EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Tavinsalmi

Tavinsalmi on Kuopiossa entisen Maaningan kunnan alueella sijaitseva kylä, sekä Kuopion pitäjän entinen nimi. Nimi on peräisin 1442 perustetun Juvan seurakunnan alueella sijainneen Maaningan kylän Tavinsalmelle 1545 valmistuneesta kuninkaankartanosta. Pohjois-Savon asutuksen vanhin osa on peräisin 1470- tai 1480-luvulta. Kuninkaankartano perustettiin uudisasutuksen valvonta- ja hallintokeskukseksi, ja se oli myös turvana idästä tulevia hyökkäyksiä vastaan. Tavinsalmen kuninkaankartanon tuli näiden lisäksi toimia myös maatalouden mallitilana seudun asukkaille.Mykkänen, Olavi: ”Tavinsalmen hallintopitäjä ja kuninkaankartano”. Teoksessa Tavinsalmen kuninkaankartano rakennettiin 1543–1545. Asuinrakennuksen tarkkaa sijaintia ei ole voitu määritellä. Se sijaitsi kuitenkin todennäköisesti Pieni ja Suuri Ruokovesi -nimisten järvien välissä sijaitsevassa Hussolansaaressa, jonne se on sijoitettu useissa kartoissa, vesireitin länsipuolelle. Perimätieto liittää saaressa sijaitsevan rakennuspohjan kuninkaankartanoon, mutta kun Turun yliopiston kulttuurin tutkimuksen laitos suoritti alueella kaivauksia vuonna 1997, jäänteiden osoittettiin olevan aikaistaan 1700-luvulta.> Kuninkaankartanon perustamisen aikoihin alueen asutus oli jo niin vakiintunutta, että kuningas suostui Tavinsalmen hallintopitäjän perustamiseen vuonna 1547. Uudesta pitäjästä muodostettiin myös oma käräjäkuntansa, jonka ensimmäiset käräjät pidettiin 1549. Tavinsalmen ensimmäisenä voutina toimi Smoolannista saapunut, Olavinlinnassa ansiokkaasti palvelusaikansa suorittanut ammattisotilas Per Jöhnsson, jonka nimi muuntui paikallisväestön kielikylvyssä Smollanin Per’iksi eli Per Smolanderiksi. Kun Turun kirkkoherra Knuut Juhonpoika ja Mikael Agricola pitivät Savossa piispantarkastuksen, he ehdottivat kappelin rakentamista Kuopionniemelle 1549. Uusi kirkkopitäjä, jonka alue oli sama kuin hallintopitäjän, sai ensimmäisen pappinsa 1552. Sekä kirkkopitäjästä että hallintopitäjästä käytettiin aluksi Tavinsalmi-nimeä. Alueen asutuksen painopiste siirtyi vähitellen Kuopionniemelle, jossa sijaitseva kirkko vielä lisäsi seudun tärkeyttä. Tavinsalmi-nimi jäikin vähitellen pois käytöstä ja alueen nimeksi tuli Kuopion pitäjä. ==Lähteet== * Sopanen, Paavo: ”Maalaiskunnan alueesta, rajojen muutoksista ja asutuksesta”. Teoksessa ===Viitteet=== Luokka:Kuopion historia Luokka:Maaningan kylät Luokka:Suomen historialliset pitäjät Luokka:Suomen kuninkaankartanot
Urho Savisaari

Urho Kasperi Savisaari (8. toukokuuta 1891 Pihlajavesi - 6\. maaliskuuta 1948 Tampere) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Savisaari toimi tamperelaisen Aamulehden päätoimittajana. Urho Savisaari kävi Rauman seminaarin ja valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1918. Sen jälkeen toimi kaksi vuotta kansakoulunopettajana ennenkuin aloitti uran sanomalehtimiehenä vuonna 1920; ensin uutistoimittajana ja sen jälkeen toimitussihteerinä. Vuonna 1930 hänestä tuli Aamulehden artikkelitoimittaja ja hän pakinoi nimimerkillä "Salamooni". Vuonna 1921 hän opiskeli Berliinissä paikallisen yliopiston sanomalehtiosastolla. Toimittaja Savisaari oli vuosina 1937-1945 Tampereen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana ja vuodesta 1937 Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen kuolemaansa saakka. == Teoksia == * Metsän laulu, romaani. Otava 1936 * Tampereen seudun kuvia : kuvateos, tekstin kirjoittaneet Urho Savisaari ja Uuno Sinisalo. Tampere-seura 1948 * Telle Telkänpoika: suvinen tosisatu salolammen tienoilta, kuvitus Risto Mäkinen, lastenkirja. Valistus 1954 == Lähteet == * Suomen kirjailijat- tietokanta * Pirkanmaalaista kaunokirjallisuutta: Urho Savisaari ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Täplärisakas

Täplärisakas (Inosperma lanatodiscum, syn. Inocybe lanatodisca) on kartiomainen, ruskea risakaslaji. Sen lakki on 2–6 senttimetriä leveä ja pinnalta säteittäissäikeinen. Sienen heltat ovat melko tiheät ja aluksi valkoiset, myöhemmin ruskehtavat. Jalka on keltainen ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan se on 4–7 senttimetriä. Haju on aromikas ja itiöpöly on ruskeaa. Sieni kasvaa mullalla kalkkialueiden lehtimetsissä. Sitä tavataan lähes koko Suomessa elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Inocybaceae
Tummahelttarisakas

Tummahelttarisakas (Inocybe dulcamara) on okranvärinen tai ruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Jalka on myös keltainen tai rusehtava. Heltat ovat kellanväriset. Sieni kasvaa tienvarsilla, hiekkakankailla ja pihanurmilla melko yleisenä. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Sittas

Sittas (k. 538 tai 539) oli roomalainen sodanjohtaja. Hän palveli keisari Justinianus I:n aikana magister militumina ja oli naimisissa keisarinna Theodoran siskon Comiton kanssa. Sittas komensi roomalaisia joukkoja Rooman ja Persian välisessä sodassa joka käytiin vuosina 527–532. Sittas palveli upseerina Justinianuksen henkivartiostossa, kun tämä oli vielä magister militum. Vuonna 527 Sittas ja Belisarius johtivat roomalaista ryöstöretkeä Persarmeniaan. He tekivät myös toisen retken samana vuonna, mutta Aratiuksen ja Narseksen johtamat persialaiset kukistivat heidät. Vuonna 528 Justinianus teki Sittaasta magister militum per Armeniam. Tämä oli uusi virka ja Sittas oli sen ensimmäinen haltija. Ollessaan Armeniassa Sittas kukisti tzanit ja pakotti heidät omaksumaan kristinuskon ja palvelemaan Rooman armeijassa. Vuonna 530 Justinianus teki Sittaasta magister militum praesentaliksen, mutta määräsi tämän jäämään Armeniaan uuden magister militum per Armeniamin Dorotheoksen kanssa. Sittas ja Dorotheus saivat pian kuulla että persialaiset aikoivat hyökätä Armeniaan. Tämän kuultuaan he tekivät yllätyshyökkäyksen persialaisten leiriä kohtaan. Myöhemmin Sittas ja Dorotheos kukistivat persialaiset Satalan luona. Taistelu voitettiin koska Sittas käytti sotajuonta. Callinicumin taistelun aikana Sittas oli Armeniassa. Sen jälkeen kun Belisarius oli joutunut palaamaan Konstantinopoliin Justinianus määräsi Sittaan huolehtimaan alueen puolustuksesta. Kun persialaiset hyökkäsivät Martyropolista vastaan saapui Sittas suuren armeijan ja Hermogeneen kanssa paikalle. Persialaiset lopettivat Martyropoliksen piirityksen pian tämän jälkeen. Rauhansopimus Persian ja Rooman välillä saatiin allekirjoitettua vuonna 532. Tämän jälkeen Sittas palasi Konstantinopoliin, jossa hänet nimitettiin patriisiksi ja nimellisesti vuoden 536 konsuliksi ("ex consule"). Vuonna 535 Sittas kukisti bulgaarit Moesiassa. Vuonna 538 tai 539 Justinianus lähetti Sittaan taas Armeniaan, jossa oli syttynyt kapina. Aluksi Sittas yritti taltuttaa armenialaiset rauhanomaisin keinoin, mutta Justinianuksen painostuksesta hänen oli käytettävä voimakeinoja. Sittas hyökkäsi tämän jälkeen armenialaisten kimppuun Oenochalaconissa mutta kaatui seuranneessa taistelussa. == Lähde == * luokka:Bysanttilaiset sotilaat Luokka:Myöhäisantiikin henkilöt Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:530-luvulla kuolleet
Origenes Pakana

Origenes Pakana (; 200-luku) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi, joka eli ja vaikutti Aleksandriassa. Origenes oli Ammonios Sakkaksen oppilas ja Plotinoksen aikalainen Ammonioksen Aleksandriassa pitämässä filosofikoulussa. Hän oli myös paljon kuuluisamman kaimansa, kristityn Origeneen, aikalainen. Lisänimi Pakana on annettu myöhemmin, jotta nämä kaksi henkilöä voitaisiin erottaa toisistaan. Origenes mainitaan kolme kertaa Porfyrioksen teoksessa Plotinoksen elämä.Porfyrios: Plotinoksen elämä, luvut iii, xiv ja xx. Hän saa paljon paremman kohtelun kuin kristitty Origenes, josta Porfyrios ei pitänyt. Myös Proklos mainitsee hänet useamman kerran. Vaikuttaa, että Origeneen opiskelutoverit Plotinos ja Kassios Longinos suhtautuivat häneen kunnioituksella. Origeneen omasta ajattelusta tunnetaan ainoastaan se, ettei hän katsonut todellisuuden ensimmäisen prinsiipin olevan Yksi, joka on järjen ulottumattomissa ja olevan ulkopuolella, niin kuin Plotinos katsoi. Sen sijaan Origenes katsoi, että ensimmäinen prinsiippi oli korkein järki ja ensimmäinen oleva.Proklos: In Platonis Theologiam, ii. 4 Tästä voi päätellä, että hänen näkemyksensä olivat lähempänä perinteistä keskiplatonismia kuin Plotinoksen uusplatonismia. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Akatemialaiset
Valkorisakas

Valkorisakas (Inocybe geophylla, aikaisemmin ”valkea risalakki”) on myrkyllinen valkoinen risakaslaji. Sienen lakki muistuttaa kelloa ja laakenee sienen vanhetessa. Sen leveys on 1–4 senttimetriä ja siinä on pieni keskuskohouma. Sienen jalka on 3–6 senttimetriä pitkä, vaalea ja sileä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa ja sienen haju on spermaattinen. Sieni on myrkyllinen, kuten useat muutkin risakaslajit. Se kasvaa yleisenä koko Suomessa lehti- ja havumetsissä sekä puistoissa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Valkorisakas * LuontoPortti: Valkorisakas Luokka:Risakkaat Luokka:Myrkkysienet
Sirorisakas

Sirorisakas (Inocybe cincinnata) on kupera tai laakealakkinen harmaanruskea risakaslaji. Sienen tunnistaa helposti risaisesta lakista. Sen jalka on valkoinen ja latvasta violetti. Heltat ovat aluksi harmaanruskeat ja muuttuvat sienen vanhetessa violeteiksi. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kohtalaisen yleisenä lehti- ja havumetsissä ja puistonurmilla. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Liilajalkarisakas

Liilajalkarisakas (Inocybe griseolilacina) on kuperalakkinen tai laakea ruskeansävyinen risakaslaji. Lakki on joko harmaan- tai nahanruskea. Sienen jalka on violetti. Heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat myöhemmin harmaiksi tai violetinsävyisiksi. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä. Sitä ei luultavasti esiinny Suomessa. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Päärynärisakas

Päärynärisakas (Inocybe fraudans) on okransävyinen ja kellomainen risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta punertavasta lakista. Lakin leveys on 2–9 senttimetriä. Jalka on 2–10 senttimetriä pitkä ja vaalea. Se muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Heltat ovat melko tiheät, vaaleat ja ne muuttuvat vanhemmiten punaisiksi tai keltaisiksi. Malto on valkoista, mutta vahingoittuneista kohdista punaista. Päärynärisakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa melko harvinaisena koko Suomessa lehti- ja havumetsissä heinäkuusta syyskuuhun. Päärynärisakas on kalkinvaatija. Päärynärisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Päärynärisakas Luokka:Risakkaat
Diego Serrano

Diego Serrano (s. 5. helmikuuta 1973 Quito, Ecuador) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Ecuadorissa, mutta kasvoi San Diegossa Kaliforniassa. Serrano voitti 18-vuotiaana Star Search -mallikilpailun ja sai pian roolin television saippuasarjasta Another World. Hän oli ehdolla ALMA-palkinnon voittajaksi vuonna 1998. Vuosina 1999–2001 Serrano näytteli Jennifer Love Hewittin tähdittämässä Viiden juttu -sarjan spin-offissa Pala omenaa ja vuosina 2001–2002 Tunteita ja tuoksuja -sarjassa. Hän on vieraillut myös sarjoissa Arliss, S.O.F. – vainukoirat ja 24. Lisäksi Serrano on näytellyt muutamissa elokuvissa kuten Nainen kaiken aikaa ja The Mostly Unfabulous Social Life of Ethan Green. == Lähteet == * * Diego Serrano Soapcentral.com- sivustolla Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mantelirisakas

Mantelirisakas (Inocybe hirtella) on kovera tai laakea nahanruskea risakaslaji. Sen tunnistaa risaisesta lakista. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat sienen vanhetessa kellanvärisiksi. Jalka on valkoinen tai ihonsävyinen. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkialueilla. Se on Suomessa melkoisen harvinainen. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Vuiri

thumb|250px|Postimestarin huone Vuirin museossa. Vuiri () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Pietarin–Pihkovan–Valko-Venäjän rajan välisen maantien varrella. Asukkaita on vajaat 300 henkeä. Vuirin läheltä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. 1900-luvun alussa se oli Koprinan luterilaiseen seurakuntaan kuulunut suomalais-venäläinen sekakylä.Inkerin suomalaiset seurakunnat. Toim. Juuso Mustonen. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1931, s. 52. Kylässä sijaitsee entiseen postiaseman rakennukseen vuonna 1972 avattu museo ”Postimestarin talo”, joka on omistettu Aleksandr Puškinin teoksille ja 1800-luvun alun tielaitokselle. Pihkovan maantietä kulkeneet matkustajat vaihtoivat hevosia Vuirin postiasemalla, jonka kerrotaan antaneen aiheen Puškinin kertomukseen ”Postimestari” (Stantsionnyi smotritel). ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Vuirin kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa *Vuri "Hatsina läpi vuosisatojen" -sivustolla *”Postimestarin talo” -museon sivusto Luokka:Koprinan kylät Luokka:Hatsinan piiri
Kittirisakas

Kittirisakas (Inocybe sindonia) on ruskeanvalkoinen risalakkinen risakaslaji. Sienen lakki on kellomainen, leveydeltään kahdesta kuuteen senttimetriin, saattaa tulla pienisuomuiseksi. Sienen jalka on valkoinen, yläosastaan punertavansävyinen. Heltat ovat aluksi valkoiset, sitten muuttuvat vaaleanruskeiksi. Sieni viihtyy kosteikoissa lehti- ja havumetsissä ja pihamailla ja tavataan erityisesti haapojen läheisyydessä. Se on Pohjoismaissa kohtalaisen yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Kittirisakas ei kelpaa syötäväksi. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Suija

Suija () on taajama Leningradin alueen Hatsinan piirin Koprinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Hatsinasta etelään lähellä Suijanjokea. Asukkaita on 1 100 henkeä (vuonna 2002). Suijan taajamassa sijaitsee runoilija Aleksandr Puškinin isoisoisälle Abram Gannibalille 1700-luvulla kuulunut kartano, jossa on nykyään museo. Sen ympärillä on 26 hehtaarin laajuinen puistoalue. Suijassa on myös Abram Gannibalin hauta. Taajaman läheltä kulkee Pietarin ja Lugan välinen rautatie, jolla on samanniminen rautatieasema. Lähellä sijaitsee myös Suijan kylä, joka mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Siellä oli myös pieni nunnaluostari, jonka ruotsalaiset polttivat vuonna 1612. Nykyisen venäjänkielisen nimensä Voskresenskoje () kylä on saanut 1700-luvulla rakennetusta Kristuksen ylösnousemuksen kirkosta. Aleksandr Puškinin vanhemmat vihittiin tässä kirkossa, ja kylässä on myös syntynyt Puškinia lapsena hoitanut Arina Jakovleva. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Suijan kylä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa *Suijan kartanomuseon sivusto Luokka:Inkeri Luokka:Hatsinan piiri
Aaro Hakkarainen

Aaro Hakkarainen (19. toukokuuta 1882 Rautavaara – 11. toukokuuta 1939 Joensuu) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja näytelmäkirjailija. Hakkaraisen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Aaro Hakkarainen ja Greta Lovisa Rissanen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1903 ja valmistui maanmittariksi Polyteknillisestä korkeakoulusta vuonna 1906. == Teoksia == * Ruth ja Boos, näytelmä. * Syyllisiä, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura) * Tupaantulijaiset, näytelmä. (Joensuun näytelmäseura) * Noidan pauloissa, näytelmä. * Ketaran kasvatti, näytelmä. 1922 == Lähteet == * Suomen kirjailijat-tietokanta * Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Aaro Hakkarainen Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Jussi Pukkila

Juho Jaakko (Jussi) Pukkila (11. maaliskuuta 1883 Kauhava - 30\. marraskuuta 1939 Kuopio) oli suomalainen lukkariurkuri ja kirjailija. Pukkilan vanhemmat olivat talollinen Jakob Jutila ja Elisabet (Liisa) Pukkinen. Hän suoritti lukkariurkurin tutkinnon Helsingin musiikkiopistossa. Pukkila asui Kuopiossa vuosina 1918–1939. == Teoksia == * Meiltä ja meirän krannista, pohjalais- novelleja. WSOY 1930 * Isoo-eläjä eli förmyntari ja herastuomari Juha Erkinpoika Alakruunarin elämänkertomus, romaani. WSOY 1945 == Lähteet == * Suomen kirjailijat-tietokanta * Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia: Jussi Pukkila Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Siilirisakas

Siilirisakas (Inocybe hystrix) on kupera, risalakkinen ja tummanruskeasuomuinen risakaslaji. Sen heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa ruskeiksi. Jalka on joskus vaalea, tummanruskeiden suomujen peittämä. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehtimetsissä harvinaisena Etelä-Suomessa. Siilirisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Kieliasenne

Kieliasenne (usein monikossa kieliasenteet) on suhtautumistapa, joka ihmisillä on eri kielimuotoja tai näiden käyttäjiä kohtaan. Kieliasenteet voivat koskea joko eri kieliä tai saman kielen alueellisia tai sosiaalisia murteita.Kalaja s. 46. Kieliasenteet eivät yleensä perustu itse kieleen, vaan sen ulkopuolisiin tekijöihin. Esimerkiksi kirjakielen kehittämisessä mallia on otettu siitä kielestä, jota sivistyneistö, kirkko, hallitsijat tai muut auktoriteetit ovat käyttäneet.Paula Sajavaara s. 90. Kieliasenteita on tutkittu 1960-luvulta lähtien etenkin Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Isossa- Britanniassa. Vuonna 1960 sosiaalipsykologi W. E. Lambert kumppaneineen tutki sitä, miten kanadalaiset suhtautuivat englannin ja ranskan kieleen ja näiden puhujiin. Ilmeni, että puhetapa vaikuttaa suuresti henkilöstä muodostettuun ensivaikutelmaan.Kalaja s. 46-47. Kieliasenteet saattavat vaikuttaa hyvinkin voimakkaasti siihen, miten ihminen oppii tietyn kielen. Jos hän haluaa samaistua opittavan kielen puhujiin, se on otollista myös oppimisen kannalta. Tähän vaikuttavat usein etniset tai muut sosiaaliset tekijät.Kari Sajavaara s. 92-93. ==Lähteet== * * * ===Viitteet=== Luokka:Sosiolingvistiikka Luokka:Kulttuurisosiologia Luokka:Sosiaalipsykologia
Korpirisakas

Korpirisakas (Inocybe stellatospora) on kupera kanelinruskea risakaslaji. Sen tunnistaa parhaiten risaisesta lakista. Sen jalka on ruskea. Heltat ovat kanelinväriset. Risakas ei ole ruokasieni. Se kasvaa tiheissä havumetsissä kohtalaisen yleisenä. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Hahtuvarisakas

Hahtuvarisakas (Inocybe flocculosa) on kellanruskea tai kanelinruskea risalakkinen risakaslaji. Lakin leveys on 2–5 senttimetriä ja se on aluksi kartiomainen, mutta myöhemmin laakeneva. Sen jalka on valkea ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Pituudeltaan jalka on 3–6 senttimetriä. Heltat ovat tasatyviset ja aluksi valkoiset, mutta ne muuttuvat myöhemmin punertavanruskeiksi. Malto on valkoista. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Hahtuvarisakas Luokka:Risakkaat
Metsänätkelmä

Metsänätkelmä (Lathyrus sylvestris) on monivuotinen, ruohovartinen hernekasvi. == Ulkonäkö == Metsänätkelmä kasvaa usein tiheinä kasvustoina. Sillä on runsaasti haarova juuristo, ja sen maarönsyt ovat jopa useiden metrien mittaisia. Varret kasvavat enimmäkseen maan pintaa pitkin, mutta saattavat myös kiivetä muuhun kasvillisuuteen tukeutuen jopa metrin korkeuteen. Varsi muodostuu noin 10 cm pituisista jokseenkin suorista osista, joiden välisistä taitteista lehdet kasvavat. Varret ja lehtiruodit ovat leveälti siipipalteiset. Lehdet ovat parilehdykkäiset, mutta muodostuvat yleensä vain yhdestä lehdykkäparista. Lehdykät ovat 5–15 cm pitkiä, suikeita, yleensä varsin kapeita (1–2 cm). Lehdyköiden välissä lehtiruodin jatkeena on kärhi, joka on kärkiosastaan monihaarainen. Kukinnot on pitkien (15–20 cm), pystyjen, lehtihangoista lähtevien kukintoperien päissä olevia, 3–10-kukkaisia terttuja. Kukat ovat jopa kahden senttimetrin läpimittaisia. Teriö on punainen, yleensä siivet punaisimmat, venho ja purjeen ulkopinta vaaleimmat, jopa vihertävät. Palot ovat 4–7 cm pitkiä, ruskeita. Laji muistuttaa koristekasvina kasvatettavaa tuoksunätkelmää eli tuoksuhernettä (Lathyrus odoratus). == Levinneisyys == Metsänätkelmä on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalue kattaa havumetsävyöhykkeen eteläosan ja lehtimetsävyöhykkeen Keski- ja Itä- Euroopassa. Ruotsissa sitä esiintyy yleisenä Gästriklandin ja Taalainmaan eteläosan tasalle, Norjassa enimmäkseen vain maan kaakkoisessa, ilmastoltaan mantereisimmassa osassa. Se puuttuu tai on harvinainen Länsi-Euroopan mereisemmän ilmaston alueella. Etelässä levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjaan ja Portugaliin, Italiaan ja Balkanin pohjoisosaan. Keski- ja Etelä-Euroopassa on Suomessa esiintyvän metsänätkelmän lisäksi kaksi lehdyköitten määrän ja muodon perusteella erottuvaa muotoa, joita voidaan pitää alalajeina tai erillisinä lajeina. Suomessa metsänätkelmä on levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla ja suosii valoisia, lämpimiä kasvupaikkoja, kuten harvapuustoisia rinteitä ja metsien aukkopaikkoja. Se viihtyy ravinteikkaalla maalla ja sietää varsin hyvin kuivuutta. Sen luontaisia kasvupaikkoja ovat rehevänpuoleiset, valoisat rinnemetsät, kuten maapohjaltaan riittävän hikevät harjumänniköt. Metsästä se voi levitä kuiville rinneniityille tai tieleikkauksiin. Metsänätkelmä on paikoin melko yleinen Etelä-Hämeessä, Etelä- Karjalassa ja Etelä-Savossa, erityisesti Salpausselkien liepeillä. Harvinaisena se kasvaa tämän alueen länsi- ja pohjoispuolilla Ahvenanmaalla, eteläisessä Satakunnassa, Pirkanmaalla, Keski-Suomen eteläosassa, Kuopion tienoilla ja Pohjois-Karjalassa eteläisimmässä osassa. Myös Suomenlahden rannikkoseudulla se on harvinainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luontoportti: Metsänätkelmä (Lathyrus sylvestris) * ITIS: Lathyrus sylvestris * United States Department of Agriculture (USDA): Lathyrus sylvestris Luokka:Nätkelmät
Polkurisakas

Polkurisakas (Inocybe lacera) on aluksi kupera, myöhemmin laakea tumman- tai vaaleanruskea risakaslaji. Lakki on leveydeltään 2–4 senttimetriä, ja tummin on sen keskiosa. Lakin pinta on hieman suomuinen, ja siinä on yleensä keskuskohouma. Sienen jalka on vaaleanruskea ja 2–4 senttimetriä pitkä. Heltat ovat melko tiheät ja aluksi vaaleat, mutta ne muuttuvat sienen vanhetessa harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, pihoilla ja joutomailla yleisenä koko Suomessa. Kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun. Lajin taksonominen asema on edelleen epäselvä, mutta alalajia maritima on pohjoismaisten tietojen perusteella tavattu Suomessakin lähinnä merenrannoilla. Tämä alalaji näyttää olevan riippuvainen pajuista, kuten hanhenpajusta (Salix repens). Maritima-muotoa ei välttämättä liene tunnistettu vielä Suomesta, mutta sen sijaan tunnetaan muodot helobia, joskus suomennettuna nimellä rantarisakas, heterosperma, ja regularis. Polkurisakas ei ole ruokasieni. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Polkurisakas * Luontoportti.com: Polkurisakas Luokka:Risakkaat Luokka:Myrkkysienet
Kazan (helikopteritehdas)

Kazan (, "Kazanin helikopteritehdas") on venäläinen helikoptereita valmistava yritys, joka toimii Kazanin kaupungissa Tatarstanissa. Tehdas on nykyään osa valtionkorporaatio Rostehin holdingyhtiö Oboronpromin tytäryhtiön Russian Helicoptersia ja keskittyy erityisesti konsernissa toisaalla suunniteltujen helikopterien kokoonpanoon. Tehtaalla valmistetaan sekä toimituksiin meneviä tuotannolisia että prototyyppimalleja helikoptereista. Yhtiö kuvaa toimintansa alkaneen vuonna 1940. Toisen maailmansodan aikana, vuosina 1941–45, se valmisti Polikarpov Po-2 -yhteyslentokoneita. Vuonna 1951 sen tuotanto suunnattiin helikoptereihin, ensimmäisen tuotteen ollessa Mil Mi-1. Muita Milin helikoptereita, joita se on valmistanut ovat * Mil Mi-17 * Mil Mi-172 * Mil Mi-8, useita tuhansia vuodesta 1965 alkaen * Mil Mi-4 * Mil Mi-14 * Mil Mi-38 * Ansat, Ansat-U * kaikkiaan Mi-helikotereita on tehty yli 10 000 kappaletta. Nykyisessä tuotannossa ovat Mil Mi-8MTV-5, Mil Mi-17V-5, Mil 172, Mil Mi-38 ja Ansat (myös sotilasversio Ansat-U). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla == *Yhtiön kotisivu Luokka:Helikopterivalmistajat Luokka:Neuvostoliittolaiset ja venäläiset lentokonevalmistajat Luokka:Kazan Luokka:Venäläiset pörssiyhtiöt Luokka:Venäläiset aseteollisuusyritykset‎ Luokka:Rosteh
Pattirisakas

Pattirisakas (Inocybe praetervisa) on likaisenkeltainen, okranvärinen risalakkinen risakaslaji. Sen jalka muistuttaa nimensä mukaisesti mukulaa, se on aluksi vaalea ja muuttuu myöhemmin oljenkeltaiseksi. Sieni maistuu miedolta mutta sitä ei tule käyttää ruokasienenä kuten muitakaan risakkaita, koska joukossa on tappavan myrkyllisiä lajeja, kuten myrkkyrisakas. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat sienen vanhetessa harmaanruskeiksi. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmikolla harvinaisena. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Viirurisakas

Viirurisakas (Inocybe grammata) on kellomainen, hunajanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen jalka on vaalea ja ylhäältä punertava. Heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat myöhemmin kanelinruskeiksi. Sieni maistuu miedolta mutta ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä puistonurmilla harvinaisena. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Nuppijalkarisakas

Nuppijalkarisakas (Inocybe napipes) on kellomainen, kastanjanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Sen lakki on 2–5 senttimetriä leveä ja keskuskohoumallinen. Jalan latva ja tyvimukula ovat valkeita, mutta muuten jalka on kastanjanruskea. Jalka on pituudeltaan 3–6 senttimetriä. Malto on vaaleaa tai ruskehtavaa. Sieni maistuu miedolta mutta on myrkyllinen. Heltat ovat vaaleat ja vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, varsinkin korpialueilla. Sieni on melko yleinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Valokuvia Biopix * Laji.fi: Nuppijalkarisakas Luokka:Risakkaat
Kääpiörisakas

Kääpiörisakas (Inocybe petiginosa) on kupolimainen, risalakkinen vaaleankellertävä risakaslaji. Sen lakki on erittäin pienikokoinen. Jalka on kermanvaalea tai punertava. Sienen heltat ovat aluksi keltaiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Kääpiörisakas ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä tammien ja pyökkien seurassa Etelä-Suomessa harvinaisena. Kääpiörisakas on Suomessa silmälläpidettävä laji. == Lähteet == Luokka:Risakkaat
Keltahäiväkkä

Keltahäiväkkä (Bolbitius titubans) on kellomainen sitruunan- tai munankeltainen häiväkkälaji. Sen lakki on tahmea kostealla säällä. Jalka on valkoinen tai kellertävä. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruosteensävyisiksi. Heltat ovat irtotyviset eli eivät kiinnity jalkaan. Itiöt ovat punaruskeat, sileät. Sieni kasvaa lannoitetuissa paikoissa, olkikasoissa, nurmilla ja lantakasoissa. Sienen maku ei ole erityisen karvas, mutta se ei ole ruokasieni. Keltahäiväkkä on yleinen sienilaji Suomessa. thumb|left|Sieni nuorena ja värikkäänä. == Lähteet == Luokka:Bolbitiaceae
Savurusokas

Savurusokas (Entoloma clypeatum) on kellomainen harmaanruskea rusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punertaviksi. Rusokkaan jalka on vaaleanharmaa. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja puutarhoissa lähinnä orapihlajien tai omenapuiden seurassa. Savurusokas ei ole ruokasieni. Se on melko harvinainen. Savurusokas muodostaa itiöemiä touko- kesäkuussa ja esiintyy Eteläboreaalisella vyöhykkeellä. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Suoparusokas

Suoparusokas (Entoloma rhodopolium) on kupera, ruskehtava rusokaslaji. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Jalka on valkea. Sienen tunnistaa mansikan kaltaisesta hajusta. Sieni kasvaa lehtimetsien lehdoissa pähkinäpensaan seurassa. Se on melko harvinainen. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Täplämyyränlakki

Täplämyyränlakki (Clitocella popinalis, syn. Rhodocybe popinalis) on harmaanruskea, purppuransävyinen sienilaji. Sen heltat ovat harmaanruskeat ja likaisensävyiset. Jalka on harmaanruskea. Sieni maistuu lähinnä jauholta. Se kasvaa sammalikossa ja nurmikoilla tienvarsilla, pihoilla ja laidunmailla. Sieni on harvinainen laji Suomessa. == Lähteet == Luokka:Entolomataceae
Nils Hedengren

Nils Hedengren (16. lokakuuta 1913 Helsinki – 16. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun lastenohjelman Sirkus Papukaijan taikatemppuja tekevänä fakiiri Kronblomina. Murtaen suomea puhuva fakiiri Kronblom esiintyi lastenohjelmissa vielä myöhemminkin. Fakiiri Kronblomin tunnettu taikasana oli lausahdus ”Suolaa, suolaa, enemmän suolaa” – hän levytti vuonna 1965 myös samannimisen singlen yhdessä Juha ”Watt” Vainion kanssa. Rooli oli enemmän ilveilijän kuin vakavasti otettavan taikurin, saati fakiirin. Pirkka-Pekka Petelius parodioi fakiiri Kronblomia sketsisarjassa Velipuolikuu. Esiintyminen oli Nils Hedengrenille vain harrastus. Päätoiminen työ hänellä oli Svenska Byggmästare- och Ingenjörsförbundet YH i Finlandin liittosihteerinä 1957–1977.50 år med byggare: Festskrift utgiven i anledning av SBIF:s 50 års jubileum. Formato Oy, Borgå 2002. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset televisionäyttelijät Luokka:Suomalaiset taikurit Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Haisurusokas

Haisurusokas (Entoloma politum vanh. E. nidorosum) on kartiomainen, kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on valkoinen tai kellanvalkoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa yleisenä koivikoissa ja lepikoissa. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Kyyhkyrusokas

Kyyhkyrusokas (Entoloma porphyrophaeum) on kartiomainen tai kellomainen rusokaslaji. Sienen lakki on harmaanruskea tai taatelinruskea ja siinä on purppuransävyä. Jalka on harmaanruskea ja purppurainen. Sienen heltat ovat aluksi likaisenvaaleat ja myöhemmin muuttuvat sienillä lihanpunaisiksi. Kyyhkyrusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa harvinaisena avoimilla ruohikkomailla. Kyyhkyrusokas on Suomessa silmälläpidettävä laji. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Toukorusokas

Toukorusokas (Entoloma aprile) on kartiomainen tai kellomainen harmaanruskea rusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja muuttuvat myöhemmin punertaviksi. Sienen jalka on harmaanruskea. Sieni kasvaa lehtimetsissä jalavan seuralaisena. Se on melko harvinainen Suomessa. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Sinipunarusokas

Sinipunarusokas (Entoloma euchroum) on kellomainen, violetti rusokaslaji. Sen heltat ovat violetinväriset. Sienen jalka on violetti tai harvoin ruskea kuten lakkikin. Se ei ole ruokasieni. Sinipunarusokas kasvaa kaatuneiden puiden rungoissa, kannoissa ynnä muissa sellaisissa lepän seuralaisena. Rusokas on harvinainen koko Suomessa. Sinipunarusokas on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Saharusokas

Saharusokas (Entoloma serrulatum) on kupera sinimusta rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi sinertävänvaaleat, vanhemmilla sienillä punertavansävyiset. Jalka on sinimusta tai siniharmaa. Sieni kasvaa ruohikkoniityillä, tienvarsilla ja muilla vastaavilla kohtalaisen yleisenä koko Suomessa. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Onasandros

Onasandros tai Onosandros (ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen platonilainen filosofi. Onasandros kirjoitti sittemmin kadonneen kommentaarin Platonin Valtioon. Häneltä on säilynyt teos Strategikos (”Kenraali”), joka on lyhyt mutta kokonaisvaltainen teos kenraalin tehtävistä. Teos on omistettu Quintus Veranius Nepokselle, joka toimi konsulina vuonna 49 sekä Britannian legaattina. Strategikos käsittelee niitä moraalisia, sosiaalisia ja sotilaallisia ominaisuuksia, joita menestyksekkäältä sotapäälliköltä vaaditaan. Lisäksi se käsittelee muun muassa henkilöstön valintaa, asennetta sotaa kohtaan, sotilaallisia muodostelmia, manöövereitä ja erilaisia maastoja, sekä kertoo, miten voiton jälkeen on toimittava. Teos toimi keskeisenä sotilaallisena lähteenä keisarien Maurikioksen ja Leon omille sotilaallisille teoksille. Morits Saksilainen käytti sitä ranskankielisenä käännöksenä ja piti sitä korkeassa arvossa. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Aeneas Tacitus, Asclepiodotus, and Onasander. Translated by Illinois Greek Club. Loeb Classical Library. ISBN 0-674-99172-9 Luokka:Akatemialaiset Luokka:Antiikin kreikkalaiset kirjailijat
Viherrusokas

Viherrusokas (Entoloma incanum) on kupera kellanruskea rusokaslaji. Lakissa on joskus vihertävää sävyä. Sienen jalka on kellanvihreä ja kosketuspaikoista sinertyvä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja punertuvat sienen vanhetessa. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kedoilla, tienvarsilla ja lehtimetsien aukeilla harvinaisena. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Nokirusokas

Nokirusokas (Entoloma chalybeum) on kupera, mustalakkinen rusokaslaji. Se ei ole ruokasieni. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on väriltään sinimusta. Sieni kasvaa metsäteiden varsilla, kedoilla ja metsänreunoissa harvinaisena. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Valkorusokas

Valkorusokas (Entoloma sericellum) on kupera kellanvalkoinen rusokaslaji. Rusokas ei kelpaa ruokasieneksi. Sen heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä heikosti punertaviksi. Sienen jalka on kellanvalkea. Sieni kasvaa ruohikkomailla, kedoilla, metsäteiden pientareilla ja metsänreunoissa kohtalaisen yleisenä. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Kurkkurusokas

Kurkkurusokas (Entoloma hirtipes) on kellomainen, punaruskea tai harmaan- okransävyinen rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi harmaanvalkeat ja saavat sienen vanhetessa punertavaa vivahdetta. Sienen jalka on ohut, vaalea ja jauhoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa havumetsien sammalikoissa ja ruohikoissa kalkkimailla. Kurkkurusokasta ei tavata Suomessa. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Kangasrusokas

Kangasrusokas (Entoloma cetratum) on kellomainen kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat likaisenvaaleat ja muuttuvat myöhemmin ruskeiksi tai punertavansävyisiksi. Sienen jalka on likaisenvalkoinen. Sieni kasvaa havumetsien sammalikoissa ja niityillä. Laji on sirkumpolaarinen eli esiintyy koko pohjoisen pallonpuoliskon alueella. Se on yleinen koko Suomessa. Sieni ei kelpaa ruoaksi, koska rusokkaissa on myrkyllisiä lajeja kuten isorusokas. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Silorusokas

Silorusokas (Entoloma conferendum) on kartiomainen punaruskea tai harmahtava rusokaslaji. Sen jalka on vaaleanruskea. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat myöhemmin punertaviksi. Rusokas ei ole ruokasieni, koska lähisuvussa on myrkyllisiä lajeja kuten isorusokas. Sieni kasvaa metsissä, kangasmailla ja nurmikoilla yleisenä koko Suomessa. == Lähteet == Luokka:Rusokkaat
Tatiana Guderzo

Tatiana Guderzo (s. 22. elokuuta 1984, Italia) on italialainen maantiepyöräilijä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Guderzo voitti pronssia Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisten naisten maantieajosta. Samojen kisojen aika-ajossa hän oli kahdestoista. Vuoden 2004 Veronan maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti maantieajossa hopeaa. Maailmanmestariksi hän polki vuoden 2009 Mendrision maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän saavutti maantieajon MM-pronssia Innsbruckissa 2018. Guderzo oli mukana myös Ateenan olympialaisissa 2004, jolloin hän saavutti sijat 21 (aika-ajo) ja 26 (maantieajo). Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli aika-ajossa 21:s ja maantieajossa 30:s, Rio de Janeirossa 2016 maantieajossa 14:s. Guderzolla on kolme hopeaa nuorten alle 23-vuotiaiden pyöräilyn Euroopan mestaruuskisoista. Aika-ajossa hän oli toinen Moskovassa 2005 ja Heerlenissä 2006 sekä maantiepyöräilyssä Valkenburgissa vuonna 2006. Naisten "Italian ympäriajossa" Guderzo oli toinen vuonna 2013, kolmas 2010, neljäs 2008 ja 2011, viides 2007, kuudes 2015, seitsemäs 2006, 2009 ja 2012 sekä kahdeksas 2021. Hän sijoittui toiseksi Trofeo Alfredo Binda - Comune di Cittiglio -kilpailussa 2012, voitti Giro dell'Emilia Internazionale Donne Eliten 2017 ja oli kolmas Donostia San Sebastián Klasikoassa 2021. Guderzo kilpaili myös ratapyöräilyssä. Hän saavutti joukkuetakaa-ajossa MM-pronssia 2018. Hän voitti joukkuetakaa-ajon Euroopan- mestaruuden 2016 ja 2017 sekä sai EM-pronssia 2014. == Ammattilaistallit == * 2005 Top Girls Fassa Bortolo Hausbrandt Caffe' * 2006 Top Girls Fassa Bortolo Raxy Line * 2007 AA Drink Cycling Team * 2008 Gauss RDZ Ormu * 2009 Gauss RDZ Ormu - Colnago (31.5. saakka) * 2009 S.C. Michela Fanini Record Rox (1.6. alkaen) * 2010 Team Valdarno * 2011 S.C. MCipollini - Giampenini * 2012 MCipollini - Giampenini * 2013 MCipollini - Giordana * 2014 Ale Cipollini * 2015 Hitec Products - UCK * 2016 Hitec Products - UCK * 2017 Lensworld-Kuota * 2018 Hitec Products (20.6. saakka) * 2018 Bepink (2.7. alkaen) * 2019 Bepink * 2020 Alé BTC Ljubljana * 2021 Alé BTC Ljubljana * 2022 Top Girls Fassa Bortolo ==Lähteet== Luokka:Italialaiset maantiepyöräilijät Luokka:Italialaiset ratapyöräilijät Luokka:Italialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kääpiölahorusokas

Kääpiölahorusokas (Pluteus podospileus syn. P. minutissimus) on lahorusokkaisiin kuuluva kupera, mustanruskea ja samettilakkinen sienilaji. Sen heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punertaviksi. Jalka on vaalean tummasuomuinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa laholla lehtipuulla multamailla. Se on Suomessa harvinainen. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Koivulahorusokas

Koivulahorusokas (Pluteus cervinus syn. P. atricapillus) on kupera ruskea tai ruskeanmusta lahorusokaslaji. Sen jalka on valkoinen. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja vanhemmiten punertavat. Se kasvaa yleisenä laholla lehtipuulla koko Suomessa. Rusokkaita ei läntisessä Euroopassa suositella käytettäväksi ruokasienenä. Venäjällä sanotaan, että länsimaiset vieroksuvat sienen retikkamaista tuoksua. Siellä sientä käytetään yleisesti keitettynä, suolassa tai marinadissa. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Pajulahorusokas

Pajulahorusokas (Pluteus salicinus) on kupera, siniharmaa lahorusokaslaji. Sieni on lievästi myrkyllinen, siinä on samanlaisia huumaavia aineita kuin esimerkiksi suippumadonlakissahttp://www.paihdelinkki.fi/pikatieto/?c=Sienet. Heltat ovat aluksi vaaleat ja myöhemmin punertavat. Sienen jalka on valkoinen tai joskus sinivihreä. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa laholla lehtipuulla yleisenä Etelä-Suomessa, pohjoisessa harvinaisena. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Ryppylahorusokas

Ryppylahorusokas (Pluteus plautus) on kellomainen, vaalea lahorusokaslaji. Sen jalka ja malto ovat valkosia. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat vanhemmiten punertaviksi. Sieni ei kelpaa ruokapöytään, sillä se saattaa olla myrkyllinen. Se kasvaa harvinaisena laholla lehtipuulla. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Keltalahorusokas

Keltalahorusokas (Pluteus aurantiorugosus syn. Pluteus leoninus) on kullankeltainen kuperalakkinen tai laakea lahorusokaslaji. Sen heltat ovat vaaleat ja vanhemmiten punertavansävyiset. Sienen jalka on valkoinen tai kellansävyinen. Se kasvaa laholla lehti- ja havupuulla eikä ole aivan harvinainen. Lahorusokkaita ei pidetä ruokasieninä. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Monroen piirikunta (Ohio)

Monroen piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty silloisen ulkoministeri James Monroen mukaan. Sen väkiluku oli 15 180 vuonna 2000 ja sen hallinnollinen keskus on Woodsfield. ==Maantiede== Monroen naapuripiirikuntia ovat Washington etelässä, Noble lännessä, Belmont pohjoisessa ja Länsi-Virginian puolella Marshallin, Wetzelin sekä Tylerin piirikunnat. ==Väestö== Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 14 642 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 98,0%, mustiin (0,5%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,1%). Kotitalouden mediaanitulo on 38 811 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 18,1% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana. == Lähteet == Luokka:Ohion piirikunnat
Lehtolahorusokas

Lehtolahorusokas (Pluteus romellii) on lahorusokkaisiin kuuluva kupera- tai laakealakkinen tummanruskea lahorusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi keltaiset ja myöhemmin punertavat. Sen jalka on sitruunanvärinen ja tyvestä kullankeltainen. Sieni ei kelpaa syötäväksi. Se kasvaa harvinaisena laholla lehtipuulla. == Lähteet == Luokka:Lahorusokkaat
Lahohäiväkkä

Lahohäiväkkä (Bolbitius reticulatus) on limainen, harmaa- tai harmaanruskea sienilaji, jonka lähisukulainen on keltahäiväkkä. Sen heltat ovat nuorena vaaleanpunertavat, vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Jalka on valkoinen ja siinä on jauhoa. Se kasvaa lahoilla lehtipuilla harvinaisena. Pääisäntiä ovat haapa ja pyökki. Lahohäiväkkä on Suomessa silmälläpidettävä laji. == Lähteet == Luokka:Bolbitiaceae
Kamarikuoro Krysostomos

Kamarikuoro Krysostomos on vuonna 2003 perustettu, pääasiassa uutta ja uudehkoa ortodoksista kirkkomusiikkia esittävä suomalainen sekakuoro. Kuoron on perustanut ja sitä johtaa musiikin maisteri Mikko Sidoroff. Kuoron ensimmäinen levy "Panihida", joka sisältää Mikko Sidoroffin säveltämän panihidan kokonaisuudessaan, valittiin vuoden kuorolevyksi 2007. Kuoro on äänittänyt tämän lisäksi kolme levyä: Rauhaisa Valkeus (2011), Suuri paasto (2015) sekä Deesis (2016). Kuorolla on tapana harjoitella ja konsertoida eri paikkakunnilla, koska myös laulajat tulevat ympäri Suomea. Kuoron nimi tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa ”kultasuuta”. Se viittaa myös 300-luvulla eläneeseen Konstantinopolin arkkipiispaan isä Johannes Krysostomokseen, joka puheenlahjojensa ansiosta sai kyseisen lisänimen. Krysostomos on koko toimintansa ajan raivannut tietä uudelle ortodoksiselle musiikille. Kuoronjohtaja Mikko Sidoroffin sävellykset lukeutuvat kuoron perusohjelmistoon. Niiden lisäksi kuoro on kantaesittänyt musiikkia mm. Ville Matvejeffilta, Henri Sokalta, Lauri Mäntysaarelta sekä Pekka Jalkaselta. Kaikki uudet sävellykset jatkavat ortodoksisen kirkkomusiikkiperinteen rikasta ketjua, ja tämän tradition eteenpäin vieminen on Kamarikuoro Krysostomoksen toiminnan kivijalka. == Diskografia == * Panihida (2007) * Rauhaisa Valkeus (2011) * Suuri paasto (2015) * Deesis (2016) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Kuoron kotisivut Luokka:Suomalaiset sekakuorot
Kongopunainen

Kongopunainen (C32H22N6Na2O6S2) on värjäyksessä ja pH-indikaattorina käytetty atsoväri . Aine on erittäin happamissa oloissa sinistä ja muuttuu väriltään punaiseksi pH-alueella 3,0-5,0 . Kongopunaisen käyttämisestä kankaiden värjäykseen on suureksi osaksi luovuttu värin huonon pysyvyyden takia . Paitsi väriaineena kongopunaisella on myös ollut lääketieteellistä merkitystä. Ainetta on käytetty muun muassa amyloidoosin tutkimukseen sekä lampaiden scrapien hoitoon . Scrapien hoidossa kongopunaista ei ole käytetty laajasti sen suhteellisen heikon tehon ja karsinogeenisuuden vuoksi. Lisäksi aineen on todettu aiheuttavan hedelmättömyyttä hiirten naaraspuolisilla jälkeläisillä . Kongopunaista syntetisoi vuonna 1883 Bayerilla työskennellyt Paul Bottiger. Bottiger myi patentin Agfalle, joka markkinoi sen kongopunaisella vuonna 1884. Nimi oli vetävä Berliinin konferenssin, jota kutsuttiin saksaksi nimellä "Kongokonferenz", aikaan. Väriaine oli menestys Agfalle Yhdistettä valmistetaan bentsidiinin diatsoniumsuolan ja naftionihapon atsokytkentäreaktiolla. : == Lähteet == == Aiheesta muualla == *KEGG: Congo red *ChemBlink: Direct Red 28 Luokka:Atsovärit Luokka:Indikaattorit
Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus

Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus (Ye Ethiopia Wongelawit Bete Kristian Mekane Yesus, ) on luterilainen kirkkokunta Etiopiassa. Sillä on Luterilaisen maailmanliiton tilaston mukaan yli 10 miljoonaa jäsentä. Näin ollen se on maailman suurin luterilainen kirkko. Kirkko perustettiin vuonna 1959. Mekane Yesus on Etiopian ortodoksisen kirkon käyttämää kirkkokieltä geez'iä ja tarkoittaa Jeesuksen asuinpaikkaa. Kirkko on vihkinyt naisia papeiksi, ensimmäisenä Bekure Daba vuonna 2000.LWF-NEUVOSTON KOKOUS, TURKU, SUOMI, 14.-21. KESÄKUU 2000. LEHDISTÖTIEDOTE. Kirkon organisaatio muodostuu 19 alueellisesta synodista, jotka jakautuvat 8500 seurakuntaan ja 4000 muuhun työpisteeseen. Kirkon palveluksessa on 3000 pastoria ja yli 2600 evankelistaa. Kirkon ja synodien johdossa on presidentti. Koko kirkon presidentti on pastori Yonas Yigezu (2017-).Maailman suurimman luterilaisen kirkon johtoon pastori Yonas Yigezu. Paikallistyön lisäksi kirkolla on keskushallinnon tasolla naistyön, opiskelijatyön ja diakonian yksiköt. Lisäksi kirkolla on rauhantyön sekä yhteiskunnallisen kehityksen komissiot.The Ethiopian Evangelical Church Mekane Yesus Statistics for 2008. - Ethiopian Evangelical Church Mekane Yesus. Department for Mission and Theology. Annual Report 2008 Kirkko on Luterilaisen maailmanliiton sekä Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen. Teologisilta painotuksiltaan Mekane Yesus-kirkko on konservatiivinen. Nuorisokonferenssissa kirkon presidentti Wakseyoum Idosa varoitti kirkon nuorisoa väärien ja epäraamatullisten oppien levittämisestä. Sellaisina hän piti sosiaalista evankeliumia ja sukupuolineutraalia avioliittoa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Etiopian evankelinen kirkko Mekane Yesus Luokka:Kristinusko Etiopiassa Luokka:Evankelis-luterilaiset kirkot
Takahuhti

thumb|225px|Irjalanaukio Takahuhdissa. Takahuhti on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee Tampereen itäosassa, lähellä sijaitsevat muun muassa Atala, Linnainmaa, Kissanmaa ja Messukylä. Alueelta löytyy monia esihistoriallisen ajan asuinpaikkoja ja löydöksiä. Takahuhti oli Messukylän pitäjän suurin kylä keskiajalta 1900-luvulle. Takahuhdissa käytiin Tampereen taistelua vuonna 1918. Alue on pientalovaltaista ja siellä on koulu, joka on rakennettu vuonna 1939. Professori Unto Salo on tehtyjen muinaislöytöjen perusteella päätellyt, että Takahuhdin kylässä on ollut kiinteää asutusta jo rautakaudelta lähtien ja että taloja oli kylässä tuolloin neljä. Kylän vaikutuspiiristä tunnetaan neljä rautakautista kalmistoa, Kartanonsaaren, Kukkoinkiven, Veijanmäen ja Pappulan kalmistot. Takahuhti oli vuoden 1540 maakirjan mukaan Suur-Pirkkalan suurin kylä, jossa oli 28 taloa. Asiakirjoissa alue esiintyy jo vuonna 1390, jolloin Laurens Takahwktis oli alueen katselmusmiehenä. Vanhan Takahuhdin kylän keskus oli nykyisen Ristinarkun kaupunginosan kohdalla. Takahuhti liitettiin Tampereen kaupunkiin Messukylän kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1947 ja ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1952. Takahuhti on pääosin omakotialuetta, mutta kaupunginosan keskellä on myös iso kerrostaloalue.Maija Louhivaara: Tampereen kadunnimet, s. 192. Tampereen museoiden julkaisuja 51, 1999, Tampere. ISBN 951-609-105-9. Takahuhti rajoittuu etelässä Sammon valtatiehen, idässä Jukolanpuistoon ja sen pohjoispuolella sijaitsevaan pellon itärajaan ja Kirjavaisenkatuun sekä Kourutaltankatuun. Pohjoisessa alue rajoittuu Teiskontiehen. Lännessä Takahuhdin raja kulkee Kalmonkadun puolesta välistä Kuusimäenkatua pitkin Kuusemäenrinteeseen ja sieltä puroa pitkin Huhmaninkadulle. Takahuhdin kaupunginosan keskipisteenä on Irjalanaukio, joka on nimetty Irjalan talon mukaan. Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan talollinen Juho Irjaínen. Sukunimi Irjainen tulee etunimestä Yrjänä, joka kirjoitettiin 1500-luvun lähteissä usein muotoon Yrian. Nimi palautuu pyhään Georgiokseen, joka oli myöhäiskeskiajalla suosittu pyhimys.Louhivaara 1999, s. 193. == Lähteet == *
Kumpula (Tampere)

Kumpula on yksi Tampereen kaupunginosista. Se sijaitsee Itä-Tampereella. Naapurikaupunginosat ovat Atala, Tasanne ja Ojala. Vuonna 2011 Kumpulassa oli 604 asukasta. Alue on pientalovaltaista, mutta siellä on myös yksi pienkerrostalo. Alue rajautuu Halimasjärven luonnonsuojelualueeseen ja Kangasalan suureen metsään. Kumpulasta lähtee myös paljon kävelyteitä, jotka johtavat läheisiin urheilu- ym. virkistysalueisiin, kuten Kauppiin, Linnainmaalle, Leinolaan tai mm. Niihamaan. Keskustaan pääsee kolmella bussilla, TKL:n 28:lla sekä myös Paunun busseilla 90 ja 95. Läheltä Atalasta on suora bussiyhteys Hervantaan aamuisin ja iltapäivisin. Kumpulassa toimii K-market Kumpula ja Aitolahdentien toisella puolella on myös liikekeskus, jossa pizzeria ja baari. Koilliskeskukseen Linnainmaalle on matkaa kolmisen kilometriä. Atalan ja Linnainmaan terveyskeskukset ovat lähellä. Lähellä Atalassa ja Olkahisissa on molemmissa ala-aste. Atalassa lisäksi on päiväkoti, samoin Tasanteella. Kumpulan yhteisalueilla on paitsi uimaranta, myös omia venepaikkoja läheisessä Näsijärvessä. Kumpula rakentui nimensä mukaisesti hyvin kumpuilevaan maastoon vuonna 1957 laaditun Kumpulan rakennussuunnitelman mukaan, jolloin alue kuului vielä Aitolahden kuntaan. Aitolahti liitettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1966 alussa. Pääosalla Kumpulan alueesta ei vieläkään ole asemakaavaa ja siksi teiden nimet ovat edelleen epävirallisia. Useimmat tiennimet perustuvat maaston muotoon.Maija Louhivaara: Tampereen kadunnimet, s. 210. Tampereen museoiden julkaisuja 51, 1999, Tampere. ISBN 951-609-105-9. ==Lähteet== Luokka:Tampereen tilastoalueet Luokka:Tampereen kaupunginosat Luokka:Olkahinen (suunnittelualue) Luokka:Pirkanmaan maakunnan entiset taajamat Luokka:Aitolahden kylät