EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Joséphine-Charlotte (Belgia ja Luxembourg)

Joséphine-Carlotte (Joséphine-Charlotte Stéphanie Ingeborg Elisabeth Marie José Marguerite Astrid, 11. lokakuuta 1927 Brysselin kuninkaanlinna – 10. tammikuuta 2005 Fischbachin linna Luxemburgin suurherttuakunnassa) oli belgialainen prinsessa ja myöhemmin avioliitossa Luxemburgin suurherttuan kanssa.Jiri Louda et Michael MacLagan, Les Dynasties d'Europe, Bordas, 1995.. == Elämäkerta == === Nuoruus === Joséphine-Charlotte syntyi Belgian kruununperillisen Léopoldin, myöhemmin belgialaisten kuningas Léopold III:n ja Ruotsin prinsessa Astridin, tulevan belgialaisten kuningattaren vanhimpana lapsena. Hänellä oli kaksi veljeä, jotka olivat belgialaisten kuninkaita; Baudouin I (1930–1993) ja Albert II (s. 1934). Vuonna 1935, Joséphine- Charlotte ja hänen veljensä menettivät äitinsä kuningatar Astridin auto- onnettomuudessa, joka tapahtui Küssnachtissä Sveitsissä. Belgian valloittaneet saksalaiset kuljettivat kuningas Léopold III:n, prinsessa Lilianin (Léopoldin toinen vaimo) sekä perheen neljä lasta (Joséphine-Charlotte, Baoudouin, Albert ja Alexandre) ensiksi Saksaan ja myöhemmin Itävaltaan, josta vapauttivat toukokuussa 1945. Lasten eno prinssi Charles, joka oli Léopold III:n nuorempi veli ja myös Flanderin kreivi tuli vuonna 1944 sijaishallitsijaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1950 saakka. Tätä aikaa kutsutaan termillä Question royale eli kuninkaallinen ongelma. Perhe sijoittui täksi ajaksi Sveitsiin, jossa prinsessa Joséphine-Charlotte jatkoi opintojaan. === Opinnot === Sveitsissä Joséphine-Charlotte seurasi muun muassa tunnetun pedagogin Jean Piagetn luentoja kehityspsykologiasta Geneven yliopistossa. Palattuaan takaisin Belgiaan, Joséphine-Charlotte hoiti kuninkaallisia velvollisuuksiaan. Samaan aikaan hän omistautui sosiaalisille kysymyksille ja kehitti taiteen tuntemustaan. === Perhe === Joséphine-Charlotte avioitui 9. huhtikuuta 1953 Luxemburgin prinssi Jeanin kanssa, hän oli tuolloin kruununperillinen. Heillä on viisi lasta, jotka kaikki ovat arvoltaan Kuninkaallisia korkeuksia: *prinsessa Marie-Astrid (s. 17. helmikuuta 1954), avioitui vuonna 1982 Itävallan arkkiherttua Charles-Christian (1954) kanssa; *prinssi Henri (16. huhtikuuta 1955), on parhaillaan Luxembourgin suurherttua, hän avioitui 1981 Maria Teresa Mestre (1956) kanssa ; *prinssi Jean (15. toukokuuta 1957), luopui perimysoikeudestaan ja avioitui 1987 Hélène Vestur (1957) kanssa ja he erosivat 2004; uudelleen avioituminen 18. maaliskuuta 2009 Diane de Guerren kanssa ; *prinsessa Margaretha, (15. toukokuuta 1957)), avioitui 1982 ruhtinas Nikolaus von Liechtensteinin (1947) kanssa; *prinssi Guillaume (1. toukokuuta 1963), avioitui 1994 Sibilla Weillerin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Luxemburgilaiset henkilöt Luokka:Belgialaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Ilse Paulis

Ilse Paulis (s. 30. heinäkuuta 1993 Leiderdorp, Etelä-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen soutaja. Kesäolympialaisissa 2016 Paulis voitti naisten kevyen pariairokaksikon kultaa Maaike Headin parina. Samana vuonna hän ja Head kellottivat naisten kevyen pariairokaksikon maailmanennätysajan, joka oli 6:47.69. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Paulis sai Marieke Keijserin kanssa kevyen pariairokaksikon pronssia. Paulis voitti maailmanmestaruuden kevyessä pariaironelosessa 2014. Kevyessä pariairokaksikossa hän on saavuttanut MM-hopeaa 2019 ja pronssia 2018. EM- kilpailuissa hän on saanut kevyessä pariairokaksikossa kultaa 2016, 2018 ja 2020, hopeaa 2017 sekä pronssia 2021. Paulis voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden kevyessä yksikössä 2014. Hän saavutti nuorten MM- kilpailuissa hopeaa pariaironelosessa 2011. Paulis souti yliopistotasolla Ohion osavaltionyliopistossa. Paulis on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Alankomaalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Liisa Haarla

Liisa Christina Haarla (o.s. Haarla, ent. Pottonen; s. 16. lokakuuta 1956 Eno) on suomalainen tekniikan tohtori, joka toimi Aalto-yliopiston ja sitä edeltäneen Teknillisen korkeakoulun sähkönsiirtoverkkojen professorina vuosina 2006–2011. Sittemmin hän on toiminut sähkönsiirtoyhtiö Fingridin johtavana asiantuntijana. Haarla valmistui Teknillisestä korkeakoulun sähkömekaniikan oppiaineesta (sähkölaitokset) diplomi-insinööriksi (1982). Hän valmistui elektroniikan ja sähkötekniikan parista tekniikan lisensiaatiksi (2002) ja tekniikan tohtoriksi (2005). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2005) tarkasteli Suomen 400 kV:n siirtoverkon luotettavuuden arviointia. Työ oli otsikoitu A method for the probabilistic security analysis of transmission grids. Hän on toiminut Aalto-yliopiston dosenttina vuosina 2012–2015. Haarla työskenteli ennen professuuriaan Fingrid Oyj:n vanhempana asiantuntijana (1997–2005). Hänen tieteelliseen tuotantoonsa kuuluu julkaisuja sähköverkon suunnittelusta, suojaamisesta ja käytöstä; siirtoverkon luotettavuudesta sekä tuulivoiman verkkoon liittämisestä. Haarla on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. ==Teoksia== * * * * ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Liisa Haarlan Google Scholar -profiili (scholar.google.com) * Liisa Haarla. Fingrid Oyj (researchgate.net) Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Aalto- yliopiston professorit
Sirindhorn

Prinsessa Maha Chakri Sirindhorn (s. 2. huhtikuuta 1955) on Thaimaan entisen kuninkaan Bhumibol Adulyadejin ja tämän vaimon Sirikit Kitiyakaran toiseksi vanhin tytär, nykyisen kuninkaan Maha Vajiralongkornin sisar. Ennen kuin huikentelevainen veli oli kruunattu kuninkaaksi, lehdistössä spekuloitiin, että Sirindhorn voisikin nousta valtaistuimelle veljensä sijaan. Hän on työteliäs, maanläheinen ja kiinnostunut Thaimaan asioista, kun taas veli on ollut tunnetumpi naissuhteista ja uhkapelistä. == Lähteet == Luokka:Thaimaan kuninkaalliset Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Irma Aaltonen (arkkitehti)

Irma Tuulikki Aaltonen (o.s. Väisänen, 30. lokakuuta 1919 Tyrvää – 27. lokakuuta 1998) oli suomalainen arkkitehti. == Elämä ja ura == Ilma Aaltonen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1938 ja opiskeli arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa, josta valmistui vuonna 1950. Hän opiskeli myös Saksassa Breslaun teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1943–1944. Breslaussa hän perehtyi erityisesti yhdyskuntasuunnitteluun. Irma Aaltonen oli avioitunut vuonna 1945 Matti Aaltosen kanssa. Matti Aaltonen opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa samaan aikaan kuin vaimonsa ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1952. Pariskunta työskenteli yhdessä, ensin jonkin aikaa Alvar Aallon Tukholman toimistossa ja vuodesta 1954 lähtien yhteisessä arkkitehtitoimistossa aina vuoteen 1972 asti. Irma ja Matti Aaltosen yhteisiä suunnittelutöitä ovat muun muassa Wäinö Aaltosen museo, joka valmistui vuonna 1967 ja Hailuodon kirkko (1972). Aaltosten asemakaavasuunnitelmia ovat Espoon Karakallion ja Oulun Tuiran asemakaavat. He osallistuivat yhdessä myös Matti Aaltosen isän, akateemikko Wäinö Aaltosen tekemien muistomerkkien jalustojen ja muistomerkkien ympäristön yleissuunnitteluun, näistä tunnetuimmat ovat Hietaniemen sankarihautasuunnitelma ja marsalkka Mannerheimin hautamuistomerkin ympäristö. Irma ja Matti Aaltonen suunnittelivat sankarimuistomerkkejä myös kahdestaan, muun muassa Petäjävedelle (1953), Karstulaan (1957) ja Reposaareen (1952). Irma Aaltonen opetti asemakaavaoppia Teknillisessä korkeakoulussa ja myöhemmin Oulun yliopistossa. Aaltoset erosivat vuonna 1973. Irma Aaltonen oli Oulun kaupungin asemakaavasuunnittelijana 1970-luvulla ja jäi sairaseläkkeelle vuonna 1978. Hän kuoli vuonna 1998. Irma ja Matti Aaltosella on kolme lasta. === Valokuvia muistomerkeistä === Tiedosto:Reposaaren sankarihauta.JPG|Reposaaren sankarimuistomerkki, yhdessä Matti Aaltosen kanssa, 1951, Pori. Tiedosto:Petäjävesi sankarimuistomerkki.JPG|Petäjäveden sankarimuistomerkki, yhdessä Matti Aaltosen kanssa, 1954, Petäjävesi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Aleksei Žuravljov

Aleksei Aleksandroviž Žuravljov (; s. 30. heinäkuuta 1962 Voronež) on venäläinen poliitikko. Hän toimii Rodina-puolueen puheenjohtajana ja kansanedustajana Venäjän duumassa. == Ura == Žuravljov valittiin parlamentin alahuone duumaan kansanedustajaksi kaudelle 2011–2016 ja 2016–2020. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset kommunistit Luokka:Venäläiset poliitikot Luokka:Valtioduuman jäsenet Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Irma Aaltonen

Irma Aaltonen viittaa seuraaviin henkilöihin: * Irma Aaltonen (1919–1998), arkkitehti * Irma Aaltonen (s. 1934), puvustaja elokuvissa == Lähteet ==
Aleksandra Akimova

Aleksandra Fjodorovna Akimova (; 5. toukokuuta 1922 Skopinsky, Rjazanin kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 29. joulukuuta 2012 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentosuunnistaja. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien kokonaan naisista koostuneessa 588. yöpommittajalaivueessa, joka tunnettiin lempinimellä ”Yön noidat”. Sodan jälkeen Akimova opetti 40 vuoden ajan Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänelle myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994. == Varhaiset vuodet == Akimova syntyi 5. toukokuuta 1922 Petrušinon kylässä Skopinskyssä, Rjazanin kuvernementissä. Hän oli nuorena tunnollinen opiskelija ja kiinnostunut historiasta. Hän valmistui toisen asteen koulusta vuonna 1939 ja päätti ryhtyä opettajaksi. Hän läpäisi seuraavana vuonna pääsykokeet Moskovan pedagogisen instituutin historian laitokselle. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 hän haki vapaaehtoiseksi Puna-armeijaan, mutta hänet lähetettiin linnoitustöihin. == Asepalvelus == Lokakuussa 1941 tehtiin päätös kolmen vapaaehtoisista naisista koostuvan laivueen perustamisesta Neuvostoliiton ilmavoimiin. Akimova haki ja pääsi mukaan. Hän valmistui lentosuunnistajakurssilta Engelsin sotilasilmailukoulusta toukokuussa 1942, ja hänet asetettiin 588. yöpommittajalaivueeseen. Koulutuksestaan huolimatta hänestä tehtiin aluksi aseistuksesta vastaava mekaanikko, vaikkä hän olisi halunnut lentämään. Akimova siirrettiin maaliskuussa 1943 ensin ampujaksi ja sitten kuukautta myöhemmin lentosuunnistajaksi. Huhtikuun 1943 ja toukokuun 1945 välillä hän oli mukana 715 taistelulennolla. Hänelle ehdotettiin myönnettäväksi Neuvostoliiton sankarin arvonimeä, ja hakemuksen saatesanoissa hänen kerrottiin pudottaneen 94 tonnia pommeja tuhoten muun muassa kaksi asevarikkoa ja seitsemän ajoneuvoa. Hakemusta tukivat ilmavoimien komentaja Konstantin Veršinin ja Neuvostoliiton marsalkka Konstantin Rokossovski, mutta se hukkui Moskovassa, eikä arvonimeä siten myönnetty. == Sodan jälkeen == Sodan päätyttyä Akimova palasi opettajaopintojensa pariin. Hän aloitti vuonna 1952 opettamisen Moskovan ilmailuinstituutissa ja jatkoi siellä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1992. Akimova meni naimisiin Timofei Manajenkovin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Jelenan (s. 1958) ja Tatjanan (s. 1963). Akimova kuoli 29. joulukuuta 2012. Hänet on haudattu Trojekurovon hautausmaalle Moskovaan. == Tunnustukset == Akimovalle myönnettiin palveluksestaan muun muassa Leninin kunniamerkki, Punaisen tähden kunniamerkki, ensimmäisen ja toisen luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkki sekä Punaisen lipun kunniamerkki. Hänelle myönnettiin ilmavoimien sotilasneuvoston veteraanien pyynnöstä Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset lentäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sotilaat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Emmi Lindh

Emmi Lindh (s. 27. marraskuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut nurmijärveläistä SB-Prota kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on voittanut SM- kultaa vuosina 2018 ja 2019 ja saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2017 ja 2021 sekä SM-pronssia vuonna 2016. Hän on pelannut liigan runkosarjassa kaikkiaan 87 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut 11 syöttöpistettä, sekä 21 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Emma Itänen

Emma-Karoliina Itänen (s. 10. elokuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Tikkurilan Tiikereitä kausina 2005–2008, SB Vantaata kausina 2008–2010, Porvoon Salibandyseuraa kausina 2010–2013, helsinkiläistä M-Teamiä kausina 2013–2016 sekä nurmijärveläistä SB-Prota kausina 2016–2019 ja 2020–2021. Hän on voittanut SM-kultaa vuosina 2018 ja 2019 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2017 ja 2021. Hän on pelannut Salibandyliigassa 298 runkosarjaottelua ja 55 pudotuspeliä. Kaudella 2019–2020 Itänen pelasi Sveitsissä Skorpion Emmentalin joukkueessa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elina Hautojärvi

Elina Hautojärvi (s. 8. joulukuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Porvoon Salibandyseuraa kaudesta 2016–2017 alkaen. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021, vaikkakaan hän ei loukkaantumisen vuoksi päässyt pelaamaan loppuottelusarjassa, sekä saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2019 ja SM-pronssia vuonna 2017. Hän on pelannut kuuden kauden aikana liigassa 114 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 69 maalia ja saanut 29 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on 32, ja niissä hän on tehnyt kaksi maalia ja antanut neljä maalisyöttöä. Elina Hautojärven sisko Annika Hautojärvi on myös salibandypelaaja. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pelkkää voittoo

Pelkkää voittoo on Kaija Koon kappale, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2019. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 kappaleet Luokka:Suomalaiset musiikkikappaleet
ND Stevenson

Nate Diana Stevenson tai ND Stevenson (synt. Noelle Stevenson) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja animaatiotuottaja, joka tunnetaan sarjakuvista Nimona ja Lumberjanes sekä animaatiosarjasta She-Ra: Mahdin prinsessat. Stevenson aloitti fanitaiteesta ja sai vuonna 2011 verkossa huomiota humoristisilla kuvilla Sormusten herran hahmoista ”hipstereinä”. Seuraavana vuonna hän alkoi julkaista Nimonaa verkkosarjakuvana. Se oli saanut alkunsa kurssityöstä Maryland Institute College of Artissa, vaikka nimihahmo perustui Stevensonin jo high schoolissa kehittelemiin ideoihin. Kohta sen jälkeen häneen otti yhteyttä agentti, jonka kautta hän sai kustannussopimuksen HarperCollins-kustantamon kanssa. Nimona kelpuutettiin Stevensonin opinnäytteeksi ja hän valmistui vuonna 2013. Stevenson oli ollut kesällä 2012 harjoittelijana losangelesilaisessa Boom! Studios -sarjakuvakustantamossa ja tutustunut siellä Shannon Wattersiin. Valmistuttuaan koulusta Stevenson muutti Los Angelesiin ja jatkoi työskentelyä Boom! Studiosille. Watters esitteli hänelle ideansa Lumberjanesista ja Stevenson lähti mukaan ensin hahmosuunnittelijaksi ja sitten yhdeksi käsikirjoittajista. Sarjakuvaa alettiin julkaista vuonna 2014. Se sai kaksi Eisner-palkintoa vuonna 2015. Samana vuonna HarperCollins julkaisi Nimonan kirjana, ja Stevenson sai siitä National Book Award -ehdokkuuden nuortenkirjallisuuden kategoriassa. Ensikosketuksena animaatiosarjojen tekoon Stevenson sai käsikirjoittajana Disney XD:n sarjassa Wander Over Yonder. Hän päätyi DreamWorksin Netflixille tuottaman She-Ra: Mahdin prinsessat -sarjan – joka perustuu 1980-luvun animaatiosarjaan She-Ra: Mahdin prinsessa – luojaksi ja showrunneriksi Nimonasta pitäneen DreamWorks-tuottajan Beth Cannonin pyydettyä häntä esittämään oman ”pitchinsä” sarjasta. Stevenson innostui aiheesta, vaikka olikin tutustunut alkuperäiseen She-Raan sekä He-Maniin vasta aikuisena, sillä hänen perheensä oli ollut hyvin uskonnollinen eikä hän ollut lapsena katsonut juurikaan animaatioita. Sarjan tuotanto alkoi keväällä 2016 ja ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin marraskuussa 2018. Stevenson ilmoitti kesäkuussa 2022 uudeksi nimekseen Nate ja taiteilijanimekseen ND. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Noelle Stevensonin kotisivut Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiokäsikirjoittajat Luokka:Eisner-palkinnon saajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Alembic Inc

Alembic Inc on vuonna 1969 perustettu yhdysvaltalainen soitinrakennusyhtiö, joka aloitti valmistamalla bassokitaroihin aktiivisia etuvahvistimia, ennen kuin alkoi valmistaa bassokitaroita. Yhtiön perusti Owsley Stanley, joka aloitti toimintansa Grateful Deadin harjoitustilassa, avustaen yhtyettä saavuttamaan paremman soundin koko ketjussa instrumentista nauhalle. Pian Alembic alkoi avustaa äänityksissä, modifioimaan ja korjaamaan kitaroita, bassoja ja PA-järjestelmiä. 1970-luvulle tultaessa Alembicista tuli osakeyhtiö, jonka jakoivat tasan kolmeen osaan Ron Wickersham, elektroniikka- asiantuntija joka oli aiemmin työskennellyt Ampexilla. Sekä kitaristi ja soittimenrakentaja Rick Turner, ja äänitysinsinööri Bob Matthews. Nykyisin yhtiö on suuri, ja tunnettu laadukkaista bassokitaroistaan. Yksi ensimmäisiä ja tunnetuimpia Alembic-bassokitaroiden käyttäjiä on basisti Stanley Clarke. == Lähteet == Luokka:Kitaravalmistajat
Au (tiedostomuoto)

AU (Audio file format) on Sun Microsystemsin kehittämä äänitiedostomuoto. Tiedostomuoto käyttää big endian -tavujärjestystä riippumatta tiedostoa käyttävästä alustasta. Tiedostomuodossa voi käyttää erilaisia koodausmenetelmiä äänelle mukaan lukien 8- ja 16-bittinen pulssikoodimodulaatio (PCM), ulaw ja alaw. Tiedostomuotoa on käytetty Sunin alustan lisäksi NeXTissä. == Tiedostomuoto == Tiedoston alussa on 24 tavun otsikko, jota seuraa muuttuvapituinen kommentointilohko sekä jatkuva osuus äänidataa. Tiedoston alussa on 32-bittinen vakio tunniste (heksadesimaalisena 0x2e736e64, ASCII-merkkeinä `.snd`), joka kertoo tiedostomuodon. Otsikossa on 32-bittiset kentät pituudelle ja offsetille äänidatan alkukohtaan, käytetylle äänidatan koodausmenetelmälle, näytteenottotaajuudelle sekä kanavien lukumäärälle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * au(4) * Audio File Format Specifications Luokka:Äänitiedostomuodot
Paluu kauhujen kaupunkiin

Paluu kauhujen kaupunkiin (A Return to Salem’s Lot) on vuonna 1987 ilmestynyt kauhuelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Larry Cohen. Elokuva on jatko-osa Tobe Hooperin vuonna 1979 ohjaamalle minisarjalle Kauhujen kaupunki, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin kirjoittamaan kauhuromaaniin Painajainen. Jatko-osalla ei ole juonellisesti mitään tekemistä kirjan kanssa. == Juoni == Antropologi ja elokuvantekijä Joe Weber kutsutaan Amazonilta kotiin kun hänen kapinallinen teini-ikäinen poikansa Jeremy on joutunut vaikeuksiin. Hän päättää muuttaa vaimonsa kanssa taloon Uudessa- Englannissa sijaitsevaan pieneen kaupunkiin nimeltä Salem's Lot. Hän on perinyt sen tädiltään josta oli jota ei ollut tavannut vuosiin. Sinne muutettuaan he huomaavat että kaupunki on vampyyrien asuttama. Joe tutustuu tuomari Axeliin jolta kuulee että vampyyrit muuttivat kaupunkiin 300 vuotta aiemmin, ja että vampyyriyhteisöstä on tullut varakas, koska vuosisatojen aikana kiinteistöjen arvo on noussut. He kuitenkin juovat nykyisin pääasiassa eläinten verta, koska ihmistenverestä on tullut vaarallista nautittava johtuen ihmisten käyttämästä alkoholista ja huumeista, sekä verestä mahdollisesti tarttuvista hepatiitti- ja AIDS-viruksista. Axel haluaa että Joe kirjoittaa vampyyrien historian. Samaan aikaan Joen pojan on vietellyt vampyyrityttö joka näyttää saman ikäiseltä kun Jeremy, ja hän haluaa liittyä vampyyriyhteisöön. == Näyttelijät == Lähde: Viitattu 5.6.2022. == Vastaanotto == Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kirjoitti: ”Cohen on hylännyt Kingin ja Hooperin perustarinan ja muovaa vampyyrimytologiasta purevan, tahallisella amatöörimäisellä välinpitämättömyydellä viehättävän yhteiskuntasatiirin.” Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat Luokka:Vuoden 1987 yhdysvaltalaiset elokuvat
Kirchberg (Bern)

Kirchberg on kunta Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on noin 6 000 asukasta. == Sijainti == Kirchberg sijaitsee Emmejoen varrella, Emmentalissa, Burgdorfin luoteispuolella, parikymmentä kilometriä Bernistä koilliseen ja toistakymmentä kilometriä Solothurnista etelään. == Liikenne == Moottoritie A1 Bernistä Zürichiin kulkee Kirchbergin poikki. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Bernin kantonin kunnat
Meg Whitman

Meg Whitman (s. 4. elokuuta 1956) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja poliitikko. Whitman toimi eBayn toimitusjohtajana 1998–2008. Hänet valittiin vuonna 2011 Hewlett-Packardin toimitusjohtajaksi, ja vuonna 2015 hän johti sen jakamista kahteen osaan. Hän siirtyi jaossa syntyneen Hewlett Packard Enterprisen johtoon, missä hän toimi vuoteen 2018 asti. Vuoden 2019 alussa hän jäi pois myös yrityksen hallituksesta. Vuonna 2019 hän siirtyi mobiilivideoita tuottavan startupin johtoon. Hän on ennen eBayta toiminut johtajana myös Disneyssä ja Hasbrossa. Vuonna 2010 Whitman pyrki Kalifornian kuvernööriksi republikaanien ehdokkaana. Vuoden 2018 vaaleissa hän ilmaisi tukensa yllättäen demokraattien ehdokkaalle Antonio Villaraigosalle. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Hewlett-Packardin henkilöstö Luokka:Kalifornialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Barbara Cassin

Barbara Cassin (s. 24. lokakuuta 1947 Boulogne-Billancourt, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen filosofi ja retoriikan tutkija. Hän on ollut Léon- Robin-keskuksen johtaja vuodesta 2006 lähtien. Cassin valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 3. maaliskuuta 2018, yhdeksäntenä naisena. ==Teoksia== *Nos Grecs et leurs modernes: les stratégies contemporaines d'appropriation de l'Antiquité, Collezione Chemins de pensée, Paris: Seuil, 1992. *L'effet sophistique, Collezione Les essais, Paris: Gallimard, 1995. *Aristote et le logos : contes de la phénoménologie ordinaire, Paris: Presses universitaires de France, 1997 *Vocabulaire européen des philosophies: dictionnaire des intraduisibles, Paris: Le Seuil/Le Robert, 2004. *Google-moi: la deuxième mission de l'Amérique, Collezione Banc public, Paris: Albin Michel, 2007. *Avec le plus petit et le plus inapparent des corps, coll. Ouvertures, Paris: Fayard, 2007. *Plus d'une langue, Montrouge: Bayard, 2012. *La nostalgie: Quand donc est-on chez soi? Ulysse, Énée, Arendt, Paris: Autrement, 2013. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset filosofit Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Canadair CL-44

Canadair CL-44 oli kanadalainen potkuriturbiinilentokone, joka perustui Bristol Britanniaan. Sitä kehitti ja valmisti Canadair 1950 ja 1960-lukujen vaihteessa. Lentokonetta valmistettiin vain 39 kappaletta, Kanadan ilmavoimien käyttöön nimen CC-106 alla. Lentokone nimettiin Kanadan Yukonin mukaan. == Aiheesta muualla == Luokka:Kanadalaiset matkustajalentokoneet Luokka:1950-luvun matkustajalentokoneet CL-44
Fila (yritys)

Fila on alun perin italialainen, nykyään korealaisomisteinen urheiluvaatteiden valmistaja. Fila valmistaa muun muassa kenkiä, huppareita, college-paitoja ja lippalakkeja. Kiinan markkinoilla Filan tuotemerkki on ollut vuodesta 2009 kiinalaisen urheiluvarustekonserni Anta Sportsin hallinnassa. Yhtiö perustettiin Biellassa, Italiassa vuonna 1911. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut Luokka:Italialaiset yritykset Luokka:Vaatemerkit
Vahteriston luonnonsuojelualue

Vahteriston luonnonsuojelualue on Riihimäelle vuonna 2008 perustettu luonnonsuojelualue. Vahteriston 121 hehtaarin suojelualue käsittää pääosan Vahteristonmäkeä sekä Huhtionmäen länsipuolen ja itäreunan.Vahteriston luonnonsuojelualue - Riihimäen kaupunki , riihimaki.fi Luonnonsuojelualueella on monimuotoista metsäluontoa, jossa vuorottelevat moreenirinteet, suopainanteet ja korpimetsät.Luonnonsuojelualueet - Riihimäen kaupunki, riihimaki.fi Tuoreen ja lehtomaisen kankaan kuusivaltaiset metsät ovat vallitsevia kasvillisuustyyppejä. Erityisen arvokkaita ovat Huhtionmäen lähteikkö sekä Vahteristonmäen korpinotko. Luonnonsuojelualueella esiintyy kangasmetsälle tyypillistä seinäsammalta sekä kerrossammalta. Sammalikossa voi havaita ukkoetanoita. Alueen eläimistöstä mainittakoot hirvi, liito-orava, metsähiiri ja metsämyyrä. Linnustoon kuuluvat muun muassa tiltaltti ja pyy.Luonnonsuojelualueen luontopolun opastaulut Alueesta tehtiin luonnonsuojelalue Riihimäen kaupungin hakemuksesta ja Hämeen ympäristökeskuksen päätöksellä 26. toukokuuta 2008. Vahteriston luonnonsuojelualueella on noin kilometrin pituinen luontopolku, jolla voi tutustua kantahämäläiseen metsämaisemaan.https://www.riihimaki.fi/wp- content/uploads/sites/3/2015/01/Vahteriston-esite.pdf Polku kulkee halki kuusivoittoisen kangasmetsän ja korpipainanteiden korkeat kallioalueet männiköineen jäävät polun länsipuolelle. Luontopolun varrella on myös opastauluja, jotka kertovat alueen luonnosta. Opastauluilla merkatun luontopolun lisäksi alueella on myös muita polkuja, joista yksi kulkee Huhtionmäkeä pitkin. Luonnonsuojelualueen läpi kulkee myös viiden kilometrin ulkoilureitti Uhkolasta Suonummen majalle. Talvisin ulkoilureitti toimii hiihtolatuna. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä, Uhkolansuolla on atsaleapuistona tunnettu Helsingin yliopiston istutuskokeilu, jonne on istuettu noin 200 atsaleaa. == Lähteet == Luokka:Kanta-Hämeen luonnonsuojelualueet Luokka:Riihimäen luonto
Mayra Aguiar

Mayra Aguiar da Silva (s. 3. elokuuta 1991 Porto Alegre, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen judoka. Hän on saavuttanut kaikki palkintosijansa naisten 78 tai 70 kilogramman sarjassa. Aguiarilla on yhteensä kolme olympiamitalia, seitsemän MM-mitalia, neljä mitalia Pan-Amerikan kisoista sekä yhdeksän mitalia judon Pan-Amerikan mestaruuskilpailuista. Aguiar saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa oltuaan 2007 hopealla Pan-Amerikan- mestaruuskilpailujen 70 kg:n painoluokassa. Hän sijoittui samana vuonna Pan- Amerikan kisoissa naisten 70 kilogramman sarjassa toiseksi Ronda Rouseyn voittaessa. Ensimmäisen kuudesta Pan-Amerikan-mestaruudestaan hän voitti 2008. Samana vuonna Aguiar osallistui Pekingin kesäolympialaisiin, mutta hävisi ainoan ottelunsa Leire Iglesiasille ja tuli sijalle 20. Joulukuussa 2008 Aguiar sai pahan vamman oikeaan polveensa. Hän oli sen vuoksi lähes vuoden sivussa, ja palasi tatamille vasta syyskuussa 2009 vaihtaen sarjaa 70 kilogrammasta 78 kilogrammaan. Judon Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2010 Aguiar voitti naisten 78 kilogramman sarjan kultaa. Vielä samana vuonna 2010 hän kilpaili judon maailmanmestaruuskilpailuissa sijoittuen toiseksi naisten 78 kilogramman sarjassa. Aguair saavutti Pariisin MM-kilpailuissa 2011 pronssia 78 kg:n painoluokassa. Kesäolympialaissa 2012 hän saavutti ensimmäisen olympiamitalinsa; pronssia naisten 78 kilogramman sarjasta. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia alle 78-kiloisissa. Vuoden 2014 judon MM-kilpailuissa hän voitti naisten 78 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden. Kesäolympialaisissa 2016 Aguiar otti naisten 78 kilogramman sarjasta pronssia. Vuonna 2017 Aguiar voitti toisen judon maailmanmestaruuden naisten 78 kilogramman sarjasta. Ensimmäisen kultamitalinsa Pan-Amerikan kisoissa hän voitti 2019. Samana vuonna hän saavutti MM-pronssia alle 78-kiloisissa. Kesäolympialaisissa 2020 Aguiar sai jälleen pronssia naisten 78 kilogramman sarjasta. Hän voitti 2022 Pan-Amerikan-mestaruuden Limassa ja maailmanmestaruuden Taškentissa. Aguiar asuu Porto Alegressa, Rio Grande do Sulissa, Brasiliassa. Hän on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa. == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset judokat Luokka:Brasilialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ammattinuha

Ammattinuhalla tarkoitetaan nuhaa, joka esiintyy pääasiassa työssä, ei työn ulkopuolella ja joka johtuu työssä esiintyvistä aineista. Tyypillisimmin ammattinuha syntyy IgE-välitteisen allergian kautta. Yleisimpiä ammattinuhan aiheuttajia ovat naudan hilse ja varastopölypunkit maanviljelijöillä, ja jauhot leipureilla. == Aiheesta muualla == *Allerginen nuha Työterveyslaitos Luokka:Allergiat
Laura Jones

Laura Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Laura Jones (s. 1992), brittiläinen voimistelija * Laura Jones (s. 1975), brittiläinen toimittaja * Laura Jones (s. 1951), australialainen käsikirjoittaja * Laura Anne Jones (s. 1951), walesilainen poliitikko Luokka:Täsmennyssivut
Urpo Hansson

Urpo Ruben Hansson (11. helmikuuta 1900 Hämeenlinna – 21. heinäkuuta 1978) oli suomalainen näyttelijä. == Ura == Hansson liittyi Hämeenlinnan Työväen Näyttämöön 1920 ja työskenteli siellä useita vuosikymmeniä. Hän joutui "tuleen" heti näyttämöön liityttyään, kuten vuonna 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa luonnehditaan. Hän sai näyteltäväkseen muun muassa Daniel Hjortin nimiosan ja Turkan osan komediassa Tukkijoella. Hanssonin rooliluetteloa kartutti vuosien mittaan Kivimaa tragediassa Anna Liisa, Napoleon näytelmässä Rouva Suorasuu, Marmeladov näytelmässä Rikos ja rangaistus ja lukuisat muut.Teatterin maailma 1950, s. 156 Varsinaiselta ammatiltaan Hansson oli jalometallityöntekijä. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Suomenmuseotonline.fi: Esityskuva, Niskavuoren leipä *Suomenmuseotonline.fi: Esityskuva, Miehen kylkiluu Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Kanae Yamabe

Kanae Yamabe (; s. 22. syyskuuta 1990 Sapporo, Hokkaido, Japani) on japanilainen judoka. Hänen saavutuksiinsa kuuluu naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali kesäolympialaisista 2016 sekä naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali judon maailmanmestaruuskilpailuista 2015. Yamabe aloitti judon 6-vuotiaana. Hänen lempiheittotekniikkansa on harai-goshi. Yamabe on 172 senttimetriä pitkä. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset judokat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Japanilaiset olympiamitalistit
Laura Johnson

Laura Johnson (s. 1. elokuuta 1957 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan Terry Hartfordin roolista Viinitila Falcon Crest -sarjassa vuosina 1983–1986. Johnson tunnetaan myös televisiosarjoista Clash of the Titans (1981) ja L.A. Law. == Filmografia == * Beyond Reason (1977) * Ensi-ilta (1977) * Dallas (1979–1980) * Tyttö ja villihanhet (1981) * Viinitila Falcon Crest (1983–1986) * Hotel (1985) * Wes Craven's Chiller (1985) * L.A. Law (1987–1988) * HeartBeat (1988–1989) * Fatal Instinct (1992) * Marked for Murder (1993) * Judge and Jury (1996) * Born Free (1998–1999) * And the Beat Goes On (1999) * Nash Bridges (2000–2002) * Hope Ranch (2002) * Strong Medicine (2002) * Kunnian miehet (2003) * The Long Shot (2004) * Yölento (2005) * Todistettavasti syyllinen (2006) * Ilman johtolankaa (2006) * Neljä joulua yhdessä päivässä (2008) * Fame (2009) * The Storm (2009) * Monk (2009) * Mental (2009) == Henkilökohtaista == Johnson oli naimisissa Harry Hamlinin kanssa vuodesta 1985 vuoteen 1989. == Lähteet == * http://www.filmreference.com/film/16/Laura-Johnson.html === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sirkka-Liisa Jämsä-Jounela

Sirkka-Liisa Katriina Jämsä-Jounela (o.s. Jämsä; s. 6. huhtikuuta 1952 Haapajärvi) on suomalainen tekniikan tohtori, joka on toiminut Aalto- yliopiston (aiemmin Teknillisen korkeakoulun) kemian tekniikan (prosessien ohjauksen ja hallinnan) professorina. Jämsä-Jounela tuli ylioppilaaksi Kemijärven lyseosta (1972). Hän valmistui Oulun yliopistosta diplomi- insinööriksi (1978) ja Teknillisestä korkeakoulusta tekniikan lisensiaatiksi (1985) ja tekniikan tohtoriksi mittaus- ja säätötekniikan piiristä (1990). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Modern approaches to control of mineral processing. Jämsä-Jounela työskenteli atk- suunnittelijana (1978–1980) ja VTT:n tutkijana (1981–1983). Sitten hän oli Kemira Engineeringin säätöinsinööri (1983–1986), Suomen Akatemian ja Kemira Engineeringin teollisuustutkija (1987–1991) ja Outokumpu Mintech Oy:n vanhempi konsultti (1991–1994). Hän työskenteli Teknillisen korkeakoulun prosessien ohjauksen ja automaatiolaboratorion määräaikaisena professorina ennen nimitystään kemian tekniikan professoriksi (2002–). Vuoteen 2011 mennessä Jämsä-Jounelan tieteellinen tuotantonsa käsitti noin 170 kansainvälistä konferenssi- ja lehtijulkaisua. Sittemmin tieteellinen tuotanto on jatkunut. Hänen tutkimuskohteensa ovat viime vuosina liittyneet prosessiautomaation valtavirtaan: teollisuus 4.0, teollinen laitteiden internet, pilvilaskenta, big data, 5G, tekoäly ja näiden soveltaminen prosessiteollisuuteen. Jämsä- Jounela tutkii myös uusia prosessinsäädön ja -ohjauksen teorioita pyrkimyksenään saada tehtaat toimimaan tehokkaammin ja kestävämmin. Jämsä- Jounela on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen (2007–). Kotimaisiin tunnustuksiin kuuluu myös Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvo (SVR R I). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sirkka- Liisa Jämsä-Jounelan Google Scholar -profiili (scholar.google.com) * Sirkka- Liisa Jamsa-Jounela. Aalto University, Department of Biotechnology and Chemical Technology (researchgate.net) Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Aalto-yliopiston professorit Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit
NBA-kausi 2018–2019

NBA-kausi 2018–2019 oli NBA-koripallosarjan 73. kausi. Runkosarja alkoi 16. lokakuuta 2018 ja päättyi 10. huhtikuuta 2019. Viimeiseksi jäänyt kuudes loppuottelu pelattiin 13. kesäkuuta. Mestaruuden voitti ensimmäisenä kanadalaisena joukkueena Toronto Raptors. == Runkosarja == ===Itäinen konferenssi=== ===Läntinen konferenssi=== == Pudotuspelit == * divisioonan voittaja lihavoitu ottelusarjan voittaja kursivoitu joukkue, jolla kotikenttäetu == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:NBA-kaudet Luokka:Koripallosarjojen kausi 2018–2019/2019
Erkki Helo

Erik Aksel Helo (alkuaan Hillerström, 22. huhtikuuta 1898 Turku – (kuoleman julkistamispäivä 28. syyskuuta) 1974Kirkollisia tiedotuksia, Hyvinkää, kuolleita: Erik Aksel Helo 76 v, Etelä-Suomen Sanomat, 1974, No 261, sivu 15, julkaistu 28.9.1974) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hänen uransa painopiste oli työväen teattereissa. == Ura == Helon vanhemmat olivat konemestari Axel Hillerström ja Aurora Davidson. Hän kävi kansakoulua Turussa ja Pietarissa. Näyttelijänuransa hän aloitti harrastajana Koiton Näyttämöllä Helsingissä 1918–1921. Helo muutti sukunimensä Hillerströmistä Heloon 1923.Seuraavat henkilöt ovat anoneet saada ottaa allamainitut sukunimet: näyttelijä Erik Aksel Hillerström, Helsingistä, nimen Helo, Lisälehti Suomen Virallisen Lehden N:oon 75, 1923, sivu 1, julkaistu 3.4.1923 Ammattimaisen uransa Helo aloitti Turun Työväen Teatterissa 1921–1925, minkä jälkeen hän työskenteli näyttelijä-ohjaajana Porin Työväen Teatterissa 1925–1926. Helon teatterinjohtajan ura käynnistyi Iisalmen Työväen Teatterissa 1926. Sen jälkeen hänellä oli useita johtajanpestejä työväenteattereissa eri puolilla Suomea aina vuoteen 1942.Teatterin maailma 1950, s. 159 Helo profiloitui luonne- ja rakastajaosien esittäjäksi, kuten 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa kirjoitetaan. Hänen tehtäviään olivat muun muassa Daniel Hjortin nimiosa, Elinan surman Klaus Kurki ja Uolevi sekä Nummisuutareiden Iivari. Helo näytteli myös Koikkalaisen osan Agapetuksen komediassa Syntipukki ja Armandin osan näytelmässä Kamelianainen. Hänellä oli lisäksi useita operettirooleja. Helo ohjasi muun muassa näytelmät Seitsemän veljestä, Nummisuutarit ja Elinan surma. Vuonna 1973 Helo näytteli vuorineuvos Ingmanin roolin Erkko Kivikosken draamaelokuvassa Laukaus tehtaalla. Vuonna 1930 Helolla oli ollut kreditoimaton rooli historiallisessa mykkäelokuvassa Kajastus. Helon puoliso oli Ksenia Aurora (o.s. Laine) vuodesta 1925.Perheuutisia: Avioliittoon vihittiin viime sunnuntaina Turun tuomiokirkossa näyttelijä Erik Aksel Helo Helsingistä ja neiti Ksenia Auroora Laine Turusta, Turun Sanomat, 1925, No 6516, sivu 4, julkaistu 15.7.1925 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Emma Jones

Emma Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Emma Jones (s. 1977), australialainen runoilija * Emma Jones (s. 1975), walesilainen toimittaja * Emma Jones (s. 1978), englantilainen pyöräilijä * Emma Jones (s. 1982), walesilainen jalkapalloilija * Emma Jones (1813–1842), brittiläinen taidemaalari Luokka:Täsmennyssivut
Emma Johnson

Emma Johnson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Emma Johnson (s. 1966), brittiläinen klarinetisti * Emma Johnson (s. 1980), australialainen uimari * Emma Johnson (s. 1993), yhdysvaltalainen softballpelaaja * Emma Johnson (s. 1976), yhdysvaltalainen toimittaja Luokka:Täsmennyssivut
Emily Smith

Emily Smith voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä: * Emily Smith, englantilainen kirjailija * Emily Smith (s. 1981), skotlantilainen laulaja * Emily Smith (s. 1992), australialainen maahockeypelaaja * Emily Smith (s. 1995), australialainen kriketinpelaaja Luokka:Täsmennyssivut
Yamabe

Yamabe voi tarkoittaa seuraavia: == Henkilöitä == * Yamabe no Akahito ( 724–736), japanilainen runoilija * Toshiro Yamabe (1926–2000), japanilainen gon pelaaja, oli maailman 9. paras * Hidehiko Yamabe (1923–1960), japanilainen matemaatikko * Kanae Yamabe (s. 1990), japanilainen judoka == Paikkoja == * Yamaben piirikunta, Japanin piirikunta Naran prefektuurissa * Yamaben rautatieasema, JR Hokkaidōn rautatieasema Luokka:Täsmennyssivut Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Mia Jones

Mia Jones voi tarkoittaa seuraavia: == Henkilöitä == * Mia L. Jones (s. 1968), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko == Kuvitteellisia hahmoja == * Mia Jones, Degrassi: The Next Generation-draamasarjan hahmo Luokka:Täsmennyssivut
Maria Lea Pedini-Angelini

Maria Lea Pedini-Angelini (s. 1954) on entinen San Marinon kapteenivaltionhoitaja eli valtionpäämies. Maan kapteenivaltionhoitajat ovat virassa puoli vuotta ja heitä on kerrallaan kaksi. Pedini-Angelini opiskeli taidetta Bolognan yliopistosta ja valmistui vuonna 1976. Vuodesta 1983–2006 ulkoministeriön alaisuudessa toimivan kulttuurin ja tiedotuksen osastolla. Pedini-Angelini hoiti kapteenivaltionhoitajan virkaa huhtikuun alusta lokakuuhun alkuun 1981 yhdessä Gastone Pasolinin kanssa. Pedini-Angelini oli San Marinon ensimmäinen naispuolinen kapteenivaltionhoitaja. Hän on toiminut myöhemmin maansa ulkoministerinä ja Pohjoismaiden suurlähettiläänä (Ruotsissa vuonna 1995). Maria Lea Pedini-Angelini on puoluekannaltaan San Marinon kristillisdemokraatti.San Marino Ministers Vuonna 2016 San Marinon postitoimisto julkaisi postimerkin Pedini-Angelinin virkaanastujaisten 35-vuotispäivän kunniaksi. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat kunniamerkit: * Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1998) * Kunnialegioona (Ranska, 2004) == Lähteet == Luokka:Sanmarinolaiset poliitikot Luokka:San Marinon kapteenivaltionhoitajat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hsu Shu-ching

Hsu Shu-ching (; s. 9. toukokuuta 1991 Lunbei, Yunlin, Taiwan) on taiwanilainen painonnostaja, joka edustaa urheilussa Kiinan Taipeita. Hän on hakka-kiinalaista syntyperää. Hsu on saavuttanut kaikki arvokisamitalinsa alle 53 kilogramman sarjassa. Kesäolympialaisissa 2016 ja 2012 hän voitti tuossa sarjassa kultaa. Maaliskuussa 2019 Hsu kärähti dopingista ja asetettiin kolmen vuoden kilpailukieltoon. == Lähteet == Luokka:Taiwanilaiset painonnostajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Taiwanilaiset olympiamitalistit
Peltosaaren kosteikkopuisto

Peltosaaren kosteikkopuisto on Riihimäen Peltosaaressa sijaitseva luontokohde. Puiston pinta-ala on 7,8 hehtaaria.Riihimäen linnustoselvitys 2013-2014 - Loppuraportti (sivu 27, kohde 6.3 - Peltosaaren kosteikkopuisto), riihimaki.fi, viitattu 10.10.2020 Kosteikkopuiston alue oli vielä 1960-luvulla peltomaata, mutta Peltosaaren kaupunginosan rakentamisen yhteydessä näille pelloille läjitettiin maamassoja valleiksi.Peltosaaren kosteikkoluontopolku - Riihimäen kaupunki , riihimaki.fi Vallien väleihin jääneissä painanteissa pohjaveden pinta nousi ja alueelle muodostui siten useita kosteikkoja. Alueen puusto koostuu pääosin nuoresta lehtipuustosta, joista runsaimpina esiintyvät koivu ja leppä. Alueella kasvaa myös runsaasti pajukkoa. Vesialueille on kehittynyt saraikkoa, pajuviitaa ja paikoitellen korkeaa osmankäämi- ja vesihierakkakasvustoa. Kosteikon keskelle jääneet kuolleet puut tarjoavat ravintoa hyönteisille ja linnuille. Rehevyytensä ansiosta alueen linnusto on runsas ja monipuolinen. Vuosina 2013-2014 tehdyn Riihimäen linnustoselvityksen mukaan alueella on havaittu vuosittain satakieliä, kerttusia, kerttuja ja sirkkalintuja. Kosteikkopuiston alue on yksi Riihimäen parhaimpia kohteita yölaulajille. Alueella on myös havaittu rantakanoja, kuten ruisrääkkiä, nokikanoja, liejukanoja ja luhtahuitteja. Kosteikkopuistossa on noin kilometrin pituinen luontopolku. Luontopolun on toteuttanut Riihimäen seudun luonnonsuojeluyhdistys kaupungin talkootuella 1998.Peltosaaren kosteikkopolku syntyi yhteistyönä - Suomen luonnonsuojeluliitto Riihimäki, sll.fi, viitattu 10.10.2020. Luontopolulla kävijä voi tutustua kosteikon syntyyn, kasvillisuuteen, hyönteisiin ja linnustoon. Puiston pohjoispuolella polku kulkee osittain pitkospuilla, jotka kunnostettiin 2018. Polun varrella oli aikanaan kohdetauluja, mutta niihin kohdistuvan ilkivallan vuoksi ne poistettiin. Vain polun alkupäässä on enää yksi opastaulu, jossa on alueen kartta, johon poistettujen kohdetaulujen sijainnit on merkitty. Polun opastus perustuu Riihimäen seudun luonnonsuojeluyhdistyksen tekemään opasvihkoon, joka on saatavilla ympäristösuojeluyksiköstä Riihimäen yritystalolta. == Lähteet == Luokka:Riihimäen luonto
Otto Steinert

Otto Steinert (12. heinäkuuta 1915 Saarbrücken – 3. maaliskuuta 1978 Essen) oli saksalainen valokuvaaja. == Ura == Steinert vaikutti merkittävästi subjektiivisen valokuvauksen kehitykseen. 1950-luvulla muodissa ollut tyylisuunta korostaa valokuvaajan omaa kokemusta, kuvauskohde sinänsä ei ole tärkeä - tärkeämpiä ovat muodot ja kuviot. Steinert oli mukana perustamassa Fotoform-ryhmää vuonna 1949. Vuodesta 1959 hän opetti Folkwang Universität der Künste -taideoppilaitoksessa. Steinertin valokuvat kuuluvat esseniläisen Museum Folkwang -taidemuseon kokoelmiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Immatrikulation von Otto Steinert Luokka:Saksalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Käräjäkoski

Käräjäkoski on Riihimäen Pohjankorvessa, lähellä Hausjärven rajaa sijaitseva Vantaanjoen koski sekä luontokohde. Käräjäkoskessa Vantaajoen vesi pääsee vauhtiin ja samalla se hapettuu sekoittuessaan ilman kanssa. Hapekkaassa vedessä viihtyvät kalat, hyönteiset ja kasvit.Käräjäkosken luontopolun opastaulu - "Koski, veden kunnostaja" Koskikivien koloista löytyy monien vesihyönteisten toukkia, kuten vesiperhosia, päivänkorentoja ja koskikorentoja. Käräjäkosken kalastoon kuuluu istutusten myötä kirjolohi ja harjus. Muita kaloja ovat taimen, hauki, ahven, made, nahkiainen ja kivisimppu.Käräjäkosken luontopolun opastaulu - "Käräjäkoskella tärppää"Käräjäkosken luontopolun opastaulu - "Käräjäkoskella viihtyy villi taimen" Alueen kasvistoon kuuluu muun muassa tuomi, käenkaali, rentukka ja valkovuokko.Käräjäkosken luontopolun opastaulu - "Rantakasvillisuus" Kesällä kosteikolla kasvaa myös kurjenmiekka ja keltaängelmä. Noin 1,2 kilometrin pituisella luontopolulla voi tutustua Käräjäkosken luontoon ja elämään.https://www.riihimaki.fi/wp- content/uploads/sites/3/2015/01/Karajakoski_2016.pdf Polku seurailee jokivartta, kulkien sekä joen etelä- että pohjoisrannalla, tuoden kävijänsä takaisin lähtöpaikkaan. Luontopolulla on myös kuusi Vantaanjoen luonnosta kertovaa opastaulua. Luontopolku on kesällä 2005 kunnostettu myös liikuntarajoitteisille sopivaksi.Käräjäkosken luontopolun opastaulu - "Tervetuloa Käräjokosken luontopolulle!" Polun varrella on myös kalastuslaituri ja alueella on hyvät mahdollisuudet virkistyskalastukseen. Kalastukseen tarvitaan kuitenkin lupa ja kalastus on sallittua ainoastaan perholla ja uistimella. Matojen ja vastaavien syöttien käyttö on kielletty. Taimenet ovat täysin rauhoitettuja, eikä niitä saa ottaa saaliiksi. Kalastus on myös kielletty 11.9-15.11 aikana taimenten kuturauhoituksen vuoksi. Pääpolkua vastapäätä on myös pienempi, noin 400 metrin pituinen kapeampi polku, joka kulkee ainoastaan joen pohjoisrannalla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luontopolun sijainti Google-mapsissa Luokka:Riihimäen luonto Luokka:Suomen kosket Luokka:Vantaanjoen vesistö
Sylvain Neuvel

Sylvain Neuvel on kanadalainen kirjailija ja kielitieteilijä. Hänen kirjansa Uinuvat jättiläiset julkaisuoikeudet on myyty kahdeksaantoista maahan. == Teokset == === Themis-kansiot === * Uinuvat jättiläiset (Sleeping Giants, 2016) * Heräilevät jumalat (Waking Gods, 2017) * Ei enempää kuin ihminen (Only Human, 2018) == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Georgeta Damian

Georgeta Damian-Andrunache (s. 14. huhtikuuta 1976 Dracsani, Botoșani, Romania) on romanialainen soutaja. Hän on viisinkertainen lajin olympiavoittaja sekä viisinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen euroopanmestari. Damian on Steve Redgraven ja Elisabeta Lipăn lisäksi ainoa viisi olympiakultaa saavuttanut soutaja. Kaikki olympiamitalinsa Damian on saavuttanut perämiehettömästä kaksikosta tai kahdeksikosta. Hän nai soutaja Valeriu Andrunachen vuonna 2006. Damian on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa. == Lähteet == Luokka:Romanialaiset soutajat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Romanialaiset olympiavoittajat Luokka:Romanialaiset olympiamitalistit