EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hermesianaks Kolofonlainen (runoilija)

Hermesianaks Kolofonlainen (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen elegiarunoilija, joka oli kotoisin Kolofonista. Hän eli Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana ja vaikuttaa kuolleen ennen kuin Lysimakhos tuhosi Kolofonin vuonna 302 eaa.Pausanias: Kreikan kuvaus 1.9.8. Hermesianaks oli runoilija Filetaan oppilas ja ystävä. Hänen pääteoksensa oli kolme kirjaa käsittänyt elegiarunoelma Leontion (), jonka hän omisti rakastajattarelleen Leontionille. Athenaios lainaa pitkälti sen kolmatta kirjaa.Athenaios: Deipnosofistai XIII s. 597. Runoelmaa lainaavat myös Pausanias,Pausanias: Kreikan kuvaus 7.17.5, 8.12.1, 9.35.1. PartheniosParthenios: Rakkauden suruista (Erōtika pathēmata) 5, 22. ja Antoninus Liberalis.Antoninus Liberalis: Kokoelma muodonmuutoksia (Metamorfōseōn synagōgē) 39. Eräästä toisesta Pausaniaalla olevasta lainauksesta tiedetään, että Hermesianaks kirjoitti myös elegian kentauri Eurytionista.Pausanias: Kreikan kuvaus 7.18.1. Ei ole varmuutta siitä, oliko Nikandroksen skoliastin mainitsema Hermesianaks, joka kirjoitti runon nimeltä Persika (), sama vai joku toinen, nuorempi Hermesianaks.Skolia Nikandroksen teokseen Theriaka, 3. Runoilija Hermesianaksia ei tule sekoittaa samannimiseen urheilija Hermesianaks Kolofonlaiseen. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset elegiarunoilijat
Hermesianaks Kolofonlainen (urheilija)

Hermesianaks Kolofonlainen (; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen urheilija, joka oli Agoneuksen poika ja kotoisin Kolofonista. Hän voitti poikien painin vuoden 320 eaa. Olympian kisoissa, minkä kunniaksi hänen maanmiehensä pystyttivät hänelle patsaan Olympiaan.Pausanias: Kreikan kuvaus 6.17.3. Urheilija Hermesianaksia on joskus ehdotettu samaksi henkilöksi kuin runoilija Hermesianaks Kolofonlainen, mutta tällöin hänet mainitseva Pausanias olisi todennäköisesti maininnut myös hänen runoilijantoimensa. == Lähteet == Luokka:Olympian kisojen voittajat
Hermesianaks Kyproslainen

Hermesianaks Kyproslainen (, ; n. 1. vuosisata/100-luku jaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Kyprokselta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen Fryygian historia (), jota Pseudo-Plutarkhos lainaa.Pseudo-Plutarkhos: Joista (De fluviis) 2, 24, 12. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat
Horapollon

Horapollon (, ; toimi n. 408–450 jaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka eli myöhäisantiikin aikana ja oli kotoisin Egyptistä. == Elämä == Horapollon oli kotoisin Fainebythiin kylästä Egyptin Panopoliteen nomoksesta. Hän opiskeli Aleksandriassa ja myöhemmin Konstantinopolissa keisari Theodosius II:n aikana. Horapollonin nimi yhdistää Horuksen ja Apollonin nimen; kreikkalaiset samastivat nämä kaksi jumalaa toisiinsa. == Teokset == Horapollonin sanotaan kirjoittaneen Homeroksen runoutta käsitelleen teoksen Homeroksesta (), kommentaareja () Alkaioksen ja Sofokleen runoudesta, sekä teoksen nimeltä Temenika (), joka käsitteli temenoksia eli jumalille pyhitettyjä paikkoja. Fotios puhuu Horapollonista grammaatikkona, ja sanoo hänen kirjoittaneen teoksen Peri tōn patriōn Aleksandreias (). Se saattoi kuitenkin olla toisen, myöhemmin keisari Zenonin aikana eläneen Horapollonin teos. Horapollonin nimissä on säilynyt hieroglyfien selitysteos Hieroglyfika (). Ei ole kuitenkaan varmuutta siitä, onko sen kirjoittaja hän vai joku toinen Horapollon. Teoksen tekstissä kirjoittajan koko nimenä esiintyy ”Horapollon Niililäinen” (Horapollon Neilōos). Hieroglyfika koostuu kahdesta kirjasta ja pitää sisällään yli sadan hieroglyfin selitykset. Kirjoittaja pyrkii selittämään hieroglyfejä niiden kuva-aiheiden kautta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot
Havaijin senaatti

Havaijin senaatti (, ) on Havaijin osavaltion lakiasäätävän elimen ylähuone. Senaatti koostuu 25 edustajasta. Alahuoneena toimii edustajainhuone. Senaatin puhetta johtaa presidentti Ron Kouchi, joka valittiin virkaan vuonna 2015. == Lähteet == senaatti
Katherine Goodson

Katherine Goodson (18. kesäkuuta 1872 – 14. huhtikuuta 1958) oli englantilainen konserttipianisti. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 12-vuotiaana Royal Academy of Musicissa ja jatkoi opintojaan Wienissä. Goodson somi avioliiton vuonna 1903 säveltäjä Arthur Hintonin kanssa. Hän teki kiertueen Yhdysvaltoihin vuonna 1907 ja oli ensimmäinen Albert Hallissa soittanut naispianisti vuonna 1918. Kyseessä oli sotasairaalaa tukenut hyväntekeväisyyskonsertti ja ohjelmistossa oli Chopinia. Uusi Yhdysvaltain kiertue oli vuorossa vuonna 1923. Kaikkiaan hän teki seitsemän Pohjois- Amerikan kiertuetta, joista kahdella hän säesti australialaista oopperadiivaa Nellie Melbaa. Hän esiintyi myös Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. 1930-luvulla Goodson esiintyi Sir Thomas Beechamin kanssa ja otti oppilaita. Toisen maailmansodan aikaan hänen kotinsa tuhoutui pommituksissa ja hän jäi näihin aikoihin myös leskeksi. Elettyään muutaman vuoden poissa julkisuudesta hän esiintyi vielä kerran vuonna 1946. Esitys sai hyvät arvostelut. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://soundcloud.com/veikko-viljanen/arthur-hinton- fireflies-scherzo-katharine-goodson-1920-on-duo-art-6322 * http://www.nytimes.com/1929/12/24/archives/katherine-goodson-pianist- arrives.html Luokka:Englantilaiset pianistit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Carlos Grätzer

Carlos Grätzer (s. 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä.Grätzer Carlos Editions Henry Lemoine Grätzer sai musiikillisen kasvatuksen isältään, itävaltalais-argentiinalaiselta säveltäjä Guillermo Graetzerilta, joka oli opiskellut Paul Hindemithin johdolla. Grätzer työskenteli alun perin sekä animaatioelokuvien että musiikin parissa, mutta omistautui täysiaikaisesti musiikille vuonna 1980. Vuonna 1984 hän sai Ranskan hallitukselta stipendin ja lähti Pariisiin, johon asettui. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja sai lisäksi opetusta André Boucourechlieviltä. Hän osallistui myös Helmut Lachenmannin, Klaus Huberin, Pierre Boulez'n ja Franco Donatonin pitämille mestarikursseille. Vuosina 1986 ja 1989 Grätzer kutsuttiin Darmstadtin kesäkursseille. Grätzer on saanut urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. UNESCO:n Kansainvälinen musiikkineuvosto antoi vuonna 1995 suosituksen hänen teoksestaan Failles fluorescents Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa. International Society for Contemporary Musicin World Music Days -tapahtumassa Grätzer oli vuonna 2000 edustettuna trumpetille ja yhdentoista instrumentin kokoonpanolle säveltämällään teoksella Aura (par-delà les resonances). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Selydove

Selydove (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. Selydove sijaitsee eurooppatien varrella. Kaupungista maanteitse 19 kilometriä luoteeseen sijaitsee piirikeskus Pokrovsk ja noin 46 kilometriä kaakkoon aluekeskus Donetsk. Ukrainan tilastokeskus arvioi Selydoven väkiluvuksi 21 916 asukasta vuoden 2021 alussa. Lokakuun loppupuolella 2024 Venäjän hyökkäyssodan (2022–) rintamataistelut lähestyivät kaupunkia ja ilmeisesti saavuttivat sen idästä käsin. Hyökkäyksessään he ovat vyöryttäneet lukuisia sotilaita kohti kaupunkia edeten, lukuisista ihmisuhreista ja muutenkin menetelleet sodan laeista välittämättä. Destructions in Selydove after missile attack, 2024-02-14 (15).jpg|Esimerkkejä Venäjän sotarikoksista: ohjusiskulla tuhottua Selydoven sairaalaa (14.2.2024). College in Selydove after missile attack, 2023-12-05 (02).jpg|Selydoven teknisen oppilaitoksen rakennus ohjusiskun jälkeen (5.12.2023). Destructions in Selydove after missile attack, 2024-03-19 (01).jpg|Ohjusiskulla tuhottuja asuinrakennuksia (19.3.2024). Destructions in Selydove after Russian shelling, 2024-04-08 (02).jpg|Tykistöiskussa vaurioitettua asuinkerrostaloa (8.4.2024). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Donetskin alueen kaupungit Luokka:Pokrovskin piiri
Tommy Ahlers

Tommy Ahlers (s. 18. marraskuuta 1975 Haderslev) on tanskalainen entinen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2019–2021 ja toiminut Tanskan koulutus- ja tutkimusministerinä vuosina 2018–2019. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Tommy Ahlers Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Francisco Kröpfl

Francisco Kröpfl (26. helmikuuta 1931 Temesvár – 15. joulukuuta 2021 Palermo, Buenos Aires) oli argentiinalainen säveltäjä.Murió el compositor Francisco Kröpfl Clarín Kröpfl syntyi silloisella Unkarin (nykyisen Romanian) alueella, mutta muutti Argentiinaan 1-vuotiaana. Hän sai pianonsoiton opetusta 6-vuotiaasta sekä harmonian ja kontrapunktin opetusta 10-vuotiaasta asti. Hän teki varhaisesta saakka työtä jazzin parissa. Kiinnostus jazzia kohtaan osoittautui pysyväksi. Avantgardistiseen musiikkiin Kröpflin perehdytti Juan Carlos Paz. Hän tutustui myös Pierre Bouleziin, joka vaikutti vahvasti hänen myöhempään uraansa. Kröpfl itse vaikutti oleellisesti elektroakustisen musiikin kehitykseen Argentiinassa. Musiikkikriitikko Federico Monjeau luonnehtikin häntä "elektroakustisen musiikin patriarkaksi". Hän perusti musiikkialan instituutioita, joihin kuuluvat Federación Argentina de Música Electrocústica ja Estudio de Fonología Musical. Lisäksi Kröpfl työskenteli opettajana Buenos Airesin yliopistossa ja opetti lukuisia yksityisoppilaita. Hän kehitti itse omat sävellyksen ja musiikkianalyysin metodologiansa. Kröpfl ei koskaan jättänyt akustisen musiikin säveltämistäkään vaan laati myös orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia sekä oopperoita. Hän oli kiinnostunut audiovisuaalisuudesta ja teki poikkitaiteellista yhteistyötä muiden muassa Ricardo Aronovichin ja Aldo Persanon kanssa. Gustavo Beytelmannin kanssa hän sävelsi musiikin elokuvaan Quebracho. Kröpfl kuoli kotonaan 90 vuoden iässä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Argentiinalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Janne Talasma

Janne Talasma on suomalainen tanssija ja tanssinopettaja. Hän voitti Tanssii Tähtien Kanssa -kilpailun tanssiparinsa Satu Tuomiston kanssa vuonna 2009. Tanssin opettamisen lisäksi Talasma toimii mm. tanssiurheiluseura Team HSDS ry:n puheenjohtajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
María Cristina Kiehr

María Cristina Kiehr on argentiinalainen sopraano. Hän on osoittanut erityistä kiinnostusta varhaisen barokkikauden ohjelmistoa kohtaan.María Cristina KIEHR Universität für Musik und darstellende Kunst Wien, Institut für Alte Musik Kiehr syntyi Tandilissa.María Cristina Kiehr AllMusic Hänellä on tanskalainen sukutausta. Hän sai varhaisen musiikkikoulutuksensa Argentiinassa. Lapsena hän opiskeli viulunsoittoa, mutta teini-ikäisenä hän siirtyi lauluun. Vain vuoden Argentiinassa suoritettujen lauluopintojen jälkeen Kiehr lähti vuonna 1983 Eurooppaan, jossa häntä opetti Schola Cantorum Basiliensisissa René Jacobs. Hän onkin nimennyt Jacobsin itseensä eniten vaikuttaneeksi muusikoksi. Kiehr sai laulutekniikan opetusta myös Eva Krasnailta. Kapellimestareista Kiehrin kanssa ovat tehneet yhteistyötä muiden muassa René Jacobs, Jordi Savall, Nikolaus Harnoncourt, Philippe Herreweghe, Frans Brüggen, Gustav Leonhardt ja Konrad Junghänel. Kokoonpanoja, joiden kanssa Kiehr on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Concerto Köln, Concerto Vocale, Freiburger Barockorchester, Ensemble La Fenice, Akademie für Alte Musik BerlinMaría Cristina Kiehr BERNVOCAL, Cantus Cölln ja Hespèrion XXI. Kiehr oli mukana perustamassa La Colombina -, Daedalus Ensemble - ja Concerto Soave -kokoonpanojaMaría Cristina Kiehr Concerto Soave. Hän on muodostanut duoja vihuelansoittaja Ariel Abramovichin, barokkikitaristi Krishnasol Jiménez Morenon ja kitaristi Pablo Márquezin kanssa. Kiehr teki oopperadebyyttinsä vuonna 1988 Innsbruckissa esiintyessään René Jacobsin johtamassa esityksessä Francesco Cavallin oopperasta Giasone. Muita oopperarooleja Kiehr on tulkinnut muiden muassa Antonio Vivaldin, Henry Purcellin, Claudio Monteverdin, Christoph Willibald Gluckin, Joseph Haydnin ja Antonio Cestin teoksissa. Hän on myös osallistunut moniin oopperalevytyksiin. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa on kuulunut oratorioita. Aikansa musiikista Kiehrin ohjelmiston joukossa on ollut Zad Moultakan teos La Passion selon Marie. Kiehr on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja tehnyt opetustyötä Wienin Universität für Musik und darstellende Kunstissa. Kiehr on asettunut Sveitsiin ja on naimisissa sellisti Orlando Theulerin kanssa. == Lähteet == Luokka:Argentiinalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Ritva Poukka Evarts

Ritva Poukka Evarts (s. 27. tammikuuta 1932 Vesilahti) on suomalainen eläinlääkäri, joka vuonna 1965 suoritti ensimmäisenä naisena suomalaisen tohtorintutkinnon eläinlääketieteessä.Agnes Sjöberg oli ensimmäinen väitellyt suomalainen naiseläinlääkäri, mutta väitteli 1918 Leipzigissa. Riemutohtori , Eläinlääketieteellisen tiedekunnan promootio 2015. Viitattu 27.4.2022. Hän toimi 1970-luvun taitteesta lähtien Yhdysvaltain terveysviraston syöpätutkijana Bethesdassa, Marylandissa.Evarts, Ritva Poukka. (2008). In K. H. Nemeh (Ed.), American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today's Leaders in Physical, Biological, and Related Sciences (25th ed., Vol. 2). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 27.4.2022. Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan promootiossa 2015 Ritva Poukka Evarts promovoitiin riemutohtoriksi. Hän oli naimisissa aivotutkija Edward Evartsin (1926–1985) kanssa. Ritva Poukka Evartsin vanhempi sisko oli kielentutkija Helmi Poukka, hänen enonsa oli rovasti Frans Kärki ja serkkujaan säveltäjä Toivo Kärki ja assyriologi Ilmari Kärki. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset eläintieteilijät Luokka:Yhdysvaltalaiset eläintieteilijät Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Suomalaiset riemutohtorit
Ramón Vinay

Ramón Vinay (31. elokuuta 1912 Chillán, Chile – 4. tammikuuta 1996 Puebla de Zaragoza, Meksiko) oli chileläinen oopperalaulaja, joka lauloi sekä tenorin että baritonin äänialalle suunnattuja rooleja.Ramón Vinay AllMusic Vinay menetti äitinsä ollessaan 5-vuotias. Äiti ehti kuitenkin kannustaa poikaansa musiikin pariin. Ranskalaissyntyinen isä puolestaan taisteli Ranskan puolella ensimmäisessä maailmansodassa. Poikakin siirtyi Ranskaan, Digne-les-Bainsiin, jossa vietti vuodet 1920–1926. Kun Vinay oli 15-vuotias, hänen isänsä lähetti hänet opintoja varten Méxicoon. Hänen opettajiaan olivat José Pierson ja René Maison.Vinay, Ramón Cantabile-Subito Vinay aloitti esiintymisen oopperarooleissa 1930-luvun alussa. Hän oli alun perin äänialaltaan baritoni, mutta teki ensimmäisen esiintymisensä tenoriroolissa vuonna 1943 Don Joséna Georges Bizet'n teoksessa Carmen. Vuonna 1944 hän esiintyi ensimmäisen kerran merkkiroolissaan Giuseppe Verdin Otellon nimihenkilönä. Vuonna 1945 Vinay sai kiinnityksen New Yorkin kaupunginoopperaan ja vuonna 1946 Metropolitan- oopperaan. Hän jatkoi uraansa Metropolitan-oopperassa vuoteen 1961 saakka. Samalla hän kiersi kansainvälisesti; hän pääsi esiintymään La Scalaan 1947–1948, Salzburgin musiikkijuhlille 1951, Lontooseen 1955 ja Pariisiin 1958. Vuosina 1952–1957 hän esiintyi Bayreuthin musiikkijuhlilla Tristanin, Tannhäuserin, Parsifalin ja Siegmundin rooleissa. Kaikki nämä roolit Vinay myös levytti. Otellon roolin hän levytti Arturo Toscaninin ja Wilhelm Furtwänglerin johdolla. Lisäksi Vinay tulkitsi Otellon roolin Fritz Buschin johtamalla levytyksellä live-esiintymisestä. Vinay siirtyi vuonna 1962 takaisin baritonille suunnattuihin rooleihin ja teki paluun Bayreuthin musiikkijuhlille Telramundin roolissa. Hän tulkitsi myös muualla sellaisia rooleja kuin Scarpia, Iago (Otello), Dr. Schön ja Falstaff. Viimeisen oopperaesiintymisensä Vinay teki Iagon roolissa Santiago de Chilen oopperassa vuonna 1971. Konserttiesiintymisiä hän jatkoi vuoteen 1974. Vinay toimi myös lyhyesti Santiago de Chilen oopperatalon yleisjohtajana. Vinayn vaimo oli oopperalaulaja Tessie Mobley.MOBLEY, TESSIE (1906–1990) Oklahoma Historical Society == Lähteet == Luokka:Chileläiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Baritonit Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Teatro Colón

Teatro Colón on oopperatalo Buenos Airesissa, Argentiinassa. Ensimmäinen esitys siellä pidettiin 25. toukokuuta 1908, jolloin tulkittiin Giuseppe Verdin Aida. Oopperatalossa ovat esiintyneet johtavat kapellimestarit, laulajat ja tanssijat, joihin ovat kuuluneet muiden muassa Arturo Toscanini, Igor Stravinsky, Herbert von Karajan, Daniel Barenboim, Maria Callas, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, Rudolf Nurejev, Julio Bocca, Paloma Herrera ja Maximiliano Guerra.Teatro Colón Turismo Buenos Aires Teatro Colónin rakennustyöt kestivät lähes kaksikymmentä vuotta. Sen suunnitteluun osallistuivat arkkitehdit Francesco Tamburini, Vittorio Meano ja Jules Dormal. Oopperatalon kupolin koristelu on argentiinalaisen taidemaalari Raúl Soldin käsialaa. Vuonna 2008 Teatro Colónissa aloitettiin suuret kunnostus- ja uudistustyöt, joiden päätteeksi oopperatalo vihittiin jälleen käyttöön Argentiinan valtion 200-vuotisjuhlan kunniaksi 2010. Samoissa tiloissa toimii laulajia ja tanssijoita kouluttava Instituto Superior de Arte -oppilaitos. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , , Luokka:Buenos Airesin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Oopperatalot Luokka:Argentiinan musiikki
Dinorah Varsi

Dinorah Varsi (15. marraskuuta 1939 Montevideo, Uruguay – 17. kesäkuuta 2013 Berliini, Saksa) oli uruguaylaissyntyinen pianisti.Biography Dinorah VarsiLa uruguaya Dinorah Varsi, el piano que mejor interpretó a Chopin Notimérica Hänelle myönnettiin Sveitsin kansalaisuus vuonna 1982. Varsi oli Héctor Varsi Cavajanin ja María Celia Pérez Lestring de Varasin tytär. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa Sarah Bourdillon de Santórsolan johdolla 4-vuotiaana ja piti jo kolme kuukautta myöhemmin ensimmäisen julkisen esiintymisensä, jossa tulkitsi teoksia Joseph Haydnilta, Johann Sebastian Bachilta, Robert Schumannilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Vuonna 1945 Varsi piti ensimmäisen äänityssessionsa; kapellimestari Erich Kleiber oli läsnä kuulemassa. Ensimmäisen sooloresitaalinsa Varsi piti vuonna 1946. Vuonna 1949 hän tulkitsi Johann Sebastian Bachin f-mollikonserton belohorizontelaisen sinfoniaorkesterin solistina. Vuonna 1952 hän esitti Teatro Solísissa Wolfgang Amadeus Mozartin pianokonserton nro 20 (d-molli). Vuonna 1961 Varsi teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa tulkitsemalla Ludwig van Beethovenin pianokonserton nro 4 Paul Kletzkin johtaman Dallasin sinfoniaorkesterin kanssa. Varsi pääsi stipendillä École normale de musique de Parisiin, jossa häntä opetti Blanche Bascourret de Gueraldi. Hän saavutti kilpailumenestystä muun muassa etenemällä Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa finalistiksi (1961) ja voittamalla kansainvälisen Maria Canals -musiikkikilpailun Barcelonassa (1962). Vuonna 1963 Varsi valmistui École normale de musique de Parisista. Tulevina vuosina hän osallistui Géza Andan pitämille mestarikursseille. Andaa hän piti keskeisimpänä musiikillisena vaikuttimenaan.Dinorah Varsi Forte-Piano-Pianissimo Hän täydensi opintojaan vielä vuonna 1965 Leonard Shuren johdolla New Yorkissa. Vuonna 1966 hän asettui Lenzburgiin, Sveitsiin. Vuonna 1967 Varsi voitti Luzernissa kansainvälisen Clara Haskil -pianokilpailun. Hän solmi eksklusiivisen levytyssopimuksen Philips Recordsin kanssa ja piti ensimmäisen levytyssession sen artistina vuonna 1970. Hän teki Philipsille useita levytyksiä, mutta levytti sittemmin myös useille muille levy-yhtiöille, kuten Harmonia Mundille. Vuonna 1990 Varsi sai nimityksen opettajaksi Karslruhen musiikkiyliopistoon, jossa hän toimi vierailevana professorina vuoteen 1996. Varsi piti välillä urallaan taukoja esiintymisestä, mutta vetäytyi konserttilavoilta lopulta vuonna 2009. Varsi soitti uransa aikana muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Lontoon filharmonisen orkesterin ja Münchenin filharmonisen orkesterin kanssa. Hänen konsertto-ohjelmistoonsa kuului teoksia muiden muassa Pjotr Tšaikovskilta, Sergei Rahmaninovilta, Franz Lisztiltä, Frédéric Chopinilta ja Johannes Brahmsilta. Kapellimestareihin, joiden johdolla Varsi esiintyi, kuuluivat Rudolf Kempe, Giuseppe Sinopoli, Semjon Bytškov, Charles Dutoit, Bernard Haitink, Witold Rowicki ja Lamberto Gardelli. Kamarimuusikkona hän soitti esimerkiksi belgialaisen viulisti Arthur Grumiaux'n kanssa. == Lähteet == Luokka:Uruguaylaiset pianistit Luokka:Sveitsiläiset pianistit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Leonard Shure

Leonard Shure (10. huhtikuuta 1910 Los Angeles, KaliforniaAbout Leonard Shure – 28. helmikuuta 1995 Nantucket, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen pianisti.Leonard Shure, 84, Pianist, Dies; Noted as Performer and Teacher The New York Times Shure syntyi Jack ja Norma Shuren poikana. Kummallakaan hänen vanhemmistaan ei ollut musiikillista taustaa. Shure osoittautui lapsilahjakkuudeksi, joka aloitti varhain julkisen esiintymisen. 15-vuotiaana hän lähti Berliiniin opiskelemaan Artur Schnabelin johdolla. Valmistuttuaan hän jäi Saksaan, jossa työskenteli Schnabelin ensimmäisenä ja ainoana opetusassistenttina. Muodollisen Yhdysvaltain-debyyttinsä Shure teki vuonna 1934 Johannes Brahmsin ensimmäisen pianokonserton esityksellä Serge Koussevitzkyn johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Uransa aikana Shure esiintyi myös muiden muassa Leonard Bernsteinin, William Steinbergin ja Dimitri Mitropouloksen johdolla. Hän teki lisäksi usein yhteistyötä George Szellin johtaman Clevelandin orkesterin kanssa. Kamarimuusikkona Shure teki yhteistyötä muiden muassa Budapestin jousikvartetin, sellisti Paul Tortelierin, sopraano Leontyne Pricen ja viulisti Isaac Sternin johdolla. Shure teki opetustyötä monissa merkittävissä konservatorioissa, joihin kuuluivat Mannes School of Musicissa, Cleveland Institute of Musicissa ja New England Conservatory of Musicissa. Hänen oppilaidensa joukossa pianonsoitossa ja kamarimusiikissa olivat Jerome Rose, Ursula Oppens, Gilbert Kalish, David Del Tredici ja Pinchas Zukerman. Shurella oli vaimo ja lapsia. Hän kuoli 84-vuotiaana kotonaan nukkuessaan pitkään sairastettuaan. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Buddhalaisuus Yhdysvalloissa

Buddhalaisuus on merkittävä vähemmistöuskonto Yhdysvalloissa. Mikäli kristinusko niputetaan yhdeksi uskonnoksi, johon kuuluu 70,6 % amerikkalaisista, buddhalaisuus on maan neljänneksi suurin järjestäytynyt uskonto, jota harjoitti noin 0,7 % väestöstä. == Historia == Buddhalaisuus saapui Yhdysvaltoihin 1800-luvun puolessa välissä pääsääntöisesti kiinalaisten siirtolaisten mukana. 1800-luvun lopulla alkoivat saapua myös japanilaiset, jotka toivat myös oman versionsa buddhalaisuudesta. Aluksi uskonto keskittyi selkeästi länsirannikolle ja esimerkiksi vuonna 1875 San Franciscon kiinalaiskorttelissa oli kahdeksan temppeliä. Ensimmäiset buddhalaiset yhdistykset Young Men's Buddhist Association ja Buddhist Mission of North America perustettiin vuonna 1898. 1940-luvulla amerikanjapanilaiset joutuivat valtionjohtoisten vainojen kohteeksi Yhdysvalloissa, koska Yhdysvallat oli sodassa Japania vastaan. Presidentti Roosevelt allekirjoitti presidentin asetuksen (nr 9066), jolla 120 000 amerikanjapanilaista pakkosiirrettiin keskitysleireille tarkkailtavaksi. Buddhalaisuus oli monille tärkeä selviytymiskeino ja buddhalaisia rituaaleja, kuten häitä ja hautajaisia, toimitettiin leireillä niin pitkälle kuin mahdollista. Yhdysvaltain valkoiseen väestöön kuuluvat alkoivat kääntyä buddhalaisuuteen suuremmissa määrin 1960-luvulta alkaen, mikä oli osa vastakulttuuria siihen aikaan. Myös kiinnostus meditaatioon sai ihmisiä kääntymään buddhalaisuuteen. == Nykyään == Kaikista osavaltioista Havaijilla on suurin määrä buddhalaisia suhteutettuna väestön lukumäärään: 8 % osavaltion väestöstä on buddhalaisia. Pohjois- Mariaaneilla buddhalaisia on 10 % koko väestöstä. Suurin osa amerikkalaisista ei ole perinteisesti suhtautunut buddhalaisuuteen uskontona, koska siinä ei ole jumalia, monimutkaisia rituaaleja tai näkyvää papistoa. Buddhalaisuus on kuitenkin muuttunut uskonnollisemmaksi aina 1900-luvulta alkaen. Koko maan buddhalaisesta väestöstä noin ⅔ kuuluu aasialaistaustaisiin amerikkalaisiin. Loput ovat suurimmaksi osaksi valkoisia, ja näiden kahden ryhmän välillä on ollut jonkin verran kitkaa liittyen esim. buddhalaisuuden edustamiseen valtaväestön keskuudessa. == Lähteet == *
Ursula Oppens

Ursula Oppens (s. 2. helmikuuta 1944 New York, New York) on yhdysvaltalainen pianisti. Merkittävän osan urastaan hän on omistanut aikansa piano-ohjelmiston esittämiseen ja levyttämiseen. Hänet tunnetaan laajasta levytysten katalogistaan, joka koostuu enimmäkseen, vaikkakaan ei ainoastaan nykymusiikista. Levytyksiä ovat julkaisseet Cedille Records, ECM, Arte Nova Classics ja monet muut levy-yhtiöt.Ursula Oppens AllMusic Oppens sai varhaisimman pianonsoiton opetuksensa äidiltään Edith Oppensilta, joka oli tunnettu pianonsoiton opettaja. Myöhemmin häntä opetti Leonard Shure. Hän valmistui Massachusettsin Radcliffe Collegesta vuonna 1965 ja eteni sitten maisteriopintoihin Juilliard School of Musicissa. Siellä Oppensin opettajiin kuuluivat Rosa Lhévinne sekä Felix Galimir, ja sieltä hän sai oppiarvonsa vuonna 1967. Vuonna 1968 Oppensista tuli Young Concert Artists -voittaja, ja vuonna 1969 hän teki New Yorkin -debyyttinsä Carnegie Hallissa. Samana vuonna hänet palkittiin kansainvälisessä Ferruccio Busoni -pianokilpailussa. Vuonna 1971 Oppens oli mukana perustamassa nykymusiikin Speculum Musicae -kokoonpanoa.Pianist Ursula Oppens – A Conversation with Bruce Duffie Bruce Duffie Oppens on kantaesittänyt teoksia säveltäjiltä, joihin ovat kuuluneet John Adams, Luciano Berio, William Bolcom, Anthony Braxton, Elliott Carter, John Corigliano, Anthony Davis, John Harbison, Julius Hemphill, Laura Kaminsky, Tania León, György Ligeti, Witold Lutosławski, Harold Meltzer, Meredith Monk, Conlon Nancarrow, Tobias Picker, Bernard Rands, Frederic Rzewski, Allen Shawn, Alvin Singleton, Joan Tower, Lois V. Vierk, Amy Williams, Christian Wolff, Amnon Wolman ja Charles Wuorinen.Ursula Oppens Colbert Artists Management Oppens on usein yhdistänyt samoissa konserteissa modernia ja perinteistä ohjelmistoa. Hän on saanut viisi Grammy-ehdokkuutta. Oppens on esiintynyt lukuisten suurten sinfoniaorkestereiden sekä jousikvartettien ja muiden kamarikokoonpanojen kanssa Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Hän on opettanut Brooklyn Collegessa, CUNY Graduate Centerissä, Northwestern Universityssa ja Mannes School of Musicissa. Vuonna 2019 hän sai kunniatohtorin arvon New England Conservatory of Musicista. Oppens on istunut tuomaristojen jäsenenä monissa kansainvälisissä kilpailuissa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rafael Coello Ramos

thumb|right|Rafael Coello Ramos Rafael Coello Ramos (1877 Comayagüela – 1. maaliskuuta 1967 Tegucigalpa) oli hondurasilainen säveltäjä ja muusikko.Biografía del músico Rafael Coello Ramos Honduras.com Coello Ramos syntyi muusikkoisä Froylán Ramosin pojaksi ja oppi itsekin soittamaan pianoa, viulua ja kitaraa. Hän perusti Orquesta Verdin. Lisäksi hän työskenteli musiikkipedagogina lähes viidenkymmenen vuoden ajan. Coello Ramos sai kulttuuripalkinnon Juan Manuel Gálvezin hallinnolta, Manuel Bonilla -mitalin ja Francisco Morazánin ritarikunnan arvon. Hänen sävellystensä joukossa on Manuel Bonillan kuoleman johdosta laadittu Duelo Nacional. == Lähteet == Luokka:Hondurasilaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Paula Pequeno

Paula Renata Pequeno (s. 22. tammikuuta 1982 Brasília, Brasilia) on brasilialainen lentopalloilija ja olympiamitalisti. Pequeno kuului Brasilian naisten lentopallomaajoukkueeseen Pekingin olympialaisissa 2008 ja Lontoon olympialaisissa 2012, joista molemmista joukkue voitti kultaa. MM-kilpailuissa Pequeno kuului hopeaa voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2006. Pan-Amerikan kisoissa Pequeno kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen 2011 ja hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen 2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * *FIVB: Paula Pequeno Luokka:Brasilialaiset lentopalloilijat Luokka:Brasilialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jouko Juuramo

Jouko Kalervo Juuramo, vuoteen 1927 Juselius (20. huhtikuuta 1903 Vaasa – 7. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Juuramon vanhemmat olivat rautakaupan johtaja Juho Juselius ja Aina Helena Aleksandra Weckström ja puoliso vuodesta 1929 talousopettaja Elli Elise Emilia Oulasvirta, toimitusjohtaja Eemeli A. Oulasvirran tytär. Juuramo tuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta vuonna 1921 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi vuonna 1925 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1940. Hän toimi Hämeen läänin meijeriliiton sihteerinä ja konsulenttina 1927–1935 ja Valion neuvontaosaston apulaisjohtajana vuodesta 1936. Talvisodassa haavoittunut Juuramo toimi kansanhuoltoministeriön elintarvikeosaston kotieläintuotetoimiston päällikkönä vuonna 1940 ja osastopäällikkönä 1941–1944. Sotien jälkeen Juuramo palasi Valiolle, teknilliseksi johtajaksi ja teknillisen neuvontaosaston johtajaksi. Vuonna 1946 hänestä tuli Valion johtokunnan jäsen ja toinen johtaja ja vuonna 1954 toimitusjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Juuramo oli saanut edellisenä vuonna. Yritysjohtajan työnsä ohella Juuramolla oli useita alansa luottamustehtäviä. Juuramo tunnettiin myös Kekkosen vastustajana, joka yritti 1950-luvun lopulla pääjohtajien Paavo A. Viding ja S. A. Koskenoja kanssa syrjäyttää Kekkosen vuoden 1962 presidentinvaalissa. Kuka kukin oli Viitattu 28.4.2022. ==Julkaisuja== * Kertomus Vihdin osuusmeijerin 25 vuotisesta toiminnasta 8/1 1909 – 8/1 1934, 1934, A. Hiidenheimo, Jouko Juuramo (toim.) * Meijerien voiteluaineille asetettavat vaatimukset, 1935, A. E. Sandelin, Jouko Juuramo * Rehussa olevan rasvan vaikutus voirasvan määrään ja laatuun, 1937 * Osuusmeijerin kirjanpito: kirjanpitotaulukot näyte-esimerkkeineen, 1937, Otto P. Pehkonen, Jouko Juuramo * Mihin seikkoihin isännöitsijän on kiinnitettävä huomiota meijeritalouskilpailuja silmälläpitäen, 1937 * Osuusmeijerin kirjanpito, 1937, Otto P. Pehkonen, Jouko Juuramo ==Lähteet== Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Helena Kuivaniemi

Helena Kuivaniemi (s. 7. lokakuuta 1959 Kärsämäki) on suomalainen lääketieteen tohtori ja kansainvälistä uraa tehnyt geenitutkija, joka on erikoistunut perinnöllisiin sairauksiin. Vuodesta 2015 hän on toiminut eteläafrikkalaisen Stellenboschin yliopiston professorina. Kuivaniemi väitteli 25-vuotiaana tohtoriksi Oulun yliopistossa toukokuussa 1985 ja lähti luomaan tutkijanuraa Yhdysvaltoihin. Hän opetti vuoden verran Rutgersin yliopistossa New Jerseyssä ja työskenteli sitten 1986–1995 Thomas Jeffersonin yliopistossa Pennsylvaniassa muun muassa tutkijaryhmässä, joka löysi aortan aneurysmaa aiheuttavan geenin. Vuonna 1992 hän oli vierailevana tutkijana MeiKai- yliopistossa Japanissa, ja vuonna 1992 hänet nimitettiin Oulun yliopiston dosentiksi. Kuivaniemi toimi Waynen osavaltionyliopiston apulaisprofessorina Michiganissa vuodesta 1995 ja professorina vuodesta 2004 vuoteen 2009.Kuivaniemi, S Helena. (2015). In T. Moy (Ed.), American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today’s Leaders in Physical, Biological and Related Sciences (33rd ed., Vol. 8, p. 4841). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 28.4.2022. Tuolloin hän kuului tutkijaryhmään, joka selvitti aivovaltimoaneurysman periytyvyyttä yhteistyönä Waynen ja Kuopion yliopiston kesken. Vuosina 2010–2015 hän toimi Philadelphiassa Temple Universityn apulaisprofessorina ja sai sitten professuurin eteläafrikkalaisesta Stellenboschin yliopistosta. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset geneetikot Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lanzarotenreseda

Lanzarotenreseda (Reseda crystallina, syn. Reseda lancerotae) on resedakasvien (Resedaceae) heimoon ja resedojen (Reseda) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on pienikokoinen yksivuotinen tai monivuotinen laji. Sen juuri on lyhyt sekä paksu ja varsi on monihaarainen. Lehdet ovat voimakkaanvihreitä, mutta muuttuvat ajan myötä kellertäviksi. Muodoltaan lehdet ovat yksinkertaisia ja kapeita tai muutamaan kapeaan liuskaan liuskoittuneita. Kukat sijaitsevat varsien päissä tiiviissä kukinnoissa ja ovat pieniä sekä keltaisia. Kukissa on neljästä kahdeksaan verholehteä sekä sama määrä terälehtiä. Kukkien heteet työntyvät kukista selvästi ulos. Hedelmät ovat pitkulaisia, enintään 2 cm pitkiä ja lyhytkarvaisia kotia, jotka ovat aluksi vihreitä, mutta muuttuvat sitten punertavankeltaisiksi. Hedelmien kypsyttyä ne avautuvat yläpäistään vapauttaen pienet mustat siemenet. Lanzarotenreseda on suhteellisen yleinen laji Kanariansaarten itäisten saarten rannikkoalueiden hiekkaisilla ja kivisillä rinteillä sekä alueen pikkuluodoilla. Laji on runsaimmillaan Gran Canarian länsi- ja lounaisosissa, Lanzaroten luoteisosissa sekä Fuerteventuran keski- ja eteläosissa. Laji on Kanariansaarilla endeeminen kasvilaji. == Lähteet == * Flora de Canarias: Reseda crystallina == Aiheesta muualla == * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Reseda crystallina Luokka:Resedat Luokka:Kanariansaarien kasvit
Johannes Kaltio

Mikael Johannes Kaltio, vuoteen 1934 Kjäldström (11. lokakuuta 1890 Hull – 22. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Kaltion vanhemmat olivat rovasti Lars Oskar Kjäldström ja Elin von Rehausen ja puolisot 1916–1943 Edita (Etti) Hannula, tuomiorovasti ja kansanedustaja Edvard Hannulan tytär, ja vuodesta 1944 Irja Irene Lahdenperä. Kaltio tuli ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1910 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1915. Hän toimi ensin Hämeen läänin maanviljelysseuran vt. sihteerinä ja sitten tilanhoitajana, vuodesta 1917 G. A. Serlachiuksen Mänttään perustaman yrityksen maatilojen hoitajana. Suomen sisällissotaan Kaltio osallistui sekä rintamalla että valkoisen armeijan pääintendentuurin elintarvikeosaston muonituspäällikkönä. Vuonna 1920 Kaltiosta tuli Länsi- Suomen Karjanjalostusyhdistyksen johtokunnan jäsen ja vuonna 1931 yhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 1926 Kaltio toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston maataloustarkastajana ja tuli seuraavana vuonna Tervakosken maa-, metsä- ja sahatalouden hoitajaksi mutta toimi sittemmin kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työvoimapäällikkönä ja kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon palveluksessa. Monia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä hoitanut Kaltio tuli sotien jälkeen Suomen Karjanjalostusyhdistyksen puheenjohtajaksi ja Maataloustyönantajain Liiton toiminnanjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1955 asti. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1950. Sotilasarvoltaan Kaltio oli reservin majuri (1942).Ylipäällikkön päiväkäsky Doria. Viitattu 18.4.2023 ==Julkaisuja== * Itsenäisyyden opissa: muistelmia ja tilitystä routavuosilta ja itsenäistymisajoilta, 1971 * Historiaa vai harhautusta, 1974 ==Lähteet== Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Ikubi Lya Loongo

Ikubi Lya Loongo on Sambiassa elävän sala-kansan perinteinen juhla. Sitä vietetään vuosittain heinäkuussa Sambian Keskisessä maakunnassa Mumbwan piirissä. Ikubi Lya Loongo -juhlalla juhlistetaan onnistunutta sadonkorjuuta sekä sala-kansan voimaa muita heimoja vastaan. Juhlaseremoniassa osa esittää taistelutansseja ryhmissä ja osa esittää soolonumeroita laulaen sekä soittaen erilaisia soittimia. Juhlassa myös heimon päällikköä Shakumbilaa edustavat heimon vanhimmat esittävät laulaen ja tanssien heimon tarinan. Tanssi esittää heimon perinteistä parantajaa, joka transsissa loi heimopäällikkö Shakumbilan. Tuo perinteinen parantaja oli myyttinen nainen, joka pystyi tekemään ihmeitä, esimerkiksi tuottamaan vettä kimpusta kuivaa heinää. Ihmeidentekemiskykynsä vuoksi parantajaa kunnioitettiin ja hänestä tuli heimon johtaja. == Lähteet == Luokka:Sambia Luokka:Afrikkalainen kulttuuri
Olli Tuovinen

Olli Heikki Tuovinen (s. 8. huhtikuuta 1944 Helsinki) on suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen biologi ja emeritusprofessori. Ympäristömikrobiologiaan erikoistunut Tuovinen on työskennellyt vuodesta 1978 Ohion osavaltionyliopistossa Yhdysvalloissa, jossa hän toimi mikrobiologian professorina vuodesta 1985 alkaen.Tuovinen, Olli Heikki. (2017). In J. Muhr (Ed.), American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today’s Leaders in Physical, Biological and Related Sciences (35th ed., Vol. 15, p. 9538). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 28.4.2022. Hän oli 2000-vuosikymmenen lopulla FiDiPro-ohjelman rahoittamana Suomessa tutkimassa kaivosvesien biologista puhdistusta. Tuovinen opiskeli Helsingin yliopistossa 1960-luvun lopulla ja väitteli tohtoriksi Lontoon yliopistossa 1973. Vuosina 1973–1976 hän työskenteli eteläaustralialaisessa Waiten maataloustutkimuslaitoksessa, sitten Helsingin ja Minnesotan yliopistossa ja vuodesta 1978 eri tehtävissä Ohion osavaltionyliopistossa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Suomalaiset mikrobiologit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt
Kaliumferrioksalaatti

Kaliumferrioksalaatti eli kaliumtris(oksalaatto)ferraatti(III) (K3[Fe(C2O4)3]) on kalium-, rauta- ja oksalaatti-ionien muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa sinikopioiden valmistukseen ja aktinometreissä. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa kaliumferrioksalaatti on vihreää kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on monokliininen ja yhdiste voidaan kiteyttää kiraalisena. Yhdiste esiintyy usein kidevedellisenä trihydraattina (K3[Fe(C2O4)3]·3H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kaliumferrioksalaatti liukenee suhteellisen niukasti veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Yhdiste hajoaa valon vaikutuksesta, jolloin rauta pelkistyy hapetusluvulta +III hapetusluvulle +II ja oksalaatti-ionit hapettuvat hiilidioksidiksi.Alan M. Stolzenberg: Iron Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004. Kaliumferrioksalaattia voidaan valmistaa kaliumoksalaatin ja rauta(III)kloridin välisellä reaktiolla. Kaliumferrioksalaattia voidaan käyttää sinikopioiden valmistamiseen ja sitä käytetään myös aktinometreissä ==Lähteet== Luokka:Kaliumyhdisteet Luokka:Oksalaatit Luokka:Rautayhdisteet
Académie de l'air et de l'espace

Académie de l'air et de l'espace (AAE) on ranskalainen yhdistys, joka edistää ilmailun ja ilmailun tieteellistä, teknistä, taloudellista ja kulttuurista kehitystä.Qui sont les académiciens de l'air et de l'espace, en visite à Issoire aujourd'hui ? Se perustettiin vuonna 1983 nimellä Académie nationale de l'air et de l'espace (nimenmuutos tapahtui vuonna 2007)Une académie pour l'air et pour l'espace André Turcatin ja Toulousen kaupungin aloitteesta Dominique Baudisin pormestarina.DÉCÈS D’ANDRÉ TURCAT, PREMIER PILOTE DU CONCORDE ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kotisivut Luokka:Tiedeakatemiat Luokka:Ranskan tiede ja tekniikka Luokka:Toulouse
Antti Koivo

Antti Jaakko Koivo (alun perin Koivuniemi, 9. huhtikuuta 1932 Vaasa – 1. lokakuuta 2022) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen elektroniikan emeritusprofessori ja robotiikan tutkija. Hän on työskennellyt 1960-luvun alkupuolelta lähtien Purduen yliopistossa Indianassa. Koivo valmistui diplomi- insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956 ja toimi pari vuotta sähköteknisenä suunnittelijana Strömberg-yhtiössä. Hän jatkoi opintojaan Indianan yliopiston master-ohjelmassa ja suoritti tohtorintutkinnon Cornellin yliopistossa New Yorkin osavaltiossa vuonna 1963. Sen jälkeen hän sai tietokone-elektroniikan apulaisprofessuurin vuonna 1978 lähtien professuurin Purduen yliopistosta Indianassa. Vuosina 1973–1974 Koivo toimi Suomalaisen Tiedeakatemian vanhempana tutkijana ja on vieraillut myös Yhdysvaltain ilmavoimien tutkimuslaitoksissa, Hannoverin yliopistossa Saksassa ja Teknillisessä korkeakoulussa Espoossa.Antti Jaakko Koivo. (2008). American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today's Leaders in Physical, Biological, and Related Sciences. Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 27.4.2022. Antti Koivon julkaisuihin kuuluu vuonna 1989 ilmestynyt Fundamentals for Control of Robot Manipulators (J. Wiley & Sons, Inc.). Hän toimi aktiivisesti yhdysvaltalaisissa ja kansainvälisissä robotiikka-alan järjestöissä ja tapahtumissa. Antti Koivon nuorempi veli on Aalto-yliopiston elektroniikan emeritusprofessori Heikki Koivo. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt
Verkosto (täsmennyssivu)

Verkosto voi tarkoittaa seuraavia: *Verkosto, käsite, jota käytetään sekä verkkoa muistuttavista muodostumista ja rakenteista että kuvaannollisesti järjestelmistä *Verkosto, luterilainen seurakuntayhteisö pääkaupunkiseudulla *Verkosto, Annikki Luukelan tekemä tilateos Helsingin yliopiston metroasemalla Helsingissä
Marjukka Kolehmainen

Jaana Marjukka Kolehmainen (os. Tiainen, s. 15. tammikuuta 1968 Varkaus) on suomalainen filosofian tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston ravitsemustieteen professorina. Vuonna 2020 hänet nimitettiin kutsusta viisivuotisen Elintarvikkeet ja terveys -teema-alueen professoriksi. Kolehmainen opiskeli ravitsemustieteilijäksi Kuopion yliopistossa (FM 1993). Hän valmistui Kuopiosta myös filosofian tohtoriksi (2003). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2003) oli otsikoitu Metabolic studies on adipose tissue in severe obesity. Kolehmainen tuli kliinisen ravitsemustieteen dosentiksi (Kuopion yliopisto) vuonna 2009. Professori Kolehmainen valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi keväällä 2021. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Marjukka Kolehmainen. University of Eastern Finland. Institute of Public Health and Clinical Nutrition, Professor (researchgate.net) Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Ravitsemustieteilijät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anthony Rota

Anthony Rota (s. 15. toukokuuta 1961) on kanadalainen liberaalipuolueen poliitikko, joka on toiminut Kanadan edustajainhuoneen puhemiehenä vuodesta 2019 lähtien. Hän on toiminut edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 2004–2011 ja uudelleen vuodesta 2015. Italialaista syntyperää oleva Rota syntyi North Bayssä Ontarion provinssissa. Hänellä on poliittisten tieteiden kandidaatintutkinto sekä MBA-tutkinto. Rota istui North Bayn kaupunginvaltuustossa vuosina 1994–1997. Parlamentin edustajainhuoneeseen hänet valittiin vuoden 2004 parlamenttivaaleissa Nipissing–Timiskamingin vaalipiiristä. Hänet valittiin uudestaan vuosien 2006 ja 2008 vaaleissa, mutta hän menetti vuoden 2011 vaaleissa paikkansa konservatiivipuolueen Jay Aspinille vain 18 äänen erolla. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä luennoitsijana Nipissingin yliopistossa. Vuoden 2015 vaaleissa Rota valittiin uudelleen parlamenttiin. Vuoden 2019 vaaleissa hän säilytti paikkansa, ja joulukuussa 2019 hänet valittiin edustajainhuoneen puhemieheksi. Vuoden 2021 vaaleissa hän säilytti paikkansa edustajainhuoneen jäsenenä, ja vaalien jälkeen hänet valittiin uudelleen puhemieheksi. == Lähteet == Luokka:Kanadan liberaalipuolueen poliitikot Luokka:Kanadan edustajainhuoneen puhemiehet Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lars Christian Lilleholt

Lars Christian Lilleholt (s. 2. maaliskuuta 1965 Odense) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2001. Vuosina 2015–2019 hän oli Tanskan ilmasto-, energia- ja infrastruktuuriministeri. ==Yksityiselämä== Lilleholt on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lars Christian Lilleholt Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Luda Klusáková

Luda Klusáková (1950 – 8. huhtikuuta 2020) oli tšekkiläinen, Prahassa toimivan Kaarlen yliopiston historian professori. Klusáková opiskeli Kaarlen yliopistossa perustutkinnon historiasta ja ranskan kielestä (1968–1973: M.A.) ja edelleen jatko-opinnot (1974–1978). Hän oli professori vuodesta 2009. Klusákoválla oli yhteyksiä esimerkiksi Tampereen yliopistoon. Suomalaisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen Klusáková ehti olla yhden vuoden, hänet kutsuttiin jäseneksi keväällä 2019. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Luda Klusákován Google Scholarin profiili (scholar.google.com) *Luda Klusakova. Charles University in Prague, Faculty of Arts, Institute of World History, Seminar of General and Comparative History (researchgate.net) Luokka:Tšekkiläiset historioitsijat Luokka:Tšekkiläiset professorit Luokka:Kaarlen yliopisto Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Esittävän taiteen osuuskunta Kaukasus

Esittävän taiteen osuuskunta Kaukasus on vuonna 2010 perustettu esittävän taiteen kollektiivi, joka tuottaa esityksiä ja tapahtumia Mikkelissä. Kesällä 2022 Esittävän taiteen osuuskunta Kaukasus tuo Mikkelin katukuvaan uuden pop up -kulttuuritilan. Kulttuuritila 22 tarjoaa Kaukasuksen omia tuotantoja ja työpajoja, vierailevia esityksiä ja taidenäyttelyitä sekä muita taidetapahtumia. == Jäsenet == * Minttu Tamski - Tuottaja * Riikka Karjalainen * Esko Korpelainen * Ella Kähärä * Joonas Kääriäinen * Jani Orbinski * Menni Renvall * Henri Tuulasjärvi * Joonas Veijanen == Menneitä esityksiä == * Videojuttu (2021) * Kaukasus 10 v (2020) * Välitila (2020) * Pikku Vosko ja kadonneet sorsat (2018) * Hylätyn varjon teatteri (2018) * Selviytyjät-show (2017) * Minä rakennan sinulle saunan (2017) * Uumen (2017) * Kipi Kosmos ja tuntematon planeetta (2016, 2017) * Baskervillen koira (2015, 2016) * Mattolaituri (2014) * Sikiö – Esitystaiteellinen syntymäpäivä (2013) * Mania: 3 SEK (2012) * Tiikeri (2011) * Kylä of Love (2010) == Yhteistyöt == * Lasten elokuvamusiikin konsertti, Mikkeli (2021) * Työväen Näyttämöpäivät, Mikkeli (2020) * Juhlaesitys, Pieksämäki (2019) * Museoiden Yö, Mikkeli (2017, 2018, 2019) * P*skan palvelun illallinen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://www.kaukasus.fi/ Luokka:Suomalaiset osuuskunnat
Madeirankaninkeltto

Madeirankaninkeltto eli madeiranandryala (Andryala crithmifolia, lajinimi "merifenkolinlehtinen") on Madeiralla kotoperäisenä kasvava uhanalainen asterikasvilaji. Laji esiintyy Madeiran saaren etelärannikolla Funchalin lähellä melko suppealla alueella. Se kasvaa kalliorinteillä. Madeirankaninkeltto on alun perin ollut yleisempi, mutta sen kasvualue sijoittuu juuri Madeiran tiheimmin asutetulle seudulle. Lajista on nykyisin jäljellä enää kaksi kaupunkialueen keskelle jäänyttä erillistä populaatiota ja yksilömäärän luonnossa arvioidaan olevan 50–250. Madeirankaninkeltto on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi vuodesta 2011 alkaen.IUCN Red List of Threatened Species: Andryala crithmifolia Viitattu 28.4.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Andryala crithmifolia Aiton Luokka:Asterikasvit Luokka:Madeiran kasvisto Luokka:Uhanalaiset kasvit
Madeiranselja

Madeiranselja (Sambucus lanceolata) on Madeiralla kotoperäinen, harvinainen ja uhanalainen seljalaji. Se kasvaa suureksi pensaaksi tai pieneksi puuksi. Lajia esiintyy Madeiran saaren keskiosassa, missä sitä kasvaa metsissä. Lajin kannaksi on arvioitu alle 1000 yksilöä, mutta kanta on toistaiseksi vakaa ja kasvi luokitellaan vaarantuneeksi. Madeiranseljan kukkia on perinteisesti käytetty parantamaan kurkkukipua ja hammassärkyä, puuaineista on hyödynnetty puutöihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Sambucus lanceolata Luokka:Seljat Luokka:Madeiran kasvisto Luokka:Uhanalaiset kasvit