EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Nya Östis

Nya Östis on vuonna 2015 perustettu ruotsinkielinen paikallislehti joka ilmestyy Loviisassa. Sen synnyn taustalla on Borgåbladetin ja Östra Nylandin yhdistyminen Östnylandiksi, jossa ei loviisalaisten mielestä ole riittävästi paikallista aineistoa. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 28.4.2015. Sen päätoimittaja Kim Wahlroos kuuluu lehden perustajiin. Wahlroos on Östra Nylandin entinen päätoimittaja. Näytenumeron painos on 8 900, ja se jaetaan kaikkiin talouksiin Loviisassa ja Lapinjärvellä. Päätoimittajana Nya Östiksessä aloitti 1.8.2019 loviisalainen omakustannekirjailija ja toimittaja Carita Liljendahl. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Nya Östis Luokka:Suomalaiset paikallislehdet Luokka:Loviisan media
Liisa Pöntinen

Liisa Sofia Pöntinen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä. Pöntinen on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2011 Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta (Näty). Vuonna 2013 Pöntinen palkittiin parhaan naisnäyttelijän palkinnolla Venäjällä kansainvälisellä Dostojevski- teatterifestivaalilla roolityöstään Kristian Smedsin käsikirjoittamassa monologinäytelmässä Sad Songs from the Heart of Europe. Pöntinen on näytellyt lukuisilla eurooppalaisilla teatterifestivaaleilla. == Palkinnot == * Paras naisnäyttelijä, XVII International Dostoevsky Chamber Plays Festival, Venäjä 2013 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt __HAKUKONEKIELTO__
Cope-toisiintuminen

Cope-toisiintuminen on kemiallinen reaktio, jossa 1,5-dieenit toisiintuvat lämmön vaikutuksesta isomeerisiksi 1,5-dieeneiksi. Mikäli dieeni on symmetrinen, tuote on täysin sama lähtöaineen kanssa. Reaktion havaitsi ensimmäisen kerran Arthur C. Cope, joka raportoi sen vuonna 1940, ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. ==Mekanismi== Cope-toisiintuminen on perisyklinen reaktio, tarkemmin sigmatrooppinen reaktio ja muistuttaa Claisen- toisiintumista. Reaktiossa elektronien voidaan katsoa liikkuvan rengasmaisessa muodostelmassa ja reaktion siirtymätila muistuttaa sykloheksaanin rakennetta. Siirtymätilan konformaatio voi olla joko tuoli- tai venekonformaatio, mutta tuolikonformaatio on energiatilaltaan alhaisempi. Sykloheksaanimainen siirtymätila selittää reaktion selektiivisyyden. Mikäli dieenin substituentit ovat siirtymätilassa molemmat ekvatoriaalisessa asemassa, muodostuu E,E-dieeni tuotteena, ja jos toinen substituenteista on aksiaalinen ja toinen ekvatoriaalinen, muodostuu E,Z-dieeni. Cope-reaktio vaatii tapahtuakseen yleensä noin 150-250 °C:n lämpötilan, joskin lämpötilaa voidaan laskea käyttämällä siirtymämetallikatalyyttejä, kuten palladium- tai rodiumyhdisteitä. Poikkeuksen tästä muodostavat eräät fluksionaaliset yhdisteet kuten bullvaleeni, joilla Cope-toisiintuminen on erittäin nopea jo huoneenlämpötilassa. Cope-toisiintuminen on reversiibeli reaktio. : Eräissä tapauksissa Cope-toisiintuminen voi tapahtua myös vaiheittaisena prosessina, jolloin mekanismissa välivaiheena on diradikaali. : Mikäli toisiintuvassa dieenissä on allyylisessä asemassa hydroksyyliryhmä, tautomerisoituu muodostuva enoli aldehydiksi tai ketoniksi. Tätä reaktiota kutsutaan oksi- Cope-toisiintumiseksi. Reaktio tapahtuu alhaisemmassa lämpötilassa tavanomaiseen Cope-toisiintumiseen nähden johtuen stabiilin karbonyyliryhmän muodostumisesta. Reaktiota katalysoi myös vahvojen emästen läsnäolo. : ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Orgaaniset reaktiot
Grimmin sanat

Grimmin sanat (Grimms Wörter. Eine Liebeserklärung) on Günter Grassin omaelämäkerrallinen teos, joka ilmestyi 2010. Sen suomensi Oili Suominen, ja suomennoksen julkaisi Teos syksyllä 2015. Grimmin sanat on vuonna 2015 kuolleen Grassin viimeinen teos, ja hän pohtii siinä myös omaa kuolemaansa. Teos on kolmas osa omaelämäkerrallisesta trilogiasta, jonka aiemmat osat ovat Sipulia kuoriessa ja Taikalaatikko. Teos kertoo myös Grimmin veljesten elämästä ja heidän käynnistämästään sanakirjahankkeesta. Se on rakenteeltaan sanakirjanomainen, aakkosjärjestyksessä etenevä yhdeksänlukuinen teos, jonka kääntämistä perinteisin menetelmin on pidetty mahdottomana, mutta Grass kannusti kääntäjiä yrittämään: ”Keksikää.”Becker, Leena: Grassin kirjaa ei voi kääntää. Helsingin Sanomat 22.3.2011, s. C 2. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset kirjat Luokka:Elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Vuoden 2010 kirjat
Paikallisaika

Paikallisaika on kussakin Maapallon paikassa tuon paikan luonnollinen kellonaika ja määräytyy siten, että kello on kaksitoista päivällä, kun aurinko on korkeimmillaan. Esim. Itä- ja Länsi-Suomen paikallisaikojen välillä on noin 40 minuutin ero (itä edellä). Erilaisista paikallisajoista ei ollut kovin paljon haittaa aikana, jolloin ei juuri matkustettu pitkiä matkoja. Sen sijaan 1800-luvulla ne aiheuttivat jo ongelmia. Yhdysvalloissa 1880-luvulla rautatieyhtiöillä oli noin kuudenkymmenen paikallisajan mukaan laadittuja aikatauluja, mikä aiheutti vaikeuksia ja lisäsi onnettomuusriskiä. Suomessa tällaista ei tapahtunut, koska rautateillä käytettiin pelkästään Helsingin paikallisaikaa. Vähitellen kirjavasta paikallisaikakäytännöstä luovuttiin. Vuonna 1884 Washingtonissa pidetyssä kokouksessa Maapallo jaettiin 24 aikavyöhykkeeseen, joiden aikaerot ovat tasatunnittaisia. Nykyisin tosin aikavyöhykkeiden rajat eivät kulje suoraan navalta navalle kuten alkujaan oli tarkoitus vaan noudattavat valtioiden, itä-länsi-suunnassa hyvin pitkissä valtioissa lisäksi hallintoalueiden kuten Yhdysvaltain ja Australian osavaltioiden sekä Kanadan provinssien rajoja. Lähes koko Suomessa viimeistään 1900-luvun alussa noudatettiin Helsingin paikallisaikaa.Uusi Pikkujättiläinen (1985), s. 13 Vuonna 1921 Suomessa siirryttiin Helsingin paikallisajasta Itä- Euroopan vyöhykeaikaan, joka on kaksi tuntia edellä Greenwichin aikaa, siirtämällä vappuna kelloja eteenpäin 20 minuuttia ja 10,9 sekuntia. Pituuspiiri, jonka aika määrää Itä-Euroopan vyöhykeajan (30° E), kulkee Suomessa mm. Lieksan kautta.https://web.archive.org/web/20070113141611/http://www.compuline.fi/ComDocs/Suomi/uushlp/html/fin-19nl.htm == Lähteet == Luokka:Ajanlasku
Situs inversus

Situs inversus (elinten peilikuvasijainti) on tila, jossa ihmisen sisäelinten sijainti on kuin peilikuva niiden normaalista sijainnista. Situs inversus ei yleensä ole sairaus, eikä siitä tällöin useimmiten ole juuri haittaa, mutta sen harvinaisempaan muotoon liittyy keuhkoputkien tai muiden elinten sairauksia, jotka ilmenevät jo nuorena. Noin viidenneksessä tapauksista se liittyy Kartagenerin oireyhtymään sekä osassa asplenia- tai polysplenia- oireyhtymään. Situs inversus on noin yhdellä 8 000 henkilöstä. Se saattaa ilmentyä esimerkiksi umpilisäkkeen tulehtumisen yhteydessä sitä kautta, että kipu on vatsan alaosan vasemmalla eikä oikealla puolella. == Lähteet == Luokka:Lääketiede
Josh Mulvany

Joshua Paul Mulvany (s. 26. joulukuuta 1988 Oxford) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti aiemmin Suomen Veikkausliigassa FC KTP:tä.Josh Mulvany Transfermarkt-sivustolla Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelaa keskellä tai oikeassa laidassa. Mulvany pelasi kaudella 2012 Kakkosta EIF:ssä. Ennen Suomeen saapumistaan hän oli opiskellut Yhdysvalloissa ja pelannut paikallista yliopistosarjaa Louisburg Collegessa sekä Kentuckyn yliopistossa.Josh Mulvany Bio - Kentucky Wildcats Official Athletic Site Suomen sarjakauden päätyttyä Mulvany siirtyi Englannin konferenssissa pelanneeseen Oxford Cityyn talvikaudeksi. Kevääksi 2013 hän palasi Suomeen siirtyen Ykkösessä pelanneeseen FC KooTeePeehen. Mulvany jatkoi KTP:ksi nimensä muuttaneessa joukkueessa myös kaudella 2014, jolla joukkue sijoittui sarjassa toiseksi. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Veikkausliigaan nousseessa KTP:ssa 12. huhtikuuta 2015 FC Lahtea vastaan pelatussa vierasottelussa.Josh Mulvany Soccerway-sivustolla == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Third World Posse

Third World Posse on EP Sepulturalta http://www.discogs.com/Sepultura-Third- World-Posse/release/389587Third World Posse julkaistiin Australiassa. EP sisältää studioversion Dead Embryonic Cells, Cover-Version Dead Kennedys Drug Me:sta ja 3 kappaletta Under Siege- Kotivideosta.https://www.youtube.com/watch?v=x0cOMGatGWY Third World Posse nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 1992. Sepultura oli pari viikkoa lomalla kiertueesta, milloin Third World Posse nauhoitettiin. == Kappaleet == # # # # # == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Sepulturan albumit Luokka:Vuoden 1992 EP:t
Starlight Express

thumb|Saksan Bochumissa Starlight Expressiä on esitetty vuodesta 1988 varta vasten rakennetussa Starlighthallessa. Starlight Express on Andrew Lloyd Webberin Richard Stilgoen tekstiin säveltämä juna-aiheinen musikaali, jossa näyttelijät liikkuvat rullaluistimin. Se kantaesitettiin Apollo Victoria -teatterissa Lontoossa 27. maaliskuuta 1984, ohjaajana Trevor Nunn. Kriitikoiden penseydestä huolimatta musikaali oli ohjelmistossa vuoteen 2002 ja sai yhteensä 7 406 esitystä. Tämä tekee siitä viidenneksi pisimpään ohjelmistossa pysyneen lontoolaismusikaalin. Myös Broadwayllä Starlight Expressiä esitettiin vuoden 1985 kantaesityksen jälkeen vuosia useilla näyttämöillä. Musikaalia on luonnehdittu lapsuudenunelmaksi pienoisjunien maailmasta. Rullaluistimilla etenevät näyttelijät esittävät junan vetureita ja vaunuja. Hahmoina ovat muun muassa vanha höyryveturi Rusty, joka yrittää pärjätä kilpailussa dieselveturi Greaseballia ja tietokoneohjattua Electra- sähköveturia vastaan. Lontoon Victoria-teatteriin rakennettiin katsomoa kiertäviä rullaluistinramppeja näyttelijöiden ”junaradoiksi”. Koreografian musikaaliin kehitti Arlene Phillips. Musikaalin tunnetuimmat laulut ovat ”I am the Starlight” ja ”The Light at the End of the Tunnel”. Alkuperäisversiota on myöhemmin uusilla lauluilla ja muilla muutoksilla, joita ovat tehneet David Yazbek, Don Black sekä Alistair Lloyd Webber ja Nick Coler. Suurin uudistus Lontoossa tehtiin 1992, kun musikaali tuotiin uudestaan ohjelmistoon nimellä The New Starlight Express. Luokka:Brittiläiset musikaalit
IK Pantern

IK Pantern on ruotsalainen jääkiekkoseura Malmön kaupungista. Joukkue pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimalla sarjatasolla HockeyEttanissa. Joukkue on perustettu vuonna 1959 ja sen on suuremman osan kausistaan pelannut maan kolmanneksi korkeimmalla sarjaportalla. == Joukkue kaudella 2024–2025 == Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Maalivahdit Numero Pelaaja Hanskakäsi Sopimus Syntymäpaikka Ondřej Haloda L 2025 Uherské Hradiště, Tšekki Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Puolustajat Numero Pelaaja Kätisyys Sopimus Syntymäpaikka 18 Filip Lidman R 2025 Malmö, Ruotsi 76 Markus Hansson R 2025 86 Leon Matthiasson R 2025 Anton Hansson L 2025 Jonatan Svensson L 2025 Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Hyökkääjät Numero Pelaaja Kätisyys Pelipaikka Sopimus Syntymäpaikka 10 Isac Göransson L KH 2025 23 Emil Sahlin L OLH 2025 Lund, Ruotsi 92 Tobias Jarnvi R VLH 2025 Malmö, Ruotsi Daniel Andersson L KH 2025 Malmö, Ruotsi Max Buredal R KH 2025 Isak Ivehed L H 2025 Malmö, Ruotsi Freddie Larsson L OLH Laina Helsingborg, Ruotsi Adam Ringdahl L LH 2025 Emil Selin L VLH 2025 Malmö, Ruotsi Pontus Svensson L LH 2025 === Joukkueenjohto=== * Päävalmentaja: Emil Carnestad * Apuvalmentaja: Terje Rönngard * Toimitusjohtaja: Joakim Tillgren == Aiheesta muualla == *Virallinen sivusto Luokka:Malmö Luokka:HockeyAllsvenskan-joukkueet
Karttulan lukio

Karttulan lukio oli Kuopiossa Karttulan kirkonkylän taajamassa toiminut lukio, joka perustettiin syksyllä 1964 Karttulan yhteiskoulun yhteyteen. Ensimmäiset 14 ylioppilasta kirjoittivat lukiosta keväällä 1967. Lukio lopetti toimintansa 31.7.2015. Lukion viimeisenä rehtorina toimii Riitta Cederberg. == Historia == Karttulan lukion historia alkoi Karttulan yhteiskoulun oikeuksien laajentamisesta vuonna 1964. Yhteiskoulu sai valtioneuvostolta luvan laajentua täysiluokkaiseksi yliopistoon johtavaksi yhteiskouluksi huhtikuussa 1964. Samana syksynä ensimmäiset oppilaat aloittivat lukiossa. Uuden yhteiskoulun ensimmäisenä rehtorina toimi Lauri Reinikainen, joka siirtyi peruskoulun rehtoriksi yhteiskoulujärjestelmän lakkautuksen yhteydessä. Erillisen lukion ensimmäiseen rehtorin virkaan tuli Matti Rossi. Lukiolle valmistui oma rakennus vuonna 1969. Karttulan kunta liittyi Kuopion kaupunkiin vuodenvaihteessa 2010–2011. Karttulan lukiosta tehtiin lakkautuspäätös kaupunginvaltuustossa toukokuussa 2012, jonka seurauksena lukio lopetti toimintansa 31.7.2015. === Rehtorit === Rehtori Vuodet Lauri Reinikainen (Yhteiskoulun rehtorina) 1964-1975 Matti Rossi 1975-1996 Heikki Turunen 1997-2000Karttulan lukion vuosikertomukset Jukka Sormunen 2000-2002 Mika Strömberg 2002-2004 Seppo Herranen 2004-2008 Antti Kervinen 2008-2013 Riitta Cederberg 2013-2015 == Katso myös == * Kallaveden lukio * Kuopion Lyseon lukio * Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Karttulan lukion kotisivut Luokka:Kuopion lukiot Luokka:Karttula (kaupunginosa)
Heinissuonlammi (Tammela)

Heinissuonlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja järvi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen. == Maantiede == Soikean muotoisen järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen halkaisija on 200 metriä. Siihen laskee yhdeksän suo-ojaa, joita pitkin liikavesikin poistuu lammesta. Yksi oja tuo Väärälammin vedet. Lampi sijaitsee keskellä Heinissuota, jonka ojitus purkautuu 1,5 kilometriä pitkän laskuojan välityksellä Kauhaojaan. Järven rantaviiva on 0,62 kilometriä pitkä ja suorantaa ympäröivät moreenipohjaiset metsämaastot. Lammen rannat ovat rakentamattomia eikä lammelle johda teitä. Lähin tie päättyy 100 metrin etäisyydelle rannasta. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Heutislampi". Lammesta ei laskenut ojaa ja sen lähellä oli torppa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Heinälampi". == Lähteet == Luokka:Tammelan järvet Luokka:Kauhaojan valuma-alue
Kauhajärvi (Tammela)

Kauhajärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma- alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja järvi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 11 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 300 metriä. Siihen laskee kaksitoista suo-ojaa, joista yksi tuo Mätäslammin vedet. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,5 kilometriä pitkä Tammenoja, joka muuttaa nimensä alajuoksulla Kauhaojaksi. Oja laskee lopuksi Liesjärveen. Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat itärantaa lukuun ottamatta soistuneita. Rannoille on rakennettu kuusi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Liesjärveltä. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kauha järvi". Se lähelle oli rakennettu torppa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Kauhajärvi", joka oli myös itäpuolen torpan nimi. == Lähteet == Luokka:Tammelan järvet Luokka:Kauhaojan valuma-alue
Mätäslammi

Mätäslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma- alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja lampi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen. == Maantiede == Mätäslampi on 150 metriä pitkä kaksiosainen lampi, joka rantaviivan pituus on 520 metriä ja pinta-ala 0,8 hehtaaria. Siihen laskee neljä metsäojaa ja sen Kauhajärveen laskeva oja on 1,4 kilometriä pitkä. Lampea ympäröi pääasiassa moreenipohjainen metsä. Rantoja ei ole rakennettu eikä sinne johda tietä. Lähin rakennus sijaitsee 100 metrin etäisyydellä tieltä tulevan polun päässä. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Mättä lampi". Lampi oli nykyistä suurempi ja sille oli piirretty saari. Lammesta laski luikerteleva oja "Kahajärveen". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Mettälampi". ja sillä oli vielä tuolloinkin saari. == Lähteet == Luokka:Tammelan järvet Luokka:Kauhaojan valuma-alue
Väärälammi (Tammela)

Väärälammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa Liesjärvellä oleva lampi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma- alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen ja lampi kuuluu Liesjärven alueen Kauhaojan valuma-alueeseen. == Maantiede == Järven pinta-ala on 0,92 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 60 metriä. Siihen laskee suolta neljä ojaa. Järven luusua sijaitsee sen lounaisrannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen laskuoja Heinissuonlammiin. Järven rantaviiva on 500 metriä pitkä ja sen ranta on suomaata, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Rannat ovat rakentamattomia eikä lammelle johda tietä. Lähin tie on yhdystie 13607, joka ohittaa lammen 200 metrin etäisyydeltä. == Historia == Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Vara lampi". Lammen lähellä oli tuolloin kaksi torppaa. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Wäärälampi". == Lähteet == Luokka:Tammelan järvet Luokka:Kauhaojan valuma-alue
Starkki

Starkki oli Suomessa toimiva rakennustarvikkeita myyvä ketju. Sillä oli 22 toimipistettä ja noin 1 000 työntekijää. Starkin omisti tanskalainen DT-Group, joka puolestaan kuuluu kansainväliseen Wolseley-konserniin. Vuonna 2012 Starkki oli Suomen 120:nneksi suurin yritys liikevaihdossa mitattunahttp://www.talouselama.fi/te500/?view=ranklist&begin;=101&end;=200. Alkuvuodesta 2014 DT Group ilmoitti ostavansa myös Puukeskuksen. 1.8. Starkki- ja Puukeskus-yhtiöt sulautuvat Puukeskus Holding Oy:hyn. Tässä yhteydessä Puukeskus Holding Oy:n nimeksi muutettiin DT Finland Oy. Starkki ja Puukeskus jatkavat DT Finland Oy:n itsenäisinä toimialoina, joten brändinimet Starkki ja Puukeskus ovat edelleen käytössä. Yrityksen nimeksi tuli Stark. ==Historia== Starkki on perustettu Viipurissa vuonna 1868 Starckjohann & Co -nimellä. 1990-luvun rakennuslaman seurauksena voimakkaasti kasvanut Starckjohann-Telko joutui yrityssaneeraukseen ja käytännössä Suomen Yhdyspankin haltuunhttp://www.starkki.fi/fi/starkki/Starkin-historia/. Saneerauksessa Starckjohann-Telkon Starkki-toimiala yhtiöitettiin ja myytiin tanskalaiselle Danske Traelast A/S:lle (DT) vuonna 2000. Vuonna 2003 Danske Traelast puolestaan myytiin sijoitusyhtiö CVC:lle sekä toimivalle johdolle. Brittiläinen Wolseley Ltd osti DT-yhtiön vuonna 2008. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * https://www.porssitieto.fi/poistuneet/starckjohann.shtml Luokka:Entiset suomalaiset rautakaupat
Jani Nyblom

Jani Nyblom (s. 27. tammikuuta 1986 Tampere) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Ilves FS:tä. Pelipaikaltaan 186 senttimetriä pitkä ja 82 kilogrammaa painava Nyblom on pivothttp://ilvesfs.fi/joukkue.php?pelaaja_id=28 . Nyblomin kasvattajaseura on HST. Ilves FS:n paidassa Futsal-liigassa hän debytoi jo kaudella 2006-2007https://www.palloliitto.fi/uutiset/futsal/nyblom-jattaa-ilveksen. Suomen mestaruuden Nyblom on voittanut viidesti, kausina 2006-2007, 2009-2010, 2010-2011, 2011-2012 ja 2013-2014. Kauden 2012-2013 Nyblom jätti väliin opiskellessaan Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. Nyblom on ollut mukana myös Suomen futsalmaajoukkueessa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset futsalpelaajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nathan (jalkapalloilija)

Nathan Allan de Souza (eli Nathan, s. 13. maaliskuuta 1996 Blumenau) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaa Vitesse Arnhemiä lainalla Englannin valioliigan Chelsea FC:stä. Oikeajalkainen Nathan on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaajahttp://www.transfermarkt.co.uk/nathan/profil/spieler/294798#subnavi. == Seurajoukkueura == Nathanin kasvattajaseura on Atlético Paranaense. Hän debytoi seuran paidassa Série A:ssa toukokuussa 2014 Corinthiansia vastaanhttp://www.transfermarkt.co.uk/nathan/leistungsdatenverein/spieler/294798. Hän pelasi kauden 2014 aikana Série A:ssa 11 ottelua onnistumatta maalinteossa. Copa Libertadoresissa otteluita kertyi kaksi. Yhteensä Nathan pelasi Paranaensen paidassa 20 Série A -ottelua tehden yhden maalin. Heinäkuussa 2015 Nathan siirtyi Englannin valioliigan Chelsea FC:n riveihin. Vielä samassa kuussa hän siirtyi lainalla Chelsean yhteistyöseuraan, Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaan Vitesse Arnhemiin. == Maajoukkueura == Nathan edusti vuodet 2013–2014 Brasilian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta, jossa hän teki viidessä pelaamassaan ottelussa viisi maalia. Nuo kaikki maalit syntyivät vuoden 2013 MM-kilpailuissa, joissa Nathan valittiin turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Silver Ballilla. Vuodesta 2014 lähtien hän on pelannut alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Nathan Topforward-sivustolla * Nathan Soccerway- sivustolla Luokka:Brasilialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Siviilipoliisi

Siviilipoliisi on nimitys siviiliksi pukeutuneesta tai ilman näkyviä tunnuksia toimivasta poliisista. Siviilipoliisi hoitaa tehtäviä, joissa on hyötyä tunnuksettoman poliisin läsnäolosta. Siviilipoliisit käyttävät tunnuksettomia siviilipoliisiautoja muun muassa eri erikoisvälineistöjen kuljettamiseen sekä tehtäviin, joissa tunnuksellisia autoja ei ole aiheellista käyttää. Tunnuksettomia autoja käytetään myös liikenneturvallisuuden valvomiseen. ==Lähteet== Luokka:Turvallisuusalan ammatit Luokka:Poliisitoimi
Mihail Kukuškin

Mihail Aleksandrovitš Kukuškin (, s. 26. joulukuuta 1987 Volgograd, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen kazakstanilainen ammattilaistennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006. 183 senttimetriä pitkä ja 72 kilogrammaa painava Kukuškin pelaa oikealla kädellähttp://www.atpworldtour.com/Tennis/Players/Top-Players/Mikhail- Kukushkin.aspx. Hänen valmentajaan toimii hänen aviovaimonsa Anastasia Kukuškina. Kukuškinin paras sijoitus kaksinpelin ATP-rankingissa on ollut 39. sija helmikuussa 2019. Australian avoimissa Kukuškin on ollut parhaimmillaan neljännellä kierroksella, Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa kolmannella kierroksella sekä Ranskan avoimissa toisella kierroksella. Hän on saavuttanut urallaan yhden ATP-turnausvoiton, lokakuussa 2010 Pietarin avoimista. Nelinpelissä Kukuškin on ollut ATP-rankingissa parhaimmillaan sijalla 114 vuonna 2012. Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa hän on ollut parhaimmillaan kolmannella kierroksella, Wimbledonissa toisella kierroksella ja Australian avoimissa ensimmäisellä kierroksella. Kukuškin edusti vuodet 2006–2008 synnyinmaataan Venäjää. Vuodesta 2008 hän on kuitenkin edustanut Kazakstania. == Lähteet == Luokka:Kazakstanilaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Godspell

Godspell on yhdysvaltalainen musikaali, joka kantaesitettiin Off Broadwaylla 1971. Stephen Schwartzin säveltämä ja John-Michael Tebelakin kirjoittama musikaali perustuu väljästi Matteuksen ja osin myös Luukkaan evankeliumiin. Musikaalin juonena on huumorilla sävytetty sarja raamatullisia vertauksia, joiden välillä kuullaan perinteisiin virsisävelmiin perustuvia moderneja lauluja. Musikaalin tunnetuin laulu on gospelmainen ”Day by Day”, josta coverversion teki muun muassa Fifth Dimension -yhtye. Musikaali sai alkunsa Pittsburghissa toimivan Carnegie Mellon -yliopiston opiskelijoiden harjoitusprojektina ja siirtyi sieltä New Yorkin Greenwich Villageen kokeelliseen teatteriin erikoistuneelle La MaMa -klubille. Toukokuussa 1971 se sai osin uudelleensävellettynä kantaesityksensä Off Broadwayllä ja saman vuoden marraskuussa Lontoon Roundhouse Theatressa, josta se siirtyi Wyndham- teatteriin. Vuonna 1972 Godspell tuotiin näyttämölle Torontossa ja vuonna 1976 Broadwaylla. Sittemmin musikaalia on esitetty ammatti- ja harrastajateattereissa ympäri maailmaa. Godspell-musikaalia on suomeksi esittänyt ainakin Kemin kaupunginteatteri keväällä 2002 Hannele Kauppisen ohjaamana.Godspell, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 14.4.2014. Musikaalin on suomentanut Sointu Angervo.Broadway-musikaali GODSPELL (1999), Naytelmat.fi, viitattu 14.4.2014. Vuonna 1973 musikaalin pohjalta tehtiin elokuva Godspell – päivän sana, ohjaajana David Greene. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset musikaalit
Ray Katz

Esa Johannes Nissi (s. 9. toukokuuta 1964) on suomalainen muusikko ja elokuvatyöntekijä. Hänet tunnetaan muusikkona paremmin nimellä Ray Katz, myöhemmin pelkästään Katz. Hän on laulanut ja soittanut kitaraa yhtyeissä Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars ja Rastas. Nykyään hän soittaa kitaraa Radiopuhelimet-yhtyeessä. Elokuva-alalla hän on toiminut lähinnä äänitöissä, mutta myös ohjannut ja käsikirjoittanut joitain dokumenttielokuvia. == Lähteet == *Juha Hurme ja Radiopuhelimet: Radiopuhelimet (Like 2006) 218-219 == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset elokuva-alan henkilöt Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vieraan käden oireyhtymä

Vieraan käden oireyhtymä eli vieraan käden syndrooma on tila, jossa jokin ihmisen ylä- tai alaraajoista ei yllättäen ole hänen hallittavissaan. Hallitsematon raaja toimii melkein kuin sillä olisi oma mieli, jolloin potilas saattaa huomaamattaan esimerkiksi tarttua esineisiin, koskea asioita, tai jopa hakata omat kasvonsa mustelmille. Jos oireyhtymään liittyy jalan vaikea hallittavuus, jalka on samalla puolella kuin hallitsematon tai vaikeasti hallittava käsi.Naisen outo syndrooma: Omat kädet pahoinpitelevät. Iltalehti, 25.1.2011. Potilaalle oireet voivat tuntua hyvinkin pelottavilta. Joskus vieraan käden oireyhtymä johtuu aivokurkiaisen katkaisemisesta. Osassa tapauksista vieraan käden oireyhtymä aiheutuu kortikobasaalisesta degeneraatiosta. Oireilu voi jatkua päivistä vuosiin. Oireyhtymä on harvinainen. Vuosien 1996–2011 väliltä arkistosta löytyi tietoja 150:stä tapauksesta. ==Populaarikulttuurissa== * Stanley Kubrickin elokuvan Tohtori Outolempi nimihenkilö, jota esittää Peter Sellers, kärsii vieraan käden syndroomasta. == Lähteet == Luokka:Sairaudet
Teatterilaiva

Teatterilaiva tarkoittaa seuraavia: * Teatterilaiva, Edna Ferberin romaani * Teatterilaiva, Jerome Kernin ja Oscar Hammersteinin musikaali Edna Ferberin romaanin pohjalta * Teatterilaiva, teatterifestivaali
Athos (täsmennyssivu)

Athos voi viitata seuraaviin: * Áthos, vuori ja niemi Chalkidikín niemimaalla Kreikassa * Athos eli Pyhä Vuori, Áthoksen niemellä sijaitseva luostarialue ja itsehallintoalue Makedoniassa Kreikassa * Athos, yksi kolmesta muskettisoturista Alexandre Dumas vanhemman kirjoissa * Athos-luokka, Ranskan laivaston alusluokka ** FS Athos, Ranskan laivaston alus ==Katso myös== * Atos
Suuri lavra

Suuri lavra ( tai Μονή Μεγίστης Λαύρας, Moní Megístis Lávras) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Sen nimen 'lavra' tarkoittaa suurta luostaria tai pääluostaria. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Suuri lavra on ensimmäisellä sijalla. == Historia == Suuri lavra on Athoksen luostareista vanhin. Sen perusti Athanasios Athoslainen vuonna 963 saatuaan luvan keisari Romanos II:lta. Ennen luostarin perustamista alueella oli asunut yksittäisiä erakkomunkkeja. Athanasios toi alueelle tavan asua yhdessä niin kutsutuissa kinobioottisissa luostareissa. Myöhemmin luostarin rakentamista tukivat keisarit Nikeforos II Fokas, Johannes I Tzimiskes ja Basileios II. Luostari sai lahjoituksena suuria maa-alueita ja siihen liitettiin pienempiä luostareita. Luostari on koko sen historian ajan ollut ensimmäinen Athoksen luostarien joukossa sekä vaurautensa että kirkollisten aarteidensa vuoksi. 1300-luvulla luostari muutettiin idiorytmiseksi luostariksi. Luostari taantui turkkilaisvallan aikana. Tämä johtui paitsi merirosvojen hyökkäyksistä ja verorasituksesta myös maanjäristyksistä, joista eräs suurimmista sattui vuonna 1585. Luostari palasi kinobioottiseen elämäntapaan vuonna 1574 ja takaisin idiorytmiseen vuonna 1670. Vuodesta 1980 lähtien luostari on ollut jälleen kinobioottinen. Vuonna 2011 luostarissa oli 79 asukasta. == Rakennus == Luostari sijaitsee lähellä Athoksen niemimaan itärannikon eteläpäätä. Alueella on jonkin verran antiikin aikaisia jäännöksiä. Linnoitettu luostari muistuttaa muureineen ja useine rakennuksineen keskiaikaista kaupunkia. Sen muurissa on 15 tornia. Luostarin pääkirkon (katholikon) ydin on peräisin luostarin perustamisen ajoilta, mutta sitä on muutettu ja laajennettu usein. Kirkko on tyypillinen bysanttilainen risti neliössä -muotoinen kirkko, jossa on kupoli. Kirkon seinämaalaukset ovat 1500-luvulta. Kirkko oli alun perin omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle, mutta nykyään se on omistettu Athanasios Athoslaiselle. Kirkon fiale on Athoksen suurin ja vanhin. Luostariin kuuluu 17 kappelia sen sisäpuolella ja 19 ulkopuolella. Sen alaisuuteen kuuluu myös kolme skiittaa eli sivuluostaria, Pyhän Annan skiitta, Pyhän Kolminaisuuden skiitta ja Johannes Kastajan skiitta, sekä lukuisia keljoja. Luostarin kokoelmiin kuuluu suuri joukko kirkkotaiteen aarteita sekä pyhäinjäännöksiä. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on yli 2 100 käsikirjoitusta ja 20 000 painettua kirjaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suuri lavra. Ortodoksi.net. Luokka:Athoksen luostarit Luokka:Lavrat
Vatopédin luostari

Vatopédin luostari () on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Vatopédi on toisella sijalla. == Historia == Vatopédin luostari on perustettu 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, todennäköisesti vuosien 972–985 välillä. Sen perusti kolme munkkia, Athanasios, Nikolaos ja Antonios, jotka olivat Athanasios Athoslaisen oppilaita. Luostari mainitaan Athoksen arvoasteikoissa toisena luostarina vuonna 1045 ja se on säilyttänyt asemansa siitä saakka. 1100- ja 1200-luvuilla luostari sai paljon lahjoituksia serbialaisilta sekä Bysantin keisareilta. Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita pienempiä luostareita. Vuonna 1749 luostariin perustettiin niin kutsuttu Athoksen Akatemia, joka tarjosi kreikankielistä opetusta samaan aikaan kun kreikkalainen kansallistunne nousi. Luostari on historiansa aikana ollut sekä kinobioottinen että idiorytminen. Vuodesta 1989 se palasi kinobioottiseen elämäntapaan. Vuonna 2011 luostarissa oli 148 asukasta ja näin se oli Athoksen luostareista suurin. == Rakennus == Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Rakennus muistuttaa linnoitusta, jossa on useita siipiä ja torneja. Luostarin pääkirkko (katholikon) on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Kirkko on rakennettu 900-luvulla ja sen vanhimmat seinämaalaukset ovat vuodelta 1312. Kirkossa on Athoksen ainoat bysanttilaiset mosaiikit. Kirkon kellotorni noin vuodelta 1427 on Athoksen alueen vanhin säilynyt kellotorni. Vatopédin alaisuuteen kuuluu kaksi skiittaa eli sivuluostaria, venäläinen Pyhän Andreaan skiitta ja kreikkalainen Pyhän Demetrioksen skiitta. Luostariin kuuluu 12 kappelia sen sisäpuolella ja 19 kappelia ulkopuolella, sekä lukuisia keljoja. Luostarissa säilytetään lukuisia pyhäinjäännöksiä, joista kuuluisin on niin kutsuttu Neitsyt Marian vyö, sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on 2 000 käsikirjoitusta, yli 35 000 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja. Vatopédia lähin luostari on Zográfoksen luostari, jonne on linnuntietä matkaa noin neljä kilometriä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Vatopedin luostari. Ortodoksi.net. Luokka:Athoksen luostarit
666 (albumi)

666 on vuonna 1985 ilmestynyt rock-yhtye Kansanturvamusiikkikomission ensimmäinen studioalbumi. Saksalainen Power It Up julkaisi sen uudelleen vinyylinä vuonna 2007. Lisäksi albumista on vuonna 2002 ilmestynyt mp3-versio, jonka materiaali on kopioitu suoraan levyn masternauhalta.Audio & Video Radiopuhelimet. Viitattu 14.4.2015. == Kappaleet == ;A-puoli # # # # # # # # # ;B-puoli # # # # # # # # # == Muusikot == * Antti Penttilä – laulu * Jarno Mällinen – kitara, laulu kappaleessa "Valkenee" * Pekka Salonsaari – basso, laulu * Jyrki Raatikainen – rummut == Lähteet == * KANSANTURVAMUSIIKKIKOMISSIO: 666 Finnmusic. === Viitteet === Luokka:Vuoden 1985 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset hardcore punk -albumit
Chilandárin luostari

Chilandárin luostari (, ; myös Hilandarin luostari, Hilandarioun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen serbialainen luostari. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Chilandári on neljännellä sijalla. == Historia == Chilandárin luostarin paikalla oli alun perin vanhempi, 900-luvulla rakennettu luostari. Sen raunioitumisen jälkeen Bysantin keisari Aleksios III luovutti sen serbialaisille Stefan Nemanjalle ja hänen pojalleen Rastikolle, joista tuli myöhemmin Pyhä Simeon ja Pyhä Sava. He perustivat nykyisen luostarin vuonna 1197. Luostarin nimi tulee joko paikalla olleen varhaisemman luostarin Khilandari tai Khelandari -sukuisesta perustajasta tai bysanttilaisen ajan merenkulkutermistä khelandion. Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita alueen vanhoja pienempiä luostareita. Muun muassa nykyisin raunioitunut Zygóksen luostari oli taannuttuaan Chilandárin luostarin omaisuutta ja toimi sen metokhionina. Chilandári kukoisti erityisesti 1300-luvulla. Serbialaisten jatkuva tuki mahdollisesti luostarin kukoistamisen myös turkkilaisvallan vuosina. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1722 ja 1891, mikä sai aikaan laskukauden luostarin toiminnassa. Sittemmin luostari on elpynyt ja se on edelleen Athoksen serbialainen luostari ja sitä pidetään serbialaisten hengellisenä keskuksena. Vuonna 2011 luostarissa oli 58 asukasta. == Rakennus == Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan koillisosissa noin kaksi kilometriä niemimaan itärannikosta ja Esfigménoksen luostarista. Luostarirakennus muistuttaa torneineen keskiaikaista linnoituskaupunkia. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu 1300-luvulla ja sen seinämaalaukset ovat samalta ajalta, joskin osa on maalattu uudestaan 1800-luvulla. Kirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Luostariin kuuluu 11 kappelia sen sisäpuolella ja kaksi sen ulkopuolella, 17 keljaa ja kolme metokhionia. Luostarin kokoelmiin kuuluu lukuisia pyhäinjäännöksiä ja ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarilla on suuri kirjasto, jossa on 181 kreikkalaista ja yli 800 slaavilaista käsikirjoitusta, yli painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Хиландар. Luostarin verkkosivut. Luokka:Athoksen luostarit
Pyhän Dionysioksen luostari

Pyhän Dionysioksen luostari ( tai Μονή Διονυσίου, Moní Dionysíou; myös Dionysioksen luostari, Dionysioun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Dionysioksen luostari on viidennellä sijalla. Pyhän Dionysioksen luostari on perustettu vuonna 1375. Sen perustaja oli Dionysios Korysoslainen. Hän sai tukea perustamiseen Aleksios III Komnenokselta. Vuonna 1389 luostari sai patriarkaalisen luostarin aseman Konstantinopolin patriarkka Antonios IV:ltä. Luostarissa oli vakava tulipalo vuonna 1539, joka tuhosi sen lähes kokonaan. Se kuitenkin rakennettiin uudelleen. Turkkilaisvallan aikana luostari taantui ja siirtyi idiorytmiseen kilvoitustapaan. Se palasi kinobioottiseen elämäntapaan 1800-luvulla. Vuonna 2011 luostarissa oli 36 asukasta. Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon eteläosassa. Linnoitusmainen luostari on rakennettu vuorenrinteeseen noin 80 metriä merenpinnasta. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu alun perin 1300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja uudestaan tulipalon jälkeen vuonna 1540. Se on omistettu Johannes Kastajalle. Kirkon seinämaalaukset edustavat kreetalaista koulukuntaa ja ovat noin vuodelta 1546. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kuusi ulkopuolella, sekä seitsemän keljaa. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa Johannes Kastajan oikea käsi. Kirkkotaiteen aarteisiin kuuluu muun muassa norsunluinen ristiinnaulitsemista esittävä reliefi 900-luvulta sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarin kirjastossa on 1 100 käsikirjoitusta ja yli 15 000 painettua kirjaa, joihin kuuluu myös inkunaabeleita. Pyhän Dionysioksen pohjoispuolella linnuntietä noin kahden kilometrin päässä sijaitsee Pyhittäjä Gregorioksen luostari ja eteläpuolella noin 1,5 kilometrin päässä Pyhän Paavalin luostari. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dionysioksen luostari. Kaikkien Athosvuoren Pyhien Perintösäätiö. * Dionysioun luostari. Ortodoksi.net. Luokka:Athoksen luostarit
Koutloumoúsin luostari

Koutloumoúsin luostari (, myös Koutloumousioun luostari, Kutlumusionin luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen kirkastumiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Koutloumoúsi on kuudennella sijalla. Koutloumoúsin luostari on perustettu alun perin 1100-luvulla, viimeistään vuonna 1169. Luostarin nimi on peräisin joko alkuperäisestä luostarista, jonka nimi oli Koutloumoúsi, tai myöhemmästä Koutloumoús-nimisestä perustajasta, joka perusti luostarin uudelleen 1300-luvulla. Koutloumoúsista tuli stauropegiaalinen vuonna 1393. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1497, 1767, 1857, 1870 ja 1980. Niiden jälkeen se on aina rakennettu tai kunnostettu uudelleen. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta. Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa vajaa puoli kilometriä itsehallintoalueen hallinnollisen keskuksen Karyésin kylän eteläpuolella. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu vuonna 1540 ja sen kellotorni on 1800-luvulta. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Pyhän Panteleimonin skiitta, joka sijaitsee sen lähellä. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin kirjastossa on 662 käsikirjoitusta ja noin 3 500 painettua kirjaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kutlumusionin luostari. Kaikkien Athosvuoren Pyhien Perintösäätiö. Luokka:Athoksen luostarit
Pantokrátorin luostari

Pantokrátorin luostari (, ”Kaikkivaltiaan luostari”) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pantokrátor on seitsemännellä sijalla. Pantokrátorin luostari on perustettu 1300-luvulla ja ollut olemassa viimeistään vuonna 1358. Perimätiedon mukaan sen olisi perustanut Aleksios III Komnenos, mutta todennäköisemmin sen perustivat veljekset Aleksios Stratopedarkki ja Johannes (Ioannes) Primikerios, jotka palvelivat Bysantin valtakunnan korkeissa tehtävissä. Luostarin lähellä sijaitsevat antiikin aikaisen Thyssoksen kaupungin rauniot. Luostari kunnostettiin ja sitä laajennettiin 1500-luvulla. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1393, 1773 ja 1948, mutta se ei koskaan tuhoutunut kokonaan. Luostari oli välillä kilvoitustavaltaan idiorytminen, mutta palasi kinobiottiseen elämäntapaan vuonna 1992. Vuonna 2011 luostarissa oli 28 asukasta. Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Sen lähin luostari on Stavronikítaksen luostari linnuntietä noin kaksi kilometriä etelään. Luostarin pääkirkko (katholikon) on omistettu Kristuksen kirkastumiselle ja rakennettu luostarin perustamisen aikoihin 1300-luvulla. Tuolloin tehdyt makedonialaisen koulukunnan seinämaalaukset maalattiin uudelleen vuonna 1854. Kirkon kellotorni on rakennettu 1800-luvulla. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Profeetta Elian skiitta. Luostariin kuuluu myös seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja seitsemän sen ulkopuolella sekä viisi keljaa. Luostarin kirjastossa on 350 käsikirjoitusta, noin 3 500 painettua kirjaa sekä useita historiallisia dokumentteja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pantokratorin luostari. Ortodoksi.net. Luokka:Athoksen luostarit
Xiropótamoksen luostari

Xiropótamoksen luostari (, myös Kseropotamoksen luostari, Ksiropotamoun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Xiropótamos on kahdeksannella sijalla. Xiropótamoksen luostari on perustettu 900- tai 1000-luvulla. Sen perustajasta ei ole varmuutta. Perustaja oli mahdollisesti Paavali Kseropotamoslainen (Paulos Kseropotamenos), joka perusti myös Pyhän Paavalin luostarin. Toisaalta luostarin perustajiksi mainitaan myös muun muassa keisarit Konstantinos VI ja Romanos I. Luostari kukoisti 1200-luvulle saakka. Frankkivallan aikana se kärsi kuitenkin merirosvojen hyökkäyksistä. Luostarissa oli suuret tulipalot vuosina 1280, 1507 ja 1609. Se selvisi ulkoisen tuen avulla, mutta taantui kuitenkin välillä. Vuosina 1821–1830 Xiropótamos oli turkkilaisten joukkojen miehittämä. Luostarissa oli suuret tulipalot myös vuosina 1950 ja 1973. Vuonna 2011 luostarissa ei ollut yhtään vakituista asukasta. Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla noin neljä kilometriä Dáfnin satamasta pohjoiseen. Se on rakennettu noin 200 metrin korkeuteen. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu 1761–1763 ja omistettu neljällekymmenelle marttyyrille. Luostariin kuuluu seitsemän kappelia sen sisäpuolella ja yhdeksän sen ulkopuolella, sekä kuusi keljaa. Myös Dáfnin satama kuuluu Xiropótamoksen hallintaan. Luostarin lukuisiin pyhäinjäännöksiin kuuluu muun muassa kaksi niin kutsuttua aidon Kristuksen ristin osaa, joiden sanotaan olevan suurimpia säilyneitä koko maailmassa. Luostarin kirjastossa on 409 käsikirjoitusta ja noin 6 000 painettua kirjaa. Xiropótamosta lähin luostari on Pyhän Panteleimonin luostari, joka sijaitsee linnuntietä noin kaksi kilometriä luoteeseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Athoksen luostarit
Zográfoksen luostari

Zográfoksen luostari (, , myös Zografoun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen bulgarialainen luostari ja omistettu Pyhälle Yrjölle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Zográfos on yhdeksännellä sijalla. Zográfoksen luostari on perustettu 900-luvulla. Perimätiedon mukaan perustajat olivat munkit Mooses, Aaron ja Johannes. Toisen tiedon mukaan perustaja olisi ollut Georgios Maalari (kreikaksi Zografos), mistä se olisi saanut myös nimensä. Luostarista tuli bulgarialaisten luostari 1200-luvulla. Samalla vuosisadalla 26 luostarin munkeista kärsi marttyyrikuoleman, koska he vastustivat idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä sekä keisari Mikael VIII:n ja Konstantinopolin patriarkan ajamaa yhdistymistä kannattanutta politiikkaa. Myöhäisbysanttilaisella ajalla luostari kärsi muiden Athoksen luostareiden tavoin katalaanien hyökkäyksistä, mutta se rakennettiin uudelleen Bysantin keisareiden tuella. 1800-luvulle saakka luostarissa asui sekä bulgarialaisia, kreikkalaisia että serbialaisia munkkeja, mutta vuodesta 1845 se on ollut puhtaasti bulgarialainen. Luostaria kunnostettiin ja laajennettiin erityisesti vuosina 1862–1869. Vuonna 1873 Zográfokseen pystytettiin kenotafi sen marttyyrien muistoksi. Luostari vaurioitui osittain tulipalossa vuonna 1974. Vuonna 2011 luostarissa oli 42 asukasta. Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja sen seinämaalaukset ovat vuodelta 1817. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kahdeksan sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa, joka sijaitsee päärakennuksen tornissa, on 126 kreikkalaista ja 388 slaavilaista käsikirjoitusta ja noin 10 000 painettua kirjaa. Harvinaisuuksiin kuuluu muun muassa koodeksi 1, joka sisältää munkki Paisioksen vuonna 1745 kirjoittaman ensimmäisen Bulgarian historian. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Athoksen luostarit
Markku Salo (asianajaja)

Markku Ensio Salo (5. marraskuuta 1953 Pietarsaari – 28. heinäkuuta 2012 Turku) oli suomalainen varatuomari ja asianajaja. Salo valmistui Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1978 ja perusti oman asianajotoimistonsa vuonna 1984. Hän oli opiskellessaan aktiivinen Akateemisessa sosialidemokraattisessa yhdistyksessä ja oli perustamassa turkulaista urheiluseura Pontevaa. Lisäksi hän oli vuonna 1985 perustetun paikallisradio Auran Aaltojen ensimmäinen toimitusjohtaja. Salo kirjoitti kaksi tietokirjaa ja toimi Narsistien uhrien tuki ry:n varapuheenjohtajana. Ennen kuolemaansa Salo työskenteli Hilkka Ahteen asianajajana tämän työpaikkakiusaamisjutussa. Salo kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 59-vuotiaana. == Kirjat == * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Italian Formula 4

Italian Formula 4 on vuonna 2014 käynnistynyt FIA:n hallinnoima Formula 4 -sarja, jonka kilpaillut käydään pääosin Italiassa. Sarja sai alkuunsa kun se korvasi vuonna 2014 Formula Abarth -sarjan. Auton suunnittelee ja rakentaa italialainen Tatuus. Auton mallinimi on Tatuus F4-T421. Aiemmin sarjassa käytettiin mallinimeä Tatuus F4-T014. Sen moottorina toimii 1.4 litran Abarth- turbo. Renkaat tulevat Pirelliltä. Sarjassa ajetaan yhtenä viikonloppuna kolme kisalähtöä. Pisteitä jaetaan siten että kahdesta ensimmäisestä startissa jaetaan kymmenelle parhaalle kuljettajalle pisteitä 25, 18, 15, 12, 10, 8, 6, 4, 2, 1. Kolmannessa startissa pisteitä jaetaan kahdeksalle parhaalle 13, 11, 9, 6, 5, 4, 2, 1. Lisäksi sarjassa jaetaan yksi piste paalupaikan ajaneelle kuljettajalle ja nopeimmasta kierroksesta on tarjolla viisi lisäpistettä. == Mestarit == === Kuljettajat === Kausi Kuljettaja Talli 2014 Lance Stroll Prema Powerteam 2015 Ralf Aron Prema Powerteam 2016 Marcos Siebert Jenzer Motorsport 2017 Marcus Armstrong Prema Powerteam 2018 Enzo Fittipaldi Prema Theodore Racing 2019 Dennis Hauger Van Amersfoort Racing 2020 Gabriele Minì Prema Powerteam 2021 Oliver Bearman Van Amersfoort Racing 2022 Andrea Kimi Antonelli Prema Powerteam 2023 Kacper Sztuka US Racing === Tallit === Kausi Talli 2014 Prema Powerteam 2015 Prema Powerteam 2016 Prema Powerteam 2017 Bhaitech 2018 Prema Theodore Racing 2019 Van Amersfoort Racing 2020 Prema Powerteam 2021 Van Amersfoort Racing 2022 Prema Powerteam 2023 Prema Powerteam === Naiskuljettajan palkinto === Kausi Kuljettaja Talli 2015 Julia Pankiewicz RB Racing 2016 Fabienne Wohlwend Aragon Racing DR Formula 2019 Amna Al Qubaisi Abu Dhabi Racing by Prema 2020 Hamda Al Qubaisi Abu Dhabi Racing by Prema 2021 Maya Weug Iron Lynx 2022 Maya Weug Iron Lynx 2023 Tina Hausmann AKM Motorsport === Tulokas === Kausi Kuljettaja Talli 2016 Jüri Vips Prema Powerteam 2017 Leonardo Lorandi Bhaitech 2018 Petr Ptáček Bhaitech 2019 Paul Aron Prema Powerteam 2020 Gabriele Minì Prema Powerteam 2021 Nikita Bedrin Van Amersfoort Racing 2022 Andrea Kimi Antonelli Prema Powerteam 2023 Arvid Lindblad Prema Powerteam Luokka:Formula 4 Luokka:Italian moottoriurheilu