
Uusi Viipuri

Uusi Viipuri on Anna Kortelaisen kirjoittama vaihtoehtohistoriallinen romaani, jossa Urho Kekkonen rakennuttaa talvisodan jälkeen Viipurin evakoille uuden kaupungin. Kymmenen vuotta ennen Uuden Viipurin ilmestymistä kirjailija Anna Kortelainen tutustui sukutaustaansa ja luki luovutettua Karjalaa käsittelevää kirjallisuutta. Seppo Simosen kirjassa Paluu Karjalaan – Palautetun alueen historiaa 1941–1944 mainitaan, että valtiolla oli suunnitelma korvata menetetty Viipuri Pohjanmaan rannikolle rakennettavalla uudella kaupungilla. Välirauhan aikana Siirtoväen huollon keskuksen johtaja Urho Kekkonen ehdotti uuden kaupungin rakentamista evakkoon lähteneille viipurilaisille. Tämän tosiasian pohjalta Kortelainen kirjoitti Uuden Viipurin vaihtoehtohistoriallisen romaanin. Romaanin faktoihin perustuvat kohdat on merkitty lähdeviitteillä. Tapahtumat perustuvat tosiasioihin, ja kirjan henkilöhahmot ovat oikeita ihmisiä. Dialogi, ihmisten ajatukset ja tapahtumienkulku ovat fiktiota. Kortelainen sijoittaa romaanissaan uudiskaupunkisuunnitelman tarkemmaksi paikaksi Hanhikiven. Kortelainen spekuloi, että jos Viipurin tilalle olisi ollut syntymässä uusi kaupunki, Suomella ei olisi ollut tarvetta lähteä valloittamaan takaisin talvisodassa vaurioitunutta Viipuria ja jatkosota sekä Lapin sota olisi voitu välttää. Uusi Viipuri ilmestyi 26. syyskuuta 2021 Gummeruksen kustantamana. Teoksen on kuvittanut Ville Tietäväinen. Siinä on 264 sivua. Teos ilmestyi äänikirjana 27. syyskuuta 2021 ja sen lukija on Joel Mäkinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * * Luokka:Historialliset romaanit Luokka:Suomalaiset romaanit Luokka:Urho Kekkonen taiteessa ja populaarikulttuurissa Luokka:Vaihtoehtohistoria Luokka:Viipurin kulttuuri Luokka:Vuoden 2021 kirjat
Nagarjuna (näyttelijä)

Akkineni Nagarjuna Rao (; s. 29. elokuuta 1959 Madras, Tamil Nadu, Intia), yleensä pelkästään Nagarjuna, on intialainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja televisiojuontaja. Hänet tunnetaan parhaiten telugunkielisestä elokuvateollisuudesta, minkä lisäksi hän on näytellyt joissakin hindin- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Hän on näyttelijä Akkineni Nageswara Raon poika. == Valikoitu filmografia == * Khuda Gawah (1992) * LOC Kargil (2003) * Brahmāstra: Part One – Shiva (2022) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Intialaiset elokuvatuottajat Luokka:Intialaiset televisiojuontajat Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jelena Švarts

Jelena Andrejevna Švarts (; 17. toukokuuta 1948 Leningrad – 11. maaliskuuta 2010 Pietari) oli venäläinen runoilija. == Suku ja koulutus == Švartsin äiti Dina Morisovna Schwartz oli Bolšoi-teatterin kirjallisen osaston johtaja. Isoisä Maurice Schwartz johti vaatetehdasta Münzenbergissä ja ammuttiin "vaateteollisuuden heikentämisestä" syytettynä vuonna 1937, myös hänen isoäitinsä murhattiin. Hänen isänsä Andrei Emeljanovitš Džedžula (1915–1971) oli Kiovan yliopiston historian professori. Jelena Švartsin mukaan hän ei koskaan tavannut isäänsä. Hän opiskeli lyhyen aikaa Leningradin valtionyliopiston filologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1968 hän meni naimisiin runoilija Jevgeni Petrovitš Venzelin (1947–2018) kanssa. Vuonna 1971 hän valmistui poissaolevana Leningradin teatteri-, musiikki- ja elokuvainstituutin teatteriosastolta. Švarts opiskeli myös Tarton yliopistossa, jossa hänen ensimmäiset runonsa julkaistiin yliopiston lehdessä vuonna 1973. == Kirjallinen ura == Vuoden 1973 jällkeen hän ei julkaissut enää vuosikymmeneen omassa maassaan; hänen teoksiaan alkoi ilmestyä emigranttilehdissä vuonna 1978, ja hän julkaisi ulkomailla kaksi runokokoelmaa Tantsujušhij David (ven. Танцующий Давид) ja Stikhi (ven. Стихи) ja runoromaani Trudi i dni Lavinij (ven. Труды и дни Лавинии, монахини из ордена Обрезания Сердца) ennen kuin kokoelman Storony sveta (ven. Стороны света) sai julkaista Neuvostoliitossa, "tuoden hänelle välitöntä tunnustusta sekä kotimaassa että ulkomailla." Häkistä pakeneminen on hänen töidensä läpi kulkeva metafora. Virallisesti hän ei työskennellyt missään, hän ansaitsi elantonsa kääntämällä näytelmiä Leningradin teattereille. Ennen perestroikkaa niitä julkaistiin Neuvostoliitossa vain samizdatina. Jelena Švartsin lähipiiriin kuuluivat Viktor Krivulin, Dmitri Bobishev, Sergei Stratanovski, Juri Kublanovski ja Mihail Švartsman. Talvella 2001–2002 hän asui Brodsky-säätiön kutsumana Roomassa, Villa Medicissä. Jelena Švarts kuoli syöpään 11. maaliskuuta 2010. Hänet on haudattu Volkovskin hautausmaalle Pietariin saman paaden alle äitinsä kanssa. == Perintö == Švartsin runokokoelmia ei julkaistu Neuvostoliiton aikana, koska ne olivat epäyhteiskunnallisia ja ei-poliittisia, kuten muillakin "toisen kulttuurin" runoilijoilla. Leningradilainen underground- runous joihin kuului myös Viktor Krivulin tuli tunnetuksi vasta perestroikan ja glasnostin myötä, kun tekstejä alettiin vähitellen julkaista. Švartsin runoissa tärkeässä asemassa olivat uskonnolliset teemat, kotikaupunkiin Leningrad-Pietariin liittyvät myytit kuten esimerkiksi myös Gogolin, Andrei Belyin, Aleksandr Blokin, Andrei Bitovin ja Tatjana Tolstajan tuotannossa sekä olemisen ruumiillisuus. Vuosina 2002–2013 Puškin Säätiö julkaisi Švartsin täydelliset kootut teokset viidessä osassa. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet Luokka:Venäläiset runoilijat
Augustinus (nimi)

Augustinus on latinankielinen miehen etunimi. Se on johdettu ’kunnianarvoisaa’ merkitsevästä roomalaisesta nimestä Augustus, joka oli alun perin Rooman ensimmäisen keisarin arvonimi. Augustinuksella on aikoinaan ollut Suomen almanakassa nimipäivä 28. elokuuta.Nivanka, Eino: Suomalaisen almanakan nimipäivät ja kiinteät juhlapäivät vuosina 1705–1955 – Kustaa Vilkuna, Eino Kaskimies, Gösta Hedström & Eino Nivanka (toim.) Suomen almanakan juhlakirja, s. 195\. Helsinki: Helsingin yliopisto & Weilin+Göös, 1957. Se on katolisen kirkon merkkihenkilön, kirkkoisä Augustinuksen (354–430) kuolinpäivä ja hänen muistopäivänsä. Suomessakin se on huomioitu jo keskiajalla Missale Aboensessa (1488) ja Mikael Agricolan rukouskirjassa (1544). Almanakassa nimi esiintyi vuosina 1706–1928, lukuun ottamatta joitain katkoksia. 1700-luvulla kalenterissa käytettiin välillä lyhyempää nimiasua Augustin. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 80–90 Augustinus-nimistä miestä. Yleensä Augustinusta ei ole annettu ensimmäiseksi etunimeksi.Kiviniemi 1982, s. 312. == Tunnettuja Augustinuksia == * Augustinus (354–430), läntisen kristikunnan huomattavin kirkkoisä * Augustinus Canterburylainen (k. 604), ensimmäinen Canterburyn arkkipiispa * Augustinus Tumaole Bane (s. 1947), lesotholainen roomalaiskatolinen piispa == Lähteet == Luokka:Etunimet
Oleksandr Košyts

Oleksandr Košyts, myös Alexander Koshetz, (14. syyskuuta 1875 Romaškyi, Kanivin piiri, Kiovan kuvernementti – 21. syyskuuta 1944 Winnipeg, Kanada) oli ukrainalaissyntyinen kanadalainen säveltäjä, kuoromestari ja kansatieteilijä. Košyts valmistui Kiovan teologisesta akatemiasta 1901 ja opiskeli 1908–1910 säveltämistä Hryhori Ljubomyrskyin oppilaana Lysenkon musiikki- ja teatterikoulussa, jossa hän myös toimi avustavana kuoronjohtajana. Hän johti samaan aikaan Bojan-kuoroa, perusti kaksi opiskelijakuoroa, opetti kuorolaulua Kiovan konservatoriossa, johti Sadovskyin teatterin orkesteria 1912–1916 ja oli Kiovan venäläisen oopperan kapellimestari ja kuoromestari 1916–1917. Hän keräsi ukrainalaisia kansanlauluja Kiovan alueella 1893–1900 ja Kubanissa kesällä 1903, 1904 ja 1905. Košyts perusti 1918 yhdessä muiden kanssa Ukrainan tasavallan kapellin, joka muutettiin 1920 Ukrainan kansalliskuoroksi. Kuoro kiersi seitsemän vuotta ympäri Eurooppaa ja Amerikassa saadakseen tukea Ukrainan kansantasavallalle. Sen ohjelmistoon kuului Mykola Leontovytšin Štšedryk, myöhemmin tunnettu myös nimellä "Carol of the Bells". Košyts asettui 1926 New Yorkiin, jossa hän opetti kuoronjohtamista. Hän vietti kesät 1941–1944 Winnipegissä opettamassa kuoromusiikkia ja kuoronjohtamista. Košyts sävelsi viisi liturgiaa, sovitti kansanlauluja ja julkaisi kokoelmia sekä musiikkia käsitteleviä tutkimuksia. Hän kirjoitti muistelmat, ja hänen jälkeenjääneet paperinsa ja valokuvakokoelmansa on sijoitettu Winnipegissä toimivaan Ukrainan kulttuuri- ja koulutuskeskukseen (Oseredok). Winnipegissä toimiva ukrainalainen kuoro sai 1967 hänen kunniakseen nimen Olexander Koshetz Choir. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset säveltäjät Luokka:Amerikanukrainalaiset Luokka:Ukrainalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Kapelli

Kapelli (<) on pieni kirkko, kirkon osa tai kappeli, myöhemmin kirkkokuoro ja sittemmin yleensä laulu- tai soittokunta, esimerkiksi hovikapelli. Suomen kielessä sana on käytössä enää yhdyssanassa kapellimestari."kapelli". Otavan Iso tietosanakirja osa 4, palsta 434. Helsinki Otava 1962 ==Lähteet== Luokka:Musiikkitermit Luokka:Arkkitehtuurin käsitteet
Slobodan kansallispuisto

Slobodan kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Harkovan alueella. Vuonna 2009 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 52,44 neliökilometriä. Гідрорлогічний заказник "Чернещинський" та листяний ліс національного природного парку "Слобожанський" 1.jpg Forest wetland in Slobozhanskyi National Nature Park.jpg НПП «Слобожанський».jpg Отражение деревьев в лесном озере.jpg НПП Слобожанський.jpg Slobozhansk09.jpg Місцеві будівельники гребель.jpg Болото в НПП «Слобожанський».jpg Мешканці боліт в Слобожанському.jpg Slobozhansk10.jpg Пролісковий килим нагірної діброви.jpg Рябчик шахматный в НПП "Слобожанский".jpg Drosera rotundifolia - Росянка в НПП "Слобожанский".jpg Gaduka nikolskogo.JPG Луговий ставок.jpg Волонтери допомагають НПП «Слобожанський», травень 2017 року 77799922.jpg National Park Slobozhanskyi.jpg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Natsionalnyi pryrodnyi park "Slobožanskyi" Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Harkovan alue
Hakaniemenrannan virastotalo

Hakaniemenrannan virastotalo (tai Opetushallituksen talo) on Helsingin Hakaniemenrantaan vuoden 1975 lopulla valmistunut suuri toimistorakennus, jossa ovat toimineet monet Suomen valtion virastot, pisimpään Opetushallitus. Brutalismia edustanut betonirakennus monotonisine julkisivuineen äänestettiin alkuperäisasussaan usein Helsingin rumimmaksi taloksi. Vuosina 2007–2008 rakennus kunnostettiin ja se sai muun muassa täysin uudennäköiset julkisivut. ==Historiaa== Rakennus suunniteltiin ja toteutettiin vahvan rationalisoinnin ja suuren toimitilapulan aikakautena, jolloin syntyi myös saman arkkitehdin, Kaj Saleniuksen, kolossimainen ja 2010-luvulla purettu elinkeinohallituksen talo (1974) Väinö Tannerin kentän itäsivulle (Haapaniemenkatu 4). Rakennus toteutettiin uudella kokonaisvastuu-urakkamallilla (KVR), jossa urakoitsija hoitaa sekä suunnittelun että rakentamisen. Sekä elinkeinohallituksen että Hakaniemenrannan virastotalossa urakoitsijana oli Aarne J. Aarnion Palkki Oy, rakennuttajana valtiovarainministeriön alaisuuteen siirtynyt rakennushallitus. L-mallisen virastotalon tieltä purettiin kaikki kolmionmuotoisen korttelin rakennukset. Niiden aiempia käyttäjiä olivat olleet Oy John Stenberg Ab:n konepaja, Lemminkäinen Oy ja Ahjon autoliike. Valtion uuden virastotalon alkuvaiheen suurimpia käyttäjiä olivat aiemmin kolmessa eri paikassa toiminut kouluhallitus (1. ja 5.–7. kerros) ja seitsemässä eri osoitteessa toiminut ammattikasvatushallitus (2.–4. kerros). Ne yhdistyivät myöhemmin Opetushallitukseksi, joka jatkoi rakennuksessa 2010-luvulle asti. Muita alkuvaiheen käyttäjiä olivat valtion ravitsemiskeskus, valtion audiovisuaalinen keskus, lisenssivirasto ja eräät sisäasiainministeriön virastot. Vuonna 2008 valmistuneen saneerauksen suunnitteli arkkitehtitoimisto SARC Oy ja toteutti SRV. Talon monotoninen eteläjulkisivu katkaistiin korkealla, tummalla sisäänkäyntisyvennyksellä ja betoninen ulkopinta purettiin ja verhottiin valkeilla mattapintaisilla rakennuslevyillä sekä silkkipainokuvioidulla julkisivulasituksella. Rakennusta laajennettiin sisäpihan auditoriolla. Remontin jälkeen taloon muutti uudelleen Opetushallitus ja sen lisäksi Fulbright Center, Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO ja Ajoneuvohallintokeskus AKE. CIMO on sittemmin yhdistetty Opetushallitukseen ja AKE Traficomiin, ja vuonna 2023 rakennuksen tiloissa toimivat Opetushallituksen lisäksi Suomen Akatemia ja Kotimaisten kielten keskus. Talon käyttö valtionhallinnon virastotalona on päättymässä, ja omistaja Senaatti-kiinteistöt on vuodenvaihteessa 2023 jättänyt hakemuksen kaavamuutokseksi, joka sallisi talon käytön yksityisen sektorin liike- ja toimistorakennuksena. Keväällä 2024 Senaatti-kiinteistöt pani talon myyntiin, muttei saanut tyydyttäviä tarjouksia ainakaan ensimmäisellä tarjouskierroksella. Talon pihalla on Marjatta Weckströmin veistos Maan laulu vuodelta 1980. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Valokuvia rakennuksen nykytilasta Luokka:Helsingin toimistorakennukset Luokka:Hakaniemi
Holosijivin kansallispuisto

Holosijivin kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan pääkaupunki Kiovan eteläosan kattavan Holosijivin piirin alueella. Vuonna 2008 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 45,2552 neliökilometriä. Kansallispuiston perustamista varten Kiovan kaupunginvaltuusto varasi vuonna 1994 tekemällään päätöksellä noin 110 neliökilometrin suuruisen alueen. Monet alkujaan kansallispuistoksi ajatelluista alueista tulivat sittemmin kaupunkirakentamisen ja muun toiminnan piiriin, joten kun presidentin asetus kansallispuistosta vihdoin annettiin vuonna 2007, kansallispuiston pinta-ala oli supistunut alle puoleen varatusta alueesta. Pyrkimyksiä kansallispuiston alueen luvattomaan käyttöön on esiintynyt myös myöhemmin. Kansallispuistoon järjestetään ohjattuja tutustumiskävelyjä. Парк у Пущі.jpg Orihuvat stav.jpg Голосіївський НПП.jpg «Голосіївський».JPG Весняний ранок на березі ставка в парку.jpg Голосіївський парк. Оріхуватські ставки. осінь 01.jpg Голосіївський парк ім. М. Рильского.jpg Пуща-Водицький лісопарк, Київ 02.jpg|Ratikalla kansallispuistoon. Holosiiv park (Nov 2018) 6.jpg|Avantouimapaikka. Пуща- Водицький лісопарк 016.jpg| 2. maailmansodan aikainen bunkkeri. Голосіївський ліс 11.JPG|Vähän isompi tammi. Armillaria ostoyae, 20 PA060287.jpg| Mäntymesisieniä (Armillaria ostoyae) Сон - трава.jpg Болотяна черепаха (Голосіївський парк).jpg Бджолоїдка в Національному природному парку "Голосіївський".jpg Holosiiv NPP Strix aluco.jpg Голосіївський парк. Оріхуватські ставки.jpg Ящірка прудка скрутилась.jpg Голосіївський ліс IMG 6123.jpg Kiev Golosiivska Sq Lake 070623.jpg 24 MG 0210-2.jpg Two people skiing in Holosiyivsky national park.jpg Holosiiv National Nature Park.jpg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Natsionalnyi pryrodnyi park "Holosijivskyi" (nppg.gov.ua) * Natsionalnyi pryrodnyi park "Holosijivskyi" (video, 4min 22s) (youtube.com) Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Kiova
Hautajärvi

Hautajärvi tarkoittaa seuraavia: == Maantieteessä == * Hautajärvi, kylä Sallan kunnassa * Hautajärvi, järvi Kontiolahdella * Hautajärvi, järvi Keski-Suomessa Toivakassa Huikon kylän lähellä * Hautajärvi, järvi Keski-Suomessa Toivakassa Kankaisten kylän lähellä * Iso Hautajärvi, järvi Ruovedellä Rontonmaan kylän lähellä * Pikku Hautajärvi, järvi Ruovedellä Rontonmaan kylän lähellä == Sukunimenä == * Ella Hautajärvi (s. 2000), duon Ella & Helmi toinen henkilö * Harri Hautajärvi (s. 1962), suomalainen arkkitehti. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan Luokka:Järvien täsmennyssivut
Atos (nimi)

Atos on miehen etunimi, joka sisältyi suomenruotsalaiseen almanakkaan vuosina 1909–1928. Nimipäivä oli 8. marraskuuta.Blomqvist, Marianne: Förteckning över förnamnen i den finlandsvenska almanackan 1810–2000. – Suomalaisessa almanakassa oli samaan aikaan Aatoksen nimipäivä.Nivanka, Eino: Suomalaisen almanakan nimipäivät ja kiinteät juhlapäivät vuosina 1705–1955 – Kustaa Vilkuna, Eino Kaskimies, Gösta Hedström & Eino Nivanka (toim.) Suomen almanakan juhlakirja, s. 187\. Helsinki: Helsingin yliopisto & Weilin+Göös, 1957. Atos-nimi ei aikanaan saavuttanut suosiota, joten vuonna 1929 se korvattiin suomenruotsalaisessa almanakassa nimellä Styrbjörn.Blomqvist, Marianne: Namnen i almanackan förr och nu – Yliopiston nimipäiväalmanakka 1999, s. 73–74. PDF Helsinki: Helsingin yliopisto, 1998. Vuoteen 2023 mennessä Atos-nimisiä miehiä on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu noin 30–50. == Tunnettuja Atos-nimisiä == * Atos Wirtanen (1906–1979), suomalainen kansanedustaja ja toimittaja == Lähteet == Luokka:Etunimet
Valerija Narbikova

Valerija Spartaknova Narbikova (, s. 24. helmikuuta 1958 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen taiteilija ja kirjailija. == Suku ja koulutus == Hänen vanhempansa ovat Spartak Kaibulovitš Narbikov ja Valentina Jegorovna Pushkareva. Valeria Narbikova valmistui Maksim Gorkin kirjallisuusinstituutista, jossa hän opiskeli kirjailija Andrei Bitovin johdolla. == Kirjallinen ura == Hänen esikoisrunonsa julkaistiin vuonna 1978 ja hän kirjoitti proosaa vuodesta 1988 lähtien julkaisten kuusi teosta. Vuodesta 1997 lähtien hän keskittyi tekemään kuvataidetta, pääasiassa maalauksia. Valeria Narbikova on kiistanalainen kirjailija, joka on aiheuttanut kohua eroottisilla teemoillaan ja suorasukaisilla kuvillaan. Vuonna 2003 kukaan muu kuin hänen ex-miehensä galleristi ja kustantaja Aleksandr Glezerin omistama 'Jousimies' (ven. Стрелец) -lehti ei suostunut julkaisemaan hänen liian "rehellistä" teostaan, jonka katsottiin sisältävän törkeyksinä pidettäviä eroottisia kohtauksia. Narbikovan tekstit ovat kielellisesti kokeellisia, kielellä ja kirjallisuudella ironisesti leikitteleviä. Narbikovan kirjallinen ura kuihtui 1990-luvun puolivälissä, jonka jälkeen hän ei julkaissut mitään ennen vuotta 2005, jonka jälkeen hän on julkaissut artikkeleita lehdissä ja kaksi romaania vuonna 2011 ja vuonna 2013. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Venäläiset taiteilijat
Helsing

Helsing tarkoittaa seuraavia: ;sukunimenä: * Alf-Erik Helsing (s. 1941), suomalainen toimittaja ja kirjailija, Arbetarbladetin ent. päätoimittaja * Anna-Maria Helsing (s. 1971), suomalainen kapellimestari ;muita merkityksiä: * Stan Helsing, kauhuelokuvaparodia. * Helsing, saksalainen sotilaalliseen tekoälyyn erikoistunut teknlogiayritys ==Katso myös== * van Helsing, täsmennyssivu Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Setagayan neloismurha

Setagayan neloismurha tai Setagayan perhemurha () tapahtui 30.–31. joulukuuta 2000 välisenä yönä Setagayassa, Tokiossa. Neloismurhassa saivat surmansa 44-vuotias Mikio Miyazawa, hänen vaimonsa Yasuko ja heidän lapset Niina ja Rei. Tekijää ei tiedetä. == Murhat == Tapahtumien kulku ei ole selvä. Murhaaja pääsi taloon sisään toissa kerroksessa sijainneen kylpyhuoneen ikkunasta. Murhaaja kuristi paljain käsin Rein. Mikio ryntäsi ylös toiseen kerrokseen ja tapasi murhaajan. He kävivät kamppailun, kunnes Mikiota puukotettiin päähän Sashimi bōchō-veitsellä. Murhaaja hyökkäsi sitten Yasukon ja Niinan kimppuun samalla veitsellä, mutta käytti heidän murhaamiseen toista veistä. Murhaaja viipyi talossa 2–10 tuntia. Tämän aikana hän käytti perheen tietokonetta, joi ohrateetä ja söi melonia ja jäätelöä. Murhaaja käytti talon vessaa ja jätti ulosteensa vetämättä. Hän myös käytti ensiapulaukkua ja nukkui hetken olohuoneen sohvalla. Laatikoista puuttui tavaraa, ja rahaa oli myös otettu.Setagayan murhatapaus Rikoskansio Yasukon äiti Haruko löysi ruumiit perheen talosta kello kymmenen aikoihin. Haruko soitti apua, ja Tokion metropolin poliisi aloitti tutkinnat. Viranomaisten mukaan perhe oli luultavasti murhattu noin kello 22.30 aikaan. Tietokonetta oli käytetty kello 1.18 ja toisen kerran noin kello 10 aikaan aamulla. Jäi epäselväksi, oliko Haruko käyttänyt perheen tietokonetta kello 10, vai oliko murhaaja poistunut kun oli kuullut Harukon tulevan. == Tutkinnat == Murhaajan jättämistä asusteista, aseesta ja muista lukuisista todisteista huolimatta poliisi ei ole löytänyt epäiltyjä. Tapauksessa on työskennellyt yli 240 000 poliisia ja vihjeitä saatiin yli 16 000\. Pidätykseen johtavista vihjeistä maksettavaa palkkiosummaa korotettiin 20 miljoonaan jeniin. vessaan jättämää ulostetta tutkittiin. Murhaaja oli syönyt papuja ja seesaminsiemeniä murhaa edeltävänä päivänä. Murhaaja oli jättänyt rikospaikalle myös vaatteitaan sekä veitsen. Tutkijat selvittivät näiden alkuperän, ja saatiin selville, että molemmat oli ostettu Kanagawan prefektuurissa. Murhaajan paitaa, joka löytyi rikospaikalta, oltiin valmistettu vain 130 kappaletta. Tutkijat onnistuivat tosin jäljittämään ainoastaan 12 paidan omistanutta henkilöä. Rikospaikalta löytynyttä A-tyypin verta, joka ei kuulunut uhreille. DNA-analyysin perusteella murhaajan äiti on eurooppalaista syntyperää, mahdollisesti Välimeren tai Adrianmeren alueelta, hänen isänsä on aasialainen. Kyseistä DNA:ta on yhdellä 4–5:stä korealaisesta, kymmenesosalla kiinalaisista ja yhdellä kolmestatoista japanilaisesta. Hänen oletetaan olevan 170 senttimetriä pitkä ja hoikkarakenteinen. Talosta löytyi myös murhaajan vyölaukku. Sen sisältä löytyi hiekkaa, jonka alkuperä paikannettiin Edwardsin lentotukikohtaan Kaliforniassa ja läheiseen rullalautapuistoon. Tapaus oli laajin murhatutkinta Japanin historiassa. Murhatalo purettiin vuonna 2019 sen iän ja huonon kunnon vuoksi. == Lähteet == Luokka:Murhat Luokka:Rikokset Japanissa Luokka:Tokion historia Luokka:Selvittämättömät henkirikokset Luokka:Vuoden 2000 rikokset
Hertell

Hertel ja Hertell on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Harri Hertell (s. 1985), suomalainen runoilija, spoken word -artisti, kulttuurituottaja ja dj * Heinrich Hertel (1901–1982), saksalainen lentokoneinsinööri * Johann Wilhelm Hertel (1727–1789), saksalainen säveltäjä, viulisti ja cembalisti * Katy Hertell (s. 1941), suomalainen keramiikkataiteilija * Mikael Hertell (s. 1995), suomalainen tubettaja ja laulaja nimellä Deata.
Husu

Husu on seuraavien henkilöiden sukunimi: * Jaana Husu-Kallio (o.s. Mäkinen, s. 1959), suomalainen virkamies, maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkö * Matti Husu (kirjailijanimi myös Matti Pursi, 1903–1938), inkerinsuomalainen opettaja * Mikko Husu (1905–1977), suomalainen maastohiihtäjä. == Katso myös == * Abdirahim Hussein (Husu Hussein, s. 1978), suomalainen radiotoimittaja ja poliitikko.
Nina Iskrenko

Nina Jurjevna Iskrenko (); (26. heinäkuuta 1951 Petrovsk, Saratovin alue, Neuvostoliitto – 14. helmikuuta 1995 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen runoilija. Hän valmistui vuonna 1974 Moskovan valtionyliopiston fysiikan tiedekunnasta ja työskenteli tieteellisen ja teknisen kirjallisuuden kääntäjänä. == Kirjallinen ura == 1980-luvulle asti hän ei voinut julkaista riviäkään. Ensimmäistä kertaa hänen runojaan julkaistiin vuonna 1987 Junost- lehdessä otsikolla "Testiteline" (ven. Испытательный стенд). 1980-luvun lopulla hän oli jäsen Klub Poezijassa Dmitri Prigovin, Juri Arabovin, Jevgeni Bunimovitšin, Aleksei Parštšikovin, Viktor Korkian, Igor Irtenjevin ja Vladimir Salimonin kanssa, joka oli hänen sukupolvensa puolivirallinen kirjallisuusyhdistys. Kaikki kolme hänen elinaikaista runokokoelmaansa julkaistiin vuonna 1991. Nina Iskrenko kuoli syöpään vuonna 1995. Iskrenko kuului moskovalaiseen postmodernistiseen Poezija-runoilijaryhmään, ja hänen runoissaan yhdistyivät niin korkea ja matala kuin perinteinen ja kapinallinenkin pastissinomaiseksi kokonaisuudeksi. Hänen runoilijanuransa katkesi hänen varhaiseen kuolemaansa. Iskrenkon runoja on julkaistu käännöksinä amerikkalaisessa AGNI runolehdessä, taiwanilaisessa Asymptote -lehdessä, Jacket -lehdessä ja useissa muissa englanninkielisissä julkaisuissa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Ruth Ryste

Ruth Anlaug Ryste (24. heinäkuuta 1932 Bamble – 21. syyskuuta 2023) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan sosiaaliministerinä vuosina 1976–1979. Vuosina 1979–1982 hän oli Norjan Pakolaisavun pääsihteeri ja 1982–1987 Norjan pakolaisviraston johtaja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Ruth Ryste Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Black History Month

Black History Month on vuosittainen teemakuukausi Yhdysvalloissa. Kuukauden aikana juhlitaan afrikkalais-amerikkalaisten saavutuksia ja heidän keskeistä osuuttaan Yhdysvaltain historiassa. Kuukausi on julistettu joka helmikuu vuodesta 1976 lähtien.https://www.history.com/topics/black-history/black- history-month Black History Monthin edeltäjä oli historioitsija Carter G. Woodsonin ideoma ”Negro History Week”. Woodson ja pappi Jesse E. Moorland perustivat syyskuussa 1915 järjestön Association for the Study of Negro Life and History (ASNLH) tutkimaan ja julistamaan mustien saavutuksia. Ensimmäinen kansallinen Negro History Week järjestettiin 1926. 1960-luvun lopulla viikko kasvoi kuukaudeksi, jota vietettiin useilla yliopistoilla. Presidentti Gerald Ford julisti ensimmäisen Black History Month -tapahtuman 1976. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalainen kulttuuri
Reiulf Steen

Reiulf Steen (16. elokuuta 1933 Hurum – 5. kesäkuuta 2014) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja 1975–1981. Hän istui suurkäräjillä 1977–1993 ja toimi niiden varapuhemiehenä 1985–1989. Steen oli Norjan liikenne- ja viestintäministeri 1971–1972 sekä ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri 1979–1981. Vuosina 1992–1996 hän oli Norjan suurlähettiläs Chilessä. Lisäksi hän kirjoitti useita kirjoja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Reiulf Steen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan liikenneministerit Luokka:Norjan suurlähettiläät Luokka:Norjalaisten poliittisten nuorisojärjestöjen puheenjohtajat Luokka:Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Tár

Tár on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Todd Field. Elokuvan pääroolissa näyttelee Cate Blanchett. == Juoni == Lydia Tár on erittäin arvostettu kapellimestari, joka johtaa Berliinin filharmonikkoja ja valmistelee Gustav Mahlerin viidennen sinfonian esitystä. Hän joutuu kuitenkin kasvaviin vaikeuksiin, kun häntä syytetään valta-asemansa väärinkäytöstä, koska hänen entinen oppilaansa Krista Taylor on tehnyt itsemurhan ja hän näyttää olevan romanttisesti kiinnostunut eräistä oppilaistaan, etenkin sellisti Olga Metkinasta. Samaan aikaan hän alkaa kärsiä aistiharhoista. Lopulta Táriin kohdistuva mustamaalaus ja hänen omat mielenhäiriönsä johtavat välirikkoon hänen elämänkumppaninsa Sharon Goodnowin kanssa ja hänen uransa romahtamiseen. == Rooleissa == == Arvostelut == Helsingin Sanomien kriitikko Juho Typpö antoi Tárille kolme tähteä viidestä. Hänen mukaansa "Tár ei ole millään muotoa huono elokuva, mutta ei mestarillinenkaan. Se ei ole tylsä, muttei silti pysty perustelemaan lähes kolmen tunnin kestoaan. Se ei herätä tarpeeksi tunteita eikä ole niin suuri elokuva kuin luulee olevansa. Siinä mielessä se on kuin päähenkilönsä."Kuuden Oscarin ehdokas Tár on hyvä, mutta ei mestarillinen elokuva taiteilijan vallankäytöstä ja ”cancel-kulttuurista”, Juho Typpö, Helsingin Sanomat, 23.2.2023, viitattu 5.3.2023. Suomen Kuvalehden kriitikko Kalle Kinnunen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä. Hänen mukaansa "Tár ei ole lajityypiltään trilleri, mutta se on hengästyttävän jännittävä. Se on paitsi kuvitteellisen maestron henkilökuva ja kaareltaan klassinen tragedia, myös ironialla terästetty neromyytin räjäytyskuva. Mikään ei ole ennalta-arvattavaa, kaikki on loogista."Maestro kaatuu, Kalle Kinnunen, Suomen Kuvalehti, 23.2.2023, viitattu 5.3.2023. Rotten Tomatoes -sivusto on kirjannut 324 Tárin arvostelua, joista 91 prosenttia on myönteisiä.Tár (2022), Rotten Tomatoes, viitattu 5.3.2023. == Palkinnot ja ehdokkuudet == === Bafta-palkinnot === Palkinto Ehdokkaat Lopputulos Paras naispääosa Cate Blanchett Paras elokuva Todd Field, Scott Lambert, Alexandra Milchan Paras ohjaus Todd Field Paras alkuperäinen käsikirjoitus Todd Field Paras äänitys Deb Adair, Stephen Griffiths, Andy Shelley, Steve Single, Roland Winke 2023 EE BAFTA Film Awards: The Winners, Bafta, viitattu 5.3.2023. === Oscar-palkinnot === Palkinto Ehdokkaat Lopputulos Paras elokuva Todd Field, Alexandra Milchan, Scott Lambert Paras ohjaus Todd Field Paras alkuperäinen käsikirjoitus Todd Field Paras naispääosa Cate Blanchett Paras kuvaus Florian Hoffmeister Paras leikkaus Monika Willi The 95th Academy Awards | 2023, Oscars, viitattu 13.3.2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * luokka:Vuoden 2022 yhdysvaltalaiset elokuvat luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat