Taqiyya

Taqiyya () eli uskonnollinen teeskentelyRippin & Bernheimer 2019, s. 123 tarkoittaa muslimin lupaa poiketa totuudesta uskonasioissa.Stewart 2013, s. 448-449 Jotkut arabistit rajaavat sen tarkoittamaan vain oman uskon kieltämistä itsesuojeluna, Hämeen-Anttila 2004, s. 181 mutta periaate on tätä laajempiIbrahim, 2009 s. 68; Stewart 2013, s. 454 ja liittyy islamilaiseen käsitykseen, jonka mukaan valehtelu on joissakin tilanteissa hyväksyttävää tai jopa pakollista. Imaami Fakhr al-Din al-Razi (k. 1209) pitää taqiyyaa sunnalaisen islamin yleisperiaatteena. Sen noudattaminen ei kuitenkaan saa johtaa islamilaisen lain kieltämiin synteihin.Stewart 2013, s. 455 900-luvulla elänyt imaami Ibn Hajar al-Haytami toteaa, että on synti paljastaa vääräuskoisille muslimien heikkouksia.Keller, 2017, s. 987 (w52.1.384) Synteihin kuuluu "showing others weak points of the Muslims." Taqiyya ei rajoitu šiialaisuuteen,Stewart 2013, s. 441, 448-449 kuten usein väitetään. Professori Sami Mukaram katsoo, että taqiyya on kaikissa islamin suuntauksissa esiintyvä perustavan tärkeä periaate. Sunnien uskonoppineet kuitenkin puhuvat uskonnollisesta teeskentelystä vain suhteissa ei-muslimeihin, kun taas shiiat soveltavat sitä sekä muslimeihin että ei-muslimeihin. Arabian kielessä taqiyya tarkoittaa kirjaimellisesti pelkoaIbrahim 2009, s. 68; Stewart 2013, s. 448 tai varovaisuutta mutta myös tietynlaista uskonnollista päähinettä.Keller 2017, s. 1203 == Taqiyyan käyttötapoja == Jos muslimi on pakotettu kieltämään uskonsa, hän voi tehdä niin, jos usko hänen sydämessään säilyy ennallaan. Menneisyydessä etenkin sunnien alaisuudessa eläneet šiialaiset ovat käyttäneet tätä oikeuteen kieltää šiialaisuutensa silloin, kun heitä on uhattu. Šiiojen mukaan taqiyya sisältää eri tyyppejä. Joskus sitä tarvitaan, kun torjutaan välitöntä vaaraa, joskus se on tarpeen, kun kätketään salaisuuksia. Taqiyya on välttämätön, jos totuus aiheuttaisi huomattavaa vahinkoa. == Erivapausperiaate ruksha == Taqiyya on osa islamiin kuuluvaa laajempaa erivapausperiaatetta (rukhsa).Keller, 2017, s. 37 (c6.2) Sen mukaisesti šaria hyväksyy normaalisti kielletyt asiat, jos siihen on hyväksyttävä syy. Nälkäinen saa hengenpitimikseen rikkoa halal-sääntöjä, ja sairaat saavat helpotuksia rukousvaatimuksiin. Janoon nääntyvä saa juoda viiniä kaikkien muiden koulukuntien mielestä paitsi shafi'i-koulukunnan. Matkalla oleva tai sairas voi jättää paaston väliin, ja matkalla oleva voi rukoilla vain kaksi rakaa eli liikesarjaa, kun muulloin vaaditaan neljä. Ruksha-periaate sallii poikkeamisen šarian määräyksistä myös siinä tapauksessa, että vallitsevat lait langettavat siitä rangaistuksia. Jos maalliset lait ovat ristiriidassa islamin kanssa, muslimin tulee noudattaa Jumalan lakia, paitsi jos hän voi sen takia joutua vaikeuksiin, kuten vankilaan tai kidutetuksi. == Pyhät kirjoitukset == Muslimit katsovat, että lupa valehdella uskosta löytyy Koraanin seuraavista säkeistä (3:28): "Uskovaiset älkööt ottako uskottomia ystävikseen uskovaisten asemesta. Jos joku niin tekee, ei hänellä ole mitään puolustusta odotettavana Jumalalta. Teillä ei ole mitään pelättävää heidän puoleltaan".Stewart 2013, s. 452 sekä: "Joka luopuu uskostaan, paitsi jos hänet pakotetaan siihen... saa Jumalan vihan päälleen." (16:106).Koraani, 1995; Stewart 2013, s. 452 Myös haditheista löytyy tukea valehtelulle. Jami at-Tirmidhi sisältää seuraavan hadithin: > "Asma bint Yazid kertoi, että Jumalan lähettiläs sanoi: "Valehteleminen on > laitonta paitsi kolmessa tapauksessa: kun mies sanoo jotain vaimolleen > miellyttääkseen tätä, kun valehdellaan sodassa, ja kun valehdellaan > tarkoituksella luoda sopua ihmisten välille". Al-Bukharin hadithissa Muhammed toteaa: "jos vannon, ja myöhemmin huomaan jonkun muun asian paremmaksi, silloin teen sen ja kumoan valani". == Valehtelu on synti == Valehtelu on luvallista tai jopa pakollista islamissa tietyissä tilanteissa. Sääntönä on, että valehtelu on luvallista, jos se tuottaa parempia tuloksia kuin totuus. Imaami al-Dhahabi (1274–1348) toteaa kirjassaan Suuret synnit, että valehtelu kuuluu suuriin synteihin silloin, kun valehdellaan profeetta Muhammedista tai annetaan väärä todistus oikeudessa.al- Dhababi, 2012, s. 51, 69 Suurista synneistä seuraa kirous, maallinen rangaistus tai rangaistus tuonpuoleisessa.Keller 2017, s. 30, c2.1–c2.5 Imaami al-Nawawi (1233–1277) kirjoittaa, että Koraani ja sunna tuomitsevat valehtelun synniksi. Valehtelu on rumimpia syntejä ja vastenmielisimpiä vikoja.Keller 2017, s. 744 (r8.1) Al-Nawawi toteaa kirjassa Puhdas sydän: "Kerro totuus, kun puhut. Yksi pahimmista petoksista on kertoa veljellesi jotain, kun veljesi luulee, että olet rehellinen, vaikka asia ei ole niin". == Sallitut poikkeukset == Poikkeustapauksia, joissa valehtelu on luvallista tai pakollista on runsaasti. Taqiyya-periaate antaa luvan valehdella uskontoa koskevista asioista, jotka voivat aiheuttaa vihaa muslimeja kohtaan. Laajemmin taqiyya tarkoittaa, että jos tavoite on luvallinen tai pakollinen, mutta voidaan saavuttaa vain valehtelemalla, myös valehtelu on luvallista tai jopa pakollista. Imaami al-Ghazali (1057–1111) tiivisti periaatteen seuraavasti:Keller 2017, s. 745 (r8.2) > "Puhumisen tarkoitus on saada aikaan tuloksia. Jos kiitettävä tulos saadaan > aikaan joko valehtelemalla tai puhumalla totta, on laitonta valehdella, > koska siihen ei ole tarvetta. Jos tavoite voidaan saada ainoastaan > valehtelemalla, mutta ei puhumalla totta, on luvallista valehdella, jos > tavoite on luvallinen. Valehtelu on pakollista, jos tavoite on pakollinen." Ghazali antaa esimerkkinä pakollisesta valehtelusta tilanteen, jossa muslimiveli autetaan piiloon tämän sortajilta. Ghazalin mainitsema "pakollinen teko" tarkoittaa šariassa tekoa, joka tuo ansioita ja tekemättömyydestä on määrätty rangaistus. Imaami al-Nawawi (1233–1277) ja hanafi-oppinut Khalil Nahlawi tiivistävät luvallisen valehtelun yhtenevästi Ghazalin kanssa: > "On verrattava valehtelemisesta koituvia pahoja seuraamuksia totuuden > puhumisen seurauksiin. Jos totuudesta koituu pahempia seuraamuksia kuin > valheesta, on oikeutettua valehdella. Jos valheesta on pahempia seuraamuksia > tai ei tiedetä kummasta on pahempia seuraamuksia, on laitonta valehdella." > Keller 2017, s. 746 (Permissible lying r8.2) Vuonna 2012 annettu fatwa käsittelee kafiirille (uskottomalle) valehtelua. Ohjeen mukaan valehtelu vääräuskoiselle ei ole väärin itsessään, vaan sen seurausten takia. Valehtelua tulee välttää, koska valheen paljastuessa annetaan kielteinen kuva islamista. Fakhr al-Din al-Razin mukaan taqiyya- periaate koskee yhtä lailla suhdetta toisiin muslimeihin kuin ei- muslimeihinkin. Erityisen paljon periaatetta ovatkin käyttäneet šiialaismuslimit ollessaan sunnimuslimien vainon kohteena. Al-Nawawi tuomitsee valehtelun vain, kun kyse on "veljelle" eli toiselle muslimille valehtelusta. == Kritiikki == Raymond Ibrahimin mukaan ei-muslimien on vaikea ymmärtää muslimeja, koska nämä voivat esittää ristiriitaisia mielipiteitä. Ristiriitaisuus tulee kuitenkin ymmärrettäväksi, kun otetaan huomioon taqiyya- periaate.Ibrahim, 2009 s. 68 Suomessa perustuslain mukaan ylin toimeenpanovalta kuuluu eduskunnan luottamusta nauttivalle valtioneuvostolle. Sen sijaan islamilaisen lain mukaan ylin toimeenpanovalta kuuluu quraiš- heimoon kuuluvalle kalifille, joka valvoo Jumalan lain noudattamista. Muslimit voivat silti sanoa, että "Suomen lain ja islamilaisen lain säädösten kunnioittaminen onnistuu Suomessa hyvin, toisin sanoen niiden velvoitteet eivät ole ristiriidassa toistensa kanssa ja hartaana muslimina eläminen onnistuu Suomessa hyvin."LAtvio ym. 2013, s. 7 Länsimaisessa kristillisessä moraalissa valehtelua on pidetty luvattomana olipa sen syy mikä hyvänsä. Kirkkoisä Augustinus (354–430) katsoi, että valhe on aina synti. Tuomas Akvinolainen (1225–1274) pohti valehtelun oikeutusta kirjassa Summa Theologica ja päätyi samaan tulokseen. Oli kuitenkin luvallista joissakin tilanteissa kätkeä totuus järkevällä tavalla. Edvard Westermarck kirjoitti kristinuskon suhteesta valehteluun teoksessaan Kristinusko ja moraali.Westermarck 1984, s. 392–413 Hän totesi, että Uusi Testamentti tuomitsi valheen, mutta roomalais- katolinen kirkko ainakin välillä hyväksyi sen, jos kyseessä oli Jumalan kunnian puolustaminen. Sen sijaan protestantit ovat aina tuominneet valheen. Puritaanit ajautuivat jopa eräänlaiseen fanatismiin kieltäessään myös metaforien käytön ("Julia on aurinko"), koska ne ovat harhaanjohtavia.Westermarck 1984, s. 393–394 Kristinuskon suhde valheeseen ei ole ollut täysin yksiselitteinen, sillä kristillinen etiikka ei sisällä suoria lakeja, vaan yleisperiaatteita, kuten rakkauden kaksoiskäskyn. == Katso myös == * Islamilainen etiikka == Lähteet == * * * * * * * * * * === Islamilaiset lähteet === * * * * * * * * === Viitteet === Luokka:Islamiin liittyvät kiistat Luokka:Islamilaiset käsitteet Luokka:Etiikka Luokka:Valheet Luokka:Šaria