EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Philip Francis

Philip Francis (1740–1818) oli englantilainen virkamies ja kirjailija. Palveltuaan virkamiehenä Englannissa Francis nimitettiin 1773 Intian neuvoston jäseneksi, joka tehtävänä oli korkea ja hyväpalkkainen ja jossa toimessa ollessaan hän joutui kovaan riitaan kenraalikuvernööri Warren Hastingsin kanssa ja sai kotiin palattuaan yhdessä Edmund Burken ja Richard Brinsley Sheridanin kanssa hänet asetetuksi syytteeseen. Francis oli 1784–1798 ja 1802–1807 alahuoneen jäsen ja ensimmäisiä, jotka vaativat perinpohjaista parlamentinparannusta. Hän oli vakaumuksellinen whig-puolueen periaatteiden kannattaja. Francis oli tuottelias poliittisten kirjoitusten kirjoittaja. Häntä pidetään myöskin aikanaan suurta huomiota herättäneiden Junius-kirjeiden kirjoittajana.Francis, Philip, Tietosanakirja osa 2, palsta 1187, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Brittiläiset poliitikot Luokka:Vuonna 1740 syntyneet Luokka:Vuonna 1818 kuolleet
Okamakkaramato

Okamakkaramato (Halicryptus spinulosus) on Halicryptidae-heimoon kuuluvan makkaramatolaji, joka voi kasvaa kahdesta kolmeen senttimetrin mittaiseksi. Se on punertavanruskea, nakkia muistuttava mato, jonka sisäelimet voidaan nähdä sen vaalean ihon läpi. Okamakkaramadon etuosassa on pitkittäisiä uurteita ja takaosassa poikittaisia uurteita. Lisäksi sitä peittävät kauttaaltaan kartiomaiset nystyt. Okamakkaramadon kärsä on piikikäs, sen kärjessä on madon suuaukko. Kärsä on sisäänvedettävä ja sitä käyttäen mato myös liikkuu ja saalistaa. Okamakkaramato elää savi-, lieju- tai hiekkapohjalla matalassa ja syvässä vedessä. Itämeressä sitä tavataan alueella Tanskan Suomenlahdelle ja Selkämeren pohjoisosaan asti. Tavallisesti se kaivautuu pohjaan niin, että vain pieniä monisukasmatoja nappaava suuosa jää näkyviin. Okamakkaramato kestää kohtalaisesti veden saastumista, mutta on herkkä happikadon vaikutuksille. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Okamakkaramato (Halicryptus spinulosus) *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Halicryptus spinulosus Luokka:Makkaramadot
Hidasta elämää

Hidasta elämää on suomalainen hyvinvointiaiheinen verkkojulkaisu ja blogiyhteisö, jonka kirjoittajina toimii bloggareita ja hyvinvoinnin eri osa- alueiden asiantuntijoita. Se aloitti toimintansa Facebookissa vuonna 2007. Hidasta elämää on Suomen seuratuin yhteisö ja seuratuin elämäntyyliaiheinen julkaisija sosiaalisessa mediassa. Sivustolla vierailee keskimäärin 150 000 eri käyttäjää viikossa. Sivuston omistavat Pequ Nieminen ja Sanna Wikström. Se sai alkunsa Niemisen vuonna 2007 perustamasta Facebook-ryhmästä, jossa käytiin keskustelua hyvinvoinnista ja oman elämänrytmin hidastamisesta. Lokakuussa 2010 Nieminen perusti ryhmän yhteyteen verkkosivuston, johon hänen ex- puolisonsa Wikström tuli kirjoittamaan artikkeleita. Julkaisun suosio kasvoi nopeasti, ja pian he alkoivat saada yhteydenottoja muilta samasta aihepiiristä kiinnostuneilta kirjoittajilta. Otavan kustantamassa Hidasta elämää -kirjasarjassa julkaistaan sivuston sisällöntuottajien tekemiä kirjoja. Henkiseen kasvuun ja hyvinvointiin suuntautuneita kirjoja on julkaistu vuoden 2022 loppuun mennessä 62 kirjaa. Kirjasarjan menestynein kirja on vuonna 2017 julkaistu Unelmakarttakirja (Sanna Wikström, Otava), jota on myyty 24 000 kpl. Sarjan kirjamyynti ylitti neljännesmiljoonan tammikuussa 2021. Hidasta elämää tekee yhteistyötä myös äänikirjapalvelu Storytelin kanssa, jossa julkaistaan sivuston suosituimpia artikkeleita ja blogikirjoituksia äänimuodossa sekä ohjattuja meditaatioita. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Hidasta elämää Luokka:Verkkojulkaisut Luokka:Suomalaiset verkkosivustot Luokka:Suomalaiset kirjasarjat Luokka:Elämäntaito
Pyhän Mikaelin kappeli

Pyhän Mikaelin kappeli on vuonna 2006 avattu kappeli Ylöjärvellä. Kappelin rakennus aloitettiin vuonna 2005 ja se valmistui käyttöön vuonna 2006. Kappelin vihki käyttöön piispa Paavo Kortekangas 28.5.2006. Sen on suunnitellut arkkitehti Ilari Henttinen. Kappeli oli Huurre Oy:n perustaja Paavo V. Suomisen idea ja hän vastasi myös hankkeen rahoituksesta. Kappeli on myös nimetty Suomisen mukaan – hänen kolmas nimensä on Mikael. Aivan kappelin läheisyydessä sijaitsee Suomen jäähdytystekniikan museo, jossa on paljon Suomisen perustaman Huurre Oy:n kylmälaitteita. Suomisella on myös kappelin ja museon läheisyydessä oma kesämökkinsä. == Lähteet == Luokka:Ylöjärven kirkkorakennukset
Sisälmyssaari (Pirkanmaa)

Sisälmyssaari on saari Näsijärvessä Länsi-Teiskossa. Matka saarelta Tampereen keskustaan on 53 kilometriä. Saaren korkeus merenpinnasta on 104 metriä. == Aiheesta muualla == * Saaren tiedot paikkatietoalustassa Luokka:Suomen sisävesien saaret Luokka:Ylöjärven luonto
Hanuel

Hanuel on apokryfikirjoihin kuuluvassa ensimmäisessä Henokin kirjan jakeessa 40:9 mainittava arkkienkeli. Hän on neljäs Jumalan takana seisovista enkeleistä muiden kolmen ollessa Gabriel, Rafael ja Mikael. Hanuel tunnetaan parannuksen ja toivon enkelinä. == Lähteet == Luokka:Arkkienkelit Luokka:Vanhan testamentin henkilöt
Maibara

Maibara () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven rannikolla prefektuurin koillisosassa. Biwajärven alavan rannikkotasangon lisäksi kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoseutuja: pohjoisessa sen alue nousee Ibukivuorelle, etelässä Suzukavuoriin kuuluvalle Ryōzenvuorelle. Idässä se rajautuu Gifun prefektuuriin. Maibarassa on 38 876 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta- ala on 250,39 neliökilometriä. Maibara on sijainnut jo vanhastaan tärkeiden liikennereittien yhtymäkohdassa. Edo-kaudella se kehittyi yhtenä Biwajärven satamista. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee myös kolme Nakasendō- tiereitin vanhaa postiasemaa (shukuba): Banba-shuku, Samegai-shuku ja Kashiwabara-shuku. 1800-luvun lopulta lähtien Maibara on kehittynyt rautateiden risteysasemana. Merkittäviä elinkeinoja ovat perinteisesti olleet riisin viljely ja Biwajärvellä kalastus. Ibukin alueella tuotetaan pujoa (mogusa). Sittemmin seudulle on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupunkioikeudet Maibara sai vuonna 2005, kun Ibukin, Maiharan ja Santōn maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Uuteen kaupunkiin liitettiin samana vuonna vielä Ōmin maaseutukaupunki. Maibaran rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Matsuo-jin ja Kannon-jin buddhalaiset temppelit, jotka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Seigan-jin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Luonnonnähtävyyksiä ovat Biwajärven rannikon, Ibukivuoren ja Ryōzenvuoren luonnonalueet, jotka kuuluvat Biwajärven puolikansallispuistoon, sekä Mishiman lampi, joka tunnetaan lintujen levähdyspaikkana. Kaupungin alueella on myös kaksi suojeltua Luciola cruciata -kiiltomadon esiintymisaluetta. Maibaraa palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen, JR-yhtiöiden Tōkaidō-päälinja ja Hokuriku-päälinja sekä Ōmi- rautateiden päälinja. == Kuvia == Tiedosto:Maibara City 20200225.jpg|Näkymä Maibaraan Tiedosto:MaibaraSta 20200225.jpg|Maibaran rautatieasema Tiedosto:Mount Ibuki (Tōkaidō Shinkansen).JPG|Ibukivuori ja Tōkaidō Shinkansen Tiedosto:Kasiwabara zyuku.JPG|Kashiwabara-shukun kaupunkikuvaa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Shigan prefektuurin kaupungit
Viulukonsertto

Viulukonsertto on konsertto yhdelle tai usealle viulusolistille ja orkesterille. Viulukonsertoissa on yleensä kolme tai neljä osaa. Kuuluisia viulukonserttoja ovat säveltäneet muun muassa Bach, Bartók, Beethoven, Brahms, Bruch, Dvořák, Mendelssohn, Mozart, Paganini, Prokofjev, Šostakovitš, Sibelius, Tšaikovski ja Vivaldi. *
Aleksander Fredro

Aleksander Fredro (1793–1876) oli puolalainen kreivi ja näytelmäkirjailija. Hän on kirjoittanut suuren määrän Molièren tyylisiä huvinäytelmiä, jotka kuitenkin ovat sisällykseltään ja sävyltään puolalaisia. Huomattavin niistä on Herra Geldhab. Fredron kootut teokset julkaistiin 1880.Fredro. 1. Aleksander F., Tietosanakirja osa 2, palsta 1244, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Myös Fredron poika Jan Aleksander Fredro (1829–1891) oli tuottelias huvinäytelmäkirjailija, mutta pintapuolisempi kuin isänsä.Fredro. 1. Jan Aleksander F., Tietosanakirja osa 2, palsta 1244, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 ==Suomennetut teokset== * Mies ja vaimo (Maz i zona), suom. Esko Elstelä, TNL 1971. * Maailmankirjallisuuden kultainen kirja: Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja WSOY 1936. (Teoksessa on otteita Fredron tuotannosta) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Aleksander Fredro, Britannica.com Luokka:Puolalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1793 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Baba (jumalatar)

Baba tai Bau oli sumerilainen jumalatar ja Lagašin kaupunkivaltion suojelusjumalatar. Hän oli taivaan jumala Anin tytär ja hedelmällisyyden jumala Ningirsun puoliso. Baba on luultavasti ollut alun perin äitijumalatar, ”Äiti Baba”. Vanhan Babylonian aikana hänet tunnettiin parannustaidon jumalattarena, ”mustapäiden naistohtorina”, ja hänet rinnastettiin usein Gulaan. Lagašin kuningas Gudea ylisti Babaa yltäkylläisyyden valtiattareksi.Lurker 1987, s. 28 ==Lähteet== * Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9 === Viitteet === Luokka:Mesopotamialaiset jumalattaret Luokka:Parantajajumalat
Andreas Johann Freedericksz

Andreas (Andrei) Johann Freedericksz ()http://rusgeneral.ru/general_f2.html , myös Freederiks, (1759–1843) oli venäläinen paroni, marsalkka Potjomkinin adjutantti ja prikaatinkenraali. Hänen vanhempansa olivat paroni Johann (Ivan) Freedericksz (1723-1779) ja Regina Luise Irina Zacharevna Christineck (1735-1821). Heillä oli viisi lasta, joista Andreas oli vanhin. Hän oli on tunnettu rettelöistään talonpoikien kanssa lahjoitusmaatilallaan Pyhäjärven Taupilassa. Laittomilla päivätöillä ja veroilla rasitettujen talonpoikain valituksiin vuonna 1785 tuli vastaukseksi ukaasi vuonna 1798, jonka mukaan alioikeudet saivat vallan määrätä verot ja päivätyöt ilman talonpoikien suostumusta, ellei sovintoa saataisi aikaan. Ukaasiin turvaten Freederciksz hankki itselleen erinomaisen edulliset ehdot (”Taupilan kontrahti”), jotka hallitseva senaatti vuonna 1801 vahvisti. Sopimus ja sen perusteella muilla lahjoitustiloilla toimeenpannut verojärjestelyt peruutettiin vasta vähän ennen Viipurin läänin Suomeen liittämistä vuonna 1811. == Perhe == Paronitar Maria Ivanovna Möller-Sakomelskajan kanssa, joka oli saksalaissyntyisen kenraalin paroni Ivan Ivanovitš Möller-Sakomelskin (alunp. Johann Georg Müller) tytär, hänellä oli neljä lasta: # kenraaliluutnantti, 2. Grenadier-divisioonan päällikkö Alexandr Andrejevitš Freedericksz (1778-1849). Vaimo Daria Aleksejevna Bartolomey (1817-1911), kenraaliluutnantti Aleksei Ivanovitš Bartolomeyn tytär. Lapset: Aleksandr (1835-1889), kamariherra, todellinen valtioneuvoston jäsen, Tambovin maakunnan päällikkö; Vladimir (1837-1892), tallimestari, lähettiläs Württembergissä ja Badenissa; Lev (1839-1914), jalkaväen kenraali. # kenraalimajuri, tallimestarien päällikkö, todellinen salaneuvos Peter Andrejevitš Freedericksz (1786-1855). Vuosina 1805-1808 hän oli Suomen maakunnan aateliston maakuntamarsalkka. Hän peri isältään vähän eli vain 200 sielua eli maaorjaa Viipurin kuvernementissa. # kenraalimajuri Theodor (Fjodor) Andrejevitš Freedericksz (1789-1833). Vuonna 1812 hän oli Semjonovskin Henkivartijarykmentin toinen luutnantti, palveli vuonna 1827 Suomen rakuunarykmentissä ja erosi armeijasta vuonna 1830. Hän meni naimisiin vuonna 1821 Elisabeth Charlotte Löschern von Herzfeldin kanssa (1803-1881). Heillä oli kaksi lasta: Maria Pauline Bromley ja Elvira Bromley. # Bernhard Freedericksz (1797-1874), jalkaväenkenraali. A. A. Frederiks.jpg|Vanhin poika Alexandr Freedericksz (1778-1849), 1849 Frederichs Boris Andreevitch.jpg|Nuorin poika Bernhard Freedericksz (1797-1874), jalkaväenkenraali, n. 1870-luvun alku. Petr Frederiks.jpg|Keskimmäinen poika Peter Freedericksz (1786-1855), 1830-luku == Lähteet == Luokka:Venäläiset kenraalit Luokka:Vuonna 1759 syntyneet Luokka:Vuonna 1843 kuolleet
Valioasun talo

Valioasun talo on vuonna 1929 valmistunut kuusikerroksinen asuin- ja liikerakennus, joka sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa, osoitteessa Hämeenkatu 29\. Sen rakennutti toimitalokseen Helsingin Osake-Pankki. Rakennuksen nykyinen kutsumanimi viittaa Valioasun tavarataloon, joka toimi tiloissa 1960-luvulta alkaen, aina vuoteen 1991 asti. Talon on suunnitellut arkkitehti Runar Finnilä vuonna 1928, ja se edustaa aikakaudelle tyypillistä pankkirakennusarkkitehtuuria. Julkisivussa on käytetty kipsikoristeita ja klassismille tunnusomaisia seinä- ja räystäslistoja. Kun talo valmistui, sen koristeellinen tyyli näytti jo vanhanaikaiselta, sillä funktionalismi oli juuri rantautumassa Suomeen. Valioasun talo on osa valtakunnallisesti merkittävää Hämeenkadun, Hämeensillan ja Keskustorin rakennuskokonaisuutta. Talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 1993.Wacklin & Hirvikallio 2010, s. 192. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti arvokas kohde.Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998, s. 13, 78. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tampereen suojellut rakennukset Luokka:Tampereen liikerakennukset Luokka:Tampereen asuinrakennukset Luokka:Nalkala
Dalfopristiini

Dalfopristiini (C34H50SN4O9) on makrolidi- ja peptidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina useimmiten yhdessä kinupristiinin kanssa. ==Ominaisuudet ja käyttö== Dalfopristiini on pristinamysiini IIA:n puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 30S-alayksikköön ja estää substraatin kinnittymisen ribosomiin, jolloin myös proteiinisynteesi estyy. Lisäksi dalfopristiinin sitoutuminen muuttaa ribosomin konformaatiota siten, että kinupristiinin sitoutuminen tehostuu. Lääkeaine tehoaa pääasiallisesti grampositiivisiin bakteereihin, muun muassa eräisiin MRSA-kantoihin. Suurin osa gramnegatiivisista bakteereista on dalfopristiinille, vastustuskykyisiä, koska se ei kulkeudu niiden soluseinän läpi. Yhdistettä käytetään seoksena kinupristiinin kanssa ja dalfopristiini osuus seoksessa on 70 massaprosenttia. Seosta käytetään keuhkokuumeen, vaikeiden ihoinfektioiden ja enterokokki- infektioiden hoitoon. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen.Axel Kleemann: Antiinfectives for Systemic Use, 1. Antibacterials, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2016. ==Haittavaikutukset== Tyypillisimmät dalfopristiinin ja kinupristiinin yhdistelmän aiheuttavat haittavaikutukset ovat pistoskohdan kipu ja tulehdus, verisuonten tulehdus ja kipu niveissä ja lihaksissa. Se voi olla myös myrkyllistä maksalle. Aine voi myös vaikuttaa muiden lääkeaineiden aineenvaihduntaan. ==Lähteet== Luokka:Makrolidit
Venera Tšernyšova

Venera Mihailovna Tšernyšova (, s. 5. maaliskuuta 1954, Molotov) on venäläinen uransa lopettanut Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti urallaan seitsemän ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1984–1988 eli aikana, jolloin naisten ampumahiihdon kansainvälinen toiminta käynnistyi.. Venera Tšernyšova aloitti urheilu-uransa maastohiihtäjänä. Vuonna 1981 hän oli Neuvostoliiton maastohiihdon mestaruuskisoissa voittamassa viestin yhdessä Galina Kulakovan, Tatjana Rybakovan ja Julia Zavalinan kanssa. Vuoden 1980 Lake Placidin olympialaisissa Permin seudulta kotoisin ollut Vladimir Alikin oli kultaa voittaneessa ampumahiihdon viestijoukkueessa. Tämä sai Permin seudulla, jossa Venera Tšernyšovakin asui, ampumahiihtoinnostuksen lisääntymään. Näin Tšernyšovakin siirtyi ampumahiihdon harrastajaksi, vaikka laji otti vielä naisten puolella ensi askeleitaan. Tšernyšhova kuului hallitsevaan Neuvostoliiton ampumahiihtoryhmään 1980-luvulla. Ensimmäisissä viidessä naisten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1984-1988 Tšernyšhova voitti viisi kultamitalia Neuvostoliiton viestin kanssa. Ensimmäiset naisten MM-kisat Chamonixissa 1984 olivat Tšernyšovan menestystä, sillä hän voitti viestikullan lisäksi molemmat henkilökohtaiset matkat eli 5 ja 10 km. Sen jälkeen hän saavutti Lahdessa 1987 pikamatkat hopeaa, Egg am Etzlissa 1985 pikamatkan pronssia ja Chamonixissa 1988 normaalimatkan pronssia. Maailmancup- menestys jäi MM-kisojen rinnalla Neuvostoliiton edustajilla vaatimattomaksi, koska he eivät juurikaan osallistuneet silloin vielä vähän kilpailtuihin maailmancup-tapahtumiin. Uransa päätyttyä vuonna 1990 Venera Tšernyšova sai neuvostoliittolaisurheilijalle annettavan korkeimman tunnustuksen "Neuvostoliiton kunnioitettu urheilumestari" -arvon. ==Urheilu-uran jälkeinen aika== Tšernyšova valmistui vuonna 1988 Kiovan valtion fyysisen kulttuurin ja urheilun instituutista. Hänen erikoistumisalansa oli murtomaahiihto. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset ampumahiihtäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Bride (Kill Bill)

Beatrix "The Bride" Kiddo (koodinimi: Black Mamba) on Quentin Tarantinon ja Uma Thurmanin luoma fiktiivinen hahmo ja protagonisti Tarantinon ohjaamassa kaksiosaisessa toimintaelokuvassa Kill Bill, jossa Thurman näyttelee häntä. Volume 1:stä ja 2:sta Thurman sai parhaan naispääosan Golden Globe- ehdokkuudet, sekä 1:stä myös BAFTA-ehdokkuuden. Empire listasi Kiddon kaikkien aikojen 23. parhaaksi elokuvahahmoksi, sekä Entertainment Weekly listasi hänet yhdeksi parhaista elokuvahahmoista viimeisen 20 vuoden aikana. == Lähteet == Luokka:Kuvitteelliset joukkomurhaajat Luokka:Kuvitteelliset salamurhaajat Luokka:Elokuvahahmot Luokka:Kuvitteelliset miekkailijat
Roger Midgley

Roger Keith Midgley (23. marraskuuta 1924 Plympton – 12. joulukuuta 2019) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Midgley kuului Ison- Britannian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän pelasi olympiaturnauksessa kolmessa ottelussa.Olympics at Sports-Reference.com Midgley kuoli 95-vuotiaana 12. joulukuuta 2019.http://announcements.telegraph.co.uk/deaths/announcements/keywords/midgley == Lähteet == * Roger Midgley Bio, Stats, and Results Olympics at Sports- Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset maahockeypelaajat Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
John Cockett

John Ashley Cockett (23. joulukuuta 1927 Broadstairs – 15. helmikuuta 2020 Norfolk) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Cockett kuului Ison-Britannian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän pelasi olympiaturnauksessa kolmessa ottelussa. Hän pelasi maajoukkueessa myös kuudessa ottelussa Melbournen kesäolympialaisissa 1956, missä Iso- Britannia sijoittui neljänneksi.Olympics at Sports-Reference.com Cockett pelasi myös krikettiä. == Lähteet == * John Cockett Bio, Stats, and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset maahockeypelaajat Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Englantilaiset kriketinpelaajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Kuona (yhtye)

Kuona on tamperelainen yhtye, joka yhdistelee musiikissaan punkia sekä metallimusiikkia ja rockia. Yhtye on nimennyt musiikillisiksi vaikuttajikseen muun muassa Apulannan, System of a Downin, Klamydian, Slayerin ja YUPin. Kuona julkaisi omakustanteisen debyyttialbuminsa Kaksivaara 14. syyskuuta 2018. Yhtyeen laulaja-basisti Suolenkainen kirjoitti pääosin albumin kaikki kappaleet ja kuvasi sen sisältävän tyylillisesti musiikkia "hc-metallista tai punkista lähes progemaisiin kappaleisiin." Kaaoszine-verkkosivustolla albumia kuvailtiin aggressiiviseksi, persoonalliseksi sekä hämmennystä herättäväksi, joka kuitenkin kokonaisuutena on toimiva paketti sekavuudestaan huolimatta. Maaliskuussa 2019 Kuona jakoi verkossa uuden kappaleen "Kuolemanvesi", joka oli myös heinäkuussa julkaistulla viisi kappaletta sisältäneellä EP-levyllä "Peak!s". Elokuussa 2020 Kaaoszine uutisoi Kuonan työstävän uutta materiaalia. == Diskografia == === Albumit === * Kaksivaara (2018) * Peak!s (2019, EP-levy) * Uhkakuva (2024) === Singlet === * "Torakat" (2017) * "Kostant" (2017) * "Ärsyttävä" (2017) * "Aleksitymia" (2017) * "Kuolemanvesi" (2019) * "Vulva 4" (2019) * "Valveunia" (2019) * "Sika" (2019) * "Auervaara" (2021) * "Barrikadi kaatuu" (2024) * "Unen sieppaaja" (2024) == Lähteet == * Kuonan Facebook -sivusto === Viitteet === Luokka:Suomalaiset punkyhtyeet Luokka:Suomalaiset metalliyhtyeet Luokka:2010-luvun yhtyeet ja sooloartistit
Antony Nunn

Antony Stuart ”Tony” Nunn (s. 24. toukokuuta 1927) on brittiläinen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Nunn kuului Ison-Britannian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän pelasi olympiaturnauksessa kolmessa ottelussa.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Brittiläiset maahockeypelaajat Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Mahdollisesti elävät henkilöt
Ferdinand Freiligrath

Ferdinand Freiligrath (1810–1876) oli saksalainen runoilija. Hän oli politiikassa radikaali, ja siksi hänet ajettiin moneen kertaan maanpakoon ja karkotettiin myös Sveitsistä ja Alankomaista. Pari kertaa hän haki itselleen tyyssijan Lontoosta, mistä hän toisen oleskelunsa jälkeen 1868 kansalliskeräyksen avustamana saattoi palata kotimaahansa. Hänen nuoruudenrunonsa Gedichte (1838) saavuttivat yleisen suosion. Freiligrathin runouden luonteenomaisia puolia oli jo aikaisin voimakas ja värikäs kuvailu. Kokoelmissa Ein Glaubensbekenntnis (1844) ja Politische und soziale Gedichte (1849–1851) ilmenee monesti valtiollista kiihkoa ja keinotekoisuutta. Mutta hänen myöhemmin, toisen englantilaisen maanpakonsa aikana, kirjoittamansa runot, kuten myös 1870 kirjoittamansa isänmaalliset runot (Hurra Germania, Die Trompete von Gravelotte), tietävät täyteläisten ja taiteellisten runovoimien ilmoille puhkeamista. Hän siirtyy romantiikasta kuvaamaan aikansa kansallista elämää.Freiligrath, Ferdinand, Tietosanakirja osa 2, palsta 1246, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Runoja Freiligrathin vanhemmalta, poliittista vaihetta edeltävältä ajalta sisältää kokoelma Zwischen den Garben (1849). Hänen myöhemmät runonsa ilmestyivät paitsi kootuissa teoksissa, myös kokoelmassa Neue Gedichte (1870). Freiligrath oli etevä runojen kääntäjä. Hänen käännöksistään ovat mainittavia Englische Gedichte aus neuerer Zeit (1846), William Shakespearen Venus ja Adonis (1849) ja Longfellow’n Hiawatha (1857). Hänen kootut runonsa ilmestyivät Stuttgartissa 1870. Teoksessa Lausujan lipas (KK, 1925) on julkaistu kaksi Freiligrathin runoa "Çaira" ja "Vallankumous". == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset runoilijat Luokka:Saksalaiset kielenkääntäjät Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
José Luis Capón

José Luis Capón González (6. helmikuuta 1948 – 29. maaliskuuta 2020) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Capón pelasi Atlético Madridin joukkueessa vuosina 1970–1980 ja voitti Espanjan liigan vuosina 1973 ja 1977, Espanjan cupin vuonna 1976 sekä Intercontinental Cupin vuonna 1974. Hän pelasi vuoden 1974 Euroopan cupin loppuottelussa, jonka Atlético hävisi. Capón pelasi 1970-luvulla myös Espanjan maajoukkueessa. Capón kuoli 29. maaliskuuta 2020 72-vuotiaana COVID-19-sairauden aiheuttamaan keuhkokuumeeseen. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Zenkō Suzuki

Zenkō Suzuki (11. tammikuuta 1911 Yamada, Iwaten prefektuuri – 19. heinäkuuta 2004 Tokio)Suzuki Zenkō Encyclopædia Britannica. Viitattu 29.3.2020. oli japanilainen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1980–1982. Suzukin isä oli kalastaja. Suzuki opiskeli Tokion keisarillisessa kalastusinstituutissa. Hänet valittiin Japanin alahuoneeseen ensi kerran vuonna 1947, aluksi Japanin sosialistisen puolueen edustajana. Hän siirtyi vuonna 1949 porvarilliseen liberaalipuolueeseen, joka myöhemmin sulautui osaksi liberaalidemokraattista puoluetta (LDP). Suzuki toimi useita vuosikymmeniä liberaalidemokraattien puolueneuvoston puheenjohtajana sekä eri ministerintehtävissä useassa hallituksessa. Häntä pidettiin pääministeri Kakuei Tanakan suojattina.David McNeill: Obituaries: Zenko Suzuki The Independent 21.7.2004. Viitattu 29.3.2020. Suzuki nimitettiin pääministeriksi 17. heinäkuuta 1980, kun hänen puoluetoverinsa Masayoshi Ōhira kuoli äkisti kolme viikkoa ennen parlamenttivaaleja. Suzukin valintaa LDP:n puheenjohtajaksi pidettiin yllättävänä, sillä hän oli tuolloin suhteellisen tuntematon. Pääministerinä Suzuki pyrki säilyttämään tiiviit yhteistyösuhteet länsimaihin ja varsinkin Yhdysvaltoihin. Vuoden 1981 huippukokouksessa Japanin ja Yhdysvaltojen suhde määriteltiin liittolaisuudeksi. Suzukin kannatus heikkeni Japanin talousvaikeuksien vuoksi ja hän sai huonoa julkisuutta skandaalilla, jossa koulujen historian oppikirjoista poistettiin tietoja Japanin toisen maailmansodan aikaisista sotarikoksista Kiinassa. Suzuki ei hakenut jatkokautta LDP:n puheenjohtajana ja luovutti marraskuussa 1982 pääministerin tehtävät seuraajakseen valitulle Yasuhiro Nakasonelle.Zenko Suzuki, 93, Ex-Premier of Japan The New York Times 21.7.2004. Viitattu 29.3.2020. Suzuki vetäytyi kokonaan politiikasta vuonna 1990. Hän kuoli 93-vuotiaana keuhkokuumeeseen tokiolaisessa sairaalassa. Suzukin poika Shunichi Suzuki toimi myöhemmin Japanin ympäristöministerinä. Pääministeri Tarō Asō on Suzukin vävy.Asō Tarō Encyclopædia Britannica. Viitattu 29.3.2020. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Japanin pääministerit Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Erik Hartwall

Erik John Victor Hartwall (s. 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja, joka on työskennellyt Hartwall-suvun yrityksissä. Erik Hartwallin isä oli teollisuusneuvos Kay Hartwall ja veli toimitusjohtaja John Hartwall. Hän opiskeli Svenska handelshögskolanissa ja valmistui diplomiekonomiksi vuonna 1964. Hän on työskennellyt muun muassa Oy Hartwall Ab:n toimitusjohtajana 1976–1989 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 sekä Hartwall-Yhtiöt Oy:n toimitusjohtajana 1989–2002 ja Hartwall Capital Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2002. Hartwall vihittiin Svenska handelshögskolanin kunniatohtoriksi vuonna 2004. ==Lähteet== * Kuka kukin on 2007, s. 182. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0 Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Elävät henkilöt
Moriyama

Moriyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven itärannalla prefektuurin eteläosassa. Kaupungin alue on Yasujoen suiston alavaa rannikkotasankoa. Moriyamassa on 83 842 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 55,74 neliökilometriä. Moriyamassa sijaitsevasta arkeologisesta kohteesta on löydetty jäänteitä jo jōmon-kauden asutuksesta. Edo-kaudella Moriyama kehittyi yhtenä Nakasendō-tien monista postiasemista (shukuba). Eräs perinteinen elinkeino on kankaiden värjäys. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut myös keinokuitu-, muovi- ja koneteollisuutta. Tärkeitä maataloustuotteita ovat riisi, vihannekset ja hedelmät, kuten melonit ja kakit. Biwajärven rannikolla harjoitetaan vesiviljelyä. Kaupunkioikeudet Moriyama sai vuonna 1970. Se on kasvanut esikaupunkialueena hyvien liikenneyhteyksiensä ansiosta. Biwajärven suursilta liittää sen järven toiselle puolelle Ōtsuun. Moriyaman kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Katsube-jinjan ja Ozu-jinjan šintolaiset pyhäköt, joiden päähallit on nimetty Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Osa kaupungin alueesta kuuluu Biwajärven puolikansallispuistoon. Moriyamaa palvelee JR Nishi-Nihonin Biwako-linja eli Tōkaidō-päälinja. == Kuvia == Tiedosto:Katsube-jinja02s3200.jpg|Katsube-jinja Tiedosto:Sagawa art museum01s3200.jpg|Sagawan taidemuseo Tiedosto:Biwako- oohashi01s3200.jpg|Biwajärven suursilta Tiedosto:Moriyama city center area Aerial photograph.1987.jpg|Moriyama vuoden 1987 ilmakuvassa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Shigan prefektuurin kaupungit
Baskakit

Baskakit ( tai darughachi) olivat mongolien valloittamilla alueilla toimineita esimerkiksi järjestyksestä, veronkannosta ja nostoväen keruusta vastanneita virkailijoita. Nimi baskakit on johdettu muinaisturkin sanasta baskak. Mongoliksi termi tunnetaan nimillä darugha tai darughachi. Järjestelmä on mahdollisesti peräisin Turkestanissa vaikuttaneilta karakitaaneilta, jotka lähettivät kitaanivirkamiehiä alaistensa hallitsijoiden hoveihin näitä valvomaan. Mongolivaltakunnassa baskakit mainitaan historiallisissa lähteistä ensimmäisen kerran vuonna 1214. Mongoleilla oli jo tässä vaiheessa aiemmin valloituksia ja heidän alaisiaan hallitsijoita. Etenkin Tšingis-kaani suosi aluksi alaistensa hallitsijoiden johtamista solmimalla naimasiteitä näiden kanssa. Baskakeja alettiin nimittämään, kun Jin-dynastia Pohjois-Kiinassa oli rikkonut mongolien kanssa solmimansa tribuuttisuhteen. Baskakjea lähetettiin myös sittemmin Khorasmialta valloitettuun Transoksaniaan. Ögödei-kaanin kaudella baskakeja alettiin nimittää myös vapaaehtoisesti mongoleille alistuneiden hallitsijoiden hoveihin. Hovien ohella baskakeja saatettiin lähettää valvomaan myös yksittäisiä kaupunkeja tai ylimystöperheitä. Baskakeja asetettiin myös ulkomaalaisista sotilaista koottuihin tyksitön yksiköihin. Taustaltaan baskakit kuuluivat lähes aina mongolivaltakuntaan hyvin varhaisessa vaiheessa liittyneisiin heimoihin, kuten kitaaneihin, naimaaneihin, onguutteihin ja uiguureihin. Mongolivaltakunnan hajottua myös sen seuraajavaltiot käyttivät baskakijärjestelmää. Mongolien Kiinaa hallinneessa Yuan-dynastiassa baskakeista tuli eräänlaisia paikallishallinnon virkamiehiä, jotka johtivat esimerkiksi piirikuntien kiinalaisten virkamiesten toimintaa. Il-kaanien valtakunnassa baskakit (persiaksi šahna) palvelivat persialaisten kuvernöörien rinnalla. Kultaisessa ordassa baskakit hallinnoivat usein valtakunnan vakinaisesti asutettuja alueita, kuten kaupunkeja Krimin niemimaalla ja Venäjän ruhtinaskuntia. Venäläisten ruhtinaiden autonomian kasvaessa 1300-luvulla baskakien merkitys väheni oleellisesti ja heidät korvattiin satunnaisemmin toimineilla lähettiläillä. ==Lähteet== Luokka:Mongolivaltakunta
Hannu Mustakallio

Hannu Samuel Mustakallio (s. 22. kesäkuuta 1951 Ylitornio) on suomalainen kirkkohistorioitsija, joka toimi vuosina 2003–2019 kirkkohistorian professorina Joensuun ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa. == Ura == Hannu Mustakallio valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1983 ja toimi sen jälkeen kirkkohistorian assistenttina 1984–2002. Tänä aikana hän hoiti myös professorin viransijaisuuksia ja toimi muissa tutkimustehtävissä. Hän aloitti Joensuun yliopiston kirkkohistorian professorin virassa vuonna 2003, ja vuodesta 2010 professuurin hoitaminen jatkui Itä-Suomen yliopistossa. Hän toimi teologian osaston varajohtajana 2010–2017. Mustakallio jäi eläkkeelle vuonna 2019. Hän on lisäksi toiminut Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosenttina Helsingin yliopistossa vuodesta 1984 ja Oulun yliopistossa vuodesta 1996. Mustakallion tutkimuskohteina ovat olleet herätysliikkeet, diakonian historia, kirkko ja politiikka, biografinen tutkimus sekä arkistot ja julkaiseminen. Kirkkohistorian professorina hän paneutui erityisesti alueellisen kirkkohistorian tutkimukseen ja opetukseen. Hän on erikoistunut itäisen ja pohjoisen Suomen kirkkohistoriaan. Mustakalliolla on ollut lukuisia tieteellisiä ja yhteiskunnallisia tehtäviä. Hän toimitti Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirjaa vuodet 1981–2003. Hän oli Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsen vuosina 1986–2017. Tästä ajasta hän toimi seuran sihteerinä ja rahastonhoitajana vuodet 1989–2002. Mustakallio on ollut Karjalan teologisen seuran hallituksen jäsen vuodesta 2004 ja puheenjohtaja vuodet 2014–2018. Hän on toiminut myös sanomalehti Karjalaisen kolumnistina. Mustakallio on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012. Hänet on vihitty papiksi Suomen evankelis- luterilaisessa kirkossa. Mustakallio sai Oulun Historiaseuran Olaus Magnus -palkinnon vuonna 2002. Vuonna 2018 hänet valittiin Itä-Suomen yliopiston Vuoden viestijäksi. Hän on Fides Ostiensiksen ja Suomen kirkkohistoriallisen seuran kunniajäsen. == Yksityiselämä == Hannu Mustakallion isä oli Haapaveden ja myöhemmin Ylitornion seurakunnan kirkkoherra Lauri Mustakallio. Hannu Mustakallio on naimisissa kanttori, huilunsoiton opettaja Leena Mustakallion kanssa, ja heillä on kolme lasta. == Teoksia == === Itsenäiset julkaisut === * * * * * * * === Toimitettuja teoksia === * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Joensuun yliopiston professorit Luokka:Itä-Suomen yliopiston professorit Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
William Witney

William Witney (1915 Lawton, Oklahoma – 17. maaliskuuta 2002 Jackson, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi paljon B-elokuvia ja varsinkin villiin länteen sijoittuvia sarjafilmejä. Yhteistyökumppanina hänellä oli usein John English, joka ohjasi sisäkohtaukset Witneyn keskittyessä toimintakohtauksiin. Witney kehitti toimintakohtauksiin koreografian, joka kuvattiin lyhyinä pätkinä ja yhdistettiin vasta leikkauspöydällä yhdeksi kohtaukseksi.Helsingin Sanomat 3.4.2002 Witney ohjasi lähes kolmekymmentä Roy Rogers -elokuvaa. Vuonna 1959 hän ohjasi realistisena pidetyn sotaelokuvan Paratroop Command, vuonna 1961 Jules Vernen teokseen perustuvan elokuvan Albatrossin vangit ja vuonna 1975 prätkämusikaalin Darktown Strutters. Televisioon hän ohjasi jaksoja muun muassa lännensarjoihin Bonanza ja Virginialainen. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Kalliokynsimö

Kalliokynsimö (Draba norvegica) on ristikukkaiskasvien heimoon ja kynsimöiden sukuun kuuluva kasvilaji. == Ulkonäkö ja koko == Kalliokynsimö on monivuotinen, mätästävä ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 7–20 senttimetriä ja jonka karvaisessa varressa on 1–3 kierteistä varsilehteä. Muut lehdet ovat järjestäytyneet tiheäksi tyviruusukkeeksi. Ruusukelehdet ovat suikeita, suipohkoja ja hammaslaitaisia. Kalliokynsimö kukkii kesä-heinäkuussa. Valkoisessa, säteittäisessä, 0,5–1 senttimetriä leveässä kukassa on neljä ehyttä, 3–4 millimetrin pituista terälehteä ja saman verran verholehtiä. Kukassa on kuusi hedettä ja yksi yhdislehtinen emi; kukinto on terttu. Hedelmä on useita siemeniä sisältävä 6–8 millimetrin pituinen litu. == Levinneisyys ja elinympäristö == Suomessa kalliokynsimö kasvaa tunturipaljakalla kallionraoissa ja kankailla, metsävyöhykkeen rotkolaaksoissa kivenlohkareilla, kalliohyllyillä, halkeamissa ja soraikoissa sekä kuruissa ja joenrantakallioilla. Suomessa lajia tavataan Enontekiöllä, Inarin Lapissa Kevon kanjonissa sekä Koillismaan rotkolaaksoissa. Eteläisin kasvusto on Ounastunturilla. == Näköislajit == Eri kynsimölajien erottaminen toisistaan on vaikeaa etenkin pohjoisessa, koska suurin osa Suomen kynsimölajeista kasvaa siellä. Kalliokynsimöä muistuttavat mm. idänkynsimö (Draba cinerea) ja isokynsimö (Draba glabella) sekä äärimmäisen uhanalainen kultakynsimö (Draba alpina). == Lähteet == *LuontoPortti: Kalliokynsimö (Draba norvegica) Luokka:Kynsimöt
Koreanonnenpensas

Koreanonnenpensas (Forsythia ovata) on oliivikasvien heimoon ja onnenpensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, jolla on kirkkaankeltaiset kukat. Lajin luontainen levinneisyysalue on Korean niemimaalla, mutta sitä käytetään yleisesti koristekasvina. == Ulkonäkö ja koko == Koreanonnenpensas on pyöreä ja tiivis pensas, joka saavuttaa tavallisesti 1–2 metrin korkeuden. Oksat ovat pyöreitä, aluksi harmaankeltaisia ja myöhemmin ruskeita. Versot ovat onttoja. Lehdet jakautuvat 8–12 millimetrin pituiseen lehtikantaan ja yksinkertaiseen, ohueen lehtilapaan. Lehtilapa on 5–7 senttimetriä pitkä, soikea ja äkillisesti kaventuva. Lehden tyvi on herttamainen ja lehtilaita vaihtelee hammaslaitaisesta ehyeen. Koreanonnenpensas kukkii maalis-huhtikuussa ennen lehtien puhkeamista. Vaaleankeltaiset kukat kasvavat yksittäin; verhiö on soikea. Teriö on leveä-pitkähkö ja verhiötä pidempi. Vartalo on lyhyt. Koreanonnenpensaan kromosomiluku on 2n = 28. == Levinneisyys ja elinympäristö == Koreanonnenpensaan luontainen levinneisyysalue on lauhkeaan vyöhykkeeseen kuuluvalla Korean niemimaalla. Laji kasvaa aroilla ja kuivissa metsissä kuivahkossa-tuoreessa, lievästi happamassa-emäksisessä, hiekkaisessa-savisessa ja ravinteikkaassa maaperässä aurinkoisilla ja valoisilla kasvupaikoilla. Laji pitää lämmöstä, mutta kestää myös pakkasta. == Luokittelu == Koreanonnenpensas (Forsythia ovata) kuuluu onnenpensaiden (Forsythia) sukuun, Forsythieae- tribukseen ja oliivikasvien (Oleaceae) heimoon. Lajin kuvasi ensimmäisenä Takenoshin Nakai vuonna 1917. Suvun tieteellinen nimi Forsythia on annettu englantilaisen kasvitieteilijän William Forsythin kunniaksi, lajiepiteetti ovata puolestaan tulee latinasta ja viittaa kasvin soikeisiin lehtiin. == Käyttö == Koreanonnenpensasta käytetään usein koristekasvina kukkiensa vuoksi. Hartsilla hierottua suoraa, 65 senttimetrin mittaista oksanpätkää käytetään korealaisessa ajaeng-soittimessa. Kasvista on olemassa useita lajikkeita ja risteymiä, kuten: * 'Dresdner Vorfrühling': Leveä, pysty kasvu ja tiheästi haarautuneet oksat. Kukat ovat kirkkaankeltaisia ja 3–4 senttimetriä leveitä, oksat nelikulmaisia ja onttoja. * 'Maluch': Koreanonnenpensaan ja komeaonnenpensaan pienikasvuinen risteytys (Forsythia ovata × Forsythia intermedia), jonka kasvukorkeus on 1,5 metriä. Lukuisat keltaiset kukat kasvavat neljän ryhmissä. * 'Northern Gold': Koreanonnenpensaan ja euroopanonnenpensaan pystykasvuinen risteytys (Forsythia ovata × Forsythia europaea), jonka kasvukorkeus on 2,5 metriä. Kullankeltaiset kukat kasvavat yksittäin tai ryhmissä. Lajiketta pidetään erityisen pakkasenkestävänä. * 'Tetragold': Tuuhea, pysty- ja tanakkakasvuinen lajike, jonka syvänkeltaiset kukat ovat kolme senttimetriä leveitä. == Lähteet == Luokka:Onnenpensaat Luokka:Uhanalaiset kasvit
Ongon

Ongon on termi, jolla mongolialaisessa šamanismissa viitataan asioihin ja paikkoihin, joissa kuolleen hengen uskotaan asuvan tai ilmenevän. Termi tarkoittaa paitsi paikkaa tai asiaa, mutta myös itse henkeä. Ehkä tunnetuimmassa muodossaan termillä viitataan henkiin liitettyihin pieniin ihmishahmoisiin nukkeihin. Ongoneja nukkeina tunnetaan esimerkiksi jo keskiajalla kirjoittaneiden matkailijoiden teksteistä. Mongolien ohella niitä oli tiettävästi laajemmin altailaisilla ja siperialaisilla kansoilla. Nuket valmistettiin esimerkiksi huovasta, silkistä, puusta tai metallista. Tavallisissa kodeissa ongonit liitettiin esi-isien henkiin ja niitä oli tarkoitus ”ruokkia” esimerkiksi metsästystykseen tai karjanhoitoon liittyvän onnen takaamiseksi. Ruokkiminen tarkoitti nuken suun sotkemista esimerkiksi voilla tai maidolla ennen perheen ruokailua. Nukkeja saattoi olla yhdessä kodissa useampia ja niitä ripustettiin jurtan seinille esimerkiksi oven viereen, sekä jurtan isännän ja emännän paikan yläpuolelle. Kuolleelle omistettu ongoni saatettiin valmistaa kolme vuotta henkilön kuoleman jälkeen, jolloin koko ruumiin uskottiin hajonneen ja hengen siirtyneen kokonaan henkimaailmaan. Ongonit saattoivat periytyä asuvussa isältä pojalle tai äidiltä tyttärelle. Huomattavissa asemissa olevilla päälliköillä saattoi olla omia vaunujaan vain ongoneja varten. Myöhemmin nukkeja alettiin säilyttää omissa laatikoissaan. Šamaanit saattoivat sitoa ongoneja omiin pukuihinsa. Joitakin ongoneja valmistettiin erityisesti pahojen henkien tyynnyttelyksi esimerkiksi sairauden sattuessa. Tuolloin šamaanin tehtävänä oli joko valmistaa tai vihkiä käyttöön tähän tarkoitukseen tehty ongon. Buddhalaiset lähetyssaarnaajat alkoivat pitää ongoneja erityisinä šamanismin symboleina 1500-luvun loppupuolelta 1600-luvun alkupuoliskolle. Buddhalaisia käännynnäisiä painostettiin polttamaan omat ongoninsa ja niiden omistaminen kiellettiin. 1800-luvulle tultaessa ongonien perinne oli säilynyt pääasiassa vain burjaattien ja kalmukkien parissa, sekä paikoitellen Sisä-Mongoliassa. ==Lähteet== Luokka:Mongolialainen kulttuuri Luokka:Uskonnolliset esineet Luokka:Šamanismi
Johannes (Jukka) Bärlund

Johannes (Jukka) Bärlund (12. joulukuuta 1870 Eurajoki – 22. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen vakuutusjohtaja ja vakuutusneuvos. Hänen vanhempansa olivat puuseppämestari Johan Bärlund ja Justina Kinno. Bärlund kävi Helsingin kauppaoppilaitoksen 1894, valmistui ylioppilaaksi 1898, opiskeli Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa 1898–1902 ja Hampurissa 1902. Vuonna 1904 hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin. Hän aloitti työuransa Rauman Lehden konttoriapulaisena ja aputoimittajana 1888–1892. Raumalla ollessaan hän suomensi kaksi teosta eli Emily Nonnenin Salakuljettajan tytär -teoksen (1890) ja tuntemattoman kirjoittaman Kertomus pienestä raamatusta ja mitä se matkaansaatti -teoksen (1892). Vuonna 1896 ilmestyi vielä suomennos Fredrik Lundgrenin teoksesta Lasten kaunistus – lasten saarna. Kaupallisten opintojen jälkeen Bärlund työskenteli palovakuutusosakeyhtiö Pohjolan ja jälleenvakuutusosakeyhtiön Osmon virkailijana 1894–1911 siirtyen palovakuutusosakeyhtiö Imatran toimitusjohtajaksi vuonna 1911. Bärlund oli 1911 ollut mukana perustamassa palovakuutusosakeyhtiö Imatran. Bärlund toimi Kauppalehti oy:n toimitusjohtajana 1907–1910, sen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1912. Etelä-Suomen pankin hallintoneuvoston varapuheenjohtajana hän toimi 1918–1927. Bärlund osallistui lainvalmisteluun vakuutusyhtiölakikomitean jäsenenä 1929. Lisäksi hän toimi Helsingin kauppakamarin ja sen työvaliokunnan jäsenenä 1919–1932, Suomen vakuutusyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1925, Suomen Liikemies-Yhdistyksen perustajajäsenenä ja johtokunnan jäsenenä 1896–1925, sihteerinä 1898–1906, ja varapuheenjohtajana 1918–1925. Bärlund kutsuttiin Suomen Liikemies-Yhdistyksen kunniajäseneksi 1921. Bärlund toimi myös Suomen liikeapulais-yhdistyksen keskusvaliokunnan jäsenenä 1899–1906 ja sihteerinä 1899–1900, sekä kutsuttiin myöhemmin kunniajäseneksi. Kauppalehden toimittajana Bärlund toimi 1901–1911 ja sen päätoimittajana 1901–1907 sekä 1910–1911. Kauppalehden vastaavana julkaisijana hän oli vuosina 1903–1911. Vuosina 1906–1911 hän toimi myös Vakuutussanomien toimittajana ja vastuullisena julkaisijana. Bärlund oli kokoomuspuolueen jäsen. Hän sai vakuutusneuvoksen arvonimen vuonna 1936. Yhdydvaltoihin suuntautuneen opintomatkan jälkeen Bärlund perusti liikekumppaninsa Albert Petreliuksen kanssa kauppahuoneen Petrelius & Bärlund. Vuoden 1906 lopun Kauppalehden numerossa oli Petrelius & Bärlundin pieni mainos: ”Petrelius & Bärlund, Helsinki, Aleksanterinkatu 44, tuovat maahan suoraan Amerikasta uusimpia ja 18 Kaapon Kaiku I/2012 liikekonttoreiden tarpeisiin sopivimpia lasku- ja kirjoitus- y.m.s. Koneita. Valinta tehty paikalla valmistusmaassa ja käytännöllisimmät ja uusimmat mallit valitut.” Kauppahuone toimi kymmenkunta vuotta. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1870 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Carsen Twarynski

Carsen Twarynski (s. 24. marraskuuta 1997) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Seattle Krakenia. Flyers varasi vasempana laitahyökkääjänä pelaavan Twarynskin vuoden 2016 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 82. Hän on kätisyydeltään left. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL- urallaan pelannut 15 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt yhden maalin. ==Lähteet== * Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Seattle Krakenin pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Waleed al-Shehri

Waleed Mohammed al-Shehri (20. joulukuuta 1978 Asir, Saudi-Arabia – 11. syyskuuta 2001 New York, Yhdysvallat) oli saudiarabialainen terroristi ja yksi viidestä American Airlinesin lennon 11 kaappaajasta. Shehri saapui Yhdysvaltoihin huhtikuussa 2001 turistiviisumilla. 11. syyskuuta 2001 hän kaappasi veljensä Wailin ja kolmen muun terroristin kanssa American Airlinesin lennon 11, jonka Mohammed Atta lensi päin World Trade Centerin pohjoistornia New Yorkissa. Luokka:Al-Qaidan jäsenet Luokka:Saudiarabialaiset joukkomurhaajat Luokka:Saudiarabialaiset terroristit Luokka:Syyskuun 11. päivän iskujen tekijät Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Iranin kansallinen terveyden tutkimuslaitos

Iranin kansallinen terveyden tutkimuslaitos (, , NIHR) on Iranin pääkaupungissa Teheranissa sijaitseva, kansanterveyden tutkimuslaitos. Se toimii Teheranin lääketieteellisen yliopiston yhteydessä, ja sillä on yhteys myös Iranin terveyden ja lääketieteellisen koulutuksen ministeriöön. Teheranin lääketieteellinen yliopisto arvostetaan kansainvälisesti Iranin korkeatasoisimpien joukkoon, sillä esimerkiksi Shanghain yliopistorankingissa (2019) Teheranin lääketieteellinen yliopisto sijoittui Iranissas sijalle 2-3 ja on kansainvälisesti sijoilla 401–500. NIHR edustaa Irania kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI). Laitoksen johdossa on tohtori Akbar Fotouhi. Laitoksen historia kytkeytyy Teheranin lääketieteellisen yliopiston syntyvaiheesiin. Vuonna 1934 Teheranin yliopistoon perustettiin lääketieteellinen tiedekunta. Vuonna 1951 perustettiin malarian tutkimusta varten malarialogian laitos, joka sai tukea maan terveysministeriöltä ja Maailman terveysjärjestöltä. Laitos muutti useasti nimeään. Vuonna 1965 luotiin kansanterveystieteen oppituoli, joka liitettiin parasitologian ja trooppisen terveyden laitoksena tällöin tunnettuun laitokseen. Teheranin yliopistoon muodostettiin kansanterveystieteen tiedekunta. Vuonna 1966 yliopistosta eriytettiin lääketieteen korkeakoulu, ja tämä oli sittemmin Teheranin lääketieteellisen yliopiston alkuna. Tässä vaiheessa nimellä yliopistollinen opetus- ja tutkimusinstituutti nimettiin Kansanterveyden tutkimuslaitokseksi. Tämä nimi oli käytössä vuosina 1966-2013, jolloin Teheranin lääketieteelliseen yliopistoon perustettiin kansanterveystieteen korkeakoulu. ==Katso myös== *Iranin Pasteur-instituutti (IPI) *Pakistanin terveysvirasto (NIH) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * National Institute of Health Research (nihr.tums.ac.ir) * School of Public Health, Tehran University of Medical Sciences (tums.ac.ir) Luokka:Kansanterveyslaitokset Luokka:Tutkimuslaitokset Luokka:Teheran
Wail al-Shehri

Wail Mohammed al-Shehri (31. heinäkuuta 1973 Asir, Saudi-Arabia – 11. syyskuuta 2001 New York, Yhdysvallat) oli saudiarabialainen terroristi ja yksi viidestä American Airlinesin lennon 11 kaappaajasta. Shehri saapui Yhdysvaltoihin kesäkuun 2001 alussa. Hän asui motelleissa Boynton Beachissä Floridassa. 5. syyskuuta 2001 hän matkusti Bostoniin ja kirjautui motelliin veljensä Waleedin kanssa. Kuusi päivää myöhemmin hän saapui aikaisin aamulla Loganin kansainväliselle lentoasemalle ja nousi American Airlinesin lennolle 11. 15 minuutin kuluttua noususta hän kaappasi lennon veljensä ja kolmen muun terroristin kanssa. Mohammed Atta lensi koneen päin World Trade Centerin pohjoistornia New Yorkissa. Luokka:Al-Qaidan jäsenet Luokka:Saudiarabialaiset joukkomurhaajat Luokka:Saudiarabialaiset terroristit Luokka:Syyskuun 11. päivän iskujen tekijät Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Abdulaziz al-Omari

Abdulaziz al-Omari (28. toukokuuta 1979 Saudi-Arabia – 11. syyskuuta 2001 New York, Yhdysvallat) oli saudiarabialainen terroristi ja yksi viidestä American Airlinesin lennon 11 kaappaajasta. Omari saapui Yhdysvaltoihin kesäkuussa 2001 turistiviisumilla. 11. syyskuuta 2001 Omari kaappasi American Airlinesin lennon 11 neljän muun terroristin kanssa. Mohammed Atta ohjasi koneen päin World Trade Centerin pohjoistornia New Yorkissa. Luokka:Al-Qaidan jäsenet Luokka:Saudiarabialaiset joukkomurhaajat Luokka:Saudiarabialaiset terroristit Luokka:Syyskuun 11. päivän iskujen tekijät Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet