Jason Isbell

Michael Jason Isbell (s. 1. helmikuuta 1979) on yhdysvaltalainen kuusinkertaisesti Grammy-palkittu laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Isbellin musiikillista tyyliä on kutsuttu americanaksi. ==Elämä ja ura== Isbell syntyi Alabamassa. Hänen molemmat vanhempansa olivat teini-ikäisiä hänen syntyessään. Hän varttui Muscle Shoalsin alueella suurperheessä, joka soitti musiikkia yhdessä perhejuhlissa. Hän aloitti mandoliinin soittamisen kuuden vuoden iässä ja sai pian sen jälkeen ensimmäisen kitaransa. Isoisä, joka oli helluntaisaarnaaja, tutustutti hänet myös Robert Johnsonin musiikkiin. Hän perusti ystävänsä Chris Tompkinsin kanssa country-coveryhtyeen, joka soitti Grand Ole Opryssa Nashvillessa, kun Isbell oli 16-vuotias. Isbell lähti opiskelemaan luovaa kirjoittamista Memphisin yliopistoon, mutta palasi Alabamaan ennen valmistumistaan ​​jatkaakseen musiikillista uraansa. Isbell kuului vuosina 2001–2007 southern rock -yhtyeeseen Drive-By Truckers, jolle hän kirjoitti yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Hän kirjoitti muun muassa kappaleet ”Goddamn Lonely Love”, ”Outfit”, ”Easy on Yourself”, ”Decoration Day” ja oli kanssakirjoittaja kappaleella ”Gravity’s Gone”. Hän vaikutti laulunkirjoittajana, laulajana ja soittajana Drive-By Truckersin kolmella albumilla: Decoration Day (2003), The Dirty South (2004) ja A Blessing and a Curse (2006). Vuonna 2002 Isbell meni naimisiin Shonna Tuckerin kanssa, josta tuli Drive-By Truckersin basisti seuraavana vuonna. Vaikka tämä ajanjakso oli musiikillisesti onnistunut, se oli myös Isbellin henkilökohtaisten myllerrysten ja lisääntyvän alkoholin ongelmakäytön aikaa. Isbell ja Tucker erosivat, ja Isbell jätti yhtyeen huhtikuussa 2007. Erottuaan Drive-By Truckers -yhtyeestä hän aloitti soolouran. Albumi Sirens of the Ditch ilmestyi 2007. Hän perusti taustayhtyeen nimeltä 400 Unit ja alkoi kirjoittaa uutta albumia Jason Isbell and the 400 Unit, jonka äänitti 400 Unitin kanssa vuonna 2008. Kriitikkojen ylistämä Here We Rest ilmestyi vuonna 2011. Vuonna 2012 Isbell oli kaksi viikkoa päihdekuntoutuksessa. Kuntoutuksen jälkeen hän alkoi kirjoittaa kappaleita, jotka muodostivat hänen neljännen sooloalbuminsa. Vuonna 2013 hän meni naimisiin viulisti Amanda Shiresin kanssa, joka soitti 400 Unitissa. Hyvät arvostelut saanut neljäs albumi Southeastern (2013) oli myös kaupallinen menestys, joka esitteli Isbellin uudelle ja suuremmalle yleisölle. Something More Than Free (2015) voitti parhaan americana-albumin (Best Americana Album) Grammyn vuonna 2016. Isbell kiersi esiintymässä Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Australiassa. Vuonna 2015 hänen viides sooloalbuminsa Something More than Free debytoi samanaikaisesti Billboardin Top Rock Albums -, Folk Albums -, ja Country Albums -listojen ykkösenä. Isbell ja 400 Unit soittivat kuusi loppuunmyytyä keikkaa vuonna 2017 Grand Ole Opryn Ryman-konserttisalissa Nashvillessa. Toukokuussa 2020 Isbell julkaisi studioalbumin Reunions, jossa hän sekoittaa introspektiivisiä henkilökohtaisia ​​kappaleita poliittisia ja yhteiskunnallisia huolenaiheita käsitteleviin kappaleisiin. Vuoden 2020 presidentinvaalikampanjan aikana Isbell lupasi, että jos Joe Biden voittaa Georgian vaalit, hän äänittää albumin georgialaisten suosikkiartistiensa kappaleita ja lahjoittaa osan tuotoista voittoa tavoittelemattomille edistyksellisille järjestöille. Bidenin voitettua Isbell julkaisi 13 kappaleen albumin Georgia Blue, joka sisältää muun muassa R.E.M.in, Otis Reddingin, Black Crowesin, James Brownin, Cat Powerin ja Allman Brothers Bandin tuotantoa. Lokakuussa 2021 julkaistulla LP:llä vierailevat Brandi Carlile, Béla Fleck, John Paul White ja Adia Victoria. Weathervanes (2023) oli ensimmäinen Isbellin itsensä tuottama LP vuoden 2011 albumin Here We Rest jälkeen. Se nousi Billboardin Independent Albums -listan kärkeen ja nousi Billboard 200 -listalla sijalle 12. Isbell sävelsi ja sanoitti country- balladin ”Maybe It's Time” elokuvaan A Star Is Born (2018). Ohjaaja ja Jackson Mainen roolin tehnyt Bradley Cooper lauloi kappaleen elokuvan soundtrackilla. Soundtrack-albumi myi tuplaplatinaa Yhdysvalloissa ja ”Maybe It's Time” sijoittui Billboardin Hot 100 -listalla sijalle 93. Isbell on näytellyt televisiosarjoissa Squidbillies (ääninäyttelijä) ja Billions sekä elokuvissa Deadwood: The Movie (cameorooli) ja Killers of the Flower Moon. ==Valikoitu diskografia== ===Studioalbumit=== * Sirens of the Ditch (2007) * Jason Isbell and the 400 Unit (400 Unitin kanssa, 2009) * Here We Rest (400 Unitin kanssa, 2011) * Southeastern (2013) * Something More Than Free (2015) * The Nashville Sound (400 Unitin kanssa, 2017) * Reunions (400 Unitin kanssa, 2020) * Georgia Blue (400 Unitin kanssa, 2021) * Weathervanes (400 Unitin kanssa, 2023) ===Live-albumit=== * Live at Twist & Shout 11.16.07 (2007) * Live from Alabama (2012) * Live from the Ryman (2018) * Live from the Ryman Vol. 2 (2024) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulaja-lauluntekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset countrymuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset rockmuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset kitaristit Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt