Juuttaan taistelu

Juuttaan taistelu käytiin Suomen sodassa 13. syyskuuta 1808. Siinä eversti Georg Carl von Döbeln voitti venäläisten joukot. J. L. Runebergin runo Döbeln Juuttaalla Vänrikki Stoolin tarinoissa kertoo tästä taistelusta. Taistelu oli tärkeä ja luonteeltaan viivytystaistelu. Siihen osallistui myös Döbelnin alaisena majuri Gyllenbögelin Vapaapataljoona. Taistelupaikka Juuttaan tienhaara sijaitsee Uudessakaarlepyyssä. ==Taistelun kuvaus== === Asetelma === Juuttaan taistelun ruotsalainen komentaja eversti von Döbeln oli kuumetaudissa Vaasassa, kun hän yhtyi sotavoimien ylipäällikkö sotamarsalkka Wilhelm Mauritz Klingsporin armeijan pääjoukkoihin Vaasassa. Vaasasta hän seurasi toipilaana armeijan pääjoukkoa Oravaisiin. Oravaisista Klingspor lähetti von Döbelnin komentaman porilaisista kootun 2. prikaatin, vahvistettuna Gyllenbögelin vapaajoukolla, varmistamaan armeijansa vetäytymistietä Uudenkaarlepyyn kautta Ouluun. Döbelnin joukot olivat väsyneitä ja varusteiltaan risaiset. Samaan aikaan toisaalla kenraali N. M. Kamenski antoi kenraalimajuri Kiril Kosatschovskijille käskyn siirtyä Lapualta Uuteenkaarlepyyhyn johtavaa tietä Uuttakaarlepyytä kohti 2 000 miehen kera, katkaistakseen Klingsporin armeijan perääntymistien. Toisaalla von Döbeln marssitti prikaatinsa Oravaisista kohti Uuttakaarlepyytä, jonne hän ryhmitti joukkonsa puolustukseen Juuttaalle, Lapualta tulevan tien risteykseen 13. syyskuuta 1808. Itse hän jatkoi kulkuansa Uuteenkaarlepyyhyn. Munsalassa joukot ryhmittyivät puolustusasemiin Lapuanjoen länsipuoliselle maantielle ja viereiseen metsikköön. Kummallakin puolella oli 2000-luvun lähteiden mukaan noin 1 500 miestä aseissa. === Taistelu === Venäläiset joukot lähestyivät Lapuan suunnasta Juuttaan peltoaukeaa, kun Döbelnin joukot olivat ehtineet levätä asemissaan viitisen tuntia. Hyökkäys alkoi 13. syyskuuta 1808 kello 3 iltapäivällä. Döbeln itse riensi Uudestakaarlepyystä johtamaan prikaatiaan Juuttaalle, jossa hän saikin eloa puolustajiin. Venäläiset aloittivat hyökkäyksen saartoyrityksellä metsien kautta, mutta tähän Döbelnillä oli tarjota vastauksena ketjutaktiikka, jota hän oli opettanut joukoilleen kevään aikana. Lopullisesti venäläiset joukot lyötiin tykistön tukemalla vastahyökkäyksellä, ja ne perääntyivät aina Alahärmään saakka. He polttivat pakomatkallaan jokisillan. Tiettävästi Döbelnin sotilaista haavoittui tai kaatui hieman yli 40 miestä, venäläisten miestappio lienee ollut kolminkertainen. Döbelnin voitto Juuttaalla takasi nyt pääarmeijan peräytymistien, mikä olikin tarpeen, sillä jo seuraavana päivänä koki Klingsporin armeija lopullisen kuoliniskun hieman etelämpänä käydyssä Oravaisten taistelussa. Voiton johdosta Döbeln ylennettiin kenraalimajuriksi ja sotilaat saivat ylimääräisen annoksen paloviinaa. ==Muistamiset== ===Muistopatsas=== Vuonna 1885 pystytettiin Juuttaan taistelun paikalle muistomerkki, jossa oleva von Döbelnin medaljonkikuva paljastettiin 13. syyskuuta 1885. Se sijaitsee paikalla, minne ruotsalais-suomalaisten tykit sijoitettiin taistelun alussa. Muistomerkissä on seuraava suomenkielinen teksti: Edessä: Takana: ===Laulu=== Tauno Palo on levyttänyt Saukin suomeksi sanoittaman laulun "Ruusu on punainen" (Die Rose war rot).Ruusu on punainen, Finna.fi, viitattu 12.9.2024 Alkuperäiskappale on sodanvastainen laulu "Die Rose war rot" (sävel: Gerd Natschinski, 1966, sanat: Jürgen Degenhardt), jonka teki tunnetuksi saksalainen näyttelijä Gerry Wolff.Die Rose war rot, Antiwarsongs.org, viitattu 12.9.2024 Kappaleen sanat alkavat:Antton Rönnholm: Antton Rönnholm: Ruusu ja tähti, Demokraatti 25.5.2022, viitattu 12.9.2024 == Lähteet == * Gripenberg G. A.: Suomen sota 1808–1809. Helsinki: Otava 1908. * Korhonen, Arvi (toim.): Suomen historian käsikirja I. Porvoo: WSOY 1949. * Osmonsalo, Erkki K.: Suomen valloitus 1808. Porvoo: WSOY 1947. * Sauri, Seppo: Suomalaisten suuret taistelut. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-12624-5. === Viitteet === Luokka:Suomen sodan taistelut Luokka:Vuoden 1808 sotahistoria Luokka:Uusikaarlepyy Luokka:Pohjanmaan historia