EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Einar Keinänen

Einar Keinänen (22. elokuuta 1891 Kuopio – 23. helmikuuta 1965) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.Kuka kukin on 1954 Keinäsen vanhemmat olivat kauppias Heikki Keinänen ja Anna Karoliina Ruotsalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Keinänen oli Henkivakuutusyhtiö Suomen apulaisaktuaarina 1915−1926, Jälleenvakuutus Oy Varman aktuaarina 1921−1926 ja Vakuutus oy Varman ylimatemaatikkona 1926−1932. Hän oli Vakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1932−1947, Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1947−1953 sekä Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varman toimitusjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Keinänen oli myös sosiaaliministeriön virallisena asiantuntijana henkivakuutuksia koskevissa asioissa 1936−1942. Hän oli Suomen aktuaariyhdistyksen hallituksen jäsenenä ja sihteerinä 1930−1932, Suomen vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1935−1943 ja Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1949 alkaen. Einar Keinänen oli naimisissa vuodesta 1915 Elli Katri Iipposen kanssa. Heidän poikansa Viljo Antero Keinänen (1916−1997) oli filosofian tohtori, vakuutusmatemaatikko ja Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtaja.Vakuutusmatemaatikko Viljo Keinänen, Helsingin Sanomat Kuolleet 24.11.1997 (Tilaajille) == Julkaisuja == * Tilastollinen tutkimus kansakouluopettajain leski- ja orpokassan tilasta vuoden 1929 alussa. Helsinki 1930 * Suomen maan ja Helsingin kaupungin väestön kuolleisuus vuosina 1921-1930. Suomen Vakuutusyhdistys, Helsinki 1934 * Katsaus Suomen maan väestön kuolleisuuteen vuosina 1866-1935. Helsinki 1942 * Eläketurvan järjestäminen kaupunkien ja kauppalain viranhaltijain ja työtekijäin leskille ja orvoille : P.M. Naantalissa elokuun 25 ja 26 päivinä 1943 pidettäville 10 kaupunkipäiville ; kirj. Einar Keinänen, Aarre E. Simonen. Suomen Kunnallinen Keskustoimisto, Helsinki 1943 * Vakuutusosakeyhtiö Varma 1919-1944 : muistojulkaisu. Varma, Helsinki 1944 * Jälleenvakuutusosakeyhtiö - Återförsäkringsaktiebolaget Varma 1919-1949 : muistojulkaisu ; kirj. Einar Keinänen, Viljo Keinänen, Gunnar Soininen. Varma, Helsinki 1950 * 30 vuotta ryhmäeläkevakuutustoimintaa. Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varma, Helsinki 1956 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet
Henry Gibson (valtionagronomi)

Henry Gibson (1822–1881) oli valtionagronomi Suomessa. Hän oli skotlantilaissyntyinen ja muutti ensin kynnönneuvojaksi Degeberga jordbruksskolaan Ruotsiin ja sittemmin 1859 Suomeen, jossaLars Zilliacus, Finska Hushållningssällskapets arkiv och skrifter II, s. 125 Åbo Akademis förlag, 2003 ISBN 952-765-110-4 hän ja Holsteinista 1850-luvun lopulla Suomeen muuttanut Carl Hornbostel saivat ensimmäiset Suomen valtionagronomin viratHornbostel, Carl Tietosanakirja osa 2, palsta 590, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911. Gibsonin, samoin kuin toistenkin valtionagronomien, työ käsitti etupäässä kiertosuunnitteluja ja yleisiä tilanhoito-, osaksi myös salaojitussuunnitteluja suurtiloilla. Usein hän johti töitä itse. Käytännölliseen maatalouteen hän olikin hyvin perehtynyt, mutta hänen teoreettiset tietonsa olivat verrattain heikot. Hän työskenteli pääasiallisesti Uudenmaan, Turun ja Porin sekä Hämeen lääneissä, ja monilla tiloilla hän vaikutti huomattavalla tavalla maatalouden kehitykseen, varsinkin kokonaistuotannon kohoamiseen.Gibson, Henry Tietosanakirja osa 2, palsta 1458, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Gibsonin uskotaan suunnitelleen Noormarkun vesisahan.Noormarkun ruukin ja Ahlström-yhtiön rakennukset, RKY, Museovirasto, viitattu 12.4.2020 Hän on suunnitellut ruukkialueelle Noormarkun ensimmäisen kansakoulunMarianna Lehtiö, Koivukujan ja Huvikummun Päiväkotien varajohtajan opas s. 24 Satakunnan ammattikorkeakoulu, 2019, viitattu 12.4.2020 sekä Leineperiin useita rakennuksia K. J. Lönegrenin toimeksiannosta.Leineperin osayleiskaavan selostus, ehdotus 17.10.2006 Ulvilan kaupunki, viitattu 12.4.2020 == Lähteet == Luokka:Skotlantilaiset henkilöt Luokka:Suomen skotlantilaiset Luokka:Suomalaiset valtionagronomit Luokka:Vuonna 1822 syntyneet Luokka:Vuonna 1881 kuolleet
Viljo Keinänen

Viljo Antero Keinänen (3. helmikuuta 1916 Helsinki – 7. marraskuuta 1997) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.Kuka kukin on 1954Vakuutusmatemaatikko Viljo Keinänen, Helsingin Sanomat Kuolleet 24.11.1997 (Tilaajille) Viljo Keinäsen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Einar Keinänen ja Elli Katri IIpponen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939, filosofian lisensiaatiksi 1947 ja filosofian tohtoriksi 1948. Hänen väitöskirjansa käsitteli funktioteoriaa. Keinänen teki opintomatkat Saksaan 1937 ja Ruotsiin 1948. Keinänen oli Vakuutus oy Varman apulaismatemaatikkona 1944, ylimatemaatikkona 1945, Jälleenvakuutus oy Varman ja Eläke-Varman ylimatemaatikkona vuodesta 1947 ja Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtajana vuodesta 1953. Viljo Keinänen oli naimisissa vuodesta 1949 Eeva-Liisa Parkkisen kanssa. == Julkaisuja == * Über die vermischte Randwertaufgabe der Halbebene bei unendlich vielen Randintervallen, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsinki 1947 * Jälleenvakuutusosakeyhtiö - Återförsäkringsaktiebolaget Varma 1919-1949 : muistojulkaisu ; kirj. Einar Keinänen, Viljo Keinänen, Gunnar Soininen. Varma, Helsinki 1950 * Ryhmähenkivakuutus ja ryhmäeläkevakuutus ; vakuutustutkinnon oppikirjamoniste, kirj. R. Pajari ja Viljo Keinänen. Suomen vakuutusyhdistys, Helsinki 1958 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Armas Rauhamaa

Armas ”Ami” Artturi Rauhamaa (alun perin Nykopp, 18. joulukuuta 1894 Kurikka – 7. huhtikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija, joka oli Suomen itsenäisyyden alkuvuosina parhaita suomalaisia seiväshyppääjiä. Koulutukseltaan hän oli Teknillisen korkeakoulun koneinsinööri. Ami Rauhamaa kasvoi ensi vuodet Kurikassa, josta hänen vanhempansa muuttivat isä Berndt Rauhamaan (ent. Nykopp (1868–1955)) työn mukana Kuopioon vuonna 1907, jossa Ami kävi ylioppilaaksi. Kouluaikana Ami oli innokas yleisurheilija edustaen aluksi paikallista SLU-seuraa, mutta siirtyi vuodesta 1912 edustamaan Kuopion Reipasta. Hänestä tuli 1910-luvulla seuransa Reippaan kansallisesti parhaita yleisurheilijoita päälajeinaan seiväshyppy ja korkeushyppy. Vuonna 1919 hän saavutti ensimmäisen Suomen mestaruutensa seiväshypyssä ja uusi sen kahden vuoden päästä tekemällä samalla uuden Suomen ennätyksen 370 cm, joka säilyi Suomen ennätyksenä seitsemän vuoden ajan. Olympiavuonna 1920 hän jäi kuitenkin SM-kisoissa neljänneksi Jussi Ruohon voittaessa kisan ja saadessa olympiamatkan Antwerpeniin. Rauhamaan vuoden 1921 Suomen ennätyksellä olisi Antwerpenissä taisteltu jopa mitaleista. Urheilu-ura päättyi pian tämän jälkeen hänen päätettyään opiskelunsa. Rauhamaa opiskeli Helsingissä Teknillisessä Korkeakoulussa koneinsinööriosastolla ja valmistui 1922 diplomi- insinööriksi. Hän toimi aluksi vuoteen 1924 asti Jämsänkosken paperitehtaalla käyttöinsinsinöörinä ja lopuksi teknisenä johtajana. Sieltä hän siirtyi insinööriksi Ilmailukouluun Helsingin Santahaminaan, jossa hän toimi lisäksi opettajana mekaanikkokoulussa, tähystäjä- ja ohjaajakursseilla. Lisäksi hän opetti vuosina 1928–1929 Kadettikoulun ilmailulinjalla ampuma- ja pommitusoppia. Sota-aikana vuonna 1941 hänet ylennettiin insinööri-majuriksi. Vuonna 1929 Rauhamaa erosi armeijan palveluksesta ja siirtyi liike-elämän palvelukseen. Vuonna 1935 hän siirtyi Helsingin kaupungin valmistavan poikain ammattikoulun tietopuolisten aineiden opettaja, jossa tehtävässä hän oli aina eläköitymiseensä 1961 asti. Vakituisen työn ohella hän toimi opetustehtävissä myös Helsingin teollisuuskoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset seiväshyppääjät Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Gasparo Gozzi

Gasparo Gozzi, kreivi (1713–1786), oli italialainen runoilija. Hän perusti 1768 Joseph Addisonin Spectatorin mallin mukaisen lehden Osservatore Veneto, jonka satiiri oli hienoa ja tyyli miellyttävää. Huomattavimmat hänen runoteoksistaan ovat Horatiuksen tyyliset Sermoni ja Il trionfo dell’ umiltà. Gozzin teokset julkaisi Angelo Dalmistro (1794–1798, 1812, 1825–1829).Gozzi. 1. Gasparo G., Tietosanakirja osa 2, palsta 1555, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Gozzin veli oli kirjailija Carlo Gozzi.Gozzi. 2. Carlo G., Tietosanakirja osa 2, palsta 1555, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Italialaiset toimittajat Luokka:Italialaiset aateliset Luokka:Kreivit Luokka:Vuonna 1713 syntyneet Luokka:Vuonna 1786 kuolleet
Leena Ruotsi

Leena Kaarina Ruotsi (s. 22. elokuuta 1942 Kaukola) on suomalainen yleisurheilija, joka 1960-luvulla saavutti SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Karvian Kiriä. Ruotsi saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa hopeaa vuonna 1965 sekä pronssia vuosina 1966 ja 1968. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuonna 1960, viidenneksi vuosina 1962, 1964 ja 1969 sekä kuudenneksi vuosina 1963 ja 1971. Hän edusti Suomea vuonna 1965 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa sekä kahdessa maaottelussa, joista ensimmäisessä vastustajina olivat Ranska ja Tanska sekä toisessa Ruotsi. Ruotsin kuulantyöntöennätys oli 13,13 m, jonka hän teki Hämeenkyrössä kesäkuussa 1963. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tuula Vuotila

Tuula Margaretha Vuotila (s. 16. huhtikuuta 1949 Pietarsaari) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun jälkipuoliskolla SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti vuoteen 1968 IF Drottia, kaksi seuraavaa vuotta Alavuden Urheilijoita ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja. Vuotila saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1966 ja 1967 sekä pronssia vuonna 1969. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuonna 1968 ja viidenneksi vuonna 1965. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1967. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa vuosina 1966–1967, muun muassa molempien vuosien Ruotsi- maaottelussa. Vuotilan kuulantyöntöennätys oli 13,32 m, jonka hän teki Purmossa elokuussa 1968. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ultimate Custom Night

Ultimate Custom Night on vuonna 2018 julkaistu selviytymiskauhupeli, joka kuuluu Five Nights at Freddy’s -pelisarjaan. Pelaajan tehtävänä on selviytyä robottieläimiltä pizzeriassa kuten ensimmäisessä ja toisessa pelissä. Pelissä esiintyy 50 animatronic-hahmoa, jotka ovat seitsemästä eri Five Nights at Freddy's -pelistä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2017 videopelit Luokka:Five Nights at Freddy’s -pelit
Johann Christoph Gottsched

Johann Christoph Gottsched (1700 Judittenkirchen, Königsberg – 1766 Leipzig) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja kriitikko. Hän oli vuodesta 1730 Leipzigin yliopiston professori. Hän uudisti saksalaista näyttämötaidetta ranskalaisen esikuvan mukaiseksi. Pääteos on Versuch einer Critischen Dichtkunst vor die Deutschen. Gottschedin mielestä runotaiteella on etupäässä didaktinen tarkoitusperä, ja sen tulee opettaa samalla viihdyttäen. Se on hänen mielestään opittavissa, ja päävaatimukset runoteokselle ovat säännöllinen muoto ja ajatuksellisen sisällön ymmärrettävyys. Se lähtökohtana Gottsched arvosteli kaikkea kirjallisuutta. Järjestelmällisesti hän esitti näkemyksensä teoksessa Versuche einer kritischen Dichtkunst für die Deutschen (1730). Gottsched sai näkemyksilleen paitsi kannattajia myös vastustajia, joista voimakkaimmin ottivat kantaa Johann Jakob Bodmer ja Johann Jakob Breitinger.Gottsched, Johann Christoph, Tietosanakirja osa 2, palsta 1549, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Myös Klopstock, Goethe ja Lessing asettuivat vastustamaan hänen kaavamaisuuttaan. Gottsched kiinnitti huomiota varsinkin näytelmäkirjallisuuteen ja vastusti karkeita ilveilyjä sekä Haupt- und Staatsaktion -näytelmiä. Niiden tilalle ohjelmistoon hän pyrki saamaan muodoltaan säännöllisiä näytelmiä. Hänen esikuviaan olivat ranskalaisista näytelmäkirjailijoista etenkin Thomas Corneille, Jean Racine, Molière ja Voltaire. Hänen omaa murhenäytelmäänsä Der sterbende Cato (1732) pidetään heikkona, mutta sitä myös ihailtiin. Gottschedin muista teoksista merkittävin on saksalaista näytelmäkirjallisuutta käsittelevä Nötiger Vorrat zur Geschichte der deutschen dramatischen Dichtkunst (1757–1765), jossa hän luettelee tuntemansa saksalaiset näytelmät vuosilta 1450–1760. Teos on siten kirjallisuushistoriallisesti merkittävä. Gottschedin tavoite karsia huonoja näytelmiä ja kehittää saksan kieltä puhtaammaksi ja yksinkertaisemmaksi on saanut tunnustusta. Saksan kieltä koskevia näkemyksiään hän esitti teoksessa Grundlegung einer Deutschen sprachkunst (1748). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset kirjallisuustieteilijät Luokka:Vuonna 1700 syntyneet Luokka:Vuonna 1766 kuolleet
Aisai

Aisai () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Nōbin tasangolla virtaavan Kisojoen alajuoksulla. Lännessä se rajautuu Gifun, lounaassa Mien prefektuuriin. Aisaissa on 62 849 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 66,70 neliökilometriä. Aisai on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Saorin ja Sayan maaseutukaupungit sekä Hachikain ja Tatsutan kyläkunnat. Kaupungin alue on hyvin alavaa ja kärsinyt historiallisesti tulvista. 1500-luvulla nykyisen kaupungin koillisosassa sijaitsi Oda-klaanin rakennuttama Shobatan linna, jossa myös Oda Nobunaga syntyi. Sayan alue kehittyi Edo-kaudella postiasemana (shukuba), Saori tunnettiin Saori-jima-kankaan valmistuksesta. Sittemmin seutu on kaupungistunut osana Nagoyan esikaupunkivyöhykettä. Maaseutumaisilla alueilla viljellään riisiä, vihanneksia, inkivääriä ja lootuksenjuurta. Aisaita palvelevat JR Tōkain Kansai-päälinja sekä Nagoya-rautateiden Bisai- linja ja Tsushima-linja. == Kuvia == Tiedosto:Aisai City Central Library exterior in Feb 2018 ac (3).jpg|Aisain kaupunginkirjasto Tiedosto:MT-Shobata Station-Platform.JPG|Shobatan rautatieasema Tiedosto:Susanoo-sha (Onoyama-cho, Aisai) 20200320-03.jpg|Susanoo-sha Tiedosto:Kiso Sansen Park Center from Mount Tado.jpg|Näkymä Nagara- ja Kisojoille, taustalla Aisai == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Ostara (jumalatar)

Ostara on germaaninen jumalatar, joka on antanut nimensä joidenkin germaanisten kielten pääsiäiselle (engl. Easter, hol. Ooster, saks. Ostern). Ostara on nousevan auringon jumalatar, joka kuitenkin yhdistettiin päivänajan sijaan vuodenaikaan eli kevääseen. Ostara oli sama jumalatar kuin 700-luvulla eläneen kronikoitsija Beda Venerabiliksen mainitsema anglosaksien palvoma Eostra. Nimensä ja tehtäviensä perusteella Ostara voidaan rinnastaa kreikkalaisten ja roomalaisten aamuruskon jumalattariin, Eosiin ja Auroraan.Lurker 1987, s. 145 ==Etymologia== Easter-nimen alkuperä on keskienglannin kielen estre – muinaisenglannin kielen eastre – ja edelleen vanhan saksan kielen ostarun (monikko) ja skandinaavinen ostra. Beda Venerabiliksen mukaan Eastre eli Eostre eli Ostara oli vanha anglosaksinen kevään ja auringonnousun jumalatar, ja Bedan mukaan jumalatar antoi nimensä myös tälle hänen kunniakseen vietetylle juhlalle. Vanhassa englanninkielessä se tarkoittaa myös itää, samoin nykyenglannissa kytkentä on näkyvä. == Lähteet == * Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9. === Viitteet === Luokka:Germaaniset jumalattaret
Sulosaari

Sulosaari on Savonlinnassa Haapavedessä sijaitseva saari. Se sijaitsee Savonlinnan keskustan tuntumassa Kasinosaaren vieressä, josta on jalankulkijoille tarkoitettu kulkuyhteys saareen. Sulosaaressa sijaitsee saarta kiertävä luontopolku, kota, sekä vuonna 1899 valmistunut Kalliolinnan huvilarakennus jossa on sijainnut lettukahvila vuodesta 2012 alkaen. Saari on nykyään rauhoitettu, jonka myötä siellä voi tavata muun muassa uhanalaiseksi luokitellun saimaannorpan. ==Lähteet== Luokka:Savonlinnan luonto Luokka:Suomen sisävesien saaret
Chêne-Bougeries

Chêne-Bougeries on kaupunki Lounais-Sveitsissä, Geneven kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12 000 asukasta. == Sijainti== Chêne-Bougeries sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella rajoittuen etelässä Arvejokeen ja lännessä Geneven kaupunkiin. Chêne-Bougeriesin muut naapurikunnat ovat Cologny ja Vandoeuvres pohjoisessa, Thônex ja Chêne-Bourg idässä sekä Veyrier etelässä. Chêne-Bougeries muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen Geneven ja Chêne-Bourgin kanssa. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Sveitsin kaupungit Luokka:Geneven kantonin kunnat
Verkkosaari (Savonlinna)

Verkkosaari on Savonlinnassa, Saimaan Haapavedessä sijaitseva saari. Se sijaitsee Savonlinnan keskustan tuntumassa Kasinosaaren vieressä, josta on jalankulkijoille tarkoitettu kulkuyhteys saareen. Saaressa ei ole lainkaan rakennuksia, mutta siellä sijaitsee ulkoilureittejä. Verkkosaari tunnetaan läheisten Kasinosaaren ja Sulosaaren kanssa legendaarisina Onnellisten saarina. ==Lähteet== Luokka:Savonlinnan luonto Luokka:Suomen sisävesien saaret
Livia Viitol

Livia Viitol (s. 18. joulukuuta 1953 Tallinna) on virolainen runoilija, kääntäjä ja kirjallisuushistorioitsija. Livia Viitol valmistui lukiosta Tallinnassa vuonna 1971 ja opiskeli sitten suomalais-ugrilaista filologiaa Tarton yliopistossa vuosina 1971–1976. Valmistuttuaan hän työskenteli toimittajana useissa tieteellisissä lehdissä vuosina 1976–1992. Vuodesta 1993 lähtien hän on toiminut vapaana kirjailijana. Hän tekee myös käännöksiä latvian kielestä viroon. Viitol debytoi vuonna 1991 runoteoksella Pääl ja sees. Hänelle runous on erittäin henkilökohtainen asia ja oman kertomansa mukaan se on “merkki sielun yksinäisyydestä”. Eesti elav luulelugu, julkaisussa: Keel ja Kirjandus 4/1993, s. 236. Viitol sai huhtikuussa 2013 Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon monografiasta Eduard Vilde.Laureaadid. Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind. Viitattu 12.4.2020. ==Teoksia== *runoteos Pääl ja sees (Tallinn 1991) *lastenkirja Ilmakoer Muki (Koolibri 2000) *runoteos Läti pääsuke (Pētergailis 2002) *runoteos A Handful of Light (Lapwing Publications 2007. Belfast. Kääntänyt Ilmar Lehtpere) *runoteos Ajalootund (Eesti Raamat 2009) *monografia Eduard Vilde (Tänapäev 2012) * novellikokoelma Jutte ja novelle (Libri Livoniae 2014) * runoteos Ebavere mäel (Libri Livoniae 2018) ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matomäki (Nakkila)

Matomäki on Nakkilassa sijaitseva kylä. Kylän postinumero on 29270 ja se sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylän palveluihin kuuluvat muun muassa lopettamisuhan alla oleva Matomäen koulu sekä MTM Osto ja myyntipalvelun toimipiste. Matomäen kylästä on kotoisin muun muassa vuorineuvos Tauno Matomäki. ==Lähteet== Luokka:Nakkilan kylät
Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri

Saint Vincent ja Grenadiinien pääministeri on Saint Vincent ja Grenadiinien hallituksen johtaja. Viiden vuoden välein järjestettyjen parlamenttivaalien jälkeen Saint Vincent ja Grenadiinien kenraalikuvernööri nimittää yleensä suurimman puolueen puheenjohtajan pääministeriksi. Pääministeri saa ehdottaa varapääministeriä, jonka kenraalikuvernööri nimittää. Itsenäisyytensä aikana Saint Vincent ja Grenadiineilla on ollut neljä pääministeriä: nro Kuva Nimi Vaalit Virassa Puolue 1 Milton Cato 1979 1979–1984 Saint Vincent Labour Party 2 Sir James Fitz-Allen Mitchell 1984 1989 1994 1998 1984–2000 New Democratic Party 3 Arnhim Eustace — 2000–2001 New Democratic Party 4 Ralph Gonsalves 2001 2005 2010 2015 2001 alkaen Unity Labour Party == Lähteet == Pääministeri
Vuohimäki

Vuohimäki on Nakkilassa sijaitseva kylä. Sen postinumero on 29250 ja se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylä koostuu pääosin omakotitaloista, mutta tästä huolimatta siellä kuitenkin sijaitsee myös joitakin palveluita. Näihin palveluihin lukeutuu muun muassa Maatalousyhtymä Nyroosin toimitilat sekä Nakkilan nahkiaispaistamo. Vuohimäkeen on kaavailtu "Vuohimäen kaareksi" kutsutun asumisketjun rakentamista, joka yltäisi toteutuessaan Nakkilan keskustasta Vuohimäen kautta Tervasmäkeen. ==Lähteet== Luokka:Nakkilan kylät
Il dramma di una notte

Il dramma di una notte (”Yhden yön draama”, myös Una notte a Calcutta, ”Yö Kalkutassa”) on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman intohimodraaman pääosaa esittää elokuvadiiva Lyda Borelli. ==Juoni== Laivastoupseeri Guido De Mauri palaa Italiaan tavatakseen veljensä Riccardon morsiamen. Kun Guido kohtaa Nellyn, hän tunnistaa naisen, jonka kanssa hänellä oli seikkailu kalkuttalaisessa ilotalossa. Nelly ansaitsi rahaa elättääkseen vanhan äitinsä ja pikkusiskonsa Daisyn, mutta äidin kuoltua hän on palannut kaidalle tielle ja rakastunut vilpittömästi nuoreen Riccardoon. Guido katsoo velvollisuudekseen paljastaa veljelleen naisen synkän menneisyyden. Nelly pyytää häntä vaikenemaan, yrittää sitten tappaa miehen ja hyväksyy lopulta tämän vaatimuksen lähteä pois. Jäätyään yksin Nelly upottaa kyntensä intialaiseen myrkkyyn ja tappaa itsensä ihoaan raapimalla. ==Näyttelijät== ==Tuotanto, teemat ja vastaanotto== Il dramma di una notte oli Lyda Borellin viimeinen elokuva ennen kuin hän meni naimisiin kreivi Vittorio Cinin kanssa ja lopetti uransa. Tapahtumapaikkana on pääkaupungin loistohotelli ja tarina kestää vain yhden yön ajan. Neljästä ”myrskystä” koostunut intohimodraama jakoi kahden kriitikon mielipiteet. Toinen piti sitä mestariteoksena ja yhtenä Borellin parhaista näyttelijäsuorituksista, toinen taas hengettömänä ja aiheeltaan vastenmielisenä. Elokuvaus ja valaistus olivat joko erinomaisia tai voimakkasti meikatun Borellin piirteitä rumasti korostavia. Molemmat tunnustivat Borellin ansiot, mutta toisen mielestä hänen vastanäyttelijänsä olivat jäykkiä ja epävarmoja. Ensi-iltateatterit olivat joka tapauksessa täynnä yleisöä. Elokuvasta on säilynyt yhdentoista minuutin katkelma, joka antaa käsityksen sen tyylistä ja Lyda Borellin näyttelijäsuorituksesta. Katkelma on nähtävissä Alankomaiden elokuvamuseon Youtube-sivustolla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Melodraamat Luokka:Italialaiset mykkäelokuvat Luokka:Vuoden 1918 italialaiset elokuvat
Arantilankoski

Arantilankoski on Kokemäenjoessa Nakkilan keskustan tuntumassa virtaava koski. Se on hyvin suosittu kohde perhokalastajien ja vetouistelijoiden keskuudessa. Alue on yksi Etelä-Suomen parhaista lohen ja taimenen kalastuspaikoista. Lisätietoa kalastuksesta ja alueen palveluista löydät Nakkilan koskien sivuilta. Kosken rannalla sijaitsee yläjuoksulla keväällä 2017 valmistunut laavu ja alajuoksulla muun muassa Juhla- ja kokoustila Lohiranta, kajakkivuokraamo ja melontaretkipalvelu Avec Marja - Marjan matkassa sekä pieni uimaranta. Alueella on myös frisbeegolf-rata. Harjavallan ja Nakkilan rajalla sijaitsevan voimalaitospadon takia Arantilankosken vedenkorkeus voi vaihdella runsaasti vuorokauden aikana. Koskelle pääsee parhaiten yhdystien 2170 kautta, joka ylittää kosken vuonna 1990 valmistunutta Arantilan siltaa pitkin. ==Lähteet== Luokka:Kokemäenjoen alaosan alue Luokka:Nakkilan luonto
Nasta Pino

Nasta Pino (1. heinäkuuta 1934 Mikitamäe, Setumaa – 15. joulukuuta 2017Suri ajakirjanik ja kirjanik Nasta Pino. Postimees 16.11.2017. Viitattu 12.4.2020.) oli virolainen kirjailija, toimittaja ja historioitsija. Pino syntyi vuonna 1934 Mikitamäen kunnassa yhdeksäntenä lapsena maanviljelijän perheeseen. Hän suoritti Tarton yliopistossa journalismin tutkinnon vuonna 1958 ja aloitti toimittajana Elvassa Uus Tee -nimisen maakuntalehden kirjallisuustoimittajana. Vuosina 1963–1983 hän työskenteli Edasi-sanomalehdessä asuinpaikkansa kirjeenvaihtajana. Toimittajana Pino kirjoitti pääasiassa maaseudun elämää ja maataloutta koskevia raportteja. Vuodesta 1983 hän työskenteli vapaana kirjailijana Tartossa. Suurimman menestyksensä hän sai romaanilla Igal õhtul Solenzaras, joka voitti vuoden 1985 kansallisen romaanikilpailun. Sen lisäksi hän on julkaissut romaanit Ja andke meile andeks meie võlad (1994), Vaikne on (2000) ja Suvekurbus (2003) sekä lyhytproosaa ja historiallisia kuvauksia. Hän sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon vuonna 2001. Pino oli Viron kirjailijaliiton jäsen. ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Virolaiset toimittajat Luokka:Virolaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Julkujärven leirikeskus

Julkujärven leirikeskus oli tekstiiliyhtiö Finlaysonin vuonna 1950 Ylöjärvelle perustama leirikeskus, joka sijaitsi Julkujärven rannalla. Se oli alun perin Finlaysonin tehdastyöläisille tarkoitettu lomanviettopaikka. Leirikeskuksen päärakennus, sauna ja alueelle johtava tie rakennettiin talkoovoimin. Finlayson järjesti aikoinaan Julkujärvellä suuria kesäjuhlia. 1970-luvulla leirikeskuksen käyttö finlaysonilaisten virkistyspaikkana väheni, kun entistä useammalla työntekijällä oli oma loma-asunto. Seuraavan vuosikymmenen alussa yhtiö myi Julkujärven lähes 20 hehtaarin maa-alan rakennuksineen Tampereen evankelis-luterilaisille seurakunnille. Ostajan ajatuksena oli tehdä siitä matalan kynnyksen retkeilykohde, jossa seurakuntatyö ja eri-ikäisten kaupunkilaisten vapaa-ajanvietto kohtaisivat. Leirikeskuksen käyttäjiin kuuluivat sen jälkeen seurakunnallisten toimijoiden ohella muun muassa lenkkeilijät, hiihtäjät, urheiluseurat ja yhdistykset. 2010-luvulle tultaessa seurakuntatoiminta Julkujärvellä oli hiipunut. Leirikeskuksen ikääntyneen rakennuskannan katsottiin silloin olevan jo elinkaarensa päässä. Vuonna 2016 kirkkovaltuusto hyväksyi suunnitelman, että Julkujärven tilojen ylläpito lopetetaan. Leirikeskus suljettiin syksyllä 2017. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Leirikeskuksen esittelyvideo (YouTube) Luokka:Ylöjärven rakennukset ja rakennelmat Luokka:Finlayson
David Darling

David Darling (3. maaliskuuta 1941 Elkhart, Indiana – 8. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen tyylillisesti eklektinen sellisti.David Darling New Music USA Hän soitti akustisen sellon lisäksi sähköselloa.David Darling: Cello ECM Records Darling aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana ja klassisen sellonsoiton opiskelun 10-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Indianan osavaltionyliopistosta, josta sai kandidaatin ja maisterin arvot musiikkipedagogiikassa. Opiskeluaikoinaan hän soitti eri instrumentteja ja lauloi monenlaisissa kokoonpanoissa. Hänen sellonsoiton opettajiaan olivat Lorne Munroe, Gilbert Reese, Fritz Magg ja János Starker. Darling suoritti myös sävellysopintoja, opiskeli stipendillä Pierre Monteux'n orkesterinjohtokoulussa ja opiskeli jazzin esittämistä Bostonin Berklee School of Musicissa. Hän keskittyi samoin urheiluun, etenkin tennikseen, jossa kilpaili yliopistotasolla. Darling aloitti vuonna 1966 työskentelyn koulun orkesterin- ja yhtyeenjohtajana Evansvillessä, Indianassa. Vuonna 1969 hän sai työpaikan Länsi-Kentuckyn yliopistosta. Pedagogisella urallaan hän on myös ollut mukana perustamassa kansainvälisesti toimivaa Music for People -koulutusverkostoa. Kesällä 1970 Darling asettui Tennesseen Nashvilleen ja liittyi Paul Winter Consortiin, jossa toimi vuoteen 1987 saakka. Vaikka Darling keskittyi pääasiassa toimintaansa Paul Winter Consortissa, hän työskenteli myös avustavana pääsellistinä Nashvillen sinfoniaorkesterissa ja studiomuusikkona. Myöhemmin Darling on luonut soolouraa ja tehnyt opetustyötä. Hänen musiikillisten yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet muiden muassa Ralph Towner, Glen Moore, Collin Walcott, Paul McCandless, Jan Garbarek, Arild Andersen, Paul Horn, Steve Kuhn, Terje Rypdal, Jan Christensen, Ketil Bjørnstad, Pierre Favre, Dino Saluzzi, Barry Lopez, Michael Jones ja Paolo Vinaccia. Elokuvissa Darling on työskennellyt muiden muassa Jean-Luc Godard'n ja Wim Wendersin kanssa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa on ollut myös monia kirjoittamisen ja tanssin osaajia. Erilaisten hieronta-, jooga- ja rentoutumismenetelmien harjoittajat ovat ottaneet Darlingin musiikkia käyttöönsä. Monia Darlingin levytyksiä on tuottanut Wind Over the Earth Recordsin perustaja Mickey Houlihan. Levytysuransa ECM Recordsilla Darling aloitti vuonna 1979. Hänen levyjensä joukossa ovat yhdeksi hänen suosituimmistaan päässyt Eight String Religion (1993), taolaisen ajattelun vaikutteita ilmentävä The Tao of Cello (1989), Pulse-lehden 10 Best Contemporary Instrumental Albums -listalle vuonna 1992 päässyt Cello (1991) ja Grammy-ehdokkuuden vuonna 2002 tuonut Cello Blue (2001). Albumi Prayer for Compassion (2009) toi Darlingille Grammyn vuonna 2010 parhaana new age -albumina. Darling asuu Goshenissa, Connecticutissa, jossa hänellä on kotistudio Camp David Recording Studios. Hänellä on kaksi tytärtä. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset sellistit Luokka:Sähkösellistit Luokka:New age -muusikot Luokka:Jazzsellistit Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Alcis (jumalat)

Alcis olivat jumalveljekset, joita naharnavalien germaaniheimo palvoi. Tacituksen mukaan veljeksiä palvottiin pyhässä lehdossa, eikä heistä tehty kuvia. Interpretatio romanan mukaan roomalaiset samaistivat Alcis-jumalat dioskuureihin, Castoriin ja Polluxiin. Alcis-sanan alkuperä on epäselvä. Se saattaa liittyä sanaan alces, joka Caesarin mukaan merkitsi hirveä. Tämän tulkinnan mukaan Alcis-jumalat olisivat olleet hirvijumalia.Lurker 1987, s. 8 == Katso myös == *Cernunnos == Lähteet == * Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9 === Viitteet === Luokka:Germaaniset jumalat
Ryu Ji-hye

Ryu Ji-hye (, s. 10. helmikuuta 1976 Busan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti. Ryu kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa hän voitti kaksinpelissä alkulohkonsa kolmesta ottelusta kaksi, mutta ei päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Park Hae-Jungin parina. Alkulohkossa he voittivat Ugandan, Romanian ja Kiinan Taipein parin päästen pudotuspeleihin. Puolivälierissä eteläkorealaispari voitti venäläisparin. Välierissä Kiinan kakkospari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Ryu ja Hae-Jung voittivat Etelä-Korean kakkosparin. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa kaksinpelissä Ryu voitti ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaisen Jun Gaon ja toisella kierroksella japanilaisen An Konishin. Puolivälierissä kiinalainen Li Ju oli parempi erin 3–1. Nelinpeliin Ryu osallistui Moo-Kyo Kimin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Ryu-Kim voitti Unkarin parin 3–2. Maailmanmestaruuskilpailuissa Ryu saavutti yhden hopean ja neljä pronssia. Hopean hän voitti joukkuekilpailussa Tianjinissa 1995. Samoissa MM- kilpailuissa hän saavutti myös pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös pronssia vuoden 1999 MM-kilpailuista kaksinpelistä sekä joukkuekilpailuista vuosilta 2000 ja 2001. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Eteläkorealaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luxemburgin terveysinstituutti

Luxemburgin terveysinstituutti (, , lyhennys LIH; aiemmalta nimeltään , lyhennys CRP-Santé) on Luxemburgissa toimiva biolääketieteellinen tutkimuslaitos. Vuonna 2018 terveysinstituutissa työskenteli 383 ihmistä, joista runsas puolet oli tutkijoita. Henkilökunta oli kansainvälistä, työntekijöitä oli 33 kansallisuutta. Instituuttia johtaa tohtori Ulf Nehrbass. Luxemburgin terveysinstituutti muodostettiin 1. tammikuuta 2015, jolloin astui voimaan vuonna 2014 annettu säädös kahden aiemman luxemburgilaisen tutkimuslaitoksen yhdistämisestä (Centre de Recherche Public de la Santé eli CRP-Santé ja Luxemburgin biopankki (Integrated BioBank of Luxembourg, IBBL). Terveysinstituutti on toiminut vuonna 2020 yhteistyössä maansa terveysministeriön kanssa Luxemburgia koskevan koronaviruspandemian tilannekuvan ylläpitämiseksi ja taudin vaikutuksia hillitsevien ratkaisujen hakemiseksi. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luxembourg Institute of Health (LIH:n kotisivut) (lih.lu) * Coronavirus: COVID-19 (Luxemburgin covid-19-tautitilanne) (gouvernement.lu) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Tutkimuslaitokset Luokka:Luxemburgin rakennukset ja rakennelmat
Kim Moo-kyo

Kim Moo-kyo (, s. 27. elokuuta 1975 Gyeongju, Etelä-Korea) on entinen eteläkorealainen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti. Kim kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän pelasi nelinpelissä Park Gyeong-Aen parina. He voittivat alkulohkossaan kaikki kolme ottelua Brasiliaa, Kroatiaa ja Japania vastaan. Puolivälierissä he voittivat Hongkongin parin erin 3–0. Välierissä Kiinan pari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Etelä-Korean toinen pari voitti Kimin ja Parkin erin 3–1. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa Kim pelasi Ji-Hye Ryun parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Kim-Ryu voitti Unkarin parin 3–2. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset pöytätennispelaajat Luokka:Eteläkorealaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lehte Hainsalu

Lehte Hainsalu (vuodesta 1959 Lehte Sööt; s. 31. lokakuuta 1938 Haaslava, Tartumaa) on virolainen kirjailija. Lehte Hainsalu Sööt. Teenetemärkide kavalerid. Viitattu 12.4.2020. Hän on julkaissut lukuisia runokokoelmia, romaaneja ja lastenkirjoja sekä voittanut useita kirjallisuuspalkintoja. Hainsalu on osallistui politiikkaan kahdessa Viron itsenäisyyden kannalta kriittisessä kohdassa. Hän oli yksi Viron itsenäisyysliikkeen vuoden 1980 Neljänkymmenen kirjeen allekirjoittajista. Kirjeessä tuotiin julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen Neuvosto-Viron tilanteeseen. Vuonna 1991 hän kuului niin sanottuun elokuun 20. päivän klubiin, jossa 69 tasavallan korkeimman neuvoston jäsentä äänesti Viron itsenäisyyden palauttamisen puolesta. Lehte Hainsalu on nykyisin Tarton kaupungin kunniakansalainen. Hainsalu valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1961 pääaineenaan viron filologia. Valmistuttuaan hän työskenteli Edasi-lehden toimituksessa ja opetti äidinkieltä useissa Tarton kouluissa. Hän oli aktiivinen Viron television Tarton studiossa kahdeksan vuotta ja kirjoitti tuolloin useita TV-sarjoja, erityisesti lapsille. Hainsalu on tuottelias kirjailija. Hän debytoi runoilijana 19-vuotiaana vuonna 1957 kokoelmalla Sõnajala õis : Värsid 1954-1956. Useille hänen runoilleen on ominaista klassisten muotojen käyttö, kuten sonetti ja balladi. Lehte Hainsalu on kirjoittanut myös matkakuvauksia ja esseitä sekä sekoittanut erilaisia ​​genrejä. Hänen teoksensa Kellakuuljad (2001) käsittelee Viron kulttuurin ja kirjallisuuden historiaa. Se on sekoitus kaunokirjallisuutta, journalismia, muistelmia ja esseetyyliä. Hainsalu on saanut Eduart Vilden kirjallisuuspalkinnon kahdesti: vuonna 1983 teoksesta Tere õhtust. Kuidas elate? ja vuonna 1998 teoksesta Viis minutit enne vihma. ==Lähteet== Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Julia Wachaczyk

Julia Wachaczyk (s. 13. huhtikuuta 1994) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 338 huhtikuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 120 maaliskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Maaliskuussa 2020 Wachaczyk saavutti uransa ensimmäisen turnausvoiton voitettuaan Lyonin WTA-turnauksen nelinpelin Laura Ioana Paarin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Saksalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aila Salo

Aila Helena Salo (o.s. Hollming, s. 9. tammikuuta 1928 Koivisto) on suomalainen kuvanveistäjä. Kuvanveistäjänä Salo on itseoppinut. Aila Salo suunnitteli Hollmingin telakan tarpeisiin pieniä esineitä – muun muassa muistokoruja ja muita muistoesineitä telakan henkilökunnalle ja laivojen kummeille. 1970-luvun puolivälissä esineet olivat kasvaneet metalliveistoksiksi, joita Salo teki Raumalle ja Laitilaan. Raumalla veistos Ihminen ja työ sijaitsee sataman alueella, se on paljastettu vuonna 1975, Vaikeuksien kautta voittoon on julkistettu vuonna 1976, ja se kuvaa karjalaisten raskasta evakkotietä. Veistos on Rauman vesitorninmäellä. Veistos Ammattitaito on vuodelta 1982 ja sijaitsee WinNovan eli entisen Rauman ammatillisen oppilaitoksen pihalla. Laitilassa on veistos Ammatin elementit Laitilan WinNovan edustalla, veistos on paljastettu vuonna 1982. == Elämä ja ura == Aila Salon vanhemmat olivat merikapteeni Filip Walter Hollming ja Rauha Helena o.s. Yrjönen. Sota leimasi Koivistolla Karjalankannaksella syntyneen Aila Hollmingin lapsuutta. Hän liittyi yhdeksänvuotiaana lottajärjestön lapsijaostoon pikkulotaksi, ja talvisodan aikaan hän oli muonituslottana. Jatkosodan aikana Aila Hollming oli viesti- ja ilmavalvontalottana. Hänen lottaryhmänsä oli viimeisiä Koivistolta evakuoituja – maitse ei enää päässyt, evakuointi tapahtui veneellä. Hollmingin perhe päätyi Turun kautta Raumalle, jonne F. W. Hollming perusti yhtiökumppaneidensa kanssa telakan rakentamaan sotakorvauslaivoja. Aila Hollming meni töihin Hollmingin telakalle huoltokonttoriin. Työura telakan konttorilla päättyi, kun hän avioitui vuonna 1949 telakan rakennusosaston päällikkönä toimineen Reino Salon kanssa. Aila Salo jatkoi työuraansa kotoa käsin ja toimi Hollmingin ja myöhemmin sen osakkuusyhtiöiden hallituksissa. Salot saivat viisi lasta. Lotta Svärd Säätiö valitsi Aila Salon vuoden 2020 lotaksi. === Julkiset veistokset === Tiedosto:Aila Salo Elaman lahde 1974.JPG|Elämän lähde, 1974, Laitila. Tiedosto:Aila Salo Ihminen ja tyo 1975.JPG|Ihminen ja työ, 1975, Rauma. Tiedosto:Aila Salo Vaikeuksien kautta voittoon 1976.JPG|Vaikeuksien kautta voittoon 1976, Rauman Vesitorninmäki. Tiedosto:Aila Salo Ammattitaito 1982.JPG|Ammattitaito, 1982, Rauma. Tiedosto:Aila Salo Ammatin elementit 1982.JPG|Ammatin elementit 1982, Laitila. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Arseenitribromidi

Arseenitribromidi (AsBr3) on arseenin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. ==Ominaisuudet ja valmistus== Arseenitribromidi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja hiilivetyihin, mutta veden kanssa se reagoi hydrolysoituen arseenitrioksidiksi. Arseenitribromidi muodostaa bromidi-ionien kanssa kompleksisen tetrabromoarsenaatti-ionin ([AsBr4]-). Arseenitribromidia valmistetaan arseenin ja bromin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään hiilidisulfidia. :2 As + 3 Br2 → 2 AsBr3 ==Lähteet== Luokka:Arseeniyhdisteet Luokka:Bromidit
Verh’ovna Radan rakennus

Verh’ovna Radan rakennus (‎) on Verh’ovna Radan, eli Ukrainan lainsäädäntöelimen kokoontumispaikka. Rakennus sijaitsee Petšerskin piirissä, Kiovan keskustassa. Se rakennettiin vuosina 1936–1939 ja otettiin käyttöön 25. heinäkuuta 1939. Ukrainan itsenäisyysjulistus hyväksyttiin rakennuksessa 24. elokuuta 1991. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Kiovan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Parlamenttitalot Luokka:Petšerskin piiri
Harsimrat Kaur Badal

Harsimrat Kaur Badal (s. 25. heinäkuuta 1966) on intialainen Shiromani Akali Dalia edustava poliitikko. Hän toimi Modin hallitusten elintarviketeollisuusministerinä vuodesta 2014 vuoteen 2020. Lok Sabhassa hän istuu kolmatta kauttaan vuodesta 2009 alkaen. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal on Shiromani Akali Dalin puheenjohtaja ja Punjabin entinen varapääministeri. Badal syntyi Delhissä ja opiskeli tekstiilisuunnittelua. Hän siirtyi politiikkaan vuoden 2009 parlamenttivaalien alla ja tuli valituksi parlamenttiin Bhatindan vaalipiiristä. Poliitikkona hän on työskennellyt naisten aseman parantamiseksi. Hänen Nanhi Chhaan -kampanjansa taisteli tyttöihin kohdistuvaa valikoivaa aborttia vastaan. Hän on myös avustanut naisia aloittamaan liiketoimintaa ja oppimaan tekstiilituotantoa Punjabin maaseudulla. Elintarviketeollisuusministerinä hän on tehnyt työtä ruokahävikkiä vastaan ja puhunut luomu- sekä terveysruoantuotannon puolesta. Badal erosi ministerin virastaan 17. syyskuuta 2020, koska hänen puolueensa vastusti kolmea maatalouslakia. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal väitti lakien tuhoavan Punjabin maanviljelyssektorin, minkä vuoksi puolueen ainoa ministeri joutuu eroamaan hallituksesta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Intian ministerit Luokka:Lok Sabhan jäsenet Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alexia (Alankomaiden prinsessa)

Alankomaiden prinsessa Alexia (Alexia Juliana Marcela Laurentien; s. 26. kesäkuuta 2005 Haag) on Alankomaiden kuninkaallisen huoneen jäsen. Hänen vanhempansa ovat Alankomaiden kuningas Willem-Alexander (s. 1967) ja argentiinalaissyntyinen kuningatar Máxima Zorreguieta (s. 1971). Prinsessa Alexia on kruununperimysjärjestyksessä toinen isoäiti Beatrixin luovuttua kruunusta 30. huhtikuuta 2013 poikansa Willem-Alexanderin hyväksi. Prinsessa Alexialla on kaksi sisarta: Catharina-Amalia (s. 2003) ja Ariane (s. 2007). Alexian arvonimi on Orania-Nassaun prinsessa (prinses van Oranje-Nassau). Prinsessa suoritti alimmat koululuokat Wassenaarissa ja jatkoi 12 vuotta täytettyään Haagissa sijaitsevaan kouluun nimeltä Christelijk Gymnasium Sorghvliet. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Prinsessat Luokka:Alankomaiden kuninkaalliset Luokka:Vuonna 2005 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tuscaroran kieli

Tuscaroran kieli (omakielinen nimi: Ska꞉rù꞉ręʼ) on Yhdysvaltain New Yorkin osavaltiossa ja Kanadan Ontarion provinssissa puhuttava irokeesikieli. Käytännössä kuolleella kielellä oli vain kolme puhujaa vuonna 2008, joista kaikki ovat yli 80-vuotiaita. Viime aikoina on kuitenkin aloitettu elvytysohjelma, jossa lapsille opetetaan kieltä koulussa. Kielen katsotaan olevan lähes kuollut ja sen läheinen sukulaiskieli on nottoway. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. == Fonologia == === Vokaalit === Etinen Keskinen Takainen oraali nasaali oraali Suppea Puoliväljä Väljä Lähde: === Konsonantit === Dentaali Alveolaari Palataali Velaari Glottaali Klusiili t ʧ k ʔ Frikatiivi θ s h Nasaali n Approksimantti j w Likvida r Lähde: Soinnilliset klusiilit [g] ja [d] esiintyvät ainoastaan vokaalien edellä /k/:n ja /t/:n allofoneina. Morfeemin rajoilla tapahtuu muitakin äänteenmuutoksia, joita ei voi sovittaa nähtävissä olevaan taulukkoon. Tuscarorassa sananpaino on tavallisesti toiseksi viimeisellä tavulla. == Kielioppi ja sanasto == Tyypillisenä pohjoisamerikkalaisena intiaanikielenä tuscarora on polysynteettinen kieli. Tällaisille kielille on tyypillistä suuri morfeemien määrä sanaa kohden; täten yksi tuscaroran sana vastaa joskus kokonaista ei-polysynteettisen kielen (kuten saksan tai suomen) lausetta. Esimerkiksi "Sinun on valmistettava minulle lääkettä" on tuscaroraksi ęhskwanęhkwaʔčrę·tyęʔ. Etuliitteinä käytettyjen pronominien vuoksi tuscarorassa on myös eräitä fuusiokielen piirteitä; esimerkiksi etuliitteessä -hsk- toisen persoonan yksikön agentti yhdistyy ensimmäisen persoonan yksikön patientiiviin. Polysynteettisen kieliopin takia kielestä on erittäin vaikea tunnistaa niitä yksiköitä, jotka muodostavat syntaktisia rakenteita ja siten "eurooppalaistyylisiä" lauseita. Sanajärjestyksen määräävät lähinnä pragmaattiset tekijät. == Lähteet == Luokka:Irokeesikielet Luokka:Yhdysvaltain kielet Luokka:Kanadan kielet
Bernhard Kristian Daniel Procopaeus

Bernhard Kristian Daniel Procopaeus (17. tammikuuta 1830 – 1914) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 12.4.2020) Procopaeuksen vanhemmat olivat kaupunginmaistraatin sihteeri Gabriel Erik Procopaeus ja Charlotta Sofia Stewen. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1843 ja hänet määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 8. Libaun, H.K.K. Preussin prinssi Karlin jalkaväkirykmenttiin, jonka mukana hän oli kukistamassa Unkarin kapinaa 1849. Procopaeus ylennettiin aliluutnantiksi 1850, luutnantiksi 1854 ja alikapteeniksi 1855. Hän osallistui sekä Krimin sotaan 1854–1855 että tammikuun kansannousun jälkiselvittelyihin Puolassa 1863–1864. Jälkimmäisenä vuonna Procopaeus siirrettiin majurina 86. Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna 88. Pietarin jalkaväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1870 ja siirrettiin 1877 pataljoonankomentajaksi 87. Savonlinnan jalkaväkirykmenttiin. Hän toimi samalla Arkangelin kuvernementin sotilaskäskynhaltijana. Everstiksi Procopaeus ylennettiin 1880, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina 1889. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1830 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Aquatic Games

Aquatic Games on Millennium Softwaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema urheilupeli, joka perustuu agenttikala James Pondin tasohyppelypeleihin. Se julkaistiin ensimmäistä kertaa Amigalle, Atari ST:lle ja Sega Mega Drivelle vuonna 1992 Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Aquatic Games on monta lajia sisältävä vesiurheilupeli. Muutamassa lajissa ohjataan Pondia, muissa lajeissa on muita hahmoja. Lajeina on juoksua, kolmiloikkaa, pallojen poispuskemista nukkuvien hylkeiden luota, kalojen ruokkimista karkeilla, jonglöörausta merisiileillä (bonuslaji), kotiloiden keräystä ja heittelyä, estejuoksua sähköankeriasaitojen yli, hyppimisvoimistelutemppuja ja yksipyöräisellä ajoa mäkisessä maastossa. Luokka: Vuoden 1992 videopelit Luokka: Tasohyppelyt Luokka: Sega Mega Drive -pelit Luokka: Amiga-pelit Luokka: Atari ST -pelit
Marja-Leena Karttunen

Marja-Leena Karttunen (s. 29. heinäkuuta 1944 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960- ja 1970-luvuilla useita SM-mitaleja kiekonheitossa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Helsingin Tovereita. Karttunen voitti kiekonheitossa SM-kultaa vuonna 1971 kilpaillessaan Kalevan kisoissa jo 12. peräkkäisenä vuotena. Hän saavutti Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1964 ja 1970 sekä pronssia vuosina 1962, 1963, 1966, 1967 ja 1969. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuosina 1961, 1965 ja 1972 sekä viidenneksi vuonna 1960. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti pronssia kuulantyönnössä vuosina 1967 ja 1970. Hän edusti Suomea kymmenessä maaottelussa vuosina 1964–1971 ja Euroopan cupin välierässä Berliinissä 1970. Karttusen kiekonheittoennätys oli 47,00 m, jonka hän teki Helsingissä elokuussa 1969. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Herman Oskar Procopé

Herman Oskar Procopé (18. helmikuuta 1841 Mietoinen – 1905 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti. (Viitattu 12.4.2020) Procopén vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, ylisotatuomari Berndt Johan Procopé ja Lovisa Henrika Trapp ja puoliso vuodesta 1877 Anna Nikolajevna Grigorjeva. Hänen veljestään Victor Napoleon Procopésta tuli jalkaväenkenraali. Herman Oskar Procopé tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1852 ja määrättiin sieltä 1859 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin. Vuonna 1861 hänet siirrettiin Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin ja ylennettiin aliluutnantiksi. Luutnantiksi Procopé yleni 1863. Hän osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Procopé ylennettiin alikapteeniksi 1866, kapteeniksi 1871 ja everstiksi 1874. Turkin sotaan 1877–1878 hän osallistui Henkivartioväen suomenmaalaisen rykmentin riveissä. Vuonna 1881 hänet määrättiin Henkivartioväen 1. Jekaterinoslavlin krenatöörirykmentin komentajaksi. Vuonna 1890 hänet siirrettiin kenraalimajuriksi ylennettynä 12. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi, vuonna 1894 49. jalkaväen reserviprikaatin komentajaksi ja vuonna 1900 kenraaliluutnantiksi ylennettynä 8. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Procopé kuoli tätä tehtävää hoitaessaan vuonna 1905. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1841 syntyneet Luokka:Vuonna 1905 kuolleet