EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Thanesar

Thanesar tai Kurukshetra on kaupunki Intian Haryanan osavaltiossa. Se on tärkeä hindulainen pyhiinvaelluspaikka. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli 155 152\. ==Maantiede== Thanesar sijaitsee Intian Haryana osavaltion koillisosassa Kurukshetran piirikunnassa. Kaupunki on Saraswatijoen varrella noin 32 kilometriä Karnalin kaupungista pohjoiseen. ==Historia== Thanesarin historiallinen nimi on Kurukshetra. Paikka tunnetaan hyvin vanhana indoarjalaisena asutuksena. Se liitetään Mahabharatassa esiintyviin legendoihin ja mainitaan Bhagavad Gitan ensimmäisessä säkeessä. Sen mainitsee myös kiinalainen tutkimusmatkailija Xuanzang. Kaupunki tunnettiin hindulaisesta temppelistä, jossa säilytettiin pronssista idolia. 600-luvulla kaupunki oli kuningas Harshan pääkaupunki. Mahmud Ghaznilainen ryösti kaupungin sotaretkellään Intiaan vuosina 1014–1015 ja vei mukanaan sen kuuluisan pronssi-idolin. Ghaznavidit hallitsivat kaupunkia vuosiin 1043–1044, jolloin heidät kukisti hindulaisten hallitsijoiden liittouma. Hinduvaltaa kesti vuoteen 1192, jolloin alueen valtasivat islamilaiset ghuridit. Ghurideja seurasi puolestaan Delhin sulttaanikunta. Islamilaisetkin hallitsijat säilyttivät vanhan hindulaisen pyhätön, joka oli tärkeä pyhiinvaelluspaikka. Islamilaisia historiallisia kohteita kaupungissa ovat esimerkiksi sen linnoitus ja šeikki Chilli Jalalin hauta. ==Kulttuuri== Thanesar on tärkeä hindulainen pyhiinvaelluspaikka. Auringonpimennyksien aikaan kaupungin vesialtaille saapuu miljoonia pyhiinvaeltajia. Ympäröivällä seudulla on 350 pyhiinvaelluspaikkaa. ==Väestö== Thanesarin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 155 152\. Asukkaista hinduja oli 91,94 %, sikhejä 6,51 % ja muslimeja 1,08 %. Lukutaitoisuus oli 89,04 %. ==Lähteet== Luokka:Haryanan kaupungit Luokka:Hindulaisuuden pyhät paikat
Harry Lindfors

Harry Emil Rafael Lindfors (8. heinäkuuta 1905 Helsinki – 17. kesäkuuta 1968) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Lindforsin vanhemmat olivat varastonhoitaja Emil Reinhold Lindfors ja Berta Irene Eklöf ja puoliso vuodesta 1931 Maj-Lis Margareta Nyström. Lindfors tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1923 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1925. Hän oli Mercantilen rauta- ja metalliosaston palveluksessa vuodesta 1926, prokuristi vuodesta 1933, johtokunnan jäsen vuodesta 1939, varatoimitusjohtaja vuodesta 1945 ja toimitusjohtaja vuodesta 1957. Lindforsilla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten HIFK:n monivuotinen puheenjohtajuus. Sota- aikana päämajassa hankinta- ja asiantuntijatehtävissä palvellut Lindfors oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Lindfors sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Eine Kleine Nachtmusik (albumi)

Eine Kleine Nachtmusik on brittiläisen äärimetalliyhtye Venomin livealbumi vuodelta 1986. == Nauhoitukset ja julkaisu == Markkinoille oli 1980-luvun puoliväliin mennessä ilmestynyt useita Venom-bootlegeja, jotka oli julkaistu Neat Recordsin lisenssillä mutta ilman yhtyeen suostumusta. Niiden laatu oli heikko, ja vuonna 1985 Venomin jäsenet lupailivat haastatteluissa virallista konserttitaltiointia. Rumpali Anthony ”Abaddon” Brayn mukaan sen äänittäminen oli kuitenkin vaikeaa: Virallisen livealbumin nimeksi suunniteltiin ensin Alive In ’85. Lopulliseksi nimeksi valittiin kuitenkin Eine Kleine Nachtmusik Mozartin samannimisen serenadin mukaan. Taidemusiikin klassikkoon viittaava nimi oli Venomille tyypillinen provokaatio ja rock-perinteitä tietoisesti rikkova ratkaisu. Livealbumille päätyi materiaalia kolmesta konsertista. Yksi niistä oli soitettu Lontoon Hammersmith Odeonilla lokakuussa 1985 ja kaksi New Yorkin The Ritzissä huhtikuussa 1986. Albumille valikoitiin konserttien suosituimmat kappaleet. Albumin tuotti Venomin basisti ja laulaja Conrad ”Cronos” Lant ja äänitti Keith Nicol. Eine Kleine Nachtmusik julkaistiin joulukuussa 1986. Venomin alkuperäinen kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn oli tuossa vaiheessa jo jättänyt yhtyeen. Eine Kleine Nachtmusik oli myös viimeinen albumi, jonka Venom julkaisi Neat Recordsin kautta. == Vastaanotto == Imperiumin Janne Peltonen kirjoittaa vuonna 2005 julkaistussa arvostelussa, että ”Eine Kleine Nachtmusik onnistui vangitsemaan Venomin keikan hienosti – –, ja kun loistavista kappaleista ei varsinaisesti ollut pulaa, niin livelättyä kelpaa kuunnella edelleenkin.” == Kappaleet == Kappaleet 1, 2, 5, 13, 14, 15, 18 C. Lant / J. Dunn. Kappaleet 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11, 12, 16, 17, 20 ja 21 C. Lant / A. Bray / J. Dunn. ===LP 1=== A-puoli # # # # # # B-puoli # * # # # # ===LP 2=== A-puoli # * # # # # B-puoli # * # # # # == Kokoonpano == * Abaddon – rummut * Cronos – laulu ja bassokitara * Mantas – sähkökitara == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Venomin konserttitallenteet Luokka:Vuoden 1986 konserttitallenteet
Veikko Varesmaa

Veikko Verner Varesmaa (vuoteen 1928 Wilén) (11. syyskuuta 1910 Turku – 27. tammikuuta 1996 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1968. Varesmaan vanhemmat olivat faktori Sven Verner Konstantin Wilén ja ompelija Suoma Matilda Sjöström ja puoliso vuodesta 1939 sairaanhoitaja Aura Annikki Antila. Varesmaa kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisessa lyseossa vuonna 1930, valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1935 ja agronomiksi 1936. Hän toimi 1935 Satakunnan meijeriliiton konsulenttina, 1937 Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton sihteerinä ja 1949–1975 Valion Jyväskylän konttorin johtajana ja sivutoimisesti Keski-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtajana 1949–1957. Varesmaalla oli useita luottamustehtäviä, muun muassa Jyväskylän Seudun Osuuspankissa, Osuusliike Keskimaassa, Keski-Suomen Lihantuottajat Oy:ssä, Suomen Pankin Jyväskylän konttorissa, Keski-Suomen Maitokunnassa ja Rantaloma Oy:ssä. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Johann Jacob Dillenius

Johann Jakob Dillenius (1687–1747) oli saksalainen kasvitieteilijä. Hän harjoitti erityisesti kuvailevaa kasvitiedettä ja teki useita teoksia, joissa hän kuvasi tekstein ja piirroksin satoja lajeja. Dillenius opiskeli yliopistossa Gießenissä Saksassa ja kokosi kaupungin lähialueilta löytämistään lajeista teoksen Catalogus Plantarum circa Gissam sponte nascentium vuonna 1718. Teos sisälsi 980 lajia putkilokasveja, 200 lajia sammalia ja muita vastaavantyyppisiä kasveja sekä 160 lajia sieniä. Elokuussa 1721 Dillenius lähti Englantiin, jossa hänestä tuli vuonna 1728 Oxfordin yliopiston ensimmäinen kasvitieteen professori. Oxfordin yliopistossa toimiessaan Dillenius julkaisi merkittävimmät teoksensa Hortus Elthamensis (1732) ja Historia Muscorum (1741). Hortus Elthamensis sisälsi tekstikuvaukset ja piirrokset 417 kasvilajista ja Historia Muscorum sisälsi puolestaan tekstikuvaukset ja piirrokset yli 600 lajia "sammalia", jotka nykyluokittelun mukaan olivat lehtisammalia, maksasammalia, liekomaisia kasveja, leviä, jäkäliä sekä muita matalampia kasveja. Carl von Linné on nimennyt dillenioiden (Dillenia) suvun Dilleniuksen mukaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksalaiset kasvitieteilijät Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Oxfordin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1687 syntyneet Luokka:Vuonna 1747 kuolleet
Aikamies

Aikamies on Samppa Batalin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen elokuva, joka tuli ensi-iltaan joulukuussa 2022. Elokuva sai maailman ensiesityksensä Varsovan elokuvajuhlien Free Spirit -sarjassa lokakuussa 2022. Elokuva voitti sarjan ja palkittiin Free Spirit -palkinnolla. Aikamies on rakkaustarina, jossa yksinäinen ovimies asettaa vaakalaudalle sekä sydämensä että mielensä, kun lapsuudessa kielletyt aikamatkustusleikit muuttuvat todeksi. Aikamiehen nimiroolissa nähdään Matti Pajulahti ja toisessa pääroolissa on Annika Hartikka. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Joel Hirvonen ja Jaana Saarinen. Elokuvan on kuvannut Miikka Pakarinen ja leikannut Tuomas Kohtamäki. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Black Lion Pictures. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset independent-elokuvat
The Mars Volta (albumi)

__NOTOC__ The Mars Volta on The Mars Voltan seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2022. Albumista julkaistiin akustinen versio nimeltään Qué Dios Te Maldiga Mí Corazón 21. huhtikuuta 2023. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Inferno: Identiteetistä ei ole luovuttu, vaikka muotoa onkin muutettu – arviossa The Mars Volta Viitattu 15.12.2022. * Soundi: Levyarvio: Paluun tehnyt The Mars Volta yllättää perinpohjaisesti – Viisto ja omintakeinen tunnelma on silti yhä läsnä Viitattu 28.9.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 albumit Luokka:The Mars Voltan albumit
Jorma Koivuvaara

Jorma Uolevi Koivuvaara (15. huhtikuuta 1912 Lahti – 16. joulukuuta 1971 Inkeroinen) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1969. Koivuvaaran vanhemmat olivat teknikko Paavo Aleksanteri Koivuvaara ja Anni Matilda Oksanen ja puoliso vuodesta 1933 Elli Mildred Hallas. Koivuvaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta vuonna 1931 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1941. Hän aloitti Valion meijerin isännöitsijänä Turussa ja siirtyi 1950 Inkeroisiin toimitusjohtajaksi Kymenlaakson Osuusmeijeriin, joka oli maan suurin osuusmeijeri. Koivuvaara kuului Kotkan Meijeri Oy:n johtoon ja Tuottajain Maito Oy:n hallitukseen 1955–1966. Hän toimi myös Keskusosuusliike Hankkijan tilintarkastajana ja oli sanomalehti Kymen Keskilaakson Oy:n johtokunnan jäsen. Koivuvaara osallistui jatkosotaan ja sotien jälkeen Inkeroisten reserviupseerien toimintaan. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Kalliokylän työväentalo

Kalliokylän työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Kalliokylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Kalliokylän työväenyhdistys perustettiin yhden lähteen mukaan nimellä Kalliokylän Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistys. Perustamisajankohta ei ole tiedossa, mutta yhdistys on ollut olemassa viimeistään loppuvuonna 1913, jolloin se ilmoitti lehdessä pitävänsä iltamat. Omaa taloa ei ilmeisesti vielä tuolloin ollut käytössä. Marraskuussa 1922 yhdistys ilmoitti järjestävänsä "vapaaviikko-iltamia" omalla talollaan; tämä on ensimmäinen maininta talosta. Elokuussa 1930 Savon Sanomissa ilmoitettiin Kalliokylän Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistyksen talon sulkemisesta väliaikaisesti kommunistilakien nojalla. Jo kymmenen päivää ennen sulkemisuutista kyseisen yhdistyksen kerrottiin kuitenkin lakkauttaneen itsensä ja luovuttaneen talonsa ja omaisuutensa Kalliokylään samana vuonna perustetulle sosialidemokraattiselle yhdistykselle. Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistys oli luultavasti alun perin ollut sosialidemokraattinen, mutta liittynyt vuonna 1920 perustettuun Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, sillä uutisessa mainittiin talon olleen alun perin sosialidemokraattien omistuksessa. Samassa lehdessä julkaistiin uutinen uuden sosialidemokraattisen yhdistyksen perustamisesta. Ilmeisesti talo omistajanvaihdoksesta huolimatta suljettiin pysyvämmin, sillä vuonna 1932 maaherra hylkäsi Voimistelu- ja urheiluseura Kallion anomuksen talon avaamisesta. Vuonna 1933 jokin taho järjesti talolla iltamat, mutta ei ole tiedossa, oliko talo silloin työväenyhdistyksen vai jonkin muun yhdistyksen hallussa. Yhden lähteen mukaan talo oli siirtynyt jossain vaiheessa 1930-luvun alussa omistajayhdistyksen lahjoituksen kautta Voimistelu- ja urheiluseura Kalliolle, jonka lakkauttamisen jälkeen talo myytiin Kiuruveden Työväen Osuuskaupalle 17.11.1934. Ei ole tiedossa, mitä tälle talolle sittemmin tapahtui. Ilmeisesti yhdistys sai jatkaa toimintaansa sotien jälkeen, sillä sen toinen talo valmistui vuonna 1954. Talon suunnitteli Antti Juntunen. Yhdistys oli liittynyt sotien jälkeen SKDL:n. ==Rakennus== Vuoden 1954 talo oli runkorakenteinen lautatalo, jossa oli huopakatto. Sisäkatto ja sisäseinät oli vuorattu kovalevyillä. Talon pinta-ala oli 250 neliömetriä, johon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen/vaatehuone sekä yhden huoneen asunto. Talo oli puulämmitteinen, mutta siinä oli sähköt. Sisä-WC:tä ei ainakaan vuonna 1988 ollut, ja tuolloin mainittiin korjausten olevan muutenkin ajankohtaisia. Kyseisenä ajankohtana talo oli edelleen yhdistyksen käytössä. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kiuruveden rakennukset ja rakennelmat
Mikko Linkola

Mikko Linkola (vuoteen 1935 Yrjö Aksel Mikael Collan) (3. helmikuuta 1913 Lempäälä – 11. helmikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen ilmavoimien upseeri ja maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1969.Helsingin Sanomat. 17.02.1983. Kuolleita. Linkolan vanhemmat olivat ministeri, kansanedustaja, maaherra Mikko Collan ja Minna Elisabet Väisälä (aiemmin Veisell) ja puoliso vuodesta 1943 Lyyli Liisa Orvokki Puupponen. Linkola kirjoitti ylioppilaaksi, kävi Kauhavan Ilmasotakoulun ja aloitti 1938 ilmavoimien palveluksessa. Linkola osallistui talvi- ja jatkosodan taisteluihin lentolaivueiden 26 ja 24 päällikkönä. Hän jäi eläkkeelle ilmavoimista 1949 majurina ja ryhtyi viljelemään sukunsa omistamaa Vaaniin kartanoa Kiukaisissa ja Eurassa. Hän osallistui aktiivisesti maatalousjärjestöjen ja osuusliikkeiden toimintaan ja toimi Osuuskauppojen Keskuskunnan hallintoneuvoston puheenjohtajana. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Maanviljelysneuvokset Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Luupuveden työväentalo

Luupuveden työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Luupuveden kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Luupuveden työväenyhdistys perustettiin todennäköisesti vuonna 1912, sillä kyseisenä vuonna yhdistys ilmoitti ensimmäisen kerran jäsenmääränsä SDP:n puoluetilastoon, ja elokuussa 1912 se myös järjesti ensimmäisen iltamansa Konolanmäen Wallan talossa. Iltamien ohjelmassa oli ”kaikenlaista iloa nuorille ja vanhoille” ja tervetulleiksi toivotettiin sekä köyhät että rikkaat. Vuonna 1912 yhdistyksellä oli 15 jäsentä, vuonna 1916 jäseniä oli 14. Vuoteen 1925 mennessä yhdistys oli saanut käyttöönsä oman talon. Kyseisen vuoden elokuussa uutisoitiin, että Luupuveden työväenyhdistyksen talollaan järjestämissä iltamissa oli syntynyt tappelu, jonka yhteydessä yksi henkilö oli kuollut. Vuonna 1930 talo suljettiin väliaikaisesti kommunistilakien nojalla. Talon myöhemmästä kohtalosta ei ole tietoa. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kiuruveden rakennukset ja rakennelmat
Koivujärven työväentalo

Koivujärven työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Koivujärven kylässä sijainnut työväentalo. Koivujärven työväenyhdistyksen perustamisen tai talon rakentamisen ajankohdat eivät ole tiedossa. Ensimmäinen maininta talosta on, että Koivujärven työväenyhdistys järjesti juhannusiltamat omalla talollaan vuonna 1920. Vuonna 1922 juhannusiltamat järjestettiin yhteistyössä Pielaveden ja Kiuruveden yhdistysten kanssa Koivujärven työväentalolla. Talo suljettiin väliaikaisesti kommunistilakien nojalla vuonna 1930. Syksyllä 1931 talo oli edelleen väliaikaisesti suljettuna, eikä maaherra suostunut avaamaan sitä, sillä yhdistyksen lakkauttamista käsiteltiin yhä kihlakunnanoikeudessa. Yhdistyksen tai talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kiuruveden rakennukset ja rakennelmat
Vesa Kuosmanen

Vesa Kuosmanen (s. 1984) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen yhdessä Saila Kivelän kanssa ohjaamaa dokumenttielokuva Eläinoikeusjuttu (2022) sai maailman ensi-iltansa CPH:DOX elokuvafestivaalilla ja Pohjois- Amerikan ensi-iltansa Hot Docs elokuvafestivaalilla keväällä 2022. Kuosmasen esikoispitkä fiktioelokuva, yhdessä Henri Huttusen kanssa ohjattu Night Goes Long sai ensi-iltansa Rakkautta ja anarkiaa elokuvafestivaalilla syyskuussa 2015. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Appelsiinisienet

Appelsiinisienet (Tethyidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä. == Taksonomia ja anatomia == Appelsiinisienet jaetaan 14 sukuun ja lajeja on noin 80. Lajien rakenne muodostuu proteiinisäikeistä, joita tukevat piidioksidista koostuvat piikit eli spikulit. Muodoltaan appelsiinisienet ovat useimmiten pallomaisia, mutta myös viuhkamaisia ja varrellisia lajeja tunnetaan. Appelsiinisieniä tavataan niin lauhkeista kuin lämpimistäkin meristä. Useat ovat matalien vesien lajeja ja syvimmillään appelsiinisienet elävät 2 100 metrin syvyydessä. == Lähteet == Luokka:Sarveispiisienet
Villa Grönberg

Villa Grönberg on Tikkurilan aseman itäpuolella Vantaan Jokiniemessä sijaitseva kolmikerroksinen kerhotila ja entinen asuinrakennus. Punatiilisen yksityistalon suunnitteli Lars Sonck, ja se valmistui alueella sijainneen lyijyvalkoistehtaan johtajan asunnoksi vuonna 1936. Vuonna 1928 perustetun tehtaan omisti liikemies Artur Grönberg, jonka poika Kurt perheineen oli Villa Grönbergin ensimmäinen asukas. Kurt Grönberg peri tehtaan toimitusjohtajan paikan isältään vuonna 1937.Rakennushistoriallinen selvitys, s. 8 Rakennuksessa oli erilliset sisäänkäynnit vieraille ja palvelusväelle. Vantaan kaupunginmuseon mukaan Villa Grönbergissä on samoja piirteitä kuin Sonckin suunnittelemassa funktionalistisessa Mikael Agricolan kirkossa. Edustusasunto pysyi Grönbergin suvun omistuksessa 1980-luvulle asti. Tehtaan toiminta päättyi vuonna 1984, ja maakauppojen yhteydessä myös Villa Grönberg siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen. Se oli alun perin tarkoitus remontoida kaupungin edustustilaksi mutta jäi kuitenkin vuosiksi tyhjilleen. Vuonna 1992 kaupunki antoi rakennuksen ilmaiseksi käyttöön Vantaan A-killalle, joka kunnosti sen Museoviraston ohjauksessa kerhotilaksi. Kellariin museoitiin Grönbergin perheen pommisuoja. A-kilta on edelleen vuokralainen ja järjestää tiloissa työtoimintaa kuntoutujille. Entisen tehtaan alueet ovat jääneet rakentamattomiksi, mutta niille suunnitellaan muun muassa Tikkurilan osaamiskampusta. Villa Grönberg säilytetään, ja sen ympärille on suunniteltu puutarhaa. Rakennus on suojeltu asemakaavalla. == Grönbergin tehtaan ympäristöhaitat == Aikana, kun Grönbergin lyijyvalkoistehtaassa ei vielä ollut suodattimia, se levitti lyijyä ympäristöön useiden kilometrien säteelle. 1970-luvulla lyijylaskeumat ylittivät suositukset paikoitellen kymmenkertaisesti, ja myös tehtaan lähellä asuvien ihmisten veren lyijypitoisuus oli kohonnut. Ongelmallisin jäte oli savukaasujen pesussa syntynyt pesuriliete, joka sisälsi lyijyn lisäksi myös dioksiineja ja furaaneja. Lopulta tehdas purettiin, ja alueen pintamaita puhdistettiin 1990- ja 2000-luvuilla. Pilaantuneita massoja poistettiin alueelta 83 000 tonnia. Tikkurilan ja Jokiniemen ympäristössä on kuitenkin voimassa suositus siitä, ettei siellä kasvatettaisi syötäviä kasviksia eikä poimittaisi marjoja tai sieniä. == Lähteet == * === Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Jokiniemi Luokka:Lars Sonckin suunnittelemat rakennukset Luokka:Vantaan suojellut rakennukset
African Moot

African Moot on Shameela Seedatin ohjaama ja käsikirjoittama eteläafrikkalais- suomalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2022. Elokuva käsittelee African Human Rights Moot Court Competition -kilpailua, jossa afrikkalaiset tuomarit, oikeusoppineet ja oikeustieteen opiskelijat argumentoivat toisiaan vastaan fiktiivisissä oikeustapauksissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Peltokankaan Työväentalo

Peltokankaan Työväentalo on vuonna 1949 valmistunut Perhon kunnassa Peltokankaan kylässä sijaitseva työväentalo. == Historiaa == Omistajayhdistys rakensi talon pääosiltaan talkoilla. Materiaalihankintoihin otettiin pankkilainaa, järjestettiin keräyksiä ja saatiin lahjoituksia. == Rakennus== Hirsirunkoinen rakennus valmistui 1949. Rakennusta ei alun perin vuorattu sisältä eikä ulkoa, vaan se jätettiin hirsipintaiseksi. Ulkopuoli maalattiin punaiseksi. Alkuperäisenä katteena oli päre, mutta se muutettiin tiilikatteiseksi vuonna 1967. Sisäkatto on paneloitu. Alkuperäiset vuoraamattomat sisäseinät vuorattiin 1963–1964 kuitulevyillä ja tapetilla. Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteinen. Juhlasalin näyttämö purettiin 1964. Pihalla olevassa ulkorakennuksessa on käymälät ja puuvaja. Talo on peruskorjattu 1989. ==Toimintaa talolla== Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. Talo on edelleen kunnossa, ja siellä järjestetään myös monenlaisia perhejuhlia. ==Lähteet == Luokka: Perho Luokka: Työväentalot
Sääksjärven järjestötalo

Sääksjärven Järjestötalo on vuonna 1962 valmistunut Vimpelin Sääksjärven kylässä sijaitseva työväentalo. == Historiaa == Sääksjärven ensimmäinen työväentalo valmistui samalle tontille vuonna 1908. Vimpelin Sääksjärven kylässä perustettiin Sääksjärven Järjestötalo ry niminen yhdistys, jonka tarkoituksena oli rakentaa kylän järjestöjen yhteiseen käyttöön järjestötalo. Kylän yhdistyksistä mukana olivat muun muassa Työväenyhdistys Kipinä ja voimistelu- ja urheiluseura Sääksjärven Yritys. Eino Fahlenius piirsi jo vuonna 1954 rakennuksen piirustukset, mutta talo saatiin valmiiksi vasta vuonna 1962. == Rakennus== Rakennus valmistui pääosin talkootyönä. Talo on puolitoistakerroksinen, rankarakenteinen ja sen ulkovuoraus on tehty paneelilaudoituksella. Katteeksi laitettiin huopa. Rakennuksessa on juhlasali ja näyttämö sekä erilliset ravintola- ja keittiötilat. Tontilla on myös puinen ulkorakennus, jossa on sauna pukuhuoneineen sekä käymälät. ==Toimintaa talolla== Järjestötalolla ovat toimineet alueen paikalliset työväenjärjestöt ja urheiluseura. Talolla on järjestetty myös tansseja, nuorisotoimintaa ja juhlia. ==Lähteet == Luokka: Vimpelin rakennukset ja rakennelmat Luokka: Työväentalot
All that Remains to Be Seen

All that Remains to Be Seen on Julie Bezerra Madsenin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2022. Elokuva kertoo Christinasta ja hänen 7-vuotiaasta pojastaan, jotka sairastavat silmien verkkokalvoja rappeuttavaa Stargardtin tautia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Tanskalaiset dokumenttielokuvat
Jumalten keinussa

Jumalten keinussa on Marjaana Mykkäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2022. Elokuva käsittelee Suomen kansallisoopperan vuonna 2016 aloittamaa projektia, jossa on määrä esittää Richard Wagnerin neliosainen Nibelungin sormus -oopperasarja. Elokuvassa kuvataan oopperatuotantoa kulissien takaa projektissa, joka ajautuu moniin ongelmiin muun muassa koronaviruspandemian ja alati vaihtuvien työryhmän jäsenten vuoksi. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Puutarha (dokumenttielokuva)

Puutarha on Minna Havukaisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2022. Elokuva käsittelee BDSM-seksiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Ostróda

Ostróda (, muinaispreussiksi Austrāti) on turistien suosima kaupunki Puolassa Warmia-Masurian voivodikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 14,2 neliökilometriä, ja vuonna 2020 siellä oli 32 714 asukasta. Kaupungin pormestarina toimii Zbigniew Michalak. Ensimmäiset kirjalliset tiedot Ostródasta ovat peräisin 1200-luvun puolivälistä, jolloin Saksalainen ritarikunta hallitsi aluetta. Kaupunkioikeudet Ostróda sai vuonna 1329, ja punatiilinen Ostródan linna rakennettiin vuosina 1349–1408. Vuonna 1440 Ostroda liittyi Saksalaista ritarikuntaa vastustaneeseen Preussin kaupunkien liittoon. Ostróda kukoisti etenkin vuosina 1886–1919, jolloin kaupunki kehittyi nopeasti ja sinne saatiin sähköt sekä kaasu- ja vesijohtojärjestelmät. Ennen toista maailmansotaa kaupunkia kutsuttiin "Masurian helmeksi". Kun puna-armeija saapui Ostródaan sodan lopulla vuonna 1945, siellä oli enää noin 2 000 asukasta. Ostródan tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat L-kirjaimen muotoinen laituri, jonka pinta-ala on lähes 700 neliömetriä, sekä 1300-luvun alussa rakennettu Ostródan linna, jossa Napoleon Bonaparte asui runsaan kuukauden ajan vuonna 1807. Luonnonnähtävyyksiin kuuluvat viisi kaupungissa sijaitsevaa järveä sekä sen läpi virtaava Drwęca-joki. Ostródan uskotaan saaneen nimensä Ala-Saksin ​​Osterode am Harzin kaupungista, mistä ensimmäiset asukkaat olivat kotoisin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Warmia-Masurian voivodikunnan kaupungit
Seek Bromance

Seek Bromance on Samira Elagozin ohjaama ja käsikirjoittama alankomaalais- suomalaisena yhteistuotantona tehty kokeellinen elokuva vuodelta 2021. Elokuva käsittelee sukupuoli-identiteettiä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2021 suomalaiset elokuvat Luokka:Alankomaalaiset elokuvat Luokka:Kokeelliset elokuvat
Prime Evil

Prime Evil on brittiläisen äärimetalliyhtye Venomin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989 ja oli ensimmäinen kolmesta laulaja-basisti Tony ”Demolition Man” Dolanin kanssa tehdystä albumista. Kitaraa ja rumpuja soittavat alkuperäisjäsenet Jeffrey ”Mantas” Dunn ja Anthony ”Abaddon” Bray, rytmikitaraa uusi jäsen Al Barnes. Albumilla Venomin musiikki loittoni black metalista ja uuden aallon brittimetallista ja lähestyi amerikkalaistyylistä thrash metalia. Sanoitukset käsittelevät yhtyeelle tyypillisiä aiheita, kuten Saatanaa, Helvettiä, naisia, seksiä ja metallimusiikkia. Dolan, Dunn ja Bray tekivät vuonna 2015 paluun nimellä Venom Inc. Kokoonpano julkaisi vuonna 2017 studioalbumin Avé. == Vastaanotto == Imperiumin Aleksi Peura kirjoitti vuonna 2017, että kolmen ensimmäisen albuminsa jälkeen Venom on julkaissut ”kaksi hyvää levyä [Prime Evil ja Resurrection] ja hirmuisen läjän silkkaa sontaa”. Peuran mukaan Prime Evilillä ”oli sitä vimmaista näyttämisenhalua, joka yhtyeeltä oli muutaman levyn ajaksi kadonnut ja kaikkoaisi pian uudestaan”.Peura, Aleksi: Venom Inc.: Avé (Nuclear Blast). Imperiumi 12.8.2017. Viitattu 4.10.2021. Metal Express Radion kriitikko Lior Stein pitää Prime Eviliä osoituksena siitä, että Venom kykeni tuottamaan vahvaa materiaalia myös ilman alkuperäistä keulahahmoa Conrad ”Cronos” Lantia. Hän kirjoittaa Venomin löytäneen Prime Evilillä musiikkiinsa uutta voimaa ja tarjonneen kelpo haasteen yhdysvaltalaisille thrash-yhtyeille. The Metal Archives -sivustolla Prime Evil on käyttäjäarvioista lasketun keskiarvon perusteella Venomin paras studioalbumi.Venom: Discography (Main). The Metal Archives. Viitattu 17.11.2012. AllMusic-sivustolla albumi saa arvosanaksi kolme tähteä viidestä mahdollisesta.Prime Evil (Venom). AllMusic. Viitattu 28.9.2022. Rumpali Tony Bray on nimennyt Prime Evilin henkilökohtaiseksi suosikikseen Venomin tuotannosta ja kuvaillut sitä yhtyeen ”uudestisyntymäksi”. Jeff Dunn pitää sitä Welcome to Hellin, Black Metalin ja Resurrectionin ohella Venomin parhaana albumina. Myös Tony Dolan on muistellut Prime Eviliä hyvillä mielin. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == ;Venom * Demolition Man – laulu, bassokitara * Mantas – soolokitara * Al Barnes – rytmikitara * Abaddon – rummut ;Tuotanto * Nick Tauber, Kevin Ridley – tuottajat * Barry Clempson – teknikko * Steve Brew – apulaisteknikko == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Venomin albumit Luokka:Vuoden 1989 albumit
Perhereissu

Perhereissu on Janne Nykäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen independent-tuotantona tehty lastenelokuva vuodelta 2022. Elokuva kertoo kahdesta tytöstä, Mariasta ja Asteesta, joiden vanhemmat ovat eroamassa. Tytöt päättävät kuitenkin saattaa vanhempansa jälleen yhteen. == Vastaanotto == Helsingin Sanomien Tuomo Yrttiaho piti elokuvaa haparoivana mutta sympaattisena indietuotantona. Elokuvalla oli vuonna 2022 yhteensä 1307 katsojaa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset lastenelokuvat Luokka:Suomalaiset independent-elokuvat
Temples of Ice

Temples of Ice on äärimetalliyhtye Venomin seitsemäs studioalbumi. Albumilla jatkaa sama kokoonpano kuin edellisellä albumilla Prime Evilillä. == Vastaanotto == Temples of Icen ilmestyessä Venomin suosio oli ollut jo pitkään laskussa. Laulaja-basisti Tony ”Demolition Man” Dolan oli tyytymätön albumin kansikuvaan ja tuotantoon ja koki hyvää kappalemateriaalia menneen sen vuoksi hukkaan. Rock Hardin aikalaisarvostelussa albumia kuvailtiin ammattitaitoiseksi ja kohtuullisen onnistuneeksi muttei kuitenkaan niin hyväksi, että se kykenisi pitämään yhtyeen kulttisuosiota yllä tai tyydyttämään vanhojen fanien nostalgiaa. Metal Express Radion kriitikko Lior Stein kuvaili Temples of Icea vuonna 2008 julkaistussa arvostelussa ”ihan hyväksi”. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Demolition Man – laulu, bassokitara * Mantas – soolokitara * Al Barnes – rytmikitara * Abaddon – rummut == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Venomin albumit Luokka:Vuoden 1991 albumit
Ted White

Ted White (25. tammikuuta 1926 Texas – 14. lokakuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja stunttimies. Tätä nykyä hän on parhaiten tunnettu slasher-sarjamurhaaja Jason Voorheesin näyttelijänä elokuvassa Friday the 13th Part 4: The Final Chapter. ==Ura== White värväytyi 17-vuotiaana merijalkaväkeen, jossa palveli kuusi vuotta. Tämän jälkeen White lähti opiskelemaan Oklahoman yliopistoon, jossa hän pelasi jalkapalloa ennen kuin hän alkoi haaveilla näyttelijän urasta. Opiskeltuaan neljä vuotta yliopistossa hän avioitui, minkä jälkeen hän muutti Kaliforniaan ja alkoi työskennellä sijaisnäyttelijänä.Home :: Ted White Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki elokuvassa Iwo Jima vuodelta 1949, jossa hän toimi näyttelijä John Waynen sijaisnäyttelijänä.WWII Marine-Turned John Wayne Stunt Double Was Friday 13th’s Jason, Too – Stripes Guam Vuonna 1984 Whiteen otettiin yhteyttä elokuvaohjaaja Joseph Ziton toimesta, koska hän tarvitsi suurikokoisen sijaisnäyttelijän esittämään Jason Voorheesiä Perjantai 13. -elokuvasarjan neljänteen elokuvaan. Aluksi White oli ollut hyvin pessimistinen roolia kohtaan, mutta otti tarjouksen vastaan, koska hän tarvitsi tuolla hetkellä rahaa.A Photo Journey Through Creation's Weekend of Horrors – Bloody- Disgusting White tosin vaati, että hänen nimensä jätettäisiin kreditoimatta.Why Friday the 13th Part 4's Jason Actor Demanded He Not Be Credited – ScreenRant Hän myös kieltäytyi uusimasta rooliaan elokuvasarjan viidennessä osassa. ==Roolit== ===Elokuvat=== *Täydellinen loma (1958) ... sotilas (kreditoimaton) *Alamo (1960) ... tennesseeläinen (kreditoimaton) *Paukkurauta-Kati (1965) ... revolverimies (kreditoimaton) *Tappajan jäljet (1967) ... jalkapallopelaaja *Hurja Larry, tuhma Mary (1974) ... partiopoliisi *Tron (1982) ... vartija *Starman (1984) ... metsästäjä *Vihreän timantin metsästys (1984) ... Grogan *Friday the 13th Part 4: The Final Chapter (1984) ... Jason Voorhees (kreditoimaton) *Silverado (1985) ... Hoyt ===TV-sarjat=== *Kojak (Kausi 1, jakso 11: "Marker to a Dead Bookie", 1974) ... SollyTed White – Movie-dude.com ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Sijaisnäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset toisen maailmansodan sotilaat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Gargano

Gargano on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Francesco Gargano (1889–1975), italialainen miekkailija ja olympiavoittaja * Luca Gargano (s. 1973), suomalais-italialainen muusikko ja radiotoimittaja * Nicholas Gargano (1934–2016), brittiläinen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti * Petra Gargano (s. 1985), suomalainen laulaja * Walter Gargano (s. 1984), uruguaylainen jalkapalloilija
Tom Høyem

Tom Høyem (s. 10. lokakuuta 1941 Nykøbing Falster) on tanskalais-saksalainen poliitikko. Hän kuului aiemmin tanskalaiseen Keskustademokraatit-puolueeseen ja toimi vuosina 1982–1987 Tanskan Grönlanti-ministerinä. Vuonna 1994 hänestä tuli Karlsruhen Eurooppa-koulun rehtori ja hän liittyi saksalaiseen FDP:hen. Vuonna 2004 hänet valittiin Karlsruhen kaupunginvaltuustoon. Høyem on ollut Tanskan ja Saksan kaksoiskansalainen vuodesta 2015. Høyem opiskeli pohjoismaista filologiaa Kööpenhaminan yliopistossa ja opetti 1970-luvun lopulla tanskan kieltä Tukholman yliopistossa. Hän toimi samalla Berlingske- sanomalehden kirjeenvaihtajana. ==Muuta== Tanskan Grönlanti-ministerinä toimiessaan Høyem vieraili Hansinsaarella ja vei sinne konjakkipullon sekä Dannebrogin merkiksi siitä, että saari kuuluu Tanskalle. Vierailu aloitti Tanskan ja Kanadan välisen vuosikymmenien mittaisen "viskisodan", jossa tanskalaiset ja kanadalaiset sotilaat vuorotellen kävivät vaihtamassa tilalle oman lippunsa sekä viemässä saarelle uuden pullon alkoholijuomaa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Tom Høyem Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Tanskalaiset toimittajat Luokka:Vapaan demokraattisen puolueen poliitikot Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ágios Panteleímonas (saari)

Ágios Panteleímonas () eli Mandráki (Μανδράκι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Oinoússeen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,059 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Panteleímonas kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Ágios Panteleímonas on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Panteleimonille (Ágios Panteleímonas) omistetusta kirkosta. Saarella on myös Pyhälle Katariinalle (Agía Aikateríni) omistettu kirkko sekä majakka. Ágios Panteleímonaksen ja Oinoússeen välissä sijaitsee Paterónison eli Chálikaksen saari. == Lähteet == Luokka:Oinoússes Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Ágios Spyrídonas (saari)

Ágios Spyrídonas (, ) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Pároksen saaren länsipuolella Paroikián kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Spyrídonas kuuluu Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Spyridonille (Ágios Spyrídonas) omistetusta kirkosta. Saaren ympärillä on suuri joukko samaan rykelmään kuuluvia pikkusaaria. == Lähteet == Luokka:Kykladit Luokka:Páros
Ágios Spyrídonas

Ágios Spyrídonas (, ; ”Pyhä Spyridon”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa: * Ágios Spyrídonas, kylä Dío-Ólympoksen kunnassa Pierian alueyksikössä Keski-Makedonian alueella * Ágios Spyrídonas, saari Kykladien saariryhmässä lähellä Párosta
Ágios Stéfanos (Chíoksen itärannikko)

Ágios Stéfanos () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren itärannikolla Lagkádan ja Pantoukióksen kylien edustalla. Saaren pinta-ala on 0,062 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Stéfanos kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Lagkádan kyläyhdyskuntaa. Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Stefanokselle (Ágios Stéfanos) omistetusta kirkosta. Chíoksen itärannikon Ágios Stéfanosta ei tule sekoittaa toiseen Ágios Stéfanoksen saareen Chíoksen länsirannikolla. == Lähteet == Luokka:Chíos Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Ágios Stéfanos (Chíoksen länsirannikko)

Ágios Stéfanos () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,184 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Stéfanos kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Stefanokselle (Ágios Stéfanos) omistetusta kirkosta. Saaren länsipuolella sijaitsevat Nisákin ja Pelagónisoksen saaret. Chíoksen länsirannikon Ágios Stéfanosta ei tule sekoittaa toiseen Ágios Stéfanoksen saareen Chíoksen itärannikolla. == Lähteet == Luokka:Chíos Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Archontóniso

Archontóniso () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Oinoússeen saaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on 0,028 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Archontóniso kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Archontónisosta etelään sijaitsee Gaïdourónisoksen saari ja itään Pontikonísi ja Pasás. == Lähteet == Luokka:Oinoússes Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Arefoúsa

Arefoúsa () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoín saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,16 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Arefoúsa kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Dodekanesia Luokka:Leipsoí
Árgilos (saari)

Árgilos () eli Agrilós (Αγριλός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Schoinoúsan ja Ofeidoússan saarten eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,085 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Árgilos kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä- Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Pienet Kykladit
Argilos

Argilos () tai Árgilos () voi viitata seuraaviin: * Argilos, antiikin aikainen kaupunki Bisaltiassa * Árgilos, kylä Kozánin kunnassa Länsi-Makedonian alueella Kreikassa * Árgilos, saari Kykladien saariryhmässä Kreikassa
Asánis

Asánis () eli Asáni (Ασάνη) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Länsi- Traakian rannikolla Évros-joen suistossa. Saaren pinta-ala on 0,412 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Asánis kuuluu Alexandroúpolin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Asániksen lounaispuolella sijaitsee saari nimeltä Xéra Asáni (”Riutta-Asáni”) eli Notiodytikí Asáni (”Lounais-Asáni”). Saaret ovat osa Évroksen suiston kansallispuistoa sekä kahta Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen. == Lähteet == Luokka:Alexandroúpoli Luokka:Egeanmeren saaret Luokka:Kreikan Natura-alueet
Aspronísi (Pienet Kykladit)

Aspronísi () eli Ligári (Λιγάρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Schoinoúsan saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,04 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Aspronísi kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Pienet Kykladit
Asprónisos (Lesbos)

Asprónisos () eli Áspro (Ἀσπρο) eli Aspronísia (Ασπρονήσια) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja tarkemmin Tomaronísian saariin ja sijaitsee Lesboksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,123 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Asprónisos kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Mantamádoksen kyläyhdyskuntaa. Asprónisos, suomeksi ”Valkoinen saari”, on Tomaronísian saarista toiseksi suurin. Sen pohjoispuolella sijaitsee ryhmän suurin saari Barmpaliás ja lounaispuolella Tsoukalás. Asprónisos on yhdessä muiden Tomaronísian saarten ja eräiden muiden Lesboksen rannikon kalliosaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta ”Lesboksen saaret” (GR4110009). Saarella on jäänteitä siellä olleesta luostarista. == Lähteet == Luokka:Länsi-Lesbos Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Avgó (Petalioí)

Avgó () eli Strongyló (Στρογγυλό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Euboian saariin ja tarkemmin Petalioí-saariin, ja sijaitsee Megalónisoksen pohjoispuolella ryhmänsä saarista pohjoisimpana. Saaren pinta-ala on noin 0,012 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Avgó kuuluu Kárystoksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. == Lähteet == Luokka:Euboian saaret Luokka:Kárystos
Avoladonísi

Avoladonísi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmän ja sijaitsee Síkinoksen saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Avoladonísi kuuluu Síkinoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. == Lähteet == Luokka:Kykladit Luokka:Síkinos
Báos

Báos () eli Ágios Geórgios (Άγιος Γεώργιος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Mýkonoksen saaren länsirannikolla Mýkonoksen kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,077 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Báos kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saarella on Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) omistettu kirkko, josta se on saanut toisen nimensä. Báoksen luoteispuolella sijaitsee Kávouraksen saari. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kykladit Luokka:Mýkonos
Barmpaliás

Barmpaliás (, transl. myös Barbaliás) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja tarkemmin Tomaronísian saariin ja sijaitsee Lesboksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,548 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Barmpaliás kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Mantamádoksen kyläyhdyskuntaa. Barmpaliás on Tomaronísian saarista suurin. Sen suurin korkeus on noin 60 metriä merenpinnasta laskettuna. Saaren koillispuolella sijaitsee Panagián saari ja eteläpuolella Asprónisoksen ja Tsoukaláksen saaret. Barmpaliás on yhdessä muiden Tomaronísian saarten ja eräiden muiden Lesboksen rannikon kalliosaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta ”Lesboksen saaret” (GR4110009). == Lähteet == Luokka:Länsi-Lesbos Luokka:Pohjoisen Egean saaret
Fleurance

Fleurance on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gers-joen varrella, noin 31 kilometriä Condomin kaupungista kaakkoon. Fleurance on vuonna 1272 perustettu bastide. Perustajina olivat Gauren kreivit, jotka halusivat kaupungin edistävän kauppaa järjestämällä siellä messuja ja toreja. He nimesivät kaupungin italialaisen Firenzen () kaupungin mukaan. Kaupungin rakentaminen aloitettiin vuonna 1274, ja samaan aikaan alettiin rakentaa goottilaistyylistä Saint-Laurentin kirkoa, jonka rakentaminen kesti sata vuotta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Gersin kunnat
Murtovesisieni

Murtovesisieni (Ephydatia fluviatilis) on sarveispiisieniin kuuluva sienieläinlaji, joka esiintyy luonnonvaraisena myös Suomessa. Se on ainoa Itämeressä esiintyvä sienieläin. == Tuntomerkit == Murtovesisieni on nimensä mukaisesti murtovedessä esiintyvä 5–10 senttimetrin mittainen sienieläin, joka muodostaa runkokuntia. Runkokunnat ovat pehmeän huokoisia ja epäsäännöllisen muotoisia, harmahtavia tai kellanruskehtavia; joskus symbionttiset levät värjäävät ne vihertäviksi. Koko ja muoto vaihtelevat kasvualustan mukaan, mikä tekee silmämääräisestä lajinmäärityksestä epävarmaa. Sisävesissä esiintyvä murtovesisienen sukulaislaji järvisieni on yleensä väriltään kellertävä tai vihreä ja haarova. Murtovesisieni ei haaro ja on väriltään harmahtava tai kellanruskea. == Levinneisyys ja elinympäristö == Murtovesisieniä esiintyy Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa; Itämeressä niitä on Suomenlahdella, Saaristomerellä ja koko Pohjanlahdella. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kivien tapaiset alustat, kaislojen uposvarret tai rakkoleväpensaikkojen tyviosat vähäsuolaisten merenlahtien rantavesissä. Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni on alustaan kiinnittynyt ja paikoillaan pysyvä eli sessiili. == Lisääntyminen == Itämeren makeaan veteen sopeutuneena murtovesisieni lisääntyy enimmäkseen suvuttomasti suojattujen lepoasteiden, gemmuloiden välityksellä. Lajille tunnusomaiset gemmulat toimivat myös talvehtimisasteina ja muodostavat kesän tullen uusia runkokuntia. Murtovesisieni kykenee myös suvulliseen lisääntymiseen siittiöiden ja munasolujen avulla. == Ravinto == Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni käyttää ravinnokseen planktonia, jota se suodattaa vedestä. Jotkut murtovesisienen yksilöt pystyvät kuitenkin saamaan ravintonsa symbioottisista sienistä, jolloin niiden ei tarvitse saalistaa lainkaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Murtovesisieni (Ephydatia fluviatilis) *ITIS: Ephydatia fluviatilis *UniProt: Taxonomy - Ephydatia fluviatilis *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Ephydatia fluviatilis *Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Ephydatia fluviatilis Luokka:Sarveispiisienet
Albin Lundström

Jarl Albin Rafael Lundström (5. toukokuuta 1905 Helsinki – 24. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Lundströmin vanhemmat olivat faktori Jarl Johan Lundström ja Xenia (Senja) Kiialainen ja puoliso vuodesta 1930 Elsa Fransiska Tallroth. Lundström kävi keskikoulun ja Helsingin yksityistä kauppakoulua 1920. Hän teki useita opintomatkoja Pohjoismaihin, Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin 1936. Lundström oli Wilh. Dahm Oy:n myyntimies, Hermes Oy:n kotimyyjä 1922–1928, Talous- Osakekaupan paahtimon edustaja 1929–1934, John Nylund Oy:n tavaratalo Tempon myymälänhoitaja, elintarvikeosaston hoitaja ja siirtomaatavarain tukkuosaston hoitaja Tampereella 1934–1938, Maakauppiaitten Oy:n hedelmä- ja herkkuosaston hoitaja 1938–1940 ja Keskon hedelmä- ja herkkuosaston johtaja 1941–1946, elintarvikeosaston johtaja ja johtokunnan jäsen 1946–1968 ja pääjohtaja Ilmo Nurmelan varamies 1957–1968. Keskossa Lundströmillä oli tärkeä rooli myös puheenjohtajana K-kauppiaitten Keskustoimikunnassa, K-kauppiaiden yhteisen markkinatoiminnan kehittämisessä. Hän oli Handelsnyttin päätoimittaja 1958–1968 ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Lundström oli aktiivinen metodisti, teki Kauniaisten lastenkodin hyväksi taloudenhoitajana työtä parikymmentä vuotta ja toimi Helsingin Konkordia- sairaalan hallituksen puheenjohtajana. Sotilasarvoltaan Lundström oli reservin korpraali (1925). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Hunajamuurahainen

Hunajamuurahaiset ovat muurahaisia, joilla osa yhdyskunnan työläisistä on erikoistunut käyttämään omaa kehoansa ravintovarastona. Nämä työläiset syövät suuria määriä ravintoa, josta suurin osa varastoituu sokerinesteenä eläimen takaruumiiseen, joka turpoaa suureksi nestesäiliöksi. Hunajamuurahaisyhdyskunnan muut muurahaiset saavat ravintoa näiden muurahaisten oksentaessa varastoitua sokerinestettä. Tällä tavoin käyttäytyviä hunajamuurahaisia kuuluu useaan eri sukuun: Australiassa niitä ovat jotkin hevosmuurahaiset ja Melophorus-suvun lajit, Pohjois-Afrikassa Cataglyphis- suvun lajit sekä Pohjois-Amerikassa Myrmecostus-suvun lajit. Lisäksi jotkin pohjoisamerikkalaiset Prenolepis-suvun työläismuurahaiset varastoivat takaruumiiseensa rasvaa sokerin sijaan. Hunajamuurahaiset ovat kuivien seutujen hyönteisiä, jotka viettävät vuoden kuivimman osan pesässään varastoitua ravintoa käyttäen. Australian alkuperäiskansat ovat käyttäneet hunajamuurahaisten sokeripitoisia työläismuurahaisia ruokana. ==Lähteet== Luokka:Muurahaiset