EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
František Halas

František Halas (1900 Brno, Määri – 1949 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen runoilija, toimittaja ja kustannustoimittaja. Kirjailijanuransa alkukauden jälkeen hän oli runoilijana subjektiivinen mystikko ja käytti metafyysisiä kuoleman ja katoavaisuuden kuvia. 1930-luvun jälkipuolelta alkaen hän osallistui yhteiskunnalliseen keskusteluun ja aloitti tšekkiläisen modernismin ja avantgarden. Hän käänsi tšekiksi Aleksandr Puškinia ja Adam Mickiewicziä. ==Suomennetut teokset== * Lasten paratiisi (František Halas: Dětem), saksankielisen laitoksen pohjalta suom. Aale Tynni, kuvitus Ota Janeček. WSOY 1968. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tšekkoslovakialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Yang Jiang

Yang Jiang (, synt. Yang Jikang, ; 17. heinäkuuta 1911 – 25. toukokuuta 2016) oli kiinalainen kirjailija. Hänen menestyneimpiä teoksiaan oli omaelämäkerrallinen Gan xiao liu ji vuodelta 1981, joka kertoo hänen kokemuksistaan kulttuurivallankumouksen aikana. Yang käänsi myös kirjallisuutta kiinaksi. Hänen tunnetuin käännöstyönsä on vuonna 1978 ilmestynyt Don Quijote. ==Elämäkerta== Yang Jikang syntyi Kiinan Pekingissä 17. heinäkuuta 1911 eli samana vuonna, jona Kiinan Qing-dynastia romahti. Hänen isänsä oli lainoppinut. Yang alkoi opiskella politiikkaa ensin Soochow’n yliopistossa ja sittemmin Tsinghuan yliopistossa. Tsinghuassa hän alkoi seurustella luokkatoverinsa Qian Zhongshun kanssa. Yang ja Qian menivät naimisiin vuonna 1935. Yang ja Qian muuttivat sittemmin Britanniaan, jossa Qian opiskeli Oxfordin yliopistossa. Pari sai myös ainoan lapsensa, Qian Yuan -nimisen tyttären, Britanniassa. Britanniasta he muuttivat Ranskan Pariisiin ja lopulta takaisin Kiinaan. Japani oli tällä välin vuonna 1937 hyökännyt Kiinaan. Yang asui sota-aikana Shanghaissa. Shanghaissa hän alkoi myös kirjoittaa komediaa. Teoksista tuli kaupungissa hieman yllättäen suosittuja. Japanin vastaista sotaa seurasi Kiinan sisällissota, jonka kommunistit voittivat vuonna 1949. Yang ja Qian muuttivat tuolloin pääkaupunki Pekingiin, jossa Yang alkoi kääntää kirjallisuutta kiinaksi. Suuri käännöstyö oli Don Quijote, joka valmistui useassa eri osassa. Kiinaa kuohuttanut kulttuurivallankumous vuonna 1966 alkoi hieman ennen kuin seitsemäs osa Don Quijoten kahdeksasta osasta valmistui. Yang ja Qian toimivat Kiinan tiedeakatemian kirjallisuuden instituutissa. He olivat jo tunnettuja kirjailijoita, ja ulkomailla koulutuksen saaneina oppineina he olivat kulttuurivallankumouksellisten tyypillisiä kohteita. Vallankumouksellisten opiskelijoiden punakaartit takavarikoivat Don Quijoten Yangin kotoa. Yang ja Qian lähetettiin ”uudelleenkoulutettaviksi” työleirille Henaniin useaksi vuodeksi. Kulttuurivallankumouksen laantuessa Yang pääsi palaamaan kotiinsa. Punakaartien takavarikoima Don Quijote löytyi jätteiden joukosta, ja se palautettiin Yangile. Yang teki käännöksen loppuun, ja valmis Don Quijote -käännöa julkaistiin vuonna 1978. Yangin toinen tunnettu teos on omaelämäkerrallinen Gan xiao liu ji (). Teos julkaistiin vuonna 1981. Teoksessa käsitellään kulttuurivallankumousta ja aikaa uudelleenkoulutuksessa Henanissa. Kulttuurivallankumouksen arimmat tapahtumat on kirjasta jätetty pois. Tarina keskittyy etenkin päivittäiseen elämään Henanissa. Teos julkaistiin myös englanniksi nimellä Six Chapters from My Life 'Downunder. Omaelämäkertaa seurasi romaani Xi zao () vuonna 1988. Myöhemmällä iällä Yangin tyttären kuoltua vuonna 1997 hän julkaisi vielä osittain fiktiivisen perheestään kertovan elämäkerrallisen teoksen Wo men sa (, 1998) sekä Platonin Faidonin käännöksen. Yang kuoli Pekingissä 25. toukokuuta 2016. Hän oli kuollessaan 104-vuotias. ==Lähteet== Luokka:Kiinalaiset kirjailijat Luokka:Kielenkääntäjät Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet kiinalaiset Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Mikko Huotari

Mikko Huotari (s. 12. joulukuuta 1976 Sotkamohttps://www.pesis.fi/pesis- info/historia/pelaajakortit-miehet-a-h/) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija ja nykyinen pesäpallovalmentaja. Hän toimi viimeksi Joensuun Mailan miesten edustusjoukkueen ykköspelinjohtajana vuosina 2022-2024. Omalla pelaajaurallaan Huotari pelasi Imatran Pallo-Veikoissa, Siilinjärven Pesiksessä ja Sotkamon Jymyssä yhteensä 310 Superpesiksen runkosarjaottelua, joista valtaosan lyöjäjokerin roolissa. Hän löi 14+495 juoksua, toi 58 juoksua ja keräsi 853 kärkilyöntipistettä.http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/component/tilastot/?view=pelaajakortti&pelaajaid;=100&sivu;=yhteenvedot Itä–Länsi-otteluun hänet valittiin kaudella 2001. Huotari toimi Kiteen Pallon pelinjohtajana kausien 2015 ja 2016 ajan, minkä jälkeen hän siirtyi Pesäpalloliiton urheiluyksikön johtajaksi.https://www.pesis.fi/uutiset/2021/09/mikko-huotari-aika- pesapalloliitossa-antoi-mittaamattoman-arvokkaat-evaat/ Syksyllä 2021 hän irtisanoutui työstään Pesäpalloliitolla ja siirtyi Joensuun Mailan pelinjohtajaksi kolmivuotisella sopimuksella.https://www.superpesis.fi/uutiset/mikko-huotari-siirtyy-joensuun- mailan-miesten-superpesisjoukkueen-pelinjohtajaksi-kolmivuotisella- sopimuksella/ Ensimmäisellä kaudellaan Joensuussa Huotari voitti joukkueensa kanssa SM-pronssia, mutta kahdella seuraavalla kaudella joukkueen kausi päättyi puolivälierävaiheeseen.https://joensuunmaila.fi/fi- fi/article/otteluraportti/joensuun-maila-voitti-sm-pronssia/1336/ Huotarin pojat Aleksanteri ja Samuel pelaavat Superpesistä Sotkamon Jymyssähttps://www.superjymy.fi/mikko-kuosmanen-nappaa-jymyn-viuhkan/ ja tytär Nelli Joensuun Mailassa.https://naiset.joensuunmaila.fi/fi-fi/joukkue/1164/ == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Joensuun Mailan pelinjohtajat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Moremi

Moremi on Nigerian jorubien kansanperinteessä esiintyvä nainen, joka tarinan mukaan pelasti Ifen kaupungin igbojen hyökkäykseltä joskus ennen 1300-lukua. Ifessä vietetään vuosittain Moremin kunniaksi Edi-nimistä juhlaa. Moremi liitetään etenkin tarinaan Ifessä. Joskus ennen 1300-lukua Ifeä uhkasivat igbojen sotaretket. Moremi antoi itsensä jäädä igbojen vangiksi. Hänet tuotiin igbojen hallitsijan luo, jonka Moremin onnistui vietellä. Igbojen hallitsija alkoi tällöin kertoa hänelle salaisista suunnitelmistaan Ifen valtaamiseksi. Tämän jälkeen Moremi pakeni ja varoitti Ifen asukkaita tulevasta vaarasta. Ifen puolustajat osasivat odottaa igbohyökkääjiä raffiapalmuihin piiloutuneena. Kaupungin pelastamisella oli kuitenkin hintansa. Jorubajumalat vaativat maksuksi Ifen pelastamisesta Moremin ainoaa poikaa Oluorogboa, joka tuli uhrata jorubien joenjumala Esinmirinille. Ifessä Moremin kunniaksi vietetään vuosittain Edi-nimistä juhlaa. Juhla kestää seitsemän päivää ja ajoittuu jamssin korjuuaikaan kuivallakaudella. Moniin muihin juhliin kuuluva rummuttaminen on Edin aikana kielletty. Sen sijaan juhlintaan kuuluu esimerkiksi symbolisten tulien sytyttäminen ja painikisat. ==Lähteet== Luokka:Nigerialaiset henkilöt Luokka:Nigerian historia
Per Hallström

Per Hallström (1866 Tukholma, Ruotsi – 1960 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kemisti. Hän toimi kemistinä ensin Tukholmassa ja vuosina 1889–1890 Yhdysvalloissa Philadelphiassa. Vuodet 1891–1897 hän oli Ruotsin lennätinhallituksessa amanuenssina. Hänet valittiin 1908 Ruotsin akatemian jäseneksi, ja sen pysyvä sihteeri hän oli 1931–1941. Hän oli akatemian Nobel- komitean puheenjohtaja 1922–1946.Litteraturbanken viitattu 25.4.2021 Hallströmin esikoisrunokokoelma Lyrik och fantasier ilmestyi 1891, mutta sittemmin hän tuli tunnetuksi novellistina, johon alaan hänen pääteoksensa kuuluvat. Hallströmin ensimmäinen novellikokoelma Vilsna fåglar ilmestyi 1894. Siinä leimallista on pessimismin ja ironian lisäksi moraalinen kunnianarkuus. 1900-luvun puolella hän kirjoitti lähinnä romaaneja. Muuta hänen tuotantoaan ovat näytelmät ja esseet. Häntä on pidetty yhtenä aikansa Ruotsin merkittävimmistä esteetikoistaHallström, Per, Tietosanakirja. Osa 11. Täydennysosa. Palsta 336 Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922. ==Suomennetut teokset== * Jalokivikoriste sekä muita kertomuksia, suom. Larin Kyösti, Helsinki: Yrjö Weilin 1903 * Kustavi Sparfvertin elämäntaru: kertomus; suom. Aku Tela, Kuopio: K. Malmström 1904 * Haaksihylky y.m. kertomuksia: kokoelmasta "De fyra elementerna"; suomentanut Siiri Karilas, Helsinki: Otava, 1911, Sarja: Otavan 50-pennin kirjasto n:o 20. (yhteissidoksessa) * Kirsti y.m. kertomuksia kokoelmasta "De fyra elementerna"; suomentanut Siiri Karilas, Helsinki: Otava 1912. Sarja: Otavan 50 pennin kirjasto n:o 32. * kertomus "Jouluyö" teoksessa: Haltijan satuja ja tarinoita; suomentanut Hanna Pakkala, K. E. Holm, 1901 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Hispala Faecenia

Hispala Faecenia oli roomalainen prostituoitu, jonka tarina liittyy Bacchuksen kulttiin ja sen kieltämiseen. Hispala Faecenia paljasti kulttimenot konsulille ja Rooman senaatti teki sen harjoituksesta laitonta. Hispala Faecenia palkittiin ja hänestä tuli esimerkki esikuvallisesta naisesta. Hispala Faecenia tunnetaan Titus Liviuksen kirjoituksista ja senaatin päätös myös alkuperäislähteestä Senatus Consultum de Bacchanalibus. == Tarina == Hispala Faecenian tarina tunnetaan roomalaisen historioitsija Titus Liviuksen (59 eaa. – 17 jaa.) kertomana ja se liittyy Bacchuksen kulttiin. Kultti oli levinnyt Roomaan Kreikan alueelta. Se oli alun perin naisten kultti, mutta papitar Paculla Anna alkoi houkutella myös miesjäseniä. Kultin tyypillinen piirre olivat öisin järjestettävät ekstaattiset menot. Kultin suosio kasvoi, mutta samalla öiset viininhuuruiset menot alkoivat herättää epäilyksiä. Hispala Faecenia oli prostituoitu, jonka rakastaja oli nuori Publius Aebutius. Aebutiuksella oli pahana kuvailtu äiti Duronia, joka painosti häntä liittymään Bacchuksen kulttiin. Kultin yksi osa oli uskollisuuden vala eli coniuratio, joka sitoi sen jäsenet vaikenemaan kulttimenoista. Aebutiusta suojellakseen Hispala Faecenia kertoi kuitenkin Bacchuksen kulttimenoista konsulille. Tiedot olivat huolestuttavia. Kuten Livius toteaa, kultti teki etenkin siihen liittyvistä nuorista miehistä ”naismaisia ja sopimattomia armeijaan”. Hispala Faecenian tietojen perusteella Rooman senaatti määräsi kultin harjoituksen laittomaksi koko valtakunnan alueella. Sen noin jäsentä saivat kuolemantuomiot. Senaatin päätös tunnetaan myös alkuperäislähteestä, pronssilevylle tehdystä piirtokirjoituksesta Senatus Consultum de Bacchanalibus. Hispala Faecenia palkittiin kultin paljastamisesta. Hän sai pronssirahaa ja nousi prostituoidusta matroonaksi, eli Rooman yhteiskuntajärjestelmän varakkaimpien kansalaisten luokkaan. Samalla hän sai muita etuoikeuksia ja myös hänen rakastajansa Aebutius palkittiin. Esimerkillisen toiminnan kautta Hispala Faecenia nostettiin esikuvallisten roomalaistan naishahmojen joukkoon. == Lähteet == Luokka:Antiikin Rooman naiset Luokka:Prostituoidut
Saverio Bettinelli

Saverio Bettinelli (18. heinäkuuta 1718 Mantova – 13. syyskuuta 1808) oli italialainen runoilija, joka liittyi jesuiittoihin vuonna 1736. Jonkin aikaa hän opetti historiaa ja kirjallisuutta Bresciassa, Parmassa ja Veronassa sekä teki pitkiä matkoja Saksassa ja Ranskassa. Jesuiittojen lakkauttamisen jälkeen vuonna 1773 hän palasi synnyinkaupunkiinsa Mantovaan, jossa hän aloitti kirjallisen työn ja kuoli vuonna 1808. Hänen merkittäviä teoksiaan olivat Il Risorgimento d'Italia (2 osaa, Bassano, 1775; sivilisaation historia Italiassa 1000 - 1500), L'entusiasmo delle Belle Arti (2 osaa, Milano, 1769), Tragedie (Bassano, 1771) ja Lettere Virgiliane (1778). Luokka:Italialaiset runoilijat Luokka:Jesuiitat Luokka:Vuonna 1718 syntyneet Luokka:Vuonna 1808 kuolleet
Susan Hearnshaw

Susan Christina "Sue" Hearnshaw (s. 26. toukokuuta 1961 Liversedge, West Yorkshire, Englanti) on brittiläinen pituushypyn olympiamitalisti ja sisäratojen Euroopan-mestari. Hearnshaw sijoittui 12:nneksi Donetskin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1977. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Edmontonin Kansainyhteisön kisoissa ja karsiutui loppukilpailusta Prahan EM- kilpailuissa. Hän saavutti pronssia Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden EM- kilpailuissa 1979 tuloksella 646 cm. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui yhdeksänneksi. Hearnshaw sijoittui Bukarestin Universiadeissa 1982 pituushypyssä viidenneksi ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Seuraavan vuoden Brisbanen Kansainyhteisön kisoissa hän oli pituushypyssä niin ikään viides. Hearnshaw voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 1984 Britannian halliennätyksellä 670 cm. Hän hyppäsi ulkorataennätyksensä 683 cm Cleckheatonissa 6. toukokuuta 1984. Hän saavutti samana vuonna olympiapronssia Los Angelesissa myötätuulituloksella 680 cm. Hänen äitinsä Muriel Pletts sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 neljänneksi 4 × 100 metrin viestissä. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset pituushyppääjät Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Robin Hood – sankarit sukkahousuissa

Robin Hood – sankarit sukkahousuissa () on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Mel Brooks. Elokuva on parodia Robin Hoodin tarinasta ja viittaa useisiin aiempiin aihetta käsitteleviin elokuviin, etenkin vuoden 1991 menestyselokuvaan Robin Hood – varkaiden ruhtinas. == Juoni == Lordi Robin of Loxley on Ristiretkellä jäänyt vangiksi Jerusalemiin. Hän pakenee vankilasta yhdessä Asneezen kanssa ja palatessaan Englantiin miehet saavat tietää että kuningas Rikhard Leijonamieli on maanpaossa ja hänen tyrannimainen veljensä prinssi John on nyt Englannin valtias apunaan Rottinghamin sheriffi ja noita Latrine. Robin Hood päättää nousta taisteluun prinssi Johnia ja sheriffiä vastaan ja kerää isänmaallisten miesten joukon, johon liittyvät muun muassa Asneeze ja hänen poikansa Ahchoo, sokea Loxleyn perheen palvelija Blinkin, Will Scarlet O'Hara ja Rabbi Tuckman. Robin saa myös liittolaisen palatsista, kun hän rakastuu neito Marianiin, joka etsii miestä vapauttamaan hänet seuraneiti Broomhilden asentamasta siveysvyöstä. == Näyttelijät == == Vastaanotto == Sankarit sukkahousuissa ei ole noussut yhtä suosituksi kuin Brooksin aiemmat elokuvat, kuten esimerkiksi Kevät koittaa Hitlerille (1968) tai Villiä hurjempi länsi (1974). Kriitikoiden arvosanoja keräävä Metacritic on antanut elokuvalle 22 kriitikon arvion perusteella arvosanan 44/100 ja Rotten Tomatoes sivuston arvosana elokuvalle on 40%, joka perustuu 42 arvioon. == Katso myös == * Robin Hood populaarikulttuurissa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1993 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Mel Brooksin ohjaamat elokuvat Luokka:Parodiaelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Robin Hood
Ripuaariset frankit

Ripuaariset frankit eli ripuaarit ( ”ranta”) olivat yksi frankkien germaanikansan pääryhmistä. Ripuaariset frankit syntyivät chamavien, brukterien, chattuarien ja ampsivarien heimojen liityttyä yhteen. Heidän asuinsijansa olivat Reinin yläjuoksun alueella, kun taas saalilaiset frankit asuivat Reinin alajuoksulla. Ripuaariset frankit alkoivat 200-luvulla hyökkäillä Kölnin seudulta Galliaan. Julianus torjui heidät noin vuonna 360. Stilicho sai suostuteltua ripuaariset frankit Rooman palvelukseen, ja kansainvaellusajalla ripuaariset frankit puolustivat Reinin rajaa vandaalien hyökkäyksiä vastaan. Ripuaariset frankit levittäytyivät vähitellen Reinin yli Maasiin ja Aacheniin sekä Eifelin vuoristoseuduille. Ripuaarien laki on kirjattu Lex Ripuariaan eli ripuaarilaiseen lakiin, joka on alun perin kirjoitettu 500-luvun alkupuolella mutta on nykyisessä muodossaan peräisin kuningas Dagobert I:n ajalta.Ripuaarilainen laki, Ripuaarit, Tietosanakirja osa 8, palsta 74. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916 ==Lähteet== Luokka:Germaaniheimot Luokka:Rooman viholliset ja liittolaiset
Signy

Signy on vanha pohjoismainen naisen etunimi. Se on Signe-nimen esimuoto, joka koostuu sanoista ’voitto’ (sig) ja ’uusi’ (ny). Suomessa Signy on hyvin harvinainen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan tämännimisiä naisia on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu alle 20. == Nimipäivä == Signyllä on Norjassa nimipäivä 23. elokuuta. Se oli Signyn nimipäivä myös Ruotsin almanakassa vuosina 1986–1992.Lindgren, Birgitta: Namnlängden och namnens placering under olika tider. – == Tunnettuja Signyjä == * Signy Aarna (s. 1990), virolainen jalkapalloilija * Signy Coleman (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä == Lähteet == Luokka:Etunimet
William Lomax

William Lomax (10. maaliskuuta 1865 Southport, Englanti – 10. toukokuuta 1934 Tampere) oli englantilaissyntyinen Tampereella asunut Finlaysonin tehtaan kutomomestari ja harrastajavalokuvaaja.Kankurimestari William Lomax, Aamulehti, 13.05.1934, nro 126, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Lomax tuli Tampereelle 15-vuotiaana vuonna 1880 perheensä mukana. Hän työskenteli aluksi Finlaysonin kutomossa, jossa hänen isänsä Peter Lomax oli kankurimestarina. Tämän jälkeen Lomax oli työssä Finlaysonin muilla osastoilla ja toimi laitosmiehenä kunnes hän vuonna 1884 matkusti Englantiin hankkiakseen lisäkoulutusta. Lomax oli työssä kolmen vuoden ajan englantilaisissa puuvillatehtaissa ja palasi sitten 1887 Tampereelle isänsä apulaiseksi. Hän teki vuonna 1888 vielä matkan Englantiin ja vuodesta 1891 alkaen hän oli Finlaysonilla vakinaisena kutomomestarina. Lomaxin aikana Finalysonin kutomoa laajennettiin ja lähes kaikki kutomon koneet uudistettiin. William Lomax meni naimisiin Margaret (Maggie) Bulloughin kanssa ja he asuivat Puuvillatehtaankadun varrella sijainneessa talossaan. Lomaxin harrastuksiin kuului valokuvauksen ohella retkeily ja purjehdus ja hänellä oli myös oma huvila. Lomaxin vaimo Maggie ja heidän tyttärensä Lily ja Madge muuttivat vuonna 1908 takaisin Englantiin, mutta Lomax itse jäi asumaan Tampereelle. Hän vieraili kuitenkin perheensä luona Englannissa ja tyttäret kävivät Tampereella. Lomax oli kutomomestarina vuoteen 1927 saakka, jolloin hän erosi sairauden takia. Lomax otti 1880-luvulta lähtien valokuvia perheestään, vapaa-ajan vietosta, retkistä ja Tampereen maisemista. Museokeskus Vapriikin kuva-arkistossa on yli 2 000 Lomaxin valokuvaa. Vuonna 2012 Lomaxin valokuvista järjestettiin Vapriikissa näyttely nimellä Dear Maggie – William Lomaxin Tampere. Vapriikki kuva-arkiston tutkimuspankki : Harrastajavalokuvaajat : Lomax, William == Kirjallisuutta == * Savupiippuja ja puhdasta kuuraa: William Lomaxin Tampere; toimittajat Marjo-Riitta Saloniemi ja Reetta Tervakangas ; kirjoittajat Taneli Eskola, Rauno Kivelä, Leena Vaahtera ; valokuvat William Lomax. Tampereen museoiden julkaisuja 124. Tampere 2012 ISBN 9789516095342 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Dear Maggie – William Lomax ja Tampere 20.4. – 7.10.2012-valokuvanäyttely * William Lomaxin valokuvia Finnassa * Mitä valokuvat tietävät kertoa. Muutaman vuosikymmenen takaista Tamperetta valokuvissa, Aamulehti, 27.01.1935, nro 25, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Englantilaiset henkilöt Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Suomen britit Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Eduskuntaryhmä Valta kuuluu kansalle

Eduskuntaryhmä Valta kuuluu kansalle (vkk, aiemmin Eduskuntaryhmä Ano Turtiainen (at), ruots. Makten tillhör folket (mtf)) oli Valta kuuluu kansalle -puolueen yhteistyöelin eduskunnassa. Ryhmän perusti Ano Turtiainen kesäkuussa 2020, kun hänet oli erotettu perussuomalaisten eduskuntaryhmästä George Floydia pilkanneen rasistisen Twitter-viestin vuoksi. Ano Turtiainen oli ryhmän puheenjohtaja ja ainoa kansanedustaja. Ryhmän säännöissä mainittiin ryhmän toiminnan tarkoituksena olevan ”toimia eduskunnassa Suomen ja suomalaisten edun mukaisesti ja sananvapautta vaalien.” Ryhmän sihteerinä toimi James Hirvisaari. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * https://www.eduskunta.fi/FI/kansanedustajat/eduskuntaryhmat/Sivut/Eduskuntaryhma%20Valta%20kuuluu%20kansalle.aspx Luokka:Eduskuntaryhmät
Hannes Pétursson

Hannes Pétursson (1931 Skagafjörður, Islanti) on islantilainen runoilija, koulutukseltaan islannin kielen ja Islannin kirjallisuuden maisteri. Hannes Péturssonin esikoiskokoelma Kvæðabók herätti ilmestyessään 1955 huomiota perinteisillä, hienostuneilla runoillaan. Sittemmin hän on uudistanut lyriikan muotoa, mutta aiheet ovat peräisin historiasta ja kansansaduista. Hän on saanut vuonna 1975 Henrik Steffens -palkinnon.Henrik Steffens-priset, Litteraturpriser.dk Maj-Lis Holmbergin suomentamia runoja on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa (Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4)Hannes Pétursson, Linkki maailman runouteen, runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto. Päivitetty 19.3.2021, viitattu 25.4.2021 ==Suomennettuja runoja== * Eteenpäin * Kaksi matkaa * Kesäloma * Kopernikus * Marie Antoinette * Onnea * Palantinus-kukkulalla * Paluu * Runokirjeitä * Siniset ovat laaksosi * Sinä yksin * Säkeitä punaisesta suusta ==Lähteet== Luokka:Islantilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pearl Hart

Pearl Hart, syntyjään Pearl Taylor (1871 - 1955) oli kanadalainen postivaunujen ryöstäjä niin sanotun Villin lännen aikana. https://azmemory.azlibrary.gov/digital/collection/ahfsaints/id/19/ http://books.google.fi/books?id=jUhRvgAACAAJ&redir;_esc=y == Elämänvaiheita == Hartin vanhemmat halusivat antaa tyttärelleen hyvän koulutuksen ja lähettivät hänet kouluun. Koulussa tuolloinen Pearl Taylor tapasi rettelöitsijänä tunnetun Hartin ja päätti karata tämän kanssa solmiakseen avioliiton. Avioliitto ei kestänyt pitkään ja Hart palasi äitinsä luo. Pariskunta tapasi toisensa uudelleen useita kertoja ja suhteesta syntyi poika ja tyttö, jotka kasvatti Pearl Hartin äiti. Vuoden 1898 paikkeilla Pearl Hart työskenteli Arizonassa kokkina Mammothissa, tosin eräät lähteet väittävät hänen olleen työssä bordellissa. Joka tapauksessa pariskunnan tulot loppuivat kun paikallinen kaivos suljettiin. Pariskunta päätti ryöstää postivaunut ja ryöstö tapahtui 30. toukokuuta 1899. Sheriffi Truman sai pariskunnan kiinni 5. kesäkuuta vuonna 1899 ja kertoi miehen antautuneen heti, kun taas Hart vastusti pidätystä. http://www.nytimes.com/1899/06/06/archives/arizona- robbers-caught.html Aikakauden mediaa naispuoleinen postivaunuryöstäjä kiinnosti kovasti. Hartin onnistui paeta välillä, mutta hän jäi kiinni ja oikeudenkäynnissä hän sai monien vaiheiden jälkeen viisi vuotta vankeutta. Hänet armahdettiin vuonna 1902, syistä jotka ovat jääneet tuntemattomiksi. Eräiden vahvistamattomien tietojen mukaan hän olisi tullut vankilassa raskaaksi ja armahdus piti tehdä, että vankila ei joutuisi huonoon valoon. Väitetään, että miesvartijat olisivat olleet hänen rakastajiaan. https://archive.org/details/arizonaterritory00wago Vapautumisensa jälkeen Hart katosi julkisuudelta lähes kokonaan. == Viitteet == Luokka:Villin lännen henkilöt Luokka:Kanadalaiset henkilöt Luokka:Ryöstöt Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Mervi Simoska

Mervi Simoska (s. 1970 Simo) on Juvan kunnanjohtaja. Hän aloitti työssään lokakuussa 2016, kun edellinen kunnanjohtaja Heikki Laukkanen jäi eläkkeelle. Ennen kunnanjohtajana työskentelyä Simoska oli Etelä-Savon maakuntaliiton hallinto- ja kehittämisjohtaja vuosina 2012–2016. Ennen maakuntaliitossa työskentelyä Simoska on työskennellyt muun muassa vuosina 1998–1999 Mikkelin ammattikorkeakoulussa, vuosina 1999–2005 Mikkelin kaupungin EU- hankeasiamiehenä ja vuosina 2005–2012 Hirvensalmen hallintojohtajana. Koulutukseltaan Simoska on hallintotieteiden maisteri Tampereen yliopistosta vuodelta 2001. Lisäksi Simoska on kirjoittanut ylioppilaaksi Simon lukiosta vuonna 1989. == Lähteet == Luokka:Juvan kunnanjohtajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Patrizia Reggiani

Patrizia Reggiani (aiemmin Patrizia Gucci, s. 2. joulukuuta 1948 Vignola, Italia) on italialainen murhaaja ja seurapiirihenkilö, joka oli naimisissa liikemies Maurizio Guccin kanssa vuosina 1971–1991. Vuonna 1997 Reggiani tuomittiin entisen miehensä murhan järjestämisestä 29 vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin vuonna 2016. == Elämä == Reggiani syntyi lähellä Milanoa vuonna 1948. Hänen äitinsä oli tarjoilija ja isänsä kuorma-auton kuljettaja. Taustastaan huolimatta Reggiani tuli tunnetuksi ulkonäkönsä ja isänsä säästöjen avulla. Tämä johti kohtaamiseen Guccio Guccin lapsenlapsen ja muotitalo Guccin perijän, Maurizio Guccin, kanssa. Reggiani ja Gucci avioituivat vuonna 1972. He saivat kaksi tytärtä. Vuonna 1985 Reggianille selvisi, että Guccilla oli salasuhde toisen naisen kanssa, ja pari erosi. Ero virallistettiin vuonna 1991. Muutama vuosi eron jälkeen Reggiani lähetti ystävänsä Giuseppina Auriemman kanssa palkkamurhaajan Guccin perään. Maaliskuussa 1995 Maurizio Gucci ammuttiin ja kaksi vuotta myöhemmin Reggiani sai 29 vuoden vankilatuomion murhan järjestämisestä. Tuomion seurauksena lehdistö antoi Reggianille lempinimen ”Musta leski”. Vuonna 2000 Reggianin tuomio lyhennettiin 26 vuoteen. Hän vapautui vankilasta vuonna 2016. == Populaarikulttuurissa == Reggianin ja Guccin avioliitosta kertoo vuonna 2021 ensi-iltansa saava elokuva House of Gucci, jossa Reggiania näyttelee Lady Gaga. Reggiani on kertonut olevansa tyytyväinen näyttelijävalintaan, mutta olisi halunnut Lady Gagan ottavan yhteyttä häneen valmistautuessaan rooliin. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Italialaiset murhaajat Luokka:Julkisuuden henkilöt Luokka:Elävät henkilöt
Alimotu Pelewura

Alimotu Pelewura (1865 – 1951) oli Lagosissa vaikuttanut nigerialainen torikauppias ja torien naiskauppiaiden yhteisöllinen johtaja. Pelewura johti mielenilmauksia etenkin vastaan brittiläisen siirtomaahallinnon aikeita verottaa naisia. ==Elämäkerta== Alimotu Pelewura syntyi vuoden 1865 paikkeilla Lagosissa nykyisessä Nigeriassa. Etniseltä taustaltaan hän oli awori. Aworit ovat taas yksi jorubien alaryhmistä. Joidenkin muiden aworien tapaan hän oli uskonnoltaan muslimi. Hänen äitinsä oli kalakauppias ja Pelewurasta tuli hänen opastuksellaan saman ammatin harjoittaja. Hänen isästään sen sijaan ei tiedetä juuri mitään. Vuonna 1910 kalakauppiaana jo työskennellyt Pelewura tunnustettiin Nigerian brittiläisten siirtomaaviranomaisten taholta Erekon torin naiskauppaiden johtajana. 1920-luvulla hänestä valittiin alaga, eli eräänlainen torikauppiaiden päällikkö. Vuonna 1932 lähti liikkeelle huhu, jonka mukaan siirtomaaviranomaiset aikoivat alkaa verottaa Lagosin naisia. Tämä johti Pelewuran johdolla torien naiskauppaiden mielenosoituksiin. Kysymys verotuksesta lykkääntyikin vähintään kahdeksan vuoden ajaksi. Vielä samana vuonna 1932 Pelewura nimitettiin Lagosin edustavaan neuvostoon. Hän toimi Nigerian National Democratic Party-puolueessa. Verokysymys tuli jälleen esiin vuonna 1940. Siirtomaaviranomaiset halusivat verottaa kaikkia niitä naisia, jotka tienasivat vähintään 50 puntaa vuosittain. Pelewuran ja hänen kannattajiensa mielestä siirtomaahallinto poistaisi kuitenkin lopulta tulorajan ja ulottaisi verotuksen kaikkiin naisiin. Hän johti tuhansia kannattajiaan uusiin mielenilmauksiin, joiden johdosta verotuksen tulorajaa päädyttiin korottamaan 200 puntaan. Pelewura johti sittemmin myös monia muita mielenilmauksia esimerkiksi toisen maailmansodan takia käyttöön otettuja eri rajoituksia vastaan. Hän kuoli vuonna 1951. ==Lähteet== Luokka:Nigerialaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Robert Fludd

Robert Fludd () (17. tammikuuta 1574 Kent, Englanti - 8. syyskuuta 1637 Lontoo) oli englantilainen lääkäri ja mystinen filosofi. ==Elämä== Fludd oli kuningatar Elisabetin Ranskassa ja Alankomaissa toimineen sotarahastonhoitajan Sir Thomas Fluddin poika. Opiskeltuaan Oxfordin St John's Collegessa hän matkusti Euroopassa kuusi vuotta ja tutustui Paracelsuksen kirjoituksiin. Fludd palasi Oxfordiin, liittyi Christ Churchin jäseneksi, suoritti lääketieteen tutkinnon ja pääsi lopulta Royal College of Physicians -lääkäriseuran jäseneksi. Fludd harjoitti lääkärin ammattia Lontoossa menestyksekkäästi, vaikka hänen sanotaan tarjonneen myös uskomushoitoja potilailleen. Vaikka Fludd oli innostunut mystisistä teorioista, hän ei halveksinut tieteellisiä kokeita. ==Okkultismi== Paracelsusta seuraten Fludd pyrki muodostamaan filosofisen järjestelmän, joka perustui fyysisen ja hengellisen totuuden identtisyyteen. Siinä maailmankaikkeus ja kaikki luodut asiat lähtevät Jumalasta, joka on kaikkien asioiden alku, loppu ja summa, ja lopulta palaavat Jumalaan. Luomisen teko on aktiivisen periaatteen (valon) erottaminen passiivisesta (pimeydestä) jumalallisen ykseyden (Jumalan) helmassa. Maailmankaikkeus koostuu kolmesta maailmasta; arkkityyppi (Jumala), makrokosmos (maailma), mikrokosmos (ihminen). Ihminen on maailma pienoiskoossa, jonka kaikki osat vaikuttavat toisiinsa. Ihmisen (ja jopa mineraalin ja kasvin) on mahdollista kokea muodonmuutos ja saavuttaa kuolemattomuus. Fluddin järjestelmää voidaan kuvata materialistiseksi panteismiksi, jonka hän allegorisesti tulkittuna esitti sisältävän kristinuskon todellisen merkityksen, jonka Jumala oli ilmoittanut Aadamille, joka perimätiedon kautta siirtyi Moosekselle ja Abrahamille, Iisakille ja Jaakobille ja jonka Kristus ilmoitti lopulta toisen kerran ihmiskunnalle. Fluddin aikaiset varhaiset tiedemiehet Johannes Kepler, Pierre Gassendi ja Marin Mersenne kritisoivat Fluddin teorioita. Fludd puolusti ruusuristiläisiä, ja Thomas De Quincey pitää häntä nykyaikaisen vapaamuurariuden isänä. ==Lähteet== Luokka:Englantilaiset lääkärit Luokka:Englantilaiset filosofit Luokka:Okkultistit Luokka:Vuonna 1574 syntyneet Luokka:Vuonna 1637 kuolleet
Via Vallen

Via Vallen, oikealta nimeltään Maulidia Octavia (s. 1. lokakuuta 1991 Surabaya) on indonesialainen dangdut-laulaja. Hänen taiteilijanimensä "Vallen" tulee Evanescence-yhtyeen ensimmäisestä albumista Fallen. Octavia aloitti musiikkiuransa 15-vuotiaana. Hänen ensimmäinen singlensä "Selingkuh", julkaistiin vuonna 2014. Vuonna 2017 hänen jaavaksi laulamastaan kappaleesta "Sayang" tuli Indonesiassa suosittu, ja sitä oli katsottu videopalvelu YouTubessa maaliskuuhun 2020 mennessä 189 miljoonaa kertaa. Via Vallen esitti vuoden 2018 Aasian kisojen teemakappaleen "Meraih Bintang". == Lähteet == Luokka:Indonesialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karin Stoltenberg

Karin Stoltenberg (o.s. Heiberg; 23. marraskuuta 1931 Paterson, New Jersey, Yhdysvallat - 17\. lokakuuta 2012) oli norjalainen geenitieteilijä, poliitikko ja virkamies, joka pyrki kehittämään johdonmukaista perhepolitiikkaa Norjassa. Hänet tunnettiin myös feministinä ja pääministeri Jens Stoltenbergin äitinä sekä ulkoministeri Thorvald Stoltenbergin vaimona. == Elämäkerta == Karin Heiberg syntyi norjalaisessa keskiluokan perheessä Patersonissa, New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Heibergillä heräsi kiinnostus poliittisiin asioihin jo varhaisessa teini-iässä. Hän tapasi tulevan aviomiehensä Thorvald Stoltenbergin 18-vuotiaana Norjassa, mutta lyhyen romanssin jälkeen hän muutti perheensä kanssa Kanadaan, jossa hän asui kuusi vuotta ja oli jonkin aikaa naimisissa toisen miehen kanssa. Avioeronsa jälkeen Kanadassa, hän palasi Norjaan suorittaakseen genetiikan tohtorin tutkinnon. Hän ilmoitti Stoltenbergille, että hän on palannut, ja he päättivät mennä naimisiin 24 tunnin päästä heidän tapaamisestaan. Tällöin oli vuosi 1957. Hän keskeytti tieteellisakateemisen uransa, mutta suoritti valtiotieteen opinnot Oslon yliopistossa. Stoltenbergin perhe muutti usein Thorvaldin diplomaattiuran seurauksena. Karin aloitti uransa valtion virkamiehenä Norjan kehitysyhteistyövirastossa. Vuonna 1972 hän aloitti johtavan virkamiehen tehtävän kuluttaja- ja hallinto-osastossa. Siellä hän kehitti Inger Louise Vallen johdolla useita poliittisia aloitteita naisten sisällyttämiseksi työvoimaan . Hän työskenteli myös valtiosihteerinä kauppa- ja merenkulkuministeriössä sekä teollisuuskauppaministeriössä. Hän luonnehti olevansa byrokraatti eikä poliitikko ja osallistui harvoin miehensä poliittiseen toimintaan. "Karin Stoltenberg er død". Dagens Næringsliv NTB. 2012-10-17. == Perhe == Stoltenbergille syntyi yhdessä aviomiehensä Thorvaldin kanssa kolme lasta. Lääkäri ja tutkija Camilla Stoltenberg 1958, Norjan ex- pääministeri Jens Stoltenberg 1959 ja tv-persoona Nini Stoltenberg 1963. Nini menehtyi vuonna 2014. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset poliitikot Luokka:Norjalaiset virkamiehet Luokka:Geneetikot Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Coop Himmelb(l)au

Coop Himmelblau, myös Coop Himmelbau, on Rainer Maria Holzerin, Wolf D. Prixin ja Helmut Swiczinskyn Wienissä vuonna 1968 perustama arkkitehtiryhmä ja arkkitehtitoimisto. Holzer jätti ryhmän jo vuonna 1971. Vuonna 1989 ryhmään liittyi Frank Stepper.Jokinen ja Honkala 2000, s. 52Curl 1999, s. 164 Coop Himmelblau -ryhmä loi aluksi vaihtoehtoisia malleja stabiilin kaupunkirakenteen rikkomiseksi, myöhemmin sen poeettis-aggressiivinen kritiikki kohdistui postmodernismin yhteydessä ilmennyttä konservatiivisuutta vastaan. Ryhmä pyrki aluksi lietsomaan hämmennystä, kauhua ja uhan tuntua aggressiivisilla suunnitelmillaan, ja ryhmää kiinnostivat pneumaattiset tilarakennelmat. Osa projekteista oli tarkoitus sytyttää palamaan. Coop Himmelblaumin Wienin Falkestrasselle vuosina 1982–1988 laatima asuinkerrostalon ylimpien kerrosten uudistussuunnitelma muodostui läpimurroksi. Ryhmä suunnitteli perinteisen kerrostalon yläosaan näennäisesti epävakaan luurankomaisia siipiä muistuttavan rakennelman. He suunnittelivat Wieniin myös kokonaisen asuintalon, jossa kulmikkaat elementit vaikuttavat kamppailevan keskenään. Coop Himmelblaun muihin tyyliltään dekonstruktivistisiin 1980-luvun suunnitelmiin kuuluvat muun muassa Roter Engel -baari (1981) ja Wahliss-pasaasi (1986) Wienissä sekä Funderwerk 3 -tehdasrakennus (1988) St. Veitissä. Ryhmän myöhemmissä töissä ovat korostuneet toisaalta uusekspressionistiset piirteet ja toisaalta abstraktien dekonstruktiivisten muotojen jalostus kohti high-tech-arkkitehtuuria. Jokinen ja Honkala 2000, s. 52 == Kuvagalleria == Kuva:Gronings-Museum 2004.jpg|Groningermuseo, Groningen (1994) Kuva:Dresden-Kristallpalast- nigh.jpg|UFA-Kristall Filmpalast, Dresden (1993–1998) Kuva:Frankfurt EZB.Nordwest-2.20141228.jpg|Euroopan keskuspankin pääkonttori, Frankfurt am Main (2010–2014) == Lähteet == *Jokinen, Teppo ja Honkala, Liisa: Arkkitehtuurin sanakirja. WSOY 2000. ISBN 951-0-24579-8 *Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8 === Viitteet === Luokka:Arkkitehtitoimistot
David W. Panuelo

David W. Panuelo on mikronesialainen poliitikko, joka toimii Mikronesian liittovaltion 9. presidenttinä. Hän astui virkaansa 11. toukokuuta 2019. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Mikronesian federaation presidentit
Hohtominiahven

Hohtominiahven (Elassoma evergladei) on miniahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Yhdysvalloista. Toisinaan sitä pidetään myös akvaarioissa. ==Koko ja ulkonäkö== Hohtominiahven kasvaa useimmiten noin 2-3 cm pitkäksi. Hohtominiahvenkoiras on väriltään vihreä, ruskea tai musta ja ruumiissa on tummia pilkkuja. Väritys muuttuu kutuaikana mustaksi, ja tällöin kyljissä ja päässä on sinisenä hohtavia raitoja. Lajin naaras on punaruskea. ==Levinneisyys ja elintavat== Hohtominiahvenen levinneisyysalue ulottuu Alabamasta Floridaan ja Pohjois-Carolinaan. Lajin elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat makeat vedet kuten suot, hitaasti virtaavat joet ja lammet. Elinympäristössä on usein mutapohja ja runsaasti kasvillisuutta. Hohtominiahvenen ravintoa ovat madot ja pienet äyriäiset. Naaras kutee vesikasvillisuuden joukkoon ja koiras vartioi munia. ==Lähteet== Luokka:Aurinkoahvenkalat
Kaiken maailman ennätykset

Kaiken maailman ennätykset on vuonna 2021 alkanut viihdeohjelma, jota juontaa Mikko Penttilä. Ohjelma käsittelee Guinness World Recordsin ennätyksiä. Ensimmäinen jakso esitettiin 27. maaliskuuta 2021 MTV3-kanavalla. Lisäksi jokaisessa jaksossa vierailee julkisuudesta tuttu henkilö eli Tähtivieras, joka yrittää etukäteen valitun ennätyksen rikkomista. == Jaksot == Jakso Nimi Tähtivieras Tähtivieraan ennätysyritys Esitetty 1\. Työelämä ja eläimet Jenni Poikelus Pisin tyynyn pyörittäminen yhdellä kädellä 27. maaliskuuta 2021 2\. Karate ja vesimelonit Alina Voronkova - 3. huhtikuuta 2021 3\. Keittiö ja keho Anne Kukkohovi - 10. huhtikuuta 2021 4\. Etu- ja takaperin Jenni Kokander Eniten suuhun napattuja vaahtokarkkeja minuutissa 17. huhtikuuta 2021 5\. Meteli ja ahmatit Jaakko Parkkali Eniten syötyjä hotdogeja minuutissa 1. toukokuuta 2021 6\. Saksa ja karvat Ali Jahangiri Pisin kävelty matka legopalikoiden päällä 8. toukokuuta 2021 7\. Tuli ja tie Karoliina Tuominen Nopeimmin luettu Hamletin puhe 15. toukokuuta 2021 8\. - - - - 9\. - - - - 10\. - - - - == Lähteet == Luokka:2020-luvun suomalaiset kilpailuohjelmat Luokka:Viihdeohjelmat Luokka:2020-luvun suomalaiset sketsisarjat
Hannes Sigfússon

Hannes Sigfússon (1922 Reykjavík, Islanti – 1997Erik Skyum-Nielsen, Hannes Sigfússon, Den store danske, päivitetty 7.5.2020, viitattu 25.4.2021 ) oli islantilainen runoilija. Hän kuului modernisteihin eli niin sanottuihin atomirunoilijoihin ja oli Islannin ensimmäisiä varsinaisia modernisteja. Hannes Sigfússon oli atomirunoilijoiden äänenkannattajan Birtingurin päätoimittaja. Hän asui Norjassa 1963–1988, jossa hän työskenteli kirjastonhoitajana. Hänen esikoisrunokokoelmansa Dymbilvaka (1949) ja seuraava Imbrudagar (1951) sisältävät surrealistisia runosarjoja. Ne ovat kuvallisia, hämäriä ja monimutkaisia. Myöhemmissä kokoelmissa hän on omaksunut avoimemman runokielen. Hän on kirjoittanut lisäksi romaaneja, muistelmia ja kääntänyt kirjallisuutta islanniksi. Maj-Lis Holmbergin suomentamia runoja on antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa (Espoo: Weilin+Göös 1977 ISBN 951-35-1521-4)Hannes Sigfússon Linkki maailman runouteen, runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto. Päivitetty 19.3.2021, viitattu 25.4.2021 ==Suomennettuja runoja== * Afrikka * Kaksi taivasta * Neljä pienimuotoista runoa: 1 * Runoni laskuvarjot * 1965–1966 * Viimeinen palvelus ==Lähteet== {{AAKKOSTUS:Hannes Sigfússon{}} Luokka:Islantilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Max Forsman

Max Forsman (s. 1973) on suomalainen näyttelijä. Forsman on kiinnitetty Svenska Teaterniin Helsingissä ja eniten hän on näytellyt ruotsiksi. Suomenkieliselle yleisölle Forsman on tunnettu juontajana tieteellisvihteellisessä sarjassa Avara ihmisluonto (YLE) ja roolistaan "Markus Aaltona" sarjassa Onnela (C more/MTV3, kaudet 3, 4 ja 5). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kalemegdanin puisto

Kalemegdanin puisto (, Kalemegdanski park) sijaitsee Serbian pääkaupungissa Belgradissa Savan ja Tonavan yhtymäkohdan kaakkoispuolella. etelärannalla lähellä ottomaanien ajan Kalemegdanin linnoitusta. Sanan alkuperä tulee turkin kielestä, kale on linnoitus ja megdan on taistelu. Puisto on kaupungin merkittävimpiä virkistys- ja matkailukohteita. Siellä sijaitsee muun muassa Pobednik-monumentti, joka on Belgradin keskeinen maamerkki, sekä Ranskalle osoitettu kiitosmonumentti. Puiston perustaminen aloitettiin vuonna 1869. Puisto on jakautunut suurempaan ja pienempään osaan, ja sinne vievät romanttista tyylisuuntaa edustava Suuri portaikko vuodelta 1928 sekä vanhempi arkkitehti Jelisaveta Načićin suunnittelema Pieni portaikko vuodelta 1903. Puistossa on myös sotamuseo ja metsätalouteen erikoistunut museo. == Lähteet == Luokka:Puistot Luokka:Belgrad
La Clairon

La Clairon eli oikealta nimeltään Clair Josèphe Hippolyte Leris (25. tammikuuta 1723 – 29. tammikuuta 1803) oli ranskalainen näyttelijä. Hän oli saksalaisen aatelismiehen Alexander von Brandenburg-Ansbachin rakastajatar ja asui tämän lahjoittamassa linnassa. La Clairionia pidettiin yhtenä sukupolvensa parhaista näyttelijöistä. == Lähteet == Luokka: Ranskalaiset näyttelijät Luokka: Vuonna 1723 syntyneet Luokka: Vuonna 1803 kuolleet
Marjatta Sarpaneva

Marjatta Sarpaneva (o.s. Svennevig, s. 4. syyskuuta 1944 Helsinki) on suomalainen malli, muotoilija ja tietokirjailija. Marjatta Svennevig työskenteli koulun päätyttyä mainostoimistossa ja mallina. Hän suunnitteli myöhemmin silmälasikehyksiä Instrumentariumille, jossa hänelle tarjottiin jopa pääsuunnittelijan paikkaa. Svennevig luopui kuitenkin urastaan pitkälti avopuolisonsa Timo Sarpanevan painostuksesta. Svennevig kirjoitti toimittaja Ritva Alkun kanssa elävää ravintoa käsittelevän kirjan Minun valintani, joka ilmestyi vuonna 1988. Lisäksi hän piti 1990-luvulla elävää ravintoa tarjoilevaa Green Way -nimistä ravintolaa. Svennevigin puolisostaan Timo Sarpanevasta kirjoittama elämäkerta julkaistiin vuonna 2020 Marjatta Sarpanevan nimellä. Kirja valittiin samana vuonna Tieto-Finlandia-ehdokkaaksi. == Yksityiselämä == Svennevig tapasi muotoilija Timo Sarpanevan ollessaan vasta 16-vuotias. He alkoivat seurustella, vaikka Sarpaneva oli perheellinen mies. Seurustelua kesti noin 10 vuotta, kunnes he saivat lapsen ja muuttivat yhteen, minkä jälkeen Sarpaneva erosi vaimostaan. Tämän jälkeen he saivat vielä toisen lapsen. Pari avioitui vuonna 1997, jolloin Svennevigin nimi muuttui Marjatta Sarpanevaksi. == Teokset == * * * == Lähteet == Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Kuuluisien henkilöiden puolisot
Franz von Miklosich

Franz von Miklosich () (29. marraskuuta 1813 – 7. maaliskuuta 1891) oli slovenialaistaustainen itävaltalainen filologi. Miklosich on Josef Dobrovskýn ja Jernej Kopitarin ohella vertailevan slaavilaisen kielitieteen perustaja. ==Elämä== Von Miklosich syntyi Ljutomerin kaupungin () lähellä Steiermarkissa Itävallassa (nykyään osa Sloveniaa) 29. marraskuuta 1813. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Grazin yliopistosta ja toimi siellä jonkin aikaa filosofian professorina. Vuonna 1838 hän lähti Wieniin, jossa hän suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon. Hän omistautui kuitenkin slaavilaisten kielten opiskelulle, jätti oikeustieteen opinnot ja sai viran Wienin keisarillisessa kirjastossa, jossa hän työskenteli vuodesta 1844 vuoteen 1862. Vuonna 1849 von Miklosich nimitettiin Wienin yliopiston vastaperustettuun slaavilaisen filologian professuuriin, jota hän hoiti vuoteen 1886 asti. Hänestä tuli Wienin tiedeakatemian jäsen, joka nimitti hänet historiallis- filosofisen osastonsa sihteeriksi. Hänen lukuisat kirjoituksensa käsittelevät slaavilaisten kielten lisäksi myös romaniaa, albaniaa, kreikkaa ja romanikieltä. Tieteellisten ansioitten takia Itävallan keisari Frans Joosef I antoi von Miklosichille aatelisarvon vuonna 1864. ==Lähteet== Luokka:Itävaltalaiset filologit Luokka:Slovenialaiset filologit Luokka:Slovenialaiset juristit Luokka:Itävaltalaiset juristit Luokka:Vuonna 1813 syntyneet Luokka:Vuonna 1891 kuolleet
Kim Swift

Kim Swift on yhdysvaltalainen videopelien suunnittelija, joka oli pääsuunnittelija Portal-pelille. Muita pelejä ovat Half-Life 2, Quantum Conundrum, Left 4 Dead ja Star Wars Battlefront II. Hän työskentelee Electronic Artsin Motive-studiolle ja on aiemmin työskennellyt Valve Corporationille ja Airtight Gamesille. Swift on yksi tunnetuimmista naisista pelialalla Fortune Magazinen mukaan. Swift oli kehittämässä peliä nimeltä Narbacular Drop, jonka Valven Gabe Newell näki ja palkkasi ryhmän, joka kehitti Valvelle Portalin. Portalin kehittäjät (lukuun ottamatta käsikirjoittajaa Erik Wolpawia) olivat olleet opiskelijoina DigiPen Institute of Technologyssa, jossa valmistuvat opiskelijat osallistuivat päätöstyön tekemiseen. Swift lähti Valvelta vuonna 2009 Airtight Gamesille. Swiftin mukaan Valven nopea kasvu teki hänen haluamansa kehitystavan vaikeaksi kasvavien ryhmien ja tiukkojen aikataulujen myötä, jolloin pienemmässä ryhmässä toimiminen houkutteli johtaen hänen lähtöönsä Valvelta. Portalin on sanottu vieneen taidemuotoa eteenpäin, mutta Swiftin mukaan hän "tekee leluja ja pitää lelujen tekemisestä". Pelit sallivat ihmisten kuvitella ja leikkiä ja se on sosiaalisesti hyväksyttävä tapa käyttää mielikuvitusta. Portal on myynyt yli neljä miljoonaa kappaletta vähittäismyynnissä (ja luultavasti tuplasti digitaalisena jakeluna) ja se on yksi 14:sta pelistä Museum of Modern Artin pysyvässä kokoelmassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Profiili MobyGamesissä Luokka:Yhdysvaltalaiset videopelisuunnittelijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Martin A. Hansen

Martin A. Hansen, oik. Alfred Martin Jens Hansen, (1909 Strøby, Tanska – 1955 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hansenin lapsuuden kasvuympäristö oli uskonnollinen. Hän itse on arvioinut, että kertojanlahjat ovat peräisin äidin puolelta.Henrik Ljungberg, Martin A. Hansen, Den store danske päivitetty 27. 6.2013, viitattu 25.4.2021 Hän oli Kööpenhaminassa opettajana 1931–1945. Hansenin teosten pääteema on perinteisen maailman ja nykyajan välinen vastakkaisuus. Alkutuotannossaan hän on leimallisesti realisti. Myöhemmissä, kuten Seppä Jonatanin matkassa, hän käsittelee hyvän ja pahan välistä taistelua. Romaanissa Valehtelija pääaiheena on uskonnollissävyinen taiteen ja yksilön vastuun välinen konflikti. ==Suomennetut teokset== * Valehtelija (Løgneren), suom. Katri Ingman, Helsinki: WSOY 1953 Eurooppa-sarja, toinen kymmenvalikoima 6 * Seppä Jonatanin matka (Jonathans rejse), suom. Katri Ingman, Helsinki: WSOY 1954 * Rippikello: näytelmä (Konfirmationsklokken), suom. Tuovi Laukkanen, radiolle sov. Steen Albrechtsen, Helsinki, 1969 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Hannes Häyrisen filmografia

Tämä on Hannes Häyrisen filmografia. == Elokuvat == Vuosi Nimi Rooli 1939 Hätävara Timo Muranen 1939 Aktivistit Kustaa, aktivisti 1939 Avo­veteen Jussi Marttila 1939 Rikas tyttö Markus Hall 1939 Punahousut maisteri Uuno Lattas­koski 1940 Kyökin puolella luutnantti Reino Helve 1940 Anu ja Mikko Pelimanni-Kalle 1940 Poikani pääkonsuli koulu­poika Erkki Takkulainen, ”Ekku” 1941 Poretta eli Keisarin uudet pisteet näyttelijä Jussi Korhonen 1941 Viimeinen vieras toimittaja Harni 1941 Ryhmy ja Romppainen Jallu, ullakko­varas 1942 Oi, aika vanha, kultainen...! Erkki Hukari 1942 August järjestää kaiken pankki­virkailija Hannes Heino 1943 Nuoria ihmisiä Janne ”Jean” Kelo, keksijä 1943 Hevoshuijari Tepa, inkeri­läinen sotamies 1943 Synnitön lankeemus Timo Hattara 1944 Suurin voitto nimis­mies Esa Ensio Hyyrynen 1946 Naimisiin päiväksi Kalle Albertin­poika Kirjava 1946 Nuoruus sumussa Hannes Mäkinen, ”Hanski” 1947 Sisulla ja sydämellä Hemppa 1947 Kultamitalivaimo kamreeri Aarne Orava 1947 Tuhottu nuoruus Hanski Eliasson 1949 Aaltoska orkaniseeraa rikos­reportteri Lipponen, ”Haukan­silmä” 1949 Kanavan laidalla Topi, lämmittäjä ja masinisti 1950 Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta kone­mestari Venskin­poika 1951 Radio tekee murron radio­reportteri Toivo Teräs­vuori, ”Topi” 1952 Radio tulee hulluksi radio­reportteri Toivo Teräs­vuori, ”Topi” 1954 Oi, muistatkos... Miinan-Mauno, Junnilan renki 1955 Kihlaus Aapeli Simeonin­poika, kraatari 1956 Muuan sulhasmies Ville 1957 Synti­pukki mies tavara­talossa, vahti­mestari Miettinen 1957 Vieras mies konstaapeli Karhu 1958 Kulkurin masurkka laiva­mies 1958 Asessorin nais­huolet asessori Alfred Haara­virta 1958 Paksunahka Albert Tuppura 1958 Sotapojan heilat kapteeni 1959 Kovaa peliä Pohjolassa Kalle Lehtonen 1959 Yks’ tavallinen Virtanen Joltinen 1959 Pata­rouva diplomi-insinööri Riipinen 1959 Iskelmäketju ohjaaja / Iskelmä Oy:n johtaja 1960 Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut Isaskar Keturi, ”Solveig” 1960 Justus järjestää kaiken Osmo Ujokas 1960 Kankkulan kaivolla radio­reportteri 1960 Opettajatar seikkailee konstaapeli Ripatti 1961 Tähtisumua säveltäjä 1961 Minkkiturkki Mutikainen 1961 Olin nahjuksen vaimo ratsu­mestari evp Wilhelm Malm 1961 Tyttö ja hattu säveltäjä Theodor Tekonen 1961 Oksat pois... konstaapeli Ripatti 1961 Pikku Pietarin piha johtaja Palkeinen 1966 Millipilleri konsuli Ö, ent. Saari, Tarmon setä 1989 Seitsemän veljestä Viertolan herra == Lyhytelokuvat == Vuosi Nimi Rooli 1940 Pelle Petteri 1965 Vapaa iltapäivä herras­mies, joka taluttaa koiraansa kadulla 1968 Teatteritalo esittäjä == Muut elokuvatehtävät == Vuosi Nimi Rooli 1938 Syyllisiäkö? koulu­poika 1939 Helmi­kuun mani­festi marssiva nuorukainen 1940 Runon kuningas ja muuttolintu kimnasisti luokassa == Televisio == Vuosi Sarja Rooli 1962–1963 Kaverukset Hanski 1966–1973 Hanski Hanski == Lähteet == * == Aiheesta muualla == * Luokka:Filmografiat