EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Javier Manquillo

Javier "Javi" Manquillo Gaitán (s. 5. toukokuuta 1994 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Celta Vigoa. Manquillo on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. == Seurajoukkueura == Javi Manquillo pelasi aluksi kaksosveljensä Víctorin kanssa Real Madridin juniorijoukkueissa. Vuonna 2008 veljekset siirtyivät yhdessä Atlético Madridiin, josta Víctor jatkoi myöhemmin matkaansa kolmanteen madridilaisseuraan Rayo Vallecanoon.Javi Manquillo, el lateral que le dijo 'no' al Real Madrid por su hermano Mundo Deportivo (Luettu 17. heinäkuuta 2014) Manquillo nostettiin Atléticon edustusjoukkueeseen jo vuonna 2011, mutta sai peliaikaa enimmäkseen B-joukkueessa.Spain - Javi Manquillo - Profile with news, career statistics and history Soccerway (Luettu 7. heinäkuuta 2013) Hän teki liigadebyyttinsä joulukuussa 2012 Deportivo La Coruñaa vastaan pelatussa ottelussa, joka päättyi Atléticon 6–0-voittoon.Ones to Watch 2013: Javier Manquillo Football Cantera (Luettu 17. heinäkuuta 2013) Hän pelasi neljä ottelua Atléticon voittaessa Espanjan cupin 2013 ja kolme ottelua seuran voittaessa Espanjan-mestaruuden 2014. Elokuussa 2014 Atlético lainasi Manquillon Liverpooliin kahden kauden mittaisella lainasopimuksella.Acuerdo con el Liverpool para la cesión de Manquillo clubatleticodemadrid.com (Luettu 7. elokuuta 2014) Lainapesti Englantiin päätettiin kuitenkin keskeyttää kaikkien osapuolten suostumuksella jo yhden kauden jälkeen vähäisen peliajan vuoksi.Manquillo will not stay with Liverpool clubatleticodemadrid.com (Luettu 28. heinäkuuta 2015) Manquillo pelasi kauden 2015–2016 lainalla ranskalaisseura MarseillessaAgreement with Olympique for the loan of Manquillo clubatleticodemadrid.com (Luettu 28. heinäkuuta 2015) ja kauden 2016–2017 englantilaisseura Sunderlandissa. Heinäkuussa 2017 hän siirtyi Newcastle Unitediin. Ensimmäisellä viidellä kaudellaan hän pelasi 13–21 liigaottelua, mutta kaudella 2022–2023 vain neljä ja seuraavalla syyskaudella ei yhtään. Tammikuussa 2024 Manquillo siirtyi Newcastlesta espanjalaisseura Celta Vigoon 1,5 vuoden sopimuksella. Hän pelasi loppukauden aikana 12 Primera Divisiónin ottelua. == Maajoukkueura == Javi Manquillo pelasi Espanjan eri juniorimaajoukkueissa aina alle 21-vuotiaisiin saakka. Hän pelasi kaksi ottelua Espanjan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012. Hän edusti maataan heinäkuussa 2013 Turkissa pelatussa alle 20-vuotiaiden MM- turnauksessaFIFA Player Statistics: Javier MANQUILLO Fifa.com (Luettu 17. heinäkuuta 2014), jossa pelasi neljä ottelua. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sergei Pareiko

Sergei Pareiko (s. 31. tammikuuta 1977 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi sarjatasolla kotimaansa lisäksi muun muassa Puolassa ja Venäjällä (FK Volga Nižni Novgorod). Pareiko oli Viron maajoukkueen ykkösmaalivahti Mart Poomin lopettamisen jälkeen ja pelasi 65 A-maaottelua vuosina 1996–2015. == Lähteet == Luokka:Virolaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Adolf von Auersperg

Adolf von Auersperg (21. heinäkuuta 1821 Praha, Böömi – 5. tammikuuta 1885 Goldeggin linna)Adolf, prince von Auersperg Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 17.7.2013. oli itävaltalainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1871–1879. Adolf von Auersperg kuului vanhaan, jo 1000-luvulta tunnettuun Auerspergin aatelissukuun. Hänen vanhempi veljensä oli Karl von Auersperg, joka toimi vuonna 1868 lyhyen aikaa pääministerinä.Nordisk familjebok (1904), s. 387–388 Runeberg.org. Viitattu 17.7.2013. Adolf von Auersperg palveli aluksi ratsuväenupseerina, kunnes hänet vuonna 1860 valittiin Böömin maapäiville niin sanotun perustuslaillisen puolueen edustajana. Vuonna 1867 hänet nimitettiin Böömin ylimaamarsalkaksi (oberstlandmarschall) ja 1870 Salzburgin paikallishallinnon johtajaksi (landespräsident). Kun Karl Siegmund von Hohenwartin hallitus kaatui 1871 epäonnistuneeseen yritykseen luoda Böömille itsehallinto, keskitettyä hallintoa kannattanut Auersperg tuli uudeksi pääministeriksi. Hän kokosi professoreista ja juristeista hallituksen, joka keskittyi hallinnollisiin uudistuksiin. Böömin suhteen se vetäytyi täydellisesti Hohenwartin linjasta, joten tšekit alkoivat protestina boikotoida parlamenttia ja Böömin maapäiviä.Austria (Domestic affairs, 1867–73) Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 17.7.2013. Auerspergin hallitus toteutti vuonna 1873 vaalijärjestelmän uudistamisen ja vähensi kirkon vaikutusvaltaa, mutta se kärsi poliittisista skandaaleista ja puolueiden sisäisistä riidoista. Vuoden 1878 Berliinin kongressin jälkeen Itävalta ryhtyi miehittämään Bosnia-Hertsegovinaa Balkanilla. Valtakunnan slaavilaisen väestön lisääntymistä pelännyt saksalaisten liberaalien puolue veti tämän seurauksena tukensa pois hallitukselta, minkä jälkeen Auersperg erosi helmikuussa 1879. Myöhemmin samana vuonna pääministeriksi tullut Eduard Taaffe sai suostuteltua tšekkiedustajat palaamaan valtiopäivätyöhön. Pääministerikautensa jälkeen Auersperg oli kuolemaansa asti valtakunnan tilintarkastustuomioistuimen presidentti. ==Lähteet== Luokka:Itävallan ministeripresidentit Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1885 kuolleet
Intian naisten jalkapallomaajoukkue

Intian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Intiaa naisten kansainvälisissä maaotteluissa. Joukkuetta hallinnoi maan jalkapalloliitto All India Football Federation. Joukkueen päävalmentajana ovat toimineet muun muassa Mohammad Shahid Jabbar, Anadi Barua, Tarun Roy, Sajid Dar ja vuodesta 2017 Maymol Rocky. == Lähteet == Luokka:Intian jalkapallo Luokka:Naisten jalkapallomaajoukkueet
Viirusilmävaskinen

Viirusilmävaskinen (Orthonevra elegans) on Euroopassa pahoin taantunut kukkakärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE)Jere Kahanpää 2010. Kärpäset. Julk.: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 500. == Koko ja ulkonäkö == Viirusilmävaskinen kuuluu sukuun Orthonevra, jonka kaikki lajit ovat pieniä, mustia mutta metallinkiiltoisia kärpäsiä, joilla on suvulle tyypillinen pään muoto ja siipisuonitus. Lähisukulaisistaan 5-6 mm:n pituinen viirusilmävaskinen eroaa kuitenkin siinä, että sen verkkosilmissä näkyy tumma ja kapea poikkijuova, raajojen sääret ja nilkkojen ensimmäiset jaokkeet ovat keltaiset sekä tuntosarvien kolmas jaoke on noin neljä kertaa pitempi kuin leveä. s. 349-350 ja 352 == Levinneisyys == Laji on ilmeisesti hävinnyt Pohjoismaista Länsi- Eurooppaan ulottuvalta alueelta. Sitä tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa ja idässä aina Mongoliaan ja Kiinaan saakka, mutta kaikkialla niilläkin alueilla Euroopassa, jolta se ei ole vielä hävinnyt, laji on harvinainen ja varsin paikoittainenSLU: Artfaktablad . Suomesta lajista tunnetaan vain muutama vanha havainto Karjalohjan tienoolta. == Elinympäristö ja elintavat == Viirusilmävaskinen elää kosteilla niityillä, joissa on puroja ja lähteikköjä, ja se saattaa lajina olla täysin sidoksissa tällaisiin paikkoihin. Kärpäset ovat lennossa kesäkuusta elokuuhun ja ruokailevat etenkin sarjakukkaisten kukinnoilla. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta, mutta sen oletetaan lähilajien tapaan elävän veden alla ja hengittävän hengitysputken kautta. Suomesta laji on hävinnyt, Ruotsissa ja Tanskassa se on erittäin uhanalainen ja sopivien kosteikkojen häviäminen voi vaarantaa lajin säilymisenThe Danish Red Data Book . == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The World of Syrphidae (levinneisyyskartta ja kuva) Luokka:Kärpäset Luokka:Suomesta hävinneet lajit
Leopold Hasner von Artha

Leopold Hasner von Artha (15. maaliskuuta 1818 Praha – 5. kesäkuuta 1891 Bad Ischl)Leopod Hasner, Ritter von Artha Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 17.7.2013. oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi Itävallan opetusministerinä vuosina 1867–1870 ja pääministerinä lyhyen aikaa vuonna 1870. Lakia ja filosofiaa opiskellut Hasner tuli vallankumousvuonna 1848 Prager Zeitung -nimisen Prahassa ilmestyneen virallisen lehden toimittajaksi. Hän herätti pian liberaaleilla mielipiteillään sekä valtakunnan keskitettyä hallintoa kannattamalla Itävallan hallituksen huomion. Opetusministeri Leo von Thun und Hohenstein järjesti hänet vuonna 1849 oikeusfilosofian professoriksi Prahan yliopistoon. Hän oli myös kansantalouden professori vuodesta 1851 Prahassa ja vuodesta 1865 Wienin yliopistossa.Nordisk familjebok (1909), s. 51 Runeberg.org. Viitattu 16.7.2013. Hasner valittiin 1861 edustajaksi ensin Böömin maapäiville ja sitten Itävallan parlamenttiin eli valtakunnanneuvostoon (reichsrat), jonka alahuoneen puhemieheksi hänet valittiin 1863. Neljä vuotta myöhemmin hänestä tuli ylähuoneen elinikäinen jäsen ja opetusministeri Karl von Auerspergin hallitukseen. Hasnerin ministerikaudella Itävallassa otettiin käyttöön kahdeksanvuotinen oppivelvollisuus ja perusopetus muutettiin luonteeltaan ei-uskonnolliseksi ja otettiin valtion valvontaan. Hasner toimi pääministerinä 1. helmikuuta – 5. huhtikuuta 1870, mutta hänen lyhytikäinen hallituksensa kompastui kansallisuusryhmien välisiin jatkuviin ristiriitoihin. Hän jatkoi myöhemmin vaikuttajana ylähuoneessa. ==Lähteet== Luokka:Itävallan ministeripresidentit Luokka:Vuonna 1818 syntyneet Luokka:Vuonna 1891 kuolleet
Viirusarvikirvari

Viirusarvikirvari (Chrysotoxum octomaculatum) on kukkakärpäsiin kuuluva kärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE)Jere Kahanpää 2010. Kärpäset. Julk.: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 497. == Koko ja ulkonäkö == Viirusarvikirvari muistuttaa paljolti kaarisarvikirvaria (Chrysotoxum festivum), mutta viirusarvikirvarin tuntosarvien tyvestä laskien kolmas jaoke on aina lyhyempi kuin ensimmäinen ja toinen jaoke yhteensä. Ruumiin yleisväritys on musta, mutta takaruumiin jaokkeissa on keskeltä katkeavat keltaiset poikkijuovat ja toisen jaokkeen poikkijuova kaartuu taaksepäin. Ainakin neljännessä, mutta usein myös kolmannessa jaokkeessa jaokkeen etureunan mustan alueen katkaisee jaokkeen reunan tuntumassa oranssi pitkittäisjuova. Ruumiin pituus 10-13 mm. s. 125-126 ja 130 == Levinneisyys == Lajin levinneisyys ulottuu Länsi- ja Etelä-Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa viirusarvikirvari on tavattu vain kolme kertaa. Kerran Etelä-Karjalan Uukuniemestä ja kahdesti Varsinais-Suomen Koski Tl:n Eriksbergistä. == Elinympäristö ja elintavat == Viirusarvikirvari suosii lämpimiä ympäristöjä ja viihtyy aukkoisissa lehtimetsissä, sopivan avoimilla mutta pensaikkoisilla niityillä sekä rantojen hiekkapohjaisissa männiköissä. Koiraat lentelevät muutamien metrien korkeudella maanpinnasta, naaraat matalammalla kasvillisuuden yläpuolella ja kärpäset käyvät aterioimassa kukilla. Ruotsissa laji on lennossa touko-kesäkuussa sekä syyskuussa. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta, mutta se saattaa olla jollakin tapaa sidoksissa muurahaisiin.SLU: Artfaktablad Suomessa laji on luokiteltu hävinneeksi, Ruotsissa se on erittäin uhanalainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * UK BAP Priority Species Luokka:Kärpäset Luokka:Suomesta hävinneet lajit
José Lai Hung-seng

José Lai Hung-seng (; s. 14. tammikuuta 1946 Macao) on kiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Macaon hiippakuntaan 28. lokakuuta 1972 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi 23. tammikuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Domingos Lam Ka Tseung, jota avustivat Arquimínio Rodrigues da Costa ja John Tong Hon.Catholic-Hierarchy.org: Bishop José Lai Hung-seng Lai Hung-sengista tuli 30. kesäkuuta 2003 Macaon piispa. == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fulgence Werner Le Roy

Fulgence Werner Le Roy (23. elokuuta 1924 Beervelde – 14. lokakuuta 2017) oli Etelä-Afrikassa toiminut belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi benediktiineihin 22. syyskuuta 1947 ja sai pappisvihkimyksensä 20. heinäkuuta 1952. Hänet nimitettiin Pietersburgin apotiksi sekä Ausafan titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1975 ja sitten Pietersburgin piispaksi 15. joulukuuta 1988. Le Royn konsekroi 14. syyskuuta 1975 George Francis Daniel, jota avustivat Peter Fanyana John Butelezi ja John Thomas Durkin.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Fulgence Werner Le Roy, O.S.B. Le Roy jäi eläkkeelle 17. helmikuuta 2000. == Lähteet == Luokka:Belgialaiset papit Luokka:Eteläafrikkalaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Benediktiinit Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Alfonso de Jesús Hinojosa Berrones

Alfonso de Jesús Hinojosa Berrones (7. lokakuuta 1924 Monterrey – 23. helmikuuta 2017) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. lokakuuta 1949 ja nimitettiin Ciudad Victorian hiippakunnan johtoon 12. helmikuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Espino y Silva, jota avustivat José de Jesús Tirado Pedraza ja Fortino Gómez León.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Alfonso de Jesús Hinojosa Berrones Hinojosa Berrones sai 10. huhtikuuta 1985 nimityksen Monterreyn arkkihiippakunnan vihkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. helmikuuta 2000. == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Antonio González Sánchez

Antonio González Sánchez (s. 15. syyskuuta 1947) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 10. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin Ciudad Victorian hiippakunnan johtoon 3. marraskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Adolfo Antonio Suárez Rivera ja Emilio Carlos Berlie Belaunzarán.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Antonio González Sánchez == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Adolf Fischhof

Adolf Fischhof (8. joulukuuta 1816 Alt-Ofen, Unkari – 23. maaliskuuta 1893 Emmersdorf)Adolf Fischhof Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 16.7.2013. oli itävaltalainen liberaali poliitikko ja poliittinen teoreetikko. Fischhof oli nuori apulaislääkäri, joka kohosi merkittävään rooliin vuoden 1848 vallankumouksen aikana. Hän esiintyi Wienissä puhujana kansanjoukkojen edessä vallankumouksen ensimmäisenä päivänä 13. maaliskuuta ja hänestä tuli hetkessä kumousta tukeneen opiskelijaliikkeen johtaja. Toukokuussa hänet valittiin Wieniä käytännössä hallinneen turvallisuuskomitean puheenjohtajaksi ja hän oli keskeisenä vaikuttajana Wienissä ja sitten Kremsierissä kokoontuneissa lyhytikäisissä kansalliskokouksissa. Fischhof oli mukana laatimassa Kremsierin kansalliskokouksen hyväksymää liberaalia perustuslakia, joka ei koskaan tullut voimaan. Vallankumouksen lopullisen kukistamisen jälkeen hänet pidätettiin maaliskuussa 1849 ja hän joutui lyhyeksi aikaa vankilaan. Häntä syytettiin virheellisesti osallisuudesta sotaministeri Theodor Baillet von Latourin murhaan.Salmonsens konversationsleksikon (1915–1930), s. 129 Runeberg.org. Viitattu 17.7.2013. Fischhof sai täydet kansalaisoikeutensa takaisin vuoden 1867 yleisessä armahduksessa, mutta kieltäytyi enää osallistumasta politiikkaan ja eli vetäytyneenä Emmersdorfiin. Hän kuitenkin jatkoi toimintaansa poliittisena teoreettikkona. Fischhof ehdotti vuonna 1861 julkaisemassaan lentokirjasessa Zur Lösung der ungarischen Frage Itävallan muuttamista kaksoismonarkiaksi – kuusi vuotta ennen vuoden 1867 suurta kompromissia. Vuonna 1869 hän ehdotti myös valtakunnan itävaltalaisen puoliskon muuttamista liittovaltioksi. Nämä ajatukset vaikuttivat paljon varsinkin tuon ajan tšekkiläisiin vaikuttajiin. Vuonna 1882 Fischhof yritti huonolla menestyksellä perustaa Itävaltaan eri kansallisuusryhmät yhdistävää vapaamielistä puoluetta. ==Lähteet== Luokka:Itävaltalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1816 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Raymundo López Mateos

Raymundo López Mateos (4. maaliskuuta 1932 Angangueo – 3. huhtikuuta 2000) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 1. tammikuuta 1949 ja sai pappisvihkimyksensä 4. kesäkuuta 1955. Hänet nimitettiin Ciudad Victorian hiippakunnan johtoon 20. joulukuuta 1985, ja piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Adolfo Antonio Suárez Rivera ja Alfonso de Jesús Hinojosa Berrones.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Raymundo López Mateos, O.F.M. López Mateos erosi tehtävistään piispana 3. marraskuuta 1994. == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Salvador Q. Quizon

Salvador Quizon Quizon (6. joulukuuta 1924 Manila – 5. elokuuta 2016) oli filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. maaliskuuta 1949 ja nimitettiin Lipan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Feradi Minuksen titulaaripiispaksi 9. kesäkuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Ricardo Jamin Vidal ja Cirilo R. Almario.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Salvador Quizon Quizon Quizon jäi eläkkeelle vihkipiispan tehtävistä 6. huhtikuuta 2002. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet
Albert Schäffle

thumb|right|240px|Schäfflen hautakivi Stuttgartissa Albert Schäffle (24. helmikuuta 1831 Nürtingen, Württemberg – 25. joulukuuta 1903 Stuttgart)Albert Schäffle Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 17.7.2013. oli saksalainen taloustieteilijä, sosiologi ja poliitikko. Hän toimi Itävallan kauppaministerinä vuonna 1871. Schäffle toimi vuodesta 1860 poliittisen taloustieteen professorina Tübingenin yliopistossa ja vuodesta 1868 Wienin yliopistossa. Hän oli myös edustajana Württembergin maapäivillä 1862–1865 sekä 1868 Saksan tulliliiton tulliparlamentissa (zollparlament). Vaikka Schäffle tunnettiinkin radikaaleista mielipiteistään, hänet kutsuttiin helmikuussa 1871 kauppaministeriksi Karl Siegmund von Hohenwartin johtamaan Itävallan hallitukseen. Schäfflestä tuli hallituksen vahva mies ja hän laati suunnitelman itsehallinnon luomisesta Böömille säätämällä niin sanotut perusartiklat (fundamentalartikeln). Sekä saksankieliset itävaltalaiset että unkarilaiset vastustivat suunnitelmaa ja seurauksena Hohenwartin hallitus joutui eroamaan saman vuoden lokakuussa. Sen jälkeen Schäffle asettui Stuttgartiin ja omistautui sosiologiselle ja taloustieteelliselle tutkimustyölle.Nordisk familjebok (1916), s. 1323–1324 Runeberg.org. Viitattu 16.7.2013. Schöflle käsitteli laajassa tuotannossaan muun muassa kapitalismia ja sosialismia. Hän kritisoi liberaalia kapitalismia ja pangermanistisia ajatuksia. Hänen teoksillaan on sanottu olleen suuri vaikutus tuon ajan Saksassa vallinneisiin yleisiin käsityksiin sosialismista, vaikka hän ei itse ollutkaan kyseisen aatteen kannattaja. Schäfflen päätyönä pidetään vuosina 1875–1878 neljässä osassa ilmestynyttä teosta Bau und leben des sozialen körpers. Sosiologina hänellä oli suuri vaikutus varsinkin saksalaisella kielialueella. Schäfflen teoksissaan esittämät ajatukset vaikuttivat myös lainsäädäntöön sekä Itävallassa että Saksassa. Kaksiosaiset muistelmat ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset taloustieteilijät Luokka:Saksalaiset sosiologit Luokka:Itävallan ministerit Luokka:Vuonna 1831 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Laakeripoppeli

Laakeripoppeli (Populus laurifolia) on poppeleihin kuuluva puulaji. == Ulkonäkö == Laakeripoppeli ei ole rungoltaan suora. Se on normaalikokoinen puu. == Elinympäristö == Laakeripoppeli on kotoisin Keski-Aasiasta. Se viihtyy aurinkoisella paikalla ja menestyy Suomessa I–VI menestymisvyöhykkeillä.Arboretum Mustila - laakeripoppeli == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Laakeripoppeli – Populus laurifolia Luokka:Haavat ja poppelit
Troy Baker

Troy E. Baker (s. 1. huhtikuuta 1976, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten äänirooleistaan televisiosarjoissa ja videopeleissä. Esimerkkejä tunnetuista rooleista ovat Snow Villiers Final Fantasy XIII:ssä, Kanji Tatsumi pelissä Shin Megami Tensei: Persona 4, Vincent Brooks Catherinessa, Joel pelissä The Last of Us, Booker DeWitt pelissä BioShock Infinite ja Valvatorez Disgaea 4:ssä. ==Ura== Baker aloitti ääninäyttelijän uransa radiomainoksista ja sen jälkeen työskenteli animesarjojen kanssa, kuten Bleach, Dragon Ball Z, Fullmetal Alchemist, Fullmetal Alchemist: Brotherhood, Naruto, Naruto: Shippuden, One Piece, Shin-Chan, Soul Eater, ja Trinity Blood. Baker on tehnyt erittäin suuren määrän äänirooleja videopeleihin. Hänen ääntään on kuultu peleissä ja -sarjoissa kuten Final Fantasy, BioShock, Sonic the Hedgehog, Dead or Alive, Ninja Gaiden, Saints Row, The Last of Us, Disgaea, Resident Evil, Infamous: Second Son ja Metal Gear Solid V: The Phantom Pain. ==Filmografia== Videopelit Vuosi Videopeli Rooli Huom. 2004 Bloodrayne 2 Severin / Kagan 2005 Brothers in Arms: Road to Hill 30 Kers. Matt Baker Brothers in Arms: Earned in Blood Æon Flux Trevor Goodchild / useita 2007 Brothers in Arms: Hell's Highway Kers. Matt Baker 2008 Tales of Vesperia Yuri Lowell Dub Age of Conan: Hyborian Adventures Conan Resistance 2 Maj. Richard Blake Shin Megami Tensei: Persona 4 Kanji Tatsumi Dub 2009 Red Faction: Guerrilla Alec Mason 2010 Clash of the Titans Hades / Apollo Fable III Hob 2011 Batman: Arkham City Tim Drake / Robin / Harvey Dent Catherine Vincent Brooks Dub Disgaea 4: A Promise Unforgotten Valvatorez 2012 Guild Wars 2 Logan Thackeray 2013 BioShock Infinite Booker DeWitt The Last of Us Joel Batman: Arkham Origins Jokeri 2014 Metal Gear Solid V: Ground Zeroes Revolver Ocelot Infamous: Second Son Delsin Rowe Middle- earth: Shadow of Mordor Talion Call of Duty: Advanced Warfare Jack Mitchell Far Cry 4 Pagan Min World of Warcraft: Warlords of Draenor Gul’dan Batman: Assault on Arkham Jokeri 2015 Metal Gear Solid V: The Phantom Pain Ocelot Batman: Arkham Knight Kaksinaama, Arkham Knight 2016 Batman: The Telltale Series Bruce Wayne / Batman Uncharted 4: A Thief’s End Sam Drake 2017 Uncharted: The Lost Legacy Batman: The Enemy Within Bruce Wayne / Batman 2019 Death Stranding Higgs Monaghan John Wick Hex Hex Darksiders Genesis Abaddon 2020 The Last of Us Part II Joel Fortnite Agent Jones Marvel’s Avengers Bruce Banner Dirt 5 AJ Spider-Man: Miles Morales Simon Krieger The Pathless Godslayer 2021 The Medium The Maw BloodRayne Betrayal: Fresh Bites Kagan Lone Echo II Echo Two 2022 Metal: Hellsinger Paz God of War: Ragnarök Bitter Squirrel 2024 Indiana Jones and the Great Circle Indiana Jones ==Aiheesta muualla== * Troy Baker Internet Movie Databasessa Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät Luokka:Videopelien ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Julius von Haynau

Julius Jacob von Haynau (14. lokakuuta 1786 Kassel, Hessen-Kassel – 14. maaliskuuta 1853 Wien, Itävallan keisarikunta)Julius, baron von Haynau Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 17.7.2013. oli itävaltalainen paroni ja kenraali, jolla oli merkittävä rooli separatistisen kapinoiden kukistamisessa vuosina 1848–1849 Pohjois-Italiassa ja Unkarissa. Hän sai käyttämiensä ankarien keinojen seurauksena julmurin maineen. Haynau oli Hessenin vaaliruhtinas Vilhelm I:n avioton poika.Nordisk familjebok, (1909) s. 143–144 Runeberg.org. Viitattu 17.7.2013. Hän aloitti sotilasuransa Itävallan armeijassa vuonna 1801 ja osallistui Napoleonin sotiin. Vuoteen 1848 mennessä hän oli ylennyt sotamarsalkkaluutnantiksi ja toiminut divisioonankomentajana Unkarissa. Vallankumouksen puhjettua tuona vuonna Haynau lähti vapaaehtoisesti kukistamaan liikehdintää Italiassa ja sai aluksi nimityksen Veronan komendantiksi. Hän osallistui voitokkaaseen Custozan taisteluun sekä Peschieran puolustukseen. Tukahdutettuaan 31. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 1849 ankarin keinoin Bresciassa puhjenneen kansannousun hän sai lempinimen ”Brescian hyeena”. Toukokuussa 1849 Haynau kutsuttiin feldzeugmeisterina johtamaan Unkarin vallankumousta kukistamaan lähetettyjä Itävallan joukkoja. Haynau löi Unkarin armeijan 5. elokuuta Szöregin ja 9. elokuuta Temesvárin taistelussa. Hän sai arvostusta sotilaallisilla kyvyillään, mutta häntä myös yleisesti inhottiin, sillä hän kohteli hävinneitä niin ankarasti. Kuuluisin esimerkki tästä oli unkarilaisten kapinajohtajien teloitus Aradissa 6. lokakuuta. Haynau nimitettiin Unkarin valtionhoitajaksi ja ylipäälliköksi, ja hän hallitsi maata käytännössä sotilasdiktaattorina kunnes hänet Itävallan hallituksen kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi yllättäen erotettiin tehtävistään 6. heinäkuuta 1850. Haynau jäi eläkkeelle ja kierteli Euroopassa, mutta huono maine seurasi häntä kaikkialle. Vieraillessaan Lontoossa 1850 ja Brysselissä 1852 hän joutui vihaisten väkijoukkojen hyökkäysten kohteeksi. Hän perusti Die Haynau-stiftung -nimisen rahaston, joka tuki taloudellisesti sotainvalideja, sotaleskiä ja sotilaiden lapsia. Julius von Haynaun veli oli Hessenin armeijassa palvellut kenraali Carl von Haynau. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Itävaltalaiset kenraalit Luokka:Itävaltalaiset aateliset Luokka:Paronit Luokka:Vuonna 1786 syntyneet Luokka:Vuonna 1853 kuolleet
Serafín Luis Alberto Cartagena Ocaña

Serafín Luis Alberto Cartagena Ocaña (s. 7. marraskuuta 1924) on Ecuadorissa toiminut espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Serafín Luis Alberto Cartagena Ocaña, O.F.M. Cartagena Ocaña vihittiin papiksi 1. huhtikuuta 1951 ja nimitettiin Galápagosin prefektiksi 17. toukokuuta 1980. Hän sai 10. syyskuuta 1982 nimityksen Zamoran (en Ecuador) apostoliseksi vikaariksi ja Gibban titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1983 Vincenzo Maria Farano, jota avustivat Bernardino Carlos Guillermo Honorato Echeverría Ruiz ja Luis Alberto Luna Tobar. Cartagena Ocaña jäi eläkkeelle 1. helmikuuta 2003. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Fransiskaanit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet espanjalaiset Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toni Duggan

Toni Duggan (s. 25. heinäkuuta 1991) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 75 maaottelua ja tehnyt niissä 22 maalia. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2015 sekä kuului EM-kilpailuissa 2017 välieriin yltäneeseen joukkueeseen ja MM-kilpailuissa 2019 neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen. Duggan esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa syyskuussa 2012. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM- kilpailuissa 2013 ja teki viime hetken tasoitusmaalin alkulohkon ottelussa Venäjää vastaan. MM-kilpailuissa 2015 hän pelasi Englannin kolmessa alkulohko- ottelussa, neljännesvälierässä sekä välierässä. EM-kilpailuissa 2017 hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa sekä välierässä. Hän teki turnauksen alkulohkossa kaksi maalia, yhden Skotlantia ja yhden Portugalia vastaan. MM- kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä ja puolivälierässä. Duggan pelasi nuorten maajoukkueissa 38 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän kuului joukkueensa tähtiin alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 ja teki loppuottelussa maalin 18-vuotissyntymäpäivänään, kun Englanti voitti mestaruudenhttps://archive.today/20120707160500/http://en.archive.uefa.com/competitions/wunder19/fixturesresults/round=15228/match=2001281/index.html. Vuosina 2008 ja 2010 hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuratasolla Duggan edusti kotimaassaan Evertonia ja Manchester Cityä kunnes hän siirtyi Espanjaan vuonna 2017. Hän edusti FC Barcelonaa kausina 2017–2019 ja Atlético Madridia kausina 2019–2021. Tämän jälkeen Duggan palasi Evertoniin. Hän voitti Manchester Cityn joukkueessa Englannin naisten Superliigan mestaruuden vuonna 2016. == Lähteet == * * * * === Viitteet === Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Reynaldo Gonda Evangelista

Reynaldo Gonda Evangelista (s. 8. toukokuuta 1960 Mabini) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lipan arkkihiippakuntaan 19. kesäkuuta 1986 ja nimitettiin Boacin hiippakunnan johtoon 11. joulukuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Franco, jota avustivat Ramon Cabrera Argüelles ja Salvador Q. Quizon. Evangelista asetettiin virkaansa 22. helmikuuta 2005.Catholic- Hierarchy.org: Bishop Reynaldo Gonda Evangelista Evangelista sai 8. huhtikuuta 2013 uuden nimityksen Imusin piispaksi. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset papit Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sennen Corrà

Sennen Corrà (22. joulukuuta 1924 Salizzole – 25. huhtikuuta 2005) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1947 ja nimitettiin Chioggian hiippakunnan johtoon 1. toukokuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Carraro, jota avustivat Giovanni Battista Piasentini ja Giuseppe Lenotti.Catholic-Hierarchy.org: Bishop Sennen Corrà Corrà sai 19. heinäkuuta 1989 nimityksen Concordia-Perdenonen piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 16. syyskuuta 2000. == Lähteet == Luokka:Italialaiset piispat Luokka:Katoliset piispat Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Okrayökkönen

Okrayökkönen (Eremobia ochroleuca) on etelä- ja keskieurooppalainen yökköslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE)Jari-Pekka Kaitila, Kari Nupponen, Jaakko Kullberg & Erkki Laasonen 2010. Perhoset. Julk.: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 453. == Koko ja ulkonäkö == Okrayökkönen on valkoisen ja punaruskean kirjava perhoslaji. Etusiivet ovat vaalean punaruskeat ja niiden poikki kulkee kaksi terävästi mutkittelevaa, lähes valkoista poikkiviirua. Viirujen väliin jäävä alue on tummakehnäinen ja kuroutuu lähes tai kokonaan poikki ennen siiven takareunaa. Siiven ulkoreunassa on lisäksi kapea, valkeahko aaltoviiru. Siiven reunan ripset ovat laikuittain valkeita tai punaruskeita. Takasiivet ovat vaalean punaruskeat ja ulkoreunaa kohti jyrkästi tummenevat. Siipiväli 33-36 mm.Svenska fjärilar UK Moths s. 105Perhoswiki == Levinneisyys ja lentoaika == Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Brittein saarilta Skandinavian eteläosiin ja Baltiaan sekä idempänä edelleen Kaukasukselle ja Uralille saakka. Okrayökkönen on tavattu Suomesta vain neljä kertaa, viimeksi ennen vuotta 1947Pertti Pakkanen. Keski-Euroopassa perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuulta elokuulle.Lepidoptera of Belgium == Elinympäristö ja elintavat == Okrayökkönen viihtyy valoisilla ja kuivilla paikoilla, joilla maaperä on hiekkaista tai kalkkipitoista. Aikuiset perhoset käyvät etenkin ohdakkeiden ja kaunokkien kukilla ja tulevat valolle, huonommin syötille. Talvehtiva vaihe on muna tai toukka. == Ravintokasvi == Toukka elää erilaisilla heinillä, erityisesti koiranheinällä (Dactylis glomerata). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bestimmungshilfe des Lepiforums * Moths and Butterflies of Europe and North Africa * Vlindernet Luokka:Tarhayökköset Luokka:Suomesta hävinneet lajit
Marika Salmi

Marika Johanna Salmi (s. 13. toukokuuta 1985 Raisio) on suomalainen yleisurheilija. Hän edustaa Turun Weikkoja ja hänen valmentajanaan toimii Matti Mettala. Salmi on kilpaillut monipuolisesti sekä moniotteluissa että myös yksittäisissä lajeissa. Parasta menestystä hänelle on tullut korkeushypystä, jossa hän on saavuttanut pronssia sekä Kalevan kisoista että sisäratojen SM-kilpailuista. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset yleisurheilijat Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Anette Byskata

Anette Johanna Byskata (o.s. Björkgård, 14. lokakuuta 1980 Kokkola) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa IF Länkeniä, vuoteen 2006 asti Gamlakarleby IF, ja hänen valmentajanaan toimii Allan Björkgård. Kalevan kisoista Björkgård on saavuttanut pronssia 10 000 metrin juoksusta vuonna 2004. Lisäksi hän on voittanut SM-tasolla hopeaa puolimaratonilla ja maratonilla sekä pronssia maastojuoksussa 6 kilometrin matkalta vuonna 2006. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juha Hellstén

Juha Pekka Hellstén (s. 19. toukokuuta 1976 Raisio) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuosina 2001–2015 Turun Weikkoja ja vuoteen 2000 ja uudelleen vuodesta 2016 lähtien Turun Tovereita. Hänen valmentajanaan toimii Jarmo Ruohonen. Kalevan kisoista Hellstén on voittanut pronssia 5 000 metrin juoksusta. Lisäksi hän on ulkoradoilta saavuttanut hopeaa ja pronssia puolimaratonilta, hopeaa maratonilta, kultaa ja hopeaa 4 × 1 500 metrin viestijuoksusta sekä maastojuoksussa hopeaa ja pronssia 12 kilometrin matkalta ja pronssia 4 kilometrin matkalta. Sisäratojen SM-kilpailuista Hellstén on voittanut kultaa, hopeaa ja pronssia 3 000 metrin juoksusta. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Reetta Laitinen (kiekonheittäjä)

Reetta Elisabeth Laitinen (s. 4. elokuuta 1981 Juuka) on suomalainen kiekonheittäjä. Hän edustaa Pyhäselän Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Pekka Laitinen. Kalevan kisoissa Laitinen on voittanut kiekonheitossa pronssia vuonna 2005. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Esa Karttunen

Esa Karttunen (elokuu 1936 Pori – 22. heinäkuuta 2009)Porin seurakuntayhtymä, Karttunen Esa, Käppärän hautausmaa, Pori, osasto C2, paikka 839–841, viitattu 11.11.2021Johnny-Kai Forssell, Esa Karttunen on poissa, uusiPORI 9.9.2009, Nro 32, sivu 11 oli suomalainen vahakabinetin pitäjä, iltamaviihdyttäjä, akrobaatti ja hanuristi. Karttusen isä oli TUL:n telinevoimistelijana mainetta saanut Onni Karttunen. Esa alkoi harjoitella jo lapsena voimistelua yhdessä isänsä kanssa, ja ensimmäisen kerran hän esiintyi taitovoimistelijana isänsä kanssa Porin Pyrinnön iltamissa syksyllä 1944. Parin vuoden kuluttua Esa osti esiintymispalkkioillaan haitarin ja alkoi esiintyä myös hanuristina. Hän esiintyi 1950-luvulla akrobaattina ja soittajana eri puolilla Suomea, ja vuonna 1954 hänet palkittiin Suomen notkeimpana miehenä. Vuonna 1962 Esa Karttunen liittyi mukaan Riemuriihi-iltamakiertueeseen. Hän esiintyi kiertueilla ensin 1960-luvulla Tapio Rautavaaran kanssa ja sitten 1970-luvulla Esa Pakarisen kanssa. Akrobaatti- ja soittoesiintymiset Karttunen joutui kuitenkin lopettamaan 1970-luvun puolivälissä käsivammojen takia. Karttunen aloitti 1960-luvun lopulla ensimmäisenä Suomessa striptease-esityksien pitämisen, kun hän järjesti niitä Lapissa Sex 2000 – Monica Show -nimellä. 1980-luvun alussa Karttunen hankki yhdessä taikuri Wäinö Hamarin kanssa Keski- Euroopasta Rudolf Pohlin ja Emil Kotschin Dresdenissä 1800-luvun lopulla kokoaman anatomisen vahakabinetin, joka koostuu 140 esineestä. Vahakabinetti tehtiin alun perin lääketieteellistä opetusta varten, ja siinä esitellään muun muassa eri sairauksien, esimerkiksi sukupuolitautien, aikaansaamia muutoksia ihmisruumiin eri osissa. Karttunen ja Hamari entisöivät vahakabinetin esineet, ja he kiersivät sen jälkeen vahakabinetin kanssa Suomen ohella muissa pohjoismaissa, Saksassa, Itävallassa ja Englannissa. Vuonna 1983 Karttunen ja Hamari järjestivät Vielä kerran pojat -iltamakiertueen Pohjois-Suomessa yhdessä Esa Pakarisen kanssa. Tämä jäi Pakarisen viimeiseksi esiintymiskiertueeksi. == Lähteet == * Manu Paajanen, Jätkäviihteen kuninkaat–Esa Pakarinen–Tapio Rautavaara–Esa Karttunen, Tietolähde Oy, 1998, 144 sivua * Kai Hirvasnoron juttuarkisto 6.7.2006 : Esa Karttunen, viimeinen iltamaveteraani, artikkeli ilmestynyt alun perin Kansan uutisten Viikkolehdessä vuonna 2000 * Sirkusteltta-blogi 22.8.2011 : Esa Karttunen ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset harmonikansoittajat Luokka:Suomalaiset viihdetaiteilijat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Dynea

Dynea Oy oli Suomessa pääkonttoriaan pitävä, ruotsalaisen IK Investment Partnersin omistama liimahartsien valmistaja. Dynean päätuotteen fenolihartsien suurin asiakastoimiala oli mekaaninen puunjalostusteollisuus, kuten lastulevyn ja vanerin valmistajat. Dynea myi vähitellen pois kaikki liiketoimintansa, viimeksi seitsemän fenolihartsitehdasta ja niistä muodostuneen Prefere Resins -yhtiön saksalaiselle pääomasijoittajalle ja toimivalle johdolle tammikuussa 2014.Ismo Virta: Suomen suurimmat yritykset, Talouselämä 20/2014, sivu 40.Dynea myy fenolihartsiyhtiön , Kemia 1/2014, sivu 24. Viitattu 25.5.2014. ==Historiaa== Dynea muodostui vuonna 2000, kun suomalainen Nordkemi (aiemmin Neste Chemicals) ja norjalainen Dyno yhdistyivät Industri Kapitalin tullessa omistajaksi. Nesteen hartsiliiketoiminta juonsi juurensa vuonna 1961 perustettuun liimayritys Priha Oy:öön, jonka Neste osti 1970-luvulla. Industri Kapitalin aikeena oli ostaa myös valtionyhtiö Kemira ja rakentaa tältä pohjalta maailman johtaviin kuuluva kemianteollisuusyritys. Dynean alkuvaiheessa kokonaisuudesta myytiin pois muun muassa polyesterituotanto kansainvälinen Ashland-konsernille ja Porvoon PVC-tuotanto Finnplast Oy:lle, joka teki konkurssin 2007. Vuonna 2002 Dynea osti ruotsalaisen Perstorpin hartsiliiketoiminnan. Vuonna 2006 Dynea myi Pohjois- Amerikan liiketoimintansa, joka käsitti 13 tuotantolaitosta sekä noin 700 työntekijää Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Vuosittainen myynti oli noin 450 miljoonaa euroa. Luopumisen syyksi sanottiin asemien vahvistaminen kehittyvillä markkinoilla, kuten Aasiassa. Syksyllä 2012 Dynea kuitenkin ilmoitti myyvänsä Aasian-liiketoimintansa japanilaiselle AICA Kogyolle. Myytyyn kokonaisuuteen kuului 18 tehdasta kahdeksassa maassa, 1200 työntekijää ja noin 220 miljoonan euron vuotuinen liikevaihto, mikä oli noin neljännes Dynean silloisesta liikevaihdosta. Kaupan takana ilmoitettiin olevan voimavarojen keskittäminen Euroopan liiketoimintojen ja erityisesti fenolihartsien valmistuksen kehittämiseen. Loputkin liiketoiminnot, seitsemän fenolihartsitehdasta, myytiin alkuvuonna 2014. ==Toimipaikat== Dynealla oli suurimmillaan 37 tuotantolaitosta 22 maassa Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Suomessa Dynealla oli tehtaat Haminassa ja Joroisilla sekä pääkonttori Helsingissä. Dynean liikevaihto oli vuonna 2004 noin miljardi euroa, vuonna 2012 noin 760 miljoonaa ja vuonna 2013 enää 373 miljoonaa euroa. Henkilöstömäärä vuonna 2012 oli 1 825 ja vuonna 2013 enää 307. ==Lähteet== Luokka:Entiset suomalaiset kemianteollisuusyhtiöt
Jorma Falck

Jorma Antero Falck (30. lokakuuta 1939 Lappeenranta – 2. heinäkuuta 2017 HelsinkiKuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 30.7.2017, s. C 13.) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Falck syntyi Lappeenrannassa Antti Viljo Falckin ja Anna Johanna Tuovisen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1962–1990 oli oopperalaulaja Raija Määttänen ja toinen vuodesta 1991 muusikko Hanni Tiensuu. Falck opiskeli paitsi Suomessa Matti Lehtisen ja Antti Koskisen johdolla, myös Saksassa ja Italiassa. Opiskeltuaan Sibelius- Akatemiassa lukuvuoden 1960–1961 hän oli vuodesta 1961 alkaen Kansallisoopperan palveluksessa, vuodesta 1971 solistina. Ensikonserttinsa Falck piti 1966. Hän jäi eläkkeelle 1994 ja piti 30-vuotistaiteilijajuhlakonsertin 1996.Facta 2001, osa 4, palsta 519. WSOY 1982.Jorma Falck, Klassinen.fi Falck esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla 1967–1991, ja hänet valittiin oopperajuhlien vuoden taiteilijaksi 1990. Falckilla oli pääosa Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Ruskan jälkeen. Televisiosarjoissa Oman elämänsä herra ja Ottaako sydämestä? Falckilla oli kummassakin ylilääkärin rooli. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jorma Falckin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Eddie Hyyppä

Edvard (Eddie tai Edy tai Edi) Hyyppä (1890 – 25. huhtikuuta 1958) oli suomalainen sirkus- ja varieteetaiteilija. Hyyppä aloitti uransa 1910-luvulla Edvardos-akrobaattiryhmässä ja hän esiintyi akrobaattina, klovnina, steppaajana ym. sekä Suomessa että ulkomailla. Hän esiintyi 1910-luvulla yhdessä Elvira Bonon kanssa ja myöhemmin hän esiintyi 10 vuoden ajan tanskalaisen Wieslanderin kanssa eri puolilla Eurooppaa. Suomeen palattuaan Hyyppä esiintyi muun muassa Suomen Tivolissa. Viimeksi Hyyppä toimi 1950-luvulla Linnanmäen huvipuistossa Peacock-teatterin näyttämömestarina ja Lasten Päivän voimistelukoulun opettajana. Hän järjesti myös kilpailuita uusille esiintyjäkyvyille. Hyypän oppilaisiin kuului muun muassa akrobaatti ja haitaristi Esa Karttunen. Hyyppä esiintyi pienessä sivuosassa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa Kaksi Vihtoria (1939) ja Ossi Elstelän ohjaamassa Vain laulajapoikia (1951). Hyyppä kuoli 1958 astmakohtaukseen. == Lähteet == * Sirkusteltta-blogi 14.9.2012 : Eddie Hyyppä * Sirkusteltta-blogi 13.3.2012 : Edy Hyyppä * Sirkusteltta-blogi 12.7.2013 : Edy Hyyppä sodassa * Linnanmäen sirkuskoulun historiaa * EloNet : Edi Hyyppä *https://www.elonet.fi/fi/henkilo/251658 Luokka:Suomalaiset viihdetaiteilijat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1958 kuolleet
Puristuslujuus

Puristuslujuus tarkoittaa kappaleen kykyä vastustaa voimaa, joka puristaa kappaletta kasaan pystysuunnassa pyrkien saamaan kappaleen antamaan periksi. Tarvittava puristuslujuus saamaan kappale antamaan periksi riippuu itse materiaalista, mistä kappale on valmistettu. Puristuslujuutta tarvitaan erilaisten rakenteiden valmistamiseen, koska jos aineen puristuksen kestävyys on liian heikko, rakenne romahtaa. == Katso myös == *Vetolujuus == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Mekaaniset ominaisuudet, Paroc Luokka:Materiaalifysiikka
Jai Singh II

Jai Singh II eli Jai Singh Sawāi (1688–1743) oli intialainen maharadža, Amberin kuningaskunnan hallitsija vuodesta 1700. Hän oli sivistynyt hallitsija, osasi sanskritia ja persiaa ja teki yhteiskunnallisia uudistuksia, kuten kielsi satin eli leskien polttamisen. Hän perusti Jaipurin kaupungin vuonna 1727. Jai Singh oli kiinnostunut tähtitieteestä ja rakennutti Jantar Mantar -nimellä kutsuttuja observatorioita Jaipuriin, Varanasiin, Ujjainiin, Delhiin ja Mathuraan. Jaipurin Jantar Mantar on Unescon maailmanperintökohde. Suurmogulien keisari Aurangzeb oli niin vaikuttunut Jai Singhin urheudesta, että myönsi tälle arvonimen Sawāi. == Lähteet == Luokka:Intialaiset hallitsijat Luokka:Vuonna 1688 syntyneet Luokka:Vuonna 1743 kuolleet
FK Sutjeska Nikšić

Fudbalski Klub Sutjeska Nikšić on jalkapalloseura Nikšićistä. Seura on perustettu vuonna 1927 SK Hajduk nimellä. Seura pelaa Montenegron korkeimmalla sarjatasolla Montenegron jalkapalloliigassa. Seura on voittanut kertaaleen Montengeron mestaruuden vuonna 2013. ==Lähteet== Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloseurat Luokka:Vuonna 1927 perustetut urheiluseurat
Aldo Simoncini

Aldo Junior Simoncini (s. 30. elokuuta, 1986, San Marino) on sanmarinolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Simoncini edustaa seuratasolla sanmarinolaista AC Libertasia. Simoncini pelaa myös San Marinon jalkapallomaajoukkueessa, jonka ykkösmaalivahti hän on. Hänen veljensä Davide Simoncini pelaa myös San Marinon jalkapallomaajoukkueessa. == Aiheesta muualla == * Aldo Simoncini Goal.com Luokka:Sanmarinolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Power Records

Power Records on suomalaisen Lahdessa toimivan viihdealan yrityksen Powerviihde Oy:n levymerkki. Se on julkaissut useiden suomalaisten artistien musiikkia 1980-luvun lopulta lähtien. Power Recordsille ovat levyttäneet muun muassa Turo's Hevi Gee, Midas, Statue, Rajuilma, Hausmylly, Royal Tramps, Turkka Mali sekä Tauski. Yhtiö on julkaissut myös useita eri musiikkityylien kokoelmia. == Lähteet == *Rate Your Music == Aiheesta muualla == *Powerviihteen kotisivut Luokka:Suomalaiset levy-yhtiöt
Enar Jääger

Enar Jääger (s. 18. marraskuuta 1984 Kohila) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi eri seuroja Venäjällä, Norjassa, Italiassa ja Belgiassa. Vuoden 2017 loppuun mennessä Jääger on pelannut Viron maajoukkueen riveissä 126 A-maaottelua tekemättä maaliakaan. == Lähteet == Luokka:Virolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Siim Luts

Siim Luts (s. 12. maaliskuuta 1989, Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on seuratasolla edustanut kotimaansa joukkueiden (muun muassa Levadia Tallinn) lisäksi Ruotsin ja Tšekin seuroja. Heinäkuuhun 2018 mennessä Luts on pelannut Viron maajoukkueen riveissä 35 A-maaottelua ja tehnyt kolme maalia. == Lähteet == Luokka:Virolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
LOCODE

LOCODE on geokoodijärjestelmä, jota ylläpitää Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio (UNECE). LOCODE annetaan kaupan ja kuljetuksen kannalta tärkeille paikoille, kuten satamille, raide- ja maantieliikenteen terminaaleille, lentokentille, postitoimistoille ja rajanylityspaikoille. Ensimmäinen julkaisu vuonna 1981 sisälsi 8 000 paikkaa, vuoden 2011 versiossa on noin 82 000 paikkaa. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Geokoodit Luokka:Yhdistyneet kansakunnat
Cliftonville FC

Cliftonville Football & Athletic Club on jalkapalloseura Belfastin kaupungista. Seura on perustettu 20. syyskuuta 1879. Cliftonville FC pelaa kaudella 2021-2022 Pohjois-Irlannin korkeimmalla sarjatasolla Pohjois-Irlannin Valioliiga. Se on voittanut maansa mestaruuden viidesti (1906, 1910, 1998, 2013 ja 2014). Pohjois-Irlannin Cupin se on voittanut kahdeksan kertaa sekä Irlannin liigacupin viidesti. == Lähteet == Luokka:Pohjoisirlantilaiset jalkapalloseurat Luokka:Vuonna 1879 perustetut urheiluseurat Luokka:Belfast
Westerplatte

Westerplatte on niemimaa Itämeressä Puolan rannikolla Gdańskin kaupungissa Kuolleen Veikselin suulla. Danzigin vapaakaupungin aikana Puolalla oli vuosina 1926–1939 siellä varuskuntaWorld Statesmen . Siellä käytiin syyskuun alussa 1939 toisen maailmansodan ensimmäinen Saksan ja Puolan välinen taistelu, Westerplatten taistelu. Tätä taistelua käsittelevä Stanislaw Rozewiczin ohjaama puolalainen elokuva Westerplatte – taipumattomat taistelijat (1967) palkittiin Moskovan elokuvajuhlilla hopeisella palkinnolla.Westerplatte Broni Sie Nadal (1967), New York Times, viitattu 18.7.2013 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Puolan maantiede Luokka:Euroopan niemimaat