EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Fluksio

Fluksiot (myös fluksionit, , virrata)runeberg.org: Tietosanakirja (1909) ja fluentit ovat historiallisia käsitteitä varhaisesta differentaali- ja integraalilaskennasta. Fluksiolla tarkoitettiin sitä nopeutta jolla muuttuva suure kasvaa tai vähenee aikayksikköä kohti. Fluksiot vastaavat modernia derivaattaa, kun taas fluentit ovat integraaleja. Nämä käsitteet kehitti Isaac Newton kirjassaan Method of Fluxions.https://ilmop.vuodatus.net/lue/2016/01/tieteen- aamunkoitto-1600-luvulla == Lähteet == Luokka:Matematiikan historia
Dagmar Salén

Dagmar Salén (o.s. Mörner; 22. toukokuuta 1901 Örebro, Ruotsi – 20. joulukuuta 1980 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen purjehtija. Hän saavutti ainoan olympiamitalinsa kesäolympialaisista 1936 purjehduksen kuutosesta Ruotsin viisihenkisessä joukkueessa, johon kuului myös hänen miehensä Sven Salén. Hänestä tuli tuolloin ensimmäinen ruotsalainen olympiamitalin purjehduksesta saanut nainen. Dagmar Salen nai Sven Salénin vuonna 1931. Heidän ainoa poikansa Sven H. Salén (s. 1939) ryhtyi liberaalien poliitikoksi. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset kilpapurjehtijat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet Luokka:Ruotsalaiset olympiamitalistit
Märtha Adlerstråhle

Anna Märtha Vilhelmina Adlerstråhle (syntyjään von Oelreich; 16. kesäkuuta 1868 Torpa, Kungsör, Ruotsi – 4. tammikuuta 1956 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen tennispelaaja. Hän saavutti pronssia kesäolympialaisista 1908 naisten sisäkaksinpelistä. Hän nai vuonna 1889 Axel Einar Teodor Adlerstrålen. Kun Adlerstråle tammikuussa 1956 kuoli, hänet haudattiin Norra begravningsplatsenille. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet Luokka:Ruotsalaiset olympiamitalistit
Marjo Yliperttula

Marjo Liisa Yliperttula (aik. Ikonen 1988–1996, Yliperttula-Ikonen 1996–2000; s. 4. lokakuuta 1960, Kiiruna) on suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston biofarmasian professori. Yliperttula tuli ylioppilaaksi vuonna 1979. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1987 ja tohtoriksi 1993 Helsingin yliopistosta. Hänen fysikaalisen kemian väitöskirjansa käsitteli bio- optoelektroniikaa. Nimellä Marjo Ikonen julkaistu englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1993) oli otsikoitu Bacteriorhodopsin in Langmuir- Blodgett films-preparation, structure and photoinduced optical and electrical properties. Hän oli väitöskirjansa aikaan vierailevana tutkijana Moskovan yliopistossa maser-ilmiön löytäneen nobelisti Aleksandr Prohorovin johtamassa Optisen fysiikan laboratoriossa. Postdoc-tutkijana hän vieraili Ranskan Saclayssa d'Etudies de Atomique Moleculaire -ydintutkimuslaitoksessa (1994–1995). Opiskelunsa ohessa Yliperttula toimi Nokia elektroniikan tutkimusavustajana (1981–1985) ja KSV Instrumentsin tutkijana (1986–1987). Hän oli Helsingin yliopiston Fysikaalisen kemian laitoksen tutkija (1987–1989) ja assistentti (1990–1993), minkä jälkeen Orionin tutkija, vanhempi tutkija ja ryhmäpäällikkö (1995–2005). Helsingin yliopiston farmasian tiedekunnan vanhemmaksi tutkijaksi hän siirtyi vuonna 2005 ja biofarmasian professorina hän aloitti 2007 (2006). Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Harvard Medical Schoolissa (Women’s Hospital) 2006–2007. Lisäksi hän on ollut vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Cambridgessä ja vierailevana professorina Latviassa Riian teknillisessä yliopistossa ja Italiassa Padovan yliopistossa. Yliperttulalla oli vuonna 2015 kahdeksan patenttia, joihin lukeutuu esimerkiksi Nanoselluloosan käyttö solujen kasvualustana, mihin pohjautuu UPM:n GrowDex-tuote. Hän sai Suomen Kemian Seuran Vuoden nuori tutkija -palkinnon (1988). Hänelle on myönnetty myös Tekesin Scientific Breaktrough -palkinto (Functional materials). Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Yliperttula on ollut vuodesta 2019. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Marjo Yliperttulan Google Scholar -profiili (scholar.google.com) *7 yleistä virhettä lääkkeenotossa (17.9.2016) (iltalehti.fi) *Raumalaislähtöinen professori kannattaa suurempia erikoissairaanhoidon yksikköjä (Länsi-Suomi, 26.5.2015) (ls24.fi) Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Barrett Wilbert Weed

Barrett Wilbert Weed (s. 6. marraskuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Veronica Sawyer elokuvaan Heathers perustuvassa musikaalissa Off Broadwaylla sekä roolista Janis Sarkisian Broadwayn Mean Girlsin musikaaliversiossa. == Ura == Weedin ensiesiintyminen Broadwaylla tapahtui marraskuussa 2011, musikaalissa Lysistrata Jones, jossa hän toimi useiden naispuolisten roolien varanäyttelijänä. Hänen seuraava merkittävä roolinsa oli Nadia musikaalissa Bare vuosina 2012-2013. Syksyllä 2013 Weed sai pääroolin Veronica Sawyer musikaalin Heathers: The Musical ensiesityksessä Los Angelesissa, ja jatkoi roolissaan kun musikaali siirtyi New Yorkiin Off Broadwaylle. Kesäkuussa 2014 Weed jätti roolin ja elokuussa musikaali suljettiin. Esiintymisensä ansiosta hän pääsi ehdolle Lucille Lortel- ja Drama Desk-palkintojen saajaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät
Sofie Castenschiold

Thora Gerda Sofie Castenschiold (1. helmikuuta 1882 Kööpenhamina, Tanska – 30. tammikuuta 1979 Helsingborg, Ruotsi) oli tanskalainen tennispelaaja. Vuoden 1912 kesäolympialaisissa hän saavutti hopeaa naisten sisäkaksinpelistä Edith Hannamin voittaessa finaalin erin 2–0. Castenschiold on myös voittanut Tanskan naisten tennismestaruuskilpailut neljästi vuosina 1906–1910. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet Luokka:Tanskalaiset olympiamitalistit
Salibandyn Champions Cup 2020

Champions Cup 2020 oli järjestyksessään 27. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se järjestettiin 11.–12. tammikuuta 2020 Ostravassa ja siihen osallistuivat Suomen, Ruotsin, Sveitsin ja Tšekin mestarit kaudelta 2018–2019 sekä miehissä, että naisissa. Kaksipäiväisessä turnauksessa 11. päivänä pelattiin välierät ja 12. päivänä mitalipelit. == Joukkueet == Miehet * Classic * Storvreta * Wiler-Ersigen * Vítkovice Naiset * Täby FC * SB-Pro * Jets * Vítkovice == Ottelut == === Miehet === {{Turnauspuu4 |11.1. 16:30| Storvreta|11| Vítkovice|1 |11.1. 19:30| Classic|7| Wiler-Ersigen|10 |12.1. 19:00| Storvreta|10| Wiler-Ersigen|4 |12.1. 13:00| Vítkovice|3| Classic|6 }} === Naiset === {{Turnauspuu4 |11.1. 10:30| SB-Pro|3| Jets|9 |11.1. 13:30| Täby FC|6| Vítkovice|3 |12.1. 16:00| Jets|3| Täby FC|10 |12.1. 10:00| SB- Pro|3| Vítkovice|7 }} == Lähteet == * https://www.facebook.com/FloorballChampionsCup/ * https://floorball.sport/cc2020/ Luokka:Champions Cup Luokka:Vuoden 2020 salibandy Luokka:Tšekin urheilutapahtumat Luokka:Tšekin salibandy Luokka:Ostravan urheilu
Jyrki Niskanen (professori)

Jyrki Tapio Niskanen (30. syyskuuta 1955 Helsinki – 18. huhtikuuta 2019 Kuopio) oli Itä-Suomen yliopiston laskentatoimen ja rahoituksen professori. Niskasen vanhemmat olivat vuorineuvos Yrjö Niskanen ja Vera Niskanen (o.s. Sairisto). == Elämänura == Niskanen syntyi Helsingissä ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1974. Seuraavana syksynä hän aloitti opinnot Helsingin kauppakorkeakoulussa. Suoritettuaan kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon hän aloitti tutkijanuransa Helsingin Kauppakorkeakoulussa ja siirtyi sieltä virkamieheksi kauppa- ja teollisuusministeriöön. Niskanen palasi tutkijaksi Kauppakorkeakouluun, mistä väitteli tohtoriksi 1990. Hän jatkoi työskentelyä eri tehtävissä Kauppakorkeakoulussa vuoteen 1994. Niskasen tuleva vaimo, professori Mervi Niskanen, työskenteli samalla laitoksella. Vuonna 1994 Niskanen nimitettiin laskentatoimen professoriksi Tampereen yliopistoon, mistä hänet kutsuttiin 2001 Kuopion yliopiston laskentatoimen ja rahoituksen professoriksi. Niskasen yliopistoura jatkui kaikkiaan yli 30 vuotta, joista professorina 25 vuotta. Päätyönsä ohella Niskanen toimi vuosina 2005–2009 Kuopion yliopiston Informaatioteknologian ja kauppatieteiden tiedekunnan dekaanina. == Tutkijanura == Niskasen tutkimukset keskittyivät pääosin ulkoisen laskentatoimen ja yritysrahoituksen aihealueille. Väitöskirjassaan hän tutki kassa- ja suoriteperusteisesta informaatiosta saatavaa hyötyä arvioitaessa yritykseen sijoituskohteena liittyvää riskiä. Ulkoisen laskentatoimen alueella Niskasen tutkimus keskittyi varsinkin hänen uransa alkuvaiheessa markkinaperusteiseen laskentatoimeen ja erityisesti tuloslaskennan tutkimukseen. Myöhemmässä vaiheessa tutkimus laajeni kattamaan myös yritysrahoituksen ja tilintarkastuksen tutkimusta. Yritysrahoituksen tutkijana Niskanen keskittyi erityisesti pk-yritysten rahoitusta ja pankkisuhteita käsitteleviin aihealueisiin. Tilintarkastustutkimuksen osalta hänen kiinnostuksenkohteisiinsa kuuluivat tilintarkastuksen kysyntä ja laatu. == Oppikirjat == Niskanen kirjoitti vaimonsa Mervi Niskasen kanssa kaksi laajasti käytettyä yliopistotason oppikirjaa: * Yritysrahoitus, 8. painos, Edita 2016 ISBN 978-951-37-6421-0 * Tilinpäätösanalyysi, 2. painos, Edita Publishing Oy ISBN 951-37-3701-2 == Lähteet == * Ellonen, Leena (toim.): Suomen professorit 1640‒2007. Jyväskylä: Professoriliitto, 2008. * Kuka on kukin 2011, s. 666, Kuka on kukin 2015, s. 612. * Google Scholar, Jyrki Niskanen * Opinto-opas 2008–2009. Informaatioteknologian ja kauppatieteiden tiedekunta Kuopion yliopisto, 2008. == Aiheesta muualla == * Jyrki Niskasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa * Professori Jyrki Niskanen oli tieteenalansa uudisraivaaja ja innostava opettaja. Itä-Suomen yliopisto 2019. Luokka:Suomalaiset kauppatieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Leena Virtanen (toimittaja)

Leena Virtanen (s. 12. toukokuuta 1960 Helsinki) on suomalainen toimittaja, kriitikko ja tietokirjailija. == Ura == Virtanen opiskeli Tampereen yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1991. Hän työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana vuodesta 1991 lähtien ja jättäytyi freelanceriksi vuonna 2010. Virtanen on erikoistunut elokuvaan ja tv- sarjoihin, joista hän kirjoittaa myös arvioita. Helsingin Sanomien lisäksi hän avustaa muun muassa Suomen Kuvalehteä. Virtanen alkoi kirjoittaa lasten kuvakirjoja 2000-luvulla. Silloin ilmestyi kolme Xing-kirjaa, joiden päähenkilönä oli Kiinasta adoptoitu tyttö. Kirjat kuvitti Salla Savolainen ja kustansi Tammi. Virtanen on kirjoittanut Suomen supernaisia -kuvakirjasarjaa, jota on kuvittanut Sanna Pelliccioni. Ensimmäinen osa Minna Canthista ilmestyi syksyllä 2018. Sen jälkeen ovat ilmestyneet kuvakirjat taiteilija Ellen Thesleffistä, kirjailija Eeva Kilvestä, kirjailija Fredrika Runebergista ja runolaulaja Larin Paraskesta. Minna! palkittiin Vuoden kaunein kirja -kilpailussa lasten- ja nuortenkirjojen sarjassa 2019. Vuonna 2021 Virtasen ja Kristiina Markkasen teos Wivi & Hanna – arkkitehdin ja kauppaneuvoksen yhteiset vuodet valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Teos oli kategoriassaan yleisön suosikki. Vuonna 2022 ilmestyi Virtasen käsikirjoittama ja Aino Sutisen kuvittama sarjakuva-albumi Sörnäisten tyttö, joka perustuu vasemmistopoliitikko Sylvi-Kyllikki Kilven teinipäiväkirjoihin vuosilta 1915–1918. Keväällä 2023 ilmestyi Virtasen ja Jaana Semerin tietokirja Neitoperhot ja pahanhautojat, joka kertoo suomalaisen elokuvan naistekijöistä, pääasiassa 1990-luvulta lähtien nykyaikaan. Virtanen on Adoptioperheet ry:n hallituksen jäsen. == Teokset == * Pikku Xing: Kuvitus Salla Savolainen. Tammi, 2004. ISBN 951-31-3123-8 * Xing ja superkaverit: Tammi, 2006. ISBN 978-951-31-3683-3 * Xing ja sukulaiset: Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5322-9 * Sandra ja kaverikiemurat: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-6231-3 * Ruutia, räminää ja rakkautta. Elokuvaklassikoita lapsille ja nuorille: Yhdessä Kirsi Raitarannan kanssa, SKS, 2011. ISBN 978-952-222-290-9 * Minna! Minna Canthin uskomaton elämä ja vaikuttavat teot: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2018. ISBN 978-951-851-837-5 * Ellen! Ellen Thesleffin elämä ja villit värit: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-951-8 * Eeva! Kirjailija Eeva Kilven polut, muistot ja viisaat sanat: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2020. ISBN 978-952-363-035-2 * * * * Sutinen Aino & Virtanen Leena: Sörnäisten tyttö. Sylvi-Kyllikki Kilven päiväkirja 1915–1918 sarjakuvana. Tampere: Suuri Kurpitsa, 2022. ISBN 978-952-7160-58-9 * Semeri, Jaana & Virtanen, Leena: Neitoperhot ja pahanhautojat. Naiset tekevät elokuvia. Jyväskylä: Atena 2023. ISBN 978-951-1-44864-8 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Helsingin Sanomien toimittajat Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dominique Bona

Dominique Henriette Marie Bona, o.s. Conte (29. heinäkuuta 1953 Perpignan, Pyrénées-Orientales) on ranskalainen kirjailija. Hän on saanut vuonna 1992 Prix Interallié -palkonnon ja vuonna 1998 Prix Renaudot -palkinnon. Hänestä tuli Ranskan Akatemian jäsen 18. huhtikuuta 2013 ja hänellä on tuoli numero 33. == Elämäkerta == Dominique Conte syntyi alkuperältään katalonialaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli myös kirjailija ja poliitikko Arthur Conte (1920-2013). Dominique Conte on kustantaja Pierre Conten sisar. Dominique Bona suoritti akateemiset opintonsa Sorbonnessa vuonna 1975, hänen gradunsa otsikko oli "Les fées et les sorcières dans la littérature des XIIe et XIIIe siècles" ja samanna vuonna hän auskultoi eli suoritti opettajan pätevyyden.Mohammed Aïssaoui, « Dominique Bona, immortelle », in Le Figaro, vendredi 19 avril 2013, s. 34. Kirjallisessa tuotannossaan Dominique Bona on korostanut feminismiä. Kun Bona valittiin Ranskan akatemiaan 18. huhtikuuta 2013 tuolille 33 eli Michel Mohrtin tilalle, niin hänestä tuli valintahetkellä kahdeksan nainen, joka oli päässyt kuolemattomien joukkoon. Hän oli myös valintansa hetkellä koko Akatemian nuorin jäsen. Dominique Bona on avioliitossa korsikalaista alkuperään olevan miehensä kanssa ja heillä on kaksi lasta. == Romaanit == * Les Heures volées, Mercure de France, 1981 * Argentina, Mercure de France, 1984 * Malika, Mercure de France, 1992 - Prix Interallié * Le Manuscrit de Port-Ébène, Grasset, 1998 - Prix Renaudot * La Ville d'hiver, Grasset, 2005 == Elämäkerrat == * Romain Gary, Mercure de France, 1987 - Grand Prix de la biographie de l'Académie française. * Les Yeux noirs, ou les Vies extraordinaires des sœurs Hérédia, Lattès, 1989 - Grand Prix de la Femme, Alain Boucheron, Prix de l'Enclave des Papes, Prix Lutèce, Prix des Poètes français * Gala, Flammarion, 1994 * Stefan Zweig, l'ami blessé, Plon, 1996 * Berthe Morisot, le secret de la femme en noir, Grasset, 2000 ; réédition, LGF, , Paris 2002, - Bourse Goncourt de la biographie, Prix Bernier de l'Académie des Beaux-Arts * Il n’y a qu'un amour, Grasset, 2003 - Ouvrage sur André Maurois et ses amours * Camille et Paul : La Passion Claudel, Grasset, 2006 *Clara Malraux, Grasset, 2010 *Stefan Zweig l'ami blessé, Grasset, 2010, * Deux sœurs : Yvonne et Christine Rouart, muses de l'impressionnisme, Grasset, 2012 - Prix spécial Simone-Veil 2012 * Je suis fou de toi : le grand amour de Paul Valéry, Grasset, 2014 == Muut julkaisut == * Discours de réception à l'Académie française, Grasset, 2015 Ranskan Akatemian sivustolla http://www.academie-francaise.fr/discours-de-reception-de-dominique-bona * Colette et les siennes, essai, Grasset, 2017 * Mes vies secrètes, Gallimard, 2018 == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset historioitsijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Virpi Mäkinen

Virpi Helena Mäkinen (s. 7. marraskuuta 1962, Tampere) on suomalainen teologi ja Helsingin yliopiston systemaattisen teologian yliopistonlehtori. Mäkinen tuli ylioppilaaksi Kokemäen lukiosta vuonna 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidatiksi 1990. Hän opiskeli Kanadassa (Pontifical Institute of Mediaeval Studies) vuosina 1994–1995. Hän jatkoi Helsingin yliopistossa, ja valmistui teologian lisensiaatiksi (1997) ja tohtoriksi (1999). Hän on ollut Helsingin yliopiston teologisen etiikan ja uskontofilosofian dosentti vuodesta 2002. Työurallaan Mäkinen on toiminut uskonnon ja psykologian tuntiopettajana (Vantaanjoen ja Tapiolan yläaste, 8/1990–7/1992), psykologian ja uskonnon vanhempana lehtorina (Tapiolan yläaste, 8/1992–31.7.1994). Hän oli Helsingin yliopiston systemaattisen teologian laitoksen projektitutkija (1995–1997) ja Joensuun yliopiston uskonnon didaktiikan lehtori (1997–2002), josta kaudesta osan Suomen Akatemian tutkijatohtorina (2000–2001).Helsingoin yliopistoin kollegeumin tutkija (2001–2007) ja Helsingin yliopiston yliopistolehtori vuodesta 2002. Hän työskenteli Suomen Akatemian tutkijatohtorina (2008–2012). Hän on toiminut virkaatekevänä systemaattisen teologian professorina (10/2012–12/2013) ja virkaatekevänä uskontofilosofian professorina (9/2014–12/2015). Hänelle yhdessä muun työryhmän kanssa myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto (1997/1998) yhdessä Tuomas M. S. Lehtosen kanssa toimittamastaan teoksesta Keskiajan kevät. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Mäkinen on ollut vuodesta 2014. Mäkisen puoliso (2002–) on professori Heikki Pihlajamäki. ==Teokset== * * * * * * * * * * ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset teologit Luokka:Suomalaiset keskiajantutkijat Luokka:Helsingin yliopiston lehtorit ja opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Systemaattinen teologia Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heli Peltola

Heli Maarit Peltola (s. 1965) on suomalainen metsätieteilijä, joka toimii Itä- Suomen yliopiston metsänhoitotieteen professorina. Peltola valmistui Joensuun yliopistosta maatalous- ja metsätieteen kandidaatiksi 1988, lisensiaatiksi (1991) ja tohtoriksi (1995). Hän on ollut Joensuun yliopiston (nyk. Itä-Suomen yliopisto) metsänhoitotieteen dosentti vuodesta 2002. Englanninkielisessa artikkeliväitöskirjassaan (1995) hän tarkasteli tuulen männyille aiheuttamia metsävahinkoja. Työ on otsikoitu Studies on the mechanism of wind-induced damage of Scots pine. Peltola työskenteli Suomen Akatemian tutkimusapulaisena (1990–1992) ja nuorempana tutkijana (1992–1995). Tohtoritutkintonsa jälkeen hän oli Joensuun yliopiston (2010 lähtien Itä-Suomen yliopiston) tutkija tai postdoc-tutkija (1995–1999). Hän oli vanhempi tutkija ja välillä myös huippuyksikön osa-aikainen koordinoija (2000–2013); tästä jaksosta hän toimi osan virkaatekevänä metsänhoitotieteen professorina (2004–2006 ja 2012–2013). Helmikuusta 2013 lähtien hän on ollut metsänhoitotieteen professori. Hän on vieraillut kolmessa kiinalaisessa yliopistossa lyhyitä jaksoja. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Peltola on ollut vuodesta 2018. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Heli Peltola SoleCris-tutkimustietokannassa (uef.fi) *Heli Peltolan Google Scholar -profiili (scholar.google.com) Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset metsätieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit
Mervi Niskanen

Mervi Niskanen (s. Sirén; s. 26. elokuuta 1963 Helsinki) on Itä-Suomen yliopiston rahoituksen professori. Hän väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulun rahoituksen oppiaineesta vuonna 1999. Mervi Niskasen puoliso oli professori Jyrki Niskanen.Kuka on Kukin 2015, s. 612 Niskanen on valmistunut kauppatieteen maisteriksi 1990 ja kauppatieteen tohtoriksi 1999, ja hän suorittanut Etelä-Carolinan yliopistossa MBA-tutkinnon 1991. Ennen Itä-Suomen yliopiston professuuriaan hän toimi lehtorina ja määräaikaisena rahoituksen professorina Kuopion yliopistossa vuosina 2005–2009. Niskanen on julkaissut puolisonsa Jyrki Niskasen (1955–2019) kanssa lukuisia pienten yritysten rahoitus­kysymyksiä tarkastelevia tutkimuksia ja laajasti käytetyn yritysrahoitusta käsittelevän yliopistotason oppikirjan (Yritysrahoitus, Edita, 2000, 8. painos 2016). == Lähteet == Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset kauppatieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sergei Pogorelov

Sergei Valentinovitš Pogorelov (, 2. kesäkuuta 1974 Volgograd, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 24. huhtikuuta 2019) oli venäläinen käsipalloilja ja olympiavoittaja. Pogorelov kuului Venäjän olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Sydneyssä 2000 ja olympiapronssijoukkueeseen Ateenassa 2004. Hän kilpaili myös Atlantan kesäolympialaisissa 1996, missä Venäjä oli viides.Olympics at Sports-Reference.com Hän voitti myös muita arvokisamitaleja. Pogorelov kuoli 44-vuotiaana 24. huhtikuuta 2019.https://handnews.fr/2019/rus-serguei-pogorelov-nous-a-quitte/ == Lähteet == * Sergey Pogorelov Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Venäläiset käsipalloilijat Luokka:Venäläiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Alcina

Alcina on keisari Kaarle Suureen liittyvissä taruissa esiintyvä noita ja viettelijätär. Hän muutti rakastajansa puiksi tai vesiputouksiksi, kun oli kyllästynyt heihin. Kuuluisin Alcinan rakastajista oli sankari Astolfo, jonka Alcina loihti myrttipuuksi. Astolfon pelasti Melissa, joka antoi tälle taikasormuksensa ja rikkoi siten taian. Lumouksen kadottua Astolfo kykeni näkemään Alcinan todellisen hahmon – ruman vanhan eukon.Cotterell 1996, s. 183 ==Lähteet== *Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6 === Viitteet === Luokka:Kirjallisuuden henkilöhahmot
SpaceX CRS-17

SpaceX CRS-17 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 4. toukokuuta 2019. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista == Aiheesta muualla == Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2019 avaruustoiminta
Tudor-ruusu

Tudor-ruusu (myös Englannin ruusu) on Englannin perinteinen heraldinen symboli. Se otettiin käyttöön kansallisena tunnuksena ruusujen sodan jälkeen, jolloin Henrik VII avioitui Elisabet Yorkin kanssa ja Lancasterin ja Yorkin hallitsijasuvut yhdistyivät. Symbolissa on yhdistetty Lancasterien punainen ruusu (ulkoreunalla) ja Yorkien valkoinen ruusu (keskellä). Tudor-ruusun voi yhä nähdä monin paikoin Englannissa. Sitä on käytetty koristeena useissa vanhoissa rakennuksissa, esimerkiksi Henrik VIII:n rakennuttamassa Hampton Courtin palatsissa. Se on kuvattu myös Lontoon Towerin henkivartiokaartin univormuihin ja Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunaan. Myös Englannin 20 pennyn kolikon takapuolella oli Tudor-ruusu vuosina 1982–2008. Myös osa Britannian entisistä siirtomaista käyttää Tudor-ruusua heraldisena symbolina. Kanadan vaakunassa on Englannin ruusujen lisäksi Skotlannin ohdakkeita, Ranskan liljoja ja Irlannin apiloita. Queensin piirikunta New Yorkissa käyttää lipussaan Tudor-ruusun ohella Hollannin tulppaania. == Lähteet == Luokka:Symbolit Luokka:Heraldiset kuviot * Luokka:Ruusujen sota Luokka:Englantilainen kulttuuri
Patrick Sercu

Patrick Sercu (27. kesäkuuta 1944 Roeselare – 19. huhtikuuta 2019) oli belgialainen maantiepyöräilijä ja ratapyöräilijä. Ratapyöräilyssä hän voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuksia. Sercu voitti aika-ajon olympiakultaa Tokiossa 1964 ja sprintissä maailmanmestaruuksia. Vuonna 1974 Sercu voitti Ranskan ympäriajon pistekilpailun.http://www.famousbelgians.net/sercu.htm Sercu kuoli 74-vuotiaana 19. huhtikuuta 2019.https://sporza.be/nl/2018/10/02/obit-patrick-sercu/ == Lähteet == * Patrick Sercu Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Belgialaiset ratapyöräilijät Luokka:Belgialaiset maantiepyöräilijät Luokka:Belgialaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Senni Hietanen

Senni Hietanen (s. 7. lokakuuta 1993) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa marraskuusta 2018 alkaen seitsemän ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia ja saanut yhden maalisyötön. Naisten Salibandyliigassa Hietanen on edustanut Porvoon Salibandyseuraa kausina 2009–2013, tamperelaista Kooveeta kausina 2013–2015 ja 2017–2018 sekä hämeenlinnalaista Steelersiä kaudella 2016–2017. Hän pelasi Steelersissä jo kaudella 2015–2016 joukkueen ollessa I-divisioonassa. Seuraava kausi liigassa jäi Hietasen osalta lyhyeksi hänen saatuaan syyskuussa leikkauksen vaatineen vamman. Kaudeksi 2019–2020 hän palaa Kooveehen. Hän pelasi Sveitsin liigassa kauden 2018–2019 Unihockey Berner Oberlandin joukkueessa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Harry Hasso

Karl Harry Hasso (alkuaan Hartnagel, 24. heinäkuuta 1904 Frankenthal, Saksa – 11. heinäkuuta 1984 Helsingborg, Ruotsi) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja, elokuvaaja ja näyttelijä. == Elämä ja ura == Harry Hasso teki ammattiuransa pääosin Ruotsissa, Saksassa ja Italiassa elokuvaohjaajana ja kuvaajana. Hän työskenteli lyhyen aikaa myös Suomessa. Hasso oli aloittanut uransa apulaiskuvaajana Luxemburgissa 16-vuotiaana ja perustanut oman elokuvayhtiön 18-vuotiaana. Fiktioelokuvien lisäksi hän teki satakunta dokumenttielokuvaa, jotka tosin katosivat toisen maailmansodan aikana. Elokuvien aiheena oli pääosin hänen synnyinkaupunkinsa. Hasso myös näytteli eräissä elokuvissaan. Hasso on aviossa viidesti. Kolme puolisoista oli näyttelijöitä: Signe Larsson, Viveca Lindfors ja Britta Callmér-Hartnagel. Viimeinen avioliitto osoittautui kestävimmäksi. Harry ja Britta Hasso asettuivat Helsingborgiin, missä Harry Hasso toimi Helsingborgs Dagbladin toimittajana. == Filmografia == === Ohjaajana === *La donna del peccato (1942) *L'usuraio (1942) *Maria Johanna (1953) === Kuvaajana === *Tystnadens hus (1933) *Falska Greta (1934) *Marodörer (1934) *Pengar från skyn (1938) *Geld fällt vom Himmel (1938) *I paradis ... (1941) *Det sägs på stan (1941) *Tänk om jag gifter mig med prästen (1941) *Gula kliniken (1942) *Maria Johanna (1953) === Näyttelijänä === *Tystnadens hus (1933) *Eva går ombord (1934) == Lähteet == === Viitteet === Luokka:Ruotsalaiset elokuvaajat Luokka:Ruotsalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Ruotsalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Mia Vallenius

Mia Vallenius (s. 10. elokuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa lokakuun 2023 loppuun mennessä 43 ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia ja saanut kahdeksan maalisyöttöä. Hän on edustanut Suomea vuosien 2019 ja 2023 MM-kilpailuissa, joista ensin mainittuna vuonna Suomi saavutti pronssia ja jälkimmäisenä hopeaa. Vuoden 2021 MM-kilpailut jäivät Valleniukselta väliin kaudella 2020–2021 tapahtuneen akillesjänteen katkeamisen vuoksi. Hän pelasi alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016. Naisten Salibandyliigassa Vallenius on edustanut Tampereen Kooveeta kaudesta 2012–2013 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa ennen kauden 2023–2024 alkua 137 ottelua, joissa hän on tehnyt 59 maalia ja antanut 77 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 24, joissa hänen tehopisteensä ovat 11 + 8. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2019. Hän pelasi kausina 2020–2023 Ruotsissa Siriuksen ja Team Thorengruppenin joukkueissa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Olavi Pajunen

Tauno Olavi Pajunen (20. elokuuta 1920 Mänttä – 27. maaliskuuta 1971)Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 6.4.1971, s. 2 (Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille)) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. == Ura == Pajusella oli useita kiinnityksiä eri teattereihin 1950- ja 1960-luvuilla. Hän työskenteli näyttelijänä muun muassa Helsingissä 1951–1956 ja Kajaanin työväenteatterin johtajana 1961–1963. Pajunen työskenteli myös teatteriohjaajana. Hän ohjasi muun muassa näytelmät Uhattu nuoruus, Sanni Kortmanin koulu ja Täällä Pohjantähden alla II. Pajusen roolitehtäviä olivat muun muassa Mikko karjalaisnäytelmässä Anu ja Mikko ja ystävä näytelmässä Jokamies. Vuonna 1955 Pajunen teki pienen mutta mieleenpainuvan roolin kuolemaantuomittuna Edvin Laineen elokuvassa Tuntematon sotilas. == Perhesuhteet == Olavi Pajusen vanhemmat olivat valaja Waldemar Pajunen ja Lydia Stenlund. Hänellä oli kaksi lasta. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Tuulia Aho (salibandyn pelaaja)

Tuulia Aho (s. 23. maaliskuuta 1998) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Tampereen Kooveeta kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa 78 ottelua, joissa hän on tehnyt 29 maalia ja antanut 44 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 22, joissa hänen tehopisteensä ovat 11 + 12. Hän saavutti SM- pronssia vuonna 2019. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Smutka

Smutka (oik. Samuli Kuula, (s. 1991 Espoo) on suomalainen rap-artisti. Hänen debyyttialbuminsa XXX julkaistiin vuonna 2019 levy-yhtiö Pimee Työvoiman kautta. Smutka on opiskellut Laajasalon opiston radiotoimittajalinjalla, ja hän pääsi finaaliin Radiofestivaalin järjestämässä kansallisessa Shortdox- dokumenttikilpailussa vuonna 2019 teoksellaan "Oma valinta". == Diskografia == ===Soolo=== ==== Singlet ==== *Hukuta ongelmat & hanki uudet feat. Sairas T (2014) *Pitsiä ja perseitä feat. Herra Soppa/PKB (2018) *Turvallisuusriski (2019) ==== Mixtapet ==== *Platta O Plomo (2018) ==== Albumit ==== *XXX (Pimee Työvoima, 2019) ===8PÄK=== * Aimo Annos (2012) ===Musiikkivideot=== * Tähän asti opittua "skloddi" (3rd Rail Music, 2012)http://www.3rdrailmusic.fi/uutiset-wanha.html * Hukuta ongelmat & hanki uudet (Smutka feat. Sairas T, 2014)http://www.basso.fi/foorumi/threads/smutka- hukuta-ongelmat-hanki-uudet-feat-sairas-%E2%80%A0-video.85941/ * Mieli ku syksy (Snäfä, mukana Hurtta, 2018) * Pitsiä ja perseitä (Smutka feat. Herra Soppa/PKB, 2018) === Vierailijana === Artisti Kappale Albumilta Muut vierailijat Vuosi Posse ”Herpeksen pikkujoulutervehdys” – Ässä, Jonde, T-Murha, BJD, A.Luoti, Tuomio, Jeijjo, MJP, Siekkinen, Kone, Nupi, Sepe-Susi, Iso-Jammu, Latiksen Andy, Mahoney, Kube, Yrjö Ossila, Raimo, Mole, SMO 2012 Sulavat Liikkeet ”Manatseri vei massit” Piilottakaa naiset ja viina Jonde, A. Luoti 2014 Hurtta ”Vika stoge” Ville Vallaton Posse 2016 Snäfä ”Mieli ku syksy” – Hurtta 2018 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pimee Työvoima Luokka:Suomalaiset hip hop -artistit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Johanna Homi

Johanna Homi (s. 3. helmikuuta 1995) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Tampereen Kooveeta kausina 2011–2014 ja 2016–2020, Jyväskylän Happeeta kausina 2014–2016 sekä tamperelaista Classicia kaudesta 2021–2022 alkaen. Hän on ennen kautta 2023–2024 pelannut runkosarjassa 211 ottelua, joissa hän on tehnyt 100 maalia ja antanut 56 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 53, joissa hänen tehopisteensä ovat 18 + 11. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2023 ja SM-pronssia vuonna 2019. Kaudella 2020–2021 Homi edusti ruotsalaisseura Siriusta. Homi on pelannut Suomen maajoukkueessa lokakuun 2023 loppuun mennessä 41 ottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia ja saanut neljä syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2019 sekä MM-hopeaa vuosina 2021 ja 2023. Homi opiskelee lääkäriksi Tampereen yliopistossa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Antero Ruuhonen

Antero Ruuhonen (21. marraskuuta 1933 Lahti – 11. huhtikuuta 1979 Jaala) oli suomalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja elokuvaaja. Hän työskenteli myös elokuvanäyttelijänä. == Ura == Ruuhonen ohjasi kymmenkunta dokumenttielokuvaa 1960- ja 1970-luvuilla, mukaan luettuna lappalaisaiheinen teos Jutaamakeino (1965) ja Jääkiekkoaapinen (1974). Hän oli yksi Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan neljästä kuvaajasta. Lisäksi hän kuvasi muutamia televisioelokuvia ja dokumentteja suomalaisen televisiotoiminnan alkuaikoina. Ruuhonen näytteli sivurooleja erinäisissä 1950-luvun elokuvatuotannoissa. Laineen Tuntemattomassa hänellä oli pieni mutta mieleenpainuva rooli kuolemaantuomittuna. Laineen ohjaamassa teoksessa Niskavuori taistelee Ruuhonen näytteli sodasta palaavaa Pikku-Marttia. Ruuhosella oli lisäksi useita kreditoimattomia rooleja, muun muassa lehtipojan osa rillumarei- klassikossa Rovaniemen markkinoilla. == Filmografia == === Ohjaajana === *Poazovazzi (dokumentti, 1963) *Jutaamakeino (dokumentti, 1965) *Savotta (dokumentti, 1966) *Jouluvalko (televisioelokuva,1966) *Ihmisiä kaukana pohjoisessa (dokumentti, 1967) *Vaivaisukot (dokumentti, 1967) *Tänään on huomenna (dokumentti, 1967) *Luxusturistit (dokumentti, 1970) *Jääkiekkoaapinen (dokumentti, 1974) *He pelaavat rahasta (dokumentti, 1975) === Kuvaajana === *Tuntematon sotilas (1955) *En för alla (televisioelokuva, 1959) *Sata rajaseudun lasta (dokumentti, 1961) *Bygdeväg-Europaväg (televisioelokuva, 1961) *Kadonnut kaupunki (dokumentti, 1961) *Velj'miehen televisio (televisioelokuva, 1962) *H2O (dokumentti, 1962) == Lähteet == === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Yle Areena: Veljmiehen televisio (34 min.) *Yle Areena: Jouluvalko (16 min.) *Yle Areena: Tamin ja Tinken jääkiekkoaapinen (20 min.) *Yle: Tällaista oli Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kuvauksissa – katso ohjaajan harvinainen kotivideo (Mattias Mattila, 9.6.2016) Luokka:Suomalaiset dokumenttiohjaajat Luokka:Suomalaiset elokuvaajat Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Roosa Salmela

Roosa Salmela (s. 26. helmikuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Tampereen Kooveeta kaudesta 2013–2014 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa 103 ottelua, joissa hän on tehnyt 31 maalia ja antanut 27 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 28, joissa hänen tehopisteensä ovat 4 + 4. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2019. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ellinoora Huotari

Ellinoora Huotari (s. 23. joulukuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut lappeenrantalaista NST:tä kausina 2013–2015 ja tamperelaista Kooveeta kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa 98 ottelua, joissa hän on tehnyt 64 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 29, joissa hänen tehopisteensä ovat 13 + 17. Hän on saavuttanut SM-pronssia vuosina 2015 ja 2019. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Noora Laakso

Noora Laakso (s. 18. heinäkuuta 1994) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut tamperelaista Kooveeta kaudesta 2011–2012 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa 130 ottelua ja pudotuspeleissä 28 ottelua. Hän on saavuttanut SM-pronssia vuonna 2019. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Diana Klavan

Diana Klavan (s. 11. huhtikuuta 1992) on virolainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Viron maajoukkueessa. Kaudella 2018–2019 hän edusti Suomessa naisten Salibandyliigassa pelaavaa tamperelaista Kooveeta ja saavutti SM-pronssia. Hän pelasi liigan runkosarjassa 17 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja antoi kolme maalisyöttöä. Sijoitussarja B:ssä hän pelasi neljä ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 2 + 3. Pudotuspeliotteluita hänelle kertyi yhdeksän ilman tehopisteitä. Kaudesta 2019–2020 alkaen hän on edustanut Turun Palloseuraa. Ensimmäisellä TPS- kaudellaan hän pelasi runkosarjassa 24 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Seuraavalla kaudella hän pelasi runkosarjassa 21 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi neljä maalisyöttöä, sekä pudotuspeleissä kolme ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi runkosarjassa 15 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen, ja pudotuspeleissä 14 ottelua ilman tehopisteitä. Hän voitti tällä kaudella Suomen-mestaruuden. == Lähteet == Luokka:Virolaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Katrin Kivirand

Katrin Kivirand (s. 11. lokakuuta 1989) on virolainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Viron maajoukkueessa. Kaudella 2018–2019 hän edusti Suomessa naisten Salibandyliigassa pelaavaa tamperelaista Kooveeta ja saavutti SM-pronssia. Hän pelasi liigan runkosarjassa 15 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Sijoitussarja B:ssä hän pelasi neljä ottelua ilman tehopisteitä ja pudotuspeleissä kymmenen ottelua myöskin vailla tehopisteitä. == Lähteet == Luokka:Virolaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heidi Andersson

Heidi Andersson (s. 27. helmikuuta 1981 Storuman, Ruotsi) on ruotsalainen kädenvääntäjä. Hän on voittanut kädenväännön maailmanmestaruuskilpailut 11 kertaa sekä kädenväännön euroopanmestaruuskilpailut kolme kertaa. Andersson on naimisissa Björn Ferryn kanssa, ja heillä on yksi poika, Dante (s. 2011). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kotisivut Luokka:Ruotsalaiset urheilijat Luokka:Kädenvääntäjät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ricarda Huch

Ricarda Huch (1864–1947) oli saksalainen prosaisti, runoilija ja kulttuurihistorioitsija. Huch oli merkittävä sekä lyyrikkona että novellin- ja romaaninkirjoittajana. Huch tunnetaan parhaiten kirjoittamistaan romanttisista historiallisista romaaneista. Huch opiskeli Zürichin yliopistossa 1888–1891 historiaa ja väitteli historian tohtoriksi vuonna 1892. Ensimmäisellä luomiskaudellaan 1890–1900 hän kirjoitti uusromanttista runoutta. Myös ensimmäinen romaani, Erinnerrungen von Ludolf Ursleu dem Jüngeren vuodelta 1892, oli hyvin romanttinen. Muita aikakauden teoksia ovat komedia Der Bundesschwur (1891), draama Evoe (1892) sekä Gedichte (1894) ja Erzählungen (1897). Toisessa romaanissa Aus der Triumphgasse (1902, suom. Elämäntarinoita syrjäkaduilta) sekoittuvat jo romantiikka ja realismi. Hänen suuri teemansa, elämänhalu, näkyy sekä siinä että seuraavassa romaanissa Vita somnium breve (1903). Adolf Hitlerin noustessa valtaan hän oli Preussische Dichterakademien suurimpia kuuluisuuksia. Hän kuitenkin kieltäytyi liittymästä natsien kirjallisuusakatemiaan. == Suomennettu teos == * Elämäntarinoita syrjäkadulta. (Aus der Triumphgasse, 1901.) Suomentanut Hilja Walldén. Helsinki: Otava, 1904. Sarjassa Hyvää yötä! on näytteitä Huchin tuotannosta: * ”Noidanlapsi”, Hyvää yötä! osa 6. Toimittanut V. Hämeen-Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1939. * ”Juutalaisen hauta”, Hyvää yötä! osa 10. Toimittanut Werner Anttila. Hämeenlinna: Karisto, 1943. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vapaasti ladattavia Ricarda Huchin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta. Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Haruka Tachimoto

Haruka Tachimoto (jap. 田知本 遥; s. 3. elokuuta 1990 Imizu, Japani) on japanilainen judoka. Hän voitti kultaa kesäolympialaisissa 2016 naisten 70 kilogramman sarjassa. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset judokat Luokka:Japanilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mia Karjalainen

Mia Karjalainen (s. 24. helmikuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 111 ottelua, joissa hän on tehnyt 26 maalia ja saanut 31 syöttöpistettä. Hän on saavuttanut MM-hopeaa St. Gallenissa 2011, Ostravassa 2013, Tampereella 2015 ja Bratislavassa 2017 sekä MM-pronssia Neuchâtelissa 2019. Naisten Salibandyliigassa Karjalainen on edustanut Salibandyseura Viikinkejä kaudella 2005–2006, Tikkurilan Tiikereitä kausina 2006–2013, lappeenrantalaista NST:tä kaudella 2015–2016 ja Porvoon Salibandyseuraa kausina 2016–2018. Hän on voittanut SM-kultaa vuonna 2016 ja saavuttanut SM-pronssia 2017. Kaudet 2013–2015 Karjalainen pelasi Sveitsissä. Kaudesta 2018–2019 alkaen hän on pelannut Ruotsin liigassa Pixbo Wallenstamin joukkueessa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sanna Syri

Sanna Marianna Syri (s. 1970) on suomalainen fyysikko, tekniikan tohtori ja Aalto-yliopisto energiatekniikan ja -talouden professori. Hän on korostanut, että ilmastomuutoksen hillitseminen edellyttää Suomelta ja muilta länsimailta merkittäviä lisätoimia. Esimerkiksi kansainvälisen ilmastopaneeli IPCC:n mukaan ydinvoimaa pidetään eräänä vähäpäästöisenä energiantuotantotapana osana ratkaisua ilmastomuutoksen hillitsemisessä. == Ura == Syri valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) teknillisen fysiikan alalta diplomi- insinööriksi (1994) ja tekniikan tohtoriksi (2001). Artikkeliväitöskirjassaan (2001) Syri tarkasteli nimensä perusteella ilmansaasteiden ja energiantuotannon yhteyttä sekä mallinsi keinoja päästöjen vähentämiseksi. Työ oli otsikoitu Air pollutants and energy pathways : extending models for abatement strategies. Syri työskenteli Suomen ympäristökeskuksen tutkijana (1994–1997), tutkijana Itävallan Laxenburgissa sijaitsevassa IIASA- tutkimuskeskuksessa (1,5 vuotta, 1998–1999) ja Suomen ympäristökeskuksen erikoistutkijana (1999–2002). Suomen ympäristökeskuksessa hän mallinsi happamoittavien ilmansaasteiden leviämistä ja ympäristövaikutusta. Tämän jälkeen hän toimi VTT Energian erikoistutkijana (2002–2004), VTT:n ryhmäpällikkönä (2004–2006) ja teknologiapäällikkönä (2007–2010). VTT:llä Syri työskenteli energiajärjestelmien, hiilidioksidipäästöjen ja sähkömarkkinoiden parissa. Aalto-yliopiston energiatalouden professori Syri on ollut vuodesta 2010. Syri toimii energiansiirtoyhtiö Fingridin hallituksessa. Syri on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Google Scholar -haku "Sanna Syri" (scholar.google.com) * Sanna Syri. Aalto University, Department of Mechanical Engineering (researchgate.net) * Energia- ala: maailma on pelastettava seuraavan 30 vuoden aikana – Sanna Syri (15.10.2018) (youtube.com) Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset fyysikot Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Aalto-yliopiston professorit
Leena Turpeinen

Ulla Leena Turpeinen-Kitula (13. heinäkuuta 1941 Kiuruvesi – 6. joulukuuta 2012) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. thumb|Leena Turpeinen: Läheinen kontakti, 1980, Espoo. Turpeinen opiskeli kuvataidetta aluksi Helsingin yliopiston piirustussalissa vuonna 1962 ja sen jälkeen jatkoi Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1963–1967. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa myös taidehistoriaa ja estetiikkaa ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1966. Turpeinen aloitti uransa taidemaalarina ja siirtyi myöhemmin kuvanveistoon. Leena Turpeisen veistosten materiaaleina ovat muun muassa pronssi ja marmori ja hän teki myös keramiikkatöitä. Hän osallistui useisiin veistoskilpailuihin. Turpeinen voitti Espoon valtuustotalon ulkoveistoskilpailuun vuonna 1978 pronssiveistoksella Läheinen kontakti. Teos paljastettiin vuonna 1980. Turpeinen menestyi myös mitalitaiteen alan kilpailuissa, ja saavutti niissä yli kymmenen palkintosijaa tai tunnustuspalkintoa. Turpeisen suunnittelemia mitaleja ovat muun muassa Urho Kekkosen 75-vuotismitali (1975) ja Otto-Iivari Meurmannin mitali (1976). Turpeinen piti uransa aikana noin kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistui runsaasti ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on yli kahdenkymmenen taidemuseon tai muun julkisen toimijan kokoelmissa, myös Suomen ulkopuolella. Leena Turpeisen puoliso oli kuvanveistäjä Markku Kitula (1945–1991). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Kristiina Kauppila

Kristiina Kauppila (s. 30. maaliskuuta 1992) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 85 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia ja saanut 21 syöttöpistettä. Hän on saavuttanut MM-hopeaa St. Gallenissa 2011, Ostravassa 2013, Tampereella 2015 ja Bratislavassa 2017. Naisten Salibandyliigassa Kauppila on edustanut Oulun Luistinseuraa kausina 2009–2014 ja tamperelaisseura Classicia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on voittanut SM- kultaa vuosina 2015 ja 2017 ja saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2016 ja 2018 sekä SM-pronssia vuonna 2013. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 201 runkosarjaottelua ja 64 pudotuspeliä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marketta Sipi

Marketta Hannele Sipi (o.s. Kumpula; s. 1. heinäkuuta 1954, Alahärmä) on suomalainen tekniikan tohtori ja Helsingin yliopiston puuteknologian professori. Hän on toiminut myös Helsingin yliopiston maatalous- metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina (2010–2017). Hän tuli ylioppilaaksi Alahärmän yhteislukiosta (1973). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi 1981, tekniikan lisensiaatiksi 1985 ja tekniikan tohtoriksi 1991. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1991) oli otsikoitu Havusahatavaran lajittelun perusteita. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun dosentti vuodesta 1994. Sipi työskenteli TKK:n tutkijana, assistenttina ja yliassistenttina (1981–1987) ja yliassistenttina (1988–1996), josta jaksosta osan väliaikaisena professorina (1991–1993). Vuodesta 1997 Helsingin yliopiston (metsätieteen) puuteknologian professori, aluksi apulaisprofessorina (1997–1998). Sipilä on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen ruusun kunniamerkkiritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvo kunniamerkkeineen (2008). ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset metsätieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Hanna Sipiläinen

Hanna Sipiläinen (s. 12. elokuuta 1989) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän on tehnyt 10 maalia ja saanut 17 syöttöpistettä. Hän on saavuttanut MM-hopeaa Bratislavassa 2017. Naisten Salibandyliigassa Sipiläinen edusti tamperelaisseura Classicia kausina 2007–2018. Hän voitti kahdeksan SM- kultaa ja saavutti kolme SM-hopeaa. Hän pelasi liigassa kaikkiaan 213 runkosarjaottelua ja 101 pudotuspeliä. Hän lopetti aktiiviuransa vuonna 2018. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
SpaceX CRS-13

SpaceX CRS-13 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 15. joulukuuta 2017 ja alus palasi 13. tammikuuta 2018. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista == Aiheesta muualla == Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2017 avaruustoiminta Luokka:Vuoden 2018 avaruustoiminta
SpaceX CRS-14

SpaceX CRS-14 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 2. huhtikuuta 2018 ja alus palasi 5. toukokuuta 2018. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista == Aiheesta muualla == Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2018 avaruustoiminta
SpaceX CRS-15

SpaceX CRS-15 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 29. kesäkuuta 2018 ja alus palasi 3. elokuuta 2018. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista == Aiheesta muualla == Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2018 avaruustoiminta
SpaceX CRS-16

SpaceX CRS-16 oli SpaceX:n avaruuslento ISS:lle. Lento laukaistiin 5. joulukuuta 2018 ja alus palasi 14. tammikuuta 2019. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. == Katso myös == * Luettelo Falcon 9:n laukaisuista == Aiheesta muualla == Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2018 avaruustoiminta Luokka:Vuoden 2019 avaruustoiminta