EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
IPhone 13 Pro

iPhone 13 Pro on Applen 14. syyskuuta 2021 julkistama ja 24. syyskuuta julkaisema älypuhelin. Puhelimen muut versiot ovat iPhone 13, iPhone 13 mini ja iPhone 13 Pro Max. Puhelimessa on kuusiydinprosessori ja 6,1 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 128, 256, 512 tai 1024 gigatavua. Keskusmuistia on kuusi gigatavua. Puhelin on pölyn- ja vedenkestävä, ja sen IP-luokitus on 68. Käyttöjärjestelmänä on iOS 15, joka on päivitettävissä iOS 16.2 -versioon. == Lähteet == Luokka:Applen matkapuhelimet Luokka:Vuoden 2021 matkapuhelimet Luokka:IOS-pohjaiset laitteet
Maltan parlamenttivaalit 2022

Maltan parlamenttivaalit 2022 käytiin 26. maaliskuuta 2022. Vaaleissa valittiin Maltan parlamentin edustajainhuoneen kaikki 79 edustajaa. Vaalit voitti työväenpuolue, joka on hallinnut Maltaa vuodesta 2013 lähtien. == Vaalitapa ja ehdokasasettelu == Maltan parlamentin edustajat valitaan siirtoäänivaalitavalla 13:sta viiden edustajan vaalipiiristä. Vuonna 2018 äänestysikäraja laskettiin 16 ikävuoteen. Vuonna 2021 vaalilakia muutettiin siten, että jos jommankumman sukupuolen edustajia valitaan edustajainhuoneeseen alle 40 prosenttia, 12 lisäpaikkaa täytetään aliedustetun sukupuolen edustajilla. Kuusi puoluetta asetti ehdokkaita: työväenpuolue 122 ehdokasta, kansallispuolue 108 ehdokasta, ABBA 28 ehdokasta, AD+PD 20 ehdokasta, kansanpuolue 15 ehdokasta ja Volt Malta neljä ehdokasta, minkä lisäksi ehdolle asettui seitsemän riippumatonta ehdokasta. == Kampanja == Vaalien kampanja-aika kesti 21. helmikuuta – 24. maaliskuuta. Vaalipäivää edeltävänä päivänä 25. maaliskuuta, niin sanottuna ”hiljaisena päivänä”, kampanjointi oli kielletty. Työväenpuolueen vaaliohjelmassa luvattiin 700 miljoonan euron investointeja vihreisiin kaupunkialueisiin, varhaiskasvatuksen muuttamista maksuttomaksi kaikille, yritysverojen laskemista ja vähätuloisten sosiaalitukien nostamista. Puolueen vaalislogan oli Malta Flimkien, ’Malta yhdessä’. Kansallispuolue lupasi vaaliohjelmassaan muun muassa nelipäiväisen työviikon kokeilua, tuhannen euron maksua vuoden 2017 jälkeen syntyneiden lasten vanhemmille ja miljardin euron investointia uusien taloussektorien luomiseen. Puolueen vaalislogan oli Miegħek. Għal Malta, ’Sinun kanssasi. Maltan puolesta’. == Tulokset == Puolue Puolue Äänet Äänet Äänet Paikat Paikat Puolue Puolue Määrä Osuus Määrä Muutos Työväenpuolue 162 707 55,11 44 7 Kansallispuolue 123 233 41,74 35 7 AD+PD 4 747 1,61 0 2 Kansanpuolue 1 533 0,52 0 uusi ABBA 1 364 0,46 0 uusi Volt Malta 382 0,13 0 uusi riippumattomat 1 282 0,43 0 Yhteensä Yhteensä 862 703 100,00 90 – Hyväksytyt äänet Hyväksytyt äänet 862 703 97,11 Hylätyt/tyhjät äänet Hylätyt/tyhjät äänet 8 802 2,89 Ääniä yhteensä Ääniä yhteensä 304 050 100,00 Äänioikeutetut/äänestysprosentti Äänioikeutetut/äänestysprosentti 355 075 85,63 Lähde: Vaaleilla valittujen 65 edustajan lisäksi kansallispuolueelle annettiin kaksi lisäpaikkaa suhteelisuuden saavuttamiseksi. Koska varsinaisesti valituista edustajista vain kymmenen oli naisia, kummallekin puolueelle jaettiin vielä kuusi naisille varattua paikkaa. Edustajainhuoneen kooksi tuli näin ollen 79 edustajaa. Työväenpuolue julistautui vaalien voittajaksi vaalipäivän jälkeisenä aamupäivänä. Pääministeri Robert Abela vannoi virkavalansa 28. maaliskuuta, ja uusi hallitus nimitettiin 30. maaliskuuta. == Lähteet == Parlamenttivaalit 2022 Luokka:Vuoden 2022 vaalit
Indigénat

Indigénat oli laki, jolla määriteltiin Ranskan imperiumissa elävien ihmisten asema. Lakia sovellettiin alkuperäisasukkaisiin (ransk. indigènes). Se virallistettiin vuonna 1924, joskin se oli tosiasiallisesti voimassa vuodesta 1887 alkaen. Indigénat rajoitti alkuperäiskansojen väestön kansalaisoikeuksia niiden osalta, joilla ei ollut évoluén tai assimilén asemaa. Indigénatin kansalais- ja poliittisten vapauksien rajoituksiin kuului muun muassa velvollisuus corvée-työn tekemiseen, kuten kuljetus- ja kantajatyö, ja kuuluminen perinteiseen lainkäyttöalueeseen Ranskan hallintovirkamiehen läsnäollessa. Indigenaattilaki mahdollisti karkeita väärinkäytöksiä ja jatkuvia mielivaltaisia soveltamisia. Siirtomaa-ajan Afrikassa se aiheutti eniten vastakkainasetteluja, kunnes se kiellettiin toisen maailmansodan lopulla. == Katso myös == * Assimilaatio Ranskan kolonialismissa * Évolué * Corvée == Lähteet == Luokka:Ranskan siirtomaahistoria Luokka:Ranskan laki Luokka:Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Hannu Sinnemäki

Hannu Tapani Sinnemäki (s. 16. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen tenori, kuoronjohtaja, säveltäjä ja sovittaja.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5Hannu Sinnemäki, muusikko, säveltäjä (1945-) Marjut Hjelt, Doria 10.11.1999, viitattu 3.1.2023 Hannu Sinnemäen isä oli lapualainen rovasti Jussi Sinnemäki.https://runeberg.org/kuka/1954/0806.html Sinnemäki suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1967 opiskeltuaan muun muassa psykologiaa ja musiikkitiedettä. Laulua hän opiskeli Sibelius- Akatemiassa opettajinaan Matti Tuloisela ja Pekka Salomaa. Hän suoritti yksinlaulussa diplomin vuonna 1977. Sinnemäki opetti Pop & Jazz Konservatoriossa yksinlaulua ja säveltapailua vuosina 1975–1976. Vuonna 1976 hän aloitti tenorina laulamisen Suomen kansallisoopperan kuorossa. Sinnemäki toimi vuosina 1973–1982 Pohjalaisten Osakuntien Laulajien johdossa. Vuonna 1969 hän perusti Ellipsi-yhtyeen, jossa hän esitti itse säveltämiään laulelmia ja jota hän johti 1980-luvulle asti. Sinnemäki aloitti myös viihde- ja kansanlaulukuoro Torpparien johtamisen 1970-luvulla. Hän on lisäksi johtanut Suomen kansallisoopperan kuoron jäsenten Mieskuoro Operamentoa. == Työ säveltäjänä ja sovittajana == Sinnemäki on säveltäjänä itseoppinut. Hän sävelsi musiikin Rauni Mollbergin elokuvaan Maa on syntinen laulu (1973). Sinnemäen säveltämä on myös 28. marraskuuta 1997 Kansallisoopperan Alminsalissa Suomalaisen kamarioopperan toteuttamana kantaesitetty musikaalinomainen kansanooppera Silmänkääntäjä, joka perustuu Pietari Hannikaisen näytelmään.Kansanooppera soi Alminsalissa Päivi Loponen & Säde Nenonen, Helsingin Sanomat 28.11.1997, viitattu 3.1.2023Silmänkääntäjä 28.11.1997 Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 3.1.2023 Oopperan ohjasi Timo Paavola. Käytetty orkesteri oli 11-henkinen ja Jyri Nissilän johtama. Roolien esittäjiin kuuluivat Jaakko Hietikko, Ilkka Hämäläinen, Katriina Kerppola ja Ulla Raisio. Sinnemäki teki 1990-luvun alussa John Gayn Kerjäläisoopperasta sovituksen laulajille, kamarikokoonpanolle ja kansanmusiikin instrumenteille. Hän on tehnyt monia muitakin sovituksia kuoroille ja erilaisille kokoonpanoille. Hänen omiin sävellyksiinsä kuuluu suurimuotoisten teosten lisäksi runsaasti laulumusiikkia, jota edustavat laulelmat, modernisoidut kansanmusiikkiteokset ja viihdekuorolaulut. Sinnemäki sävelsi altolle ja kahdelle kitaralle laulusarjan Rakastetulleni etäisiltä vuorilta (1978) Oili Mäki-Tirkkosen sanoihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomalaiset tenorit Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Brian Glencross

Brian Alan Glencross (1. toukokuuta 1941 Narrogin – 30. joulukuuta 2022) oli australialainen maahockeypelaaja, -valmentaja ja olympiamitalisti. Glencross kuului Australian maajoukkueryhmiin, jotka saivat olympiahopeaa Méxicossa 1968 ja olympiapronssia Tokiossa 1964. Münchenissä 1972 Glencrossin edustama Australia sijoittui viidenneksi. Valmentajana Glencross valmensi Australian naisten maahockeymaajoukkueen olympiavoittoon Soulissa 1988. Lisäksi hän toimi päävalmentajana Los Angelesissa 1984, jolloin joukkue sijoittui neljänneksi, sekä Barcelonassa 1992, jolloin he olivat viidensiä. Glencross valittiin Länsi-Australian vuoden urheilijaksi vuonna 1968, jolloin hän toimi myös olympiajoukkueen kapteenina. Vuonna 1983 Glencross ja toinen valmentaja Richard Aggiss perustivat Australian Institute of Sportiin maahockeyohjelman. Glencross valittiin Australian urheilun kunniagalleriaan ja Australian maahockeyn kunniagalleriaan. Hän sai myös Australian ritarikunnan mitalin sekä Australian Sports Medalin. Glencross kuoli sairastettuaan pitkään dementiaa ja Parkinsonin tautia. Lisäksi hän sairastui COVID-19:ään ennen kuolemaansa. == Lähteet == Luokka:Australialaiset maahockeypelaajat Luokka:Australialaiset olympiamitalistit Luokka:Maahockeyvalmentajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Évolué

Évolué (ransk. kehittynyt) oli osa Ranskan siirtomaapolitiikan teoriaa, johon siirtokuntien alkuperäisasukkaiden oletettiin hitaasti sopeutuvan. Évoluén asema saatettiin myöntää siirtokuntien asukkaille, jotka olivat nousseet Ranskan kulttuurin tasolle, kuten omaksuneet kielen, pukeutumisen, tavat, koulutuksen, uskonnon jne. tai jotka olivat palvelleet erinomaisesti joko Ranskan siirtomaa-armeijoissa tai siirtokunnan virkailijana. Aseman saanut sai oikeuden anoa Ranskan kansalaisuutta. Hakemusprosessi tosin osoittautui niin monimutkaiseksi, että se myönnettiin koko Ranskan Afrikassa AOF:ssa vain 2 000 afrikkalaiselle. Évoluén luokitteluun ja kansalaisuuteen päässyt sai oikeuden äänestää, olla Ranskan siviili- ja rangaistuslakien alainen toisin kuin perinteisen lain alainen. Évoluén aseman saavuttanut vapautettiin myös indigénat-laista tai corvée-työstä. Ranskan assimilaatiopolitiikassa oletettiin, että Ranskan kulttuuri oli ylivoimainen ja se sopi kaikille kansoille. Kun tämä dogmi osoittautui idealistiseksi ja tulokset mahdottomiksi toteuttaa, siirtomaapolitiikassa siirryttiin "assosiaation" käsitteeseen, jossa kehitettiin läheistä kulttuurista, taloudellista ja poliittista yhteistyötä Ranskan ja sen valtamerentakaisten siirtokuntien välillä. == Katso myös == * Assimilaatio Ranskan kolonialismissa * Corvée * Indigénat == Lähteet == Luokka:Ranskan siirtomaahistoria Luokka:Ranskankieliset sanat ja sanonnat
Mauna Loan tulivuorenpurkaus 2022

Havaijin saarella sijaitseva Mauna Loan tulivuori alkoi purkautua 27. marraskuuta 2022. Tulivuori purkautui viimeksi vuonna 1984. Purkaus alkoi 27. marraskuuta Mokuʻāweoweon kalderasta kello 11.30 paikallista aikaa. Purkautuminen lakkasi 13. joulukuuta. Yhdysvaltain geologisen tutkimuslaitoksen mukaan laavavirtaus ei levinnyt kovinkaan laajalle ja se pysähtyi hieman reilun 3 kilometrin päähän Daniel K. Inouyen moottoritiestä. Laavavirtaus katkaisi kuitenkin tien ja sähköt Mauna Loan observatoriosta. Havaijin kuvernööri David Ige määräsi Havaijin kansalliskaartin avustamaan liikenteenohjauksessa 5. joulukuuta samana päivänä, jolloin hänen virkakautensa päättyi. Joulukuun alussa Ige sanoi, että Havaijin saarelle matkustaminen ei ole erityisen vaarallista, vaikkakin purkauksia seuraavat autoilijat saattavatkin haitata liikennettä. Viranomaiset arvioivat purkauksen aiheuttamiksi vahingoiksi noin 1,5 miljoonaa dollaria, johon kuului lähinnä vain kaksi yksityistietä. Purkausta seuraamaan saapuneille turisteille rakennettiin 600 000 dollarilla erillinen paikka, josta tapahtumia saattoi seurata. Arviolta 100 000 ihmistä kävi seuraamassa tulivuorenpurkausta. Näihin kuuluivat muun muassa Havaijin vastikään virkaan astunut kuvernööri Josh Green. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 luonnonmullistukset Luokka:2000-luvun tulivuorenpurkaukset Luokka:Luonnonmullistukset Havaijilla
Heinrich von Geymüller

Heinrich (Henry, Henri) von Geymüller, s. Falkner, (12. toukokuuta 1839 Wien, Itävalta – 19. joulukuuta 1909 Baden-Baden, SaksaHeinrich von Geymüller, RKD. Päivitetty 18.11.2021. Viitattu 3.1.2012) oli sveitsiläinen arkkitehti ja taidehistorioitsija, arkkitehtuurihistorioitsija ja arkkitehtuurimuistomerkkien entistämisen asiantuntija. Hän valmistui ensin insinööriksi Lausannessa mutta opiskeli sittemmin arkkitehtuuria Berliinissä ja Italiassa. Hän asui ensin Pariisissa, mistä hän siirtyi Baden-Badeniin 1894.Geymüller, Heinrich von, Tietosanakirja. Osa 11. Täydennysosa. Palsta 310. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922Paul Bissegger, Heinrich de Geymüller Historisches Lexikon der Schweiz 24.1.2018. Viitattu 3.1.2023 Sukunimi Geymüller on peräisin adoptioperheeltä. ==Kirjallinen tuotanto== * Les projets primitifs pour la basilique de Saint-Pierre à Roine (1875–1880) * Raffaello Sanzio studiato come architetto (1884) * Les Du Cerceau, leur vie et leurs oeuvres (1887) * Die Baukunst der Renaissance in Frankreich (1898–1901) * Die Architektur der Renaissance in Toscana, ensin yhdessä Carl Martin von Stegmannin kanssa mutta jatkoi yksin vuodesta 1901 Stegmannin kuoleman jälkeen. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Sveitsiläiset arkkitehdit Luokka:Taidehistorioitsijat Luokka:Vuonna 1839 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
This Place Rules

This Place Rules on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Andrew Callaghan ensimmäisenä elokuvaohjauksenaan. Elokuvassa seurataan Callaghania hänen matkustaessaan Yhdysvaltojen halki Yhdysvaltain kongressitalon valtausta 6. tammikuuta 2021 edeltävinä kuukausina. Elokuva sai ensi-iltansa HBO:lla 30. joulukuuta 2022, ja se julkaistiin HBO Maxissa seuraavana päivänä. == Tuotanto == Andrew Callaghan on mediayhtiö- ja web-kanava Channel 5:n juontaja ja perustaja. Kanava tunnetaan gonzo-journalismista ja katuhaastatteluista. Hän mainitsi tuolloin vielä nimeämättömän elokuvan ensimmäistä kertaa Hasan Pikerin ja Wil Neffin Fear & Malding -podcastissa heinäkuussa 2021. Syyskuussa 2022 HBO hankki jakeluoikeudet Callaghanin ohjaamaan dokumenttielokuvaan, joka keskittyy Yhdysvaltain kongressitalon valtaukseen. A24:n, Strong Baby Productionsin ja Abso Lutely Productionsin kerrottiin myös toimivan tuotantoyhtiöinä. Osia elokuvasta näytettiin ihmisille, jotka osallistuivat Channel 5 Live -kiertueelle vuoden 2022 lopulla. Kiertueella Callaghan paljasti myös, että elokuvan nimi olisi This Place Rules ja että se tultaisiin julkaisemaan HBO Maxissa 30. joulukuuta 2022. Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 8. joulukuuta 2022, ja siinä kerrottiin elokuvan nimi ja ensi- illan ajankohta. InfoWarsin juontaja ja salaliittoteoreetikko Alex Jones esiintyy elokuvassa. == Julkaisu == This Place Rules sai ensi-iltansa HBO:lla 30. joulukuuta 2022, ja tuli saataville HBO Maxiin seuraavana päivänä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:HBO Max -alkuperäiselokuvat Luokka:A24:n elokuvat Luokka:Vuoden 2022 dokumenttielokuvat Luokka:Vuoden 2022 yhdysvaltalaiset elokuvat
Naisten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1971

Naiset kilpailivat Helsingissä, Suomessa yleisluistelun maailmanmestaruudesta 6.-7. helmikuuta 1971 Kallion kentällä. Kisoihin otti osaa 30 luistelijaa 11 maasta. Kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtajana oli Luisteluliiton puheenjohtaja Aarno Pajunen. Suurimmat edustukset eli neljä luistelijaa oli Alankomailla, Neuvostoliitolla ja Norjalla. Suomella oli mukana kolme luistelijaa. == Tulokset == Sija Kilpailija Maa 500 m 3000 m 1000 m 5000 m Pisteet Nina Statkevitš 46,8 (4.) 2.23,2 (1.) 1.34,0 (3.) 4.59,2 (3.) 191,399 Stien Kaiser 48,7 (17.) 2.24,9 (2.) 1.33,7 (2.) 4.57,5 (1.) 193,433 Ljudmila Titova 45,8 (2.) 2.29,1 (9.) 1.35,2 (6.) 5.16,7 (10.) 195,833 4 Dianne Holum 48,3 (15.) 2.25,6 (3.) 1.33,0 (1.) 5.16,0 (9.) 195,999 5 Lisbeth Berg 46,8 (4.) 2.27,5 (5.) 1.32,6 (8.) 5.12,7 (8.) 196,182 6 Ans Schut 48,2 (14.) 2.29,3 (10.) 1.38,2 (18.) 4.57,2 (2.) 196,666 7 Tatjana Averina 46,4 (3.) 2.27,7 (4.) 1.36,7 (11.) 5.21,9 (14.) 197,633 8 Kapitolina Panova 49,2 (24.) 2.26,7 (8.) 1.36,5 (10.) 5.08,0 (6.) 197,683 9 Tuula Vilkas 47,9 (10.) 2.29,8 (13.) 1.36,7 (11.) 5.11,9 (7.) 198,166 10 Trijnie Rep 48,3 (15.) 2.28,6 (7.) 1.35,0 (5.) 5.19,0 (12.) 198,499 11 Satomi Koike 49,9 (25.) 2.28,7 (8.) 1.36,9 (14.=) 5.05,8 (4.) 198,882 12 Ylva Hedlund 48,1 (12.) 2.29,6 (12.) 1.38,2 (18.) 5.18,3 (11.) 200,166 13 Kaname Ide 51,3 (29.) 2.29,4 (11.) 1.36,2 (8.) 5.07,8 (5.) 200,500 14 Anne Henning 44,6 (1.) 2.33,9 (22.) 1.36,9 (14.=) 5.39,6 (16.) 200,950 15 Anneli Repola 48,8 (20.) 2.30,7 (15.) 1.37,2 (17.) 5.20,3 (13.) 201,016 16 Monika Pflug 47,6 (9.) 2.29,9 (14.) 1.36,8 (13.) 5.35,4 (15.) 201,866 17 Sigrid Sundby 49,0 (22.) 2.31,8 (16.) 1.34,9 (4.) 147,050 18 Kirsti Biermann 46,9 (6.) 2.31.9 (17.) 1.39,6 (22.=) 147,333 19 Arja Kantola 48,1 (12.) 2.33,6 (21.) 1.37,0 (16.) 147,800 20 Inger Karset 48,0 (11.) 2.33,2 (18.) 1.39,6 (22.=) 148,866 21 Sylvia Filipsson 48,8 (20.) 2.33,5 (20.) 1.39,5 (21.) 149,716 22 Romana Troicka 48,7 (17.) 2.35,7 (23.=) 1.39,0 (20.) 150,100 23 Leah Poulos 47,4 (8.) 2.37,3 (25.) 1.41,0 (27.) 150,333 24 Sylvie Chevauchet 49,9 (25.) 2.35,7 (23.=) 1.40,6 (26.) 152,100 25 Sylvia Burka 48,7 (17.) 2.38,0 (26.=) 1.43,5 (28.) 153,116 26 Helena Pilejczyk 50,4 (27.) 2.38,0 (26.=) 1.40,2 (25.) 153,166 27 Tove Berntsen 49,0 (22.) 2.53,5 (29.) 1.39,9 (24.) 156,783 28 Jenifer Jackson 51,3 (29.) 2.41,6 (28.) 1.45,0 (29.) 157,666 29 Rieneke Demming 50,5 (28.) 2.33,3 (19.) 2.05,1 (30.) 164,150 Atje Keulen- Deelstra 47,3 (7.) DNF 1.35,8 (7.) : * = kaatui : NC = ei jatkoon eli viimeiselle matkalle : NS = ei startannut : DQ = diskvalifioitu : DNF = keskeytti == Lähteet == * Speed Skating - World Allround Championships - Women 1971 Luokka:Vuoden 1971 urheilu Luokka:Pikaluistelun maailmanmestaruuskilpailut Luokka:Helsingin urheilutapahtumat Luokka:Suomen pikaluistelu
Beatrice Mintz

Beatrice Mintz (24. tammikuuta 1921 New York, Yhdysvallat – 3. tammikuuta 2022 Elkins Park, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen embryologi, jonka tutkimukset helpottivat kehittämään syöpähoitoja, jotka ovat turvallisempia kuin kemoterapia ja säteily. Hän oli myös ensimmäisiä tutkijoita, jotka tekivät tutkimuksia siirtogeeneillä ja hiirten kimeereillä. == Elämä ja ura == Beatrice Mintz syntyi 1921 Bronxissa. Hänen vanhempansa olivat maahanmuuttajia, jotka olivat lähtöisin Itävallan Galitsiasta, nykyisen Ukrainan alueelta. Beatrice oli nuorin perheen neljästä lapsesta. Mintz rakasti koko ikänsä taidetta ja oli aikeissa opiskellakin sitä. Hän muutti kuitenkin mielensä käytyään biologian kurssin. Hän valmistui vuonna 1944 Hunter Collegesta maisteriksi ja kaksi vuotta myöhemmin tohtoriksi Iowan yliopistosta. Mintz aloitti Iowan siellä myös tutkijanuransa saatuaan paikan kehitysbiologian tutkimusapulaisena. Hän tutki lisääntymiselimistön kehittymistä sammakkoeläimillä. Mintz toimi 1946–1960 Chicagon yliopistossa opettajana, mutta halusi sitten päätoimiseksi tutkijaksi. Hän sai paikan Lankenaun syöpätutkimuksen instituutista, missä hän työskenteli vuoteen 1974. Silloin instituutti itsenäistyi Fox Chase Cancer Centeriksi, jossa Mintz jatkoi uransa loppuun. Mintz kuoli satavuotiaana kotonaan Elkins Parkissa vuonna 2022. Hän sairasti dementiaa ja kuoli sydämen vajaatoimintaan. == Tutkimus == Mintz teki syöpätutkimuksen parissa yli 60 vuotta kestäneen uran, jonka aikana hän teki monia huomattavia löydöksiä. Hän onnistui osoittamaan, että hiiret kehittyivät normaalisti, vaikka niiden alkioihin oli istutettu syöpäsoluja. Se todisti sen, että ympäröivä kudos pystyy pitämään syöpäsolut aisoissa. Havainto on johtanut kemoterapiaa ja säteilyä turvallisempiin syövän hoitomuotoihin. Mintz oli myös ensimmäisiä, jotka käyttivät siirtogeenitekniikoita ja siirsi hiirialkoihin muiden lajien DNA:ta. Hän sai aikaan myös hiiriä, jotka olivat kehittyneet kahden alkion yhdistämisestä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset biologit Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Maija Larmola

Maija-Riitta Larmola (o.s. Turunen; 1. maaliskuuta 1942 Riihimäki – 21. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori.Muistot: Maija-Riitta Larmola 1942-2022 Helsingin Sanomat 20.10.2022, viitattu 3.1.2023 Larmola muutti vuonna 1953 perheineen Helsinkiin. Hänellä oli kaksi nuorempaa sisarusta. Häneltä julkaistiin runoja kokoelmissa Pyykkipäivä (1961) ja Huvila (1964). Larmola harrasti läpi elämän maalaamista ja taideaskartelua, mutta päätti suuntautua ammatillisesti suomen kieleen ja kotimaiseen kirjallisuuteen. Opiskellessaan Bloomingtonissa Indianassa hän toimi suomen kielen assistenttina. Helsingin yliopistossa Larmola oli aktiivinen opiskelijajärjestössään. Opiskelijapiireissä hän myös tutustui päätoimittaja, kulttuurijohtaja Yrjö Larmolaan, jonka kanssa oli naimisissa tämän kuolemaan (2021) saakka. Pariskunnalle syntyi kolme poikaa. Larmola aloitti työskentelyn äidinkielen opettajana vuonna 1965 Arkadian yhteislyseossa, mutta siirtyi sitten opettajakorkeakouluun. Vuonna 1974 hänestä tuli Helsingin yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan äidinkielen didaktiikan lehtori. Lisäksi hän hoiti viransijaisuuksia kotimaisen kirjallisuuden laitoksella. Vuonna 1984 Larmola aloitti toimimisen ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä ja sensorina. Larmolan väitöskirjan aiheena oli P. Mustapään runokuvien kehitys. Larmolan tuotantoon kirjailijana kuuluu kuunnelmia, lastenkirjoja, runokokoelmia, näytelmiä sekä lukuisia äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjoja.Maija Larmola ja Leena Lumme saivat Tietopöllön Timo Hämäläinen, Helsingin Sanomat 10.10.1999, viitattu 3.1.2023 Hänen äidinkielen oppikirjansa nousivat Suomen suosituimmiksi. Larmolalle ja kuvittaja Leena Lumpeelle myönnettiin vuonna 1999 Suomen tietokirjailijat ry:n ensimmäinen Tietopöllö-palkinto neliosaisesta kirjasarjasta Kukkulan kortteli. Palkinto myönnetään lapsille ja nuorille suunnatusta tietokirjallisuudesta, ja sen perusteluina Kukkulan korttelin tapauksessa käytettiin kirjasarjan antamaa "monipuolista kuvaa helsinkiläisen asumisen ja elämisen historiasta". Tietopöllö-palkinnon lisäksi Larmolalle myönnettiin Arvid Lydecken -palkinto (1988) ja Valtion nuorisokirjallisuuspalkinto (1991).Larmola, Maija Kirjasampo, viitattu 3.1.2023 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 olivat järjestyksessä 15. Euroopan-mestaruuskilpailut. Ne järjestettiin 4. – 20. marraskuuta 2022 Sloveniassa, Pohjois-Makedoniassa ja Montenegrossa. Turnaukseen osallistui kuusitoista maata. Turnauksen voitti Norja, jolle mestaruus oli sen historian yhdeksäs. Se voitti loppuottelussa Tanskan. Pronssia saavutti Montenegro. Turnaus pelattiin kolmessa eri valtiossa ja neljässä eri kaupungissa. Sloveniassa ottelut pelattiin Ljubljanassa ja Celjessä, Montenegrossa Podgorica ja Pohjois-Makedoniassa Skopjessa. Jokaisessa kaupungissa pelattiin yhden alkulohkon kaikki ottelut. Kaikki pudotuspeliottelut pelattiin Ljubljanassa. Turnaus toimi samalla karsintaturnauksena Pariisin olympialaisiin 2024: turnauksen voittaja sai paikan olympiaturnauksessa. ==Lopulliset sijoitukset== Lähde: # Maa 4\. 5\. 6\. 7\. 8\. 9\. 10\. 11\. 12\. 13\. 14\. 15\. 16\. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2022 urheilu Naisten Euroopan- mestaruuskilpailut 2022 Luokka:Naisten käsipallo Luokka:Slovenian käsipallo Luokka:Pohjois-Makedonian käsipallo Luokka:Montenegron käsipallo
Mirja Tukiainen

Mirja Annikki Tukiainen (23. syyskuuta 1947 Helsinki – 11. marraskuuta 2019 Orivesi) oli suomalainen tanssija, koreografi ja pedagogi.Mirja Tukiainen 1947-2019 Helsingin Sanomat 30.11.2019, viitattu 3.1.2023Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5 Tukiainen oli kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen tytär. Hän opiskeli Suomen kansallisoopperan balettikoulussa. Tukiainen kuului Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmään vuosina 1967–1985. Hänellä oli osia muiden muassa Liisa Prihan, Jorma Uotisen ja Anneli Rautiaisen teoksissa. Tukiainen oli mukana myös Tanssiteatteri Raatikon toiminnassa. Hän työskenteli koreografina ja pedagogina eri puolilla Suomea. Ensimmäiset koreografiansa hän laati läheisille työtovereilleen. Tukiainen oli Keski-Suomen läänintaiteilija vuosina 1994–1999. Tukiainen opetti Teatterikorkeakoulussa, Jyväskylän yliopistossa ja monissa muissa oppilaitoksissa, kuten tanssikouluissa. Hän vaikutti Tanssin aika -festivaalin perustamiseen Jyväskylässä. Tukiainen kuului Suomen tanssitaiteilijain liiton hallitukseen vuosina 1971–1974 ja 1976–1984. Hän toimi myös tanssin ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmatoimikunnassa vuosina 1986–1989 ja valtion tanssitaidetoimikunnassa vuosina 1989–1991. Tukiainen oli Aimo Tukiaisen Purnun säätiön puheenjohtajana vuosina 2006–2019. Vuonna 2007 hän sai Tanssitaiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2009 Oriveden kaupungin kulttuuripalkinnon. Tanssitaiteen valtionpalkinnon perusteena oli varsinkin Tukiaisen työ tanssin tunnettavuuden ja arvostuksen lisäämiseksi perinteisten tanssipaikkakuntien ulkopuolella.Mirja Tu­kiai­nen pokkasi tans­si­tai­teen val­tion­pal­kin­non Kaleva 5.11.2007, viitattu 3.1.2023 Tukiainen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan marraskuussa 2019. == Koreografioita == * Jäljet lumessa (1982) * Korva (1986) * Valkoiset valheet (soolotanssi, 1987) * Made in New York (Ithaca, 1988) * Three Sisters (New York, 1989) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Suomalaiset tanssipedagogit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Kirkkonummen Masalan työväentalo

Kirkkonummen Masalan työväentalo oli Kirkkonummen kunnassa Masalan kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Masalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistyksen jäsenet olivat pääasiassa rautatietä rakentamassa ollutta työväestöä. Työväenyhdistyksen kokousten järjestäminen oli vaikeaa, kun sopivia tiloja ei ollut käytössä. Maanomistajat eivät antaneet työväestön kokoontua edes maillaan. Kerran jopa nimismies tuli kieltämään kokouksen pidon ulkosalla. Vuosia myöhemmin yhdistys onnistui hankkimaan tontin, välikätenä kaupassa käytettiin työväenyhdistykseen kuulunutta Ulrik Rönnkvistiä. Hän osti tontin Masalan kartanon omistajalta ja myi sen eteenpäin työväenyhdistykselle vuonna 1915. Kauppahinta oli 1 600 markkaa. Tontin nimi oli Suomela, joka tuli myös työväentalon nimeksi. Työväentaloa rakennettiin talkoilla, ja se valmistui joulukuussa vuonna 1917. Tammikuussa 1918 syttyneen kansalaissodan vuoksi työväentalo joutiu takavarikkoon, josta se vapautui vuonna 1919. Masala kuului Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutettuihin Porkkalan alueisiin. Samalla myös työväentalo jäi rajan taakse. Työväentalon irtaimisto sijoitettiin Rannikon työväentaloon. Kun Porkkala luovutettiin takaisin Suomelle vuonna 1956, havaittiin, että työväentalo oli hävitetty eikä siitä ollut jäljellä kuin maapohja. Masalan työväenyhdistys sai Suomen valtiolta korvauksen menetetystä työväentalosta. Rahat sijoitettiin Kirkkonummen Nuorisoseuran kanssa Nya Ljuslada -nimiseen nuorisoseurantaloon, jossa toimintaa jatkettiin. Vuonna 1984 Masalan työväenyhdistys myi entisen työväentalon tontin Rakennuskunta Hakalle. Tontille rakennetut talot sijaitsevat Suomelanpolulla. Näistä taloista työväenyhdistys osti itselleen kerhohuoneen. == Toimintaa työväentalolla== Toiminta työväentalolla oli alusta alkaen vilkasta. Siellä oli kokouksia, teatteria, juhlia, politiikkaa ja kunnallispolitiikkaa. Työväentalolla oli oma torvisoittokunta ja puhekuoro. Siellä toimivat myös Sos.dem. nuoriso-osasto ja sittemmin Työväen Urheiluliiton jäsenseura Masalan Masa. Monipuolisesta toiminnasta huolimatta kaikki eivät halunneet osallistua työväentalon toimintaan. 1930-luvun puolivälissä tanssiyhtye Dallapé soitti tansseissa ja veti salin täyteen tanssiväkeä. Työväentalon tanssilattiasta tuli tuolloin kuuluisa. Talvisodan aikana työväentalo oli Helsingistä evakuoitujen majapaikkana. Sodan jälkeen työväentalo talolle majoitettiin Hangon seudulta muuttaneita. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Kirkkonummen rakennukset ja rakennelmat
Vitunleija

Vitunleija Oy (tyyliteltynä vitunleija tai vitunleija®) on suomalainen vuonna 2020 perustettu vaatealan yritys, joka toimii Helsingissä. Se myy tuotteitaan erilaisten pop-up-tapahtumien yhteyksissä sekä omien nettisivujensa kautta. Vitunleija tunnetaan vaatteiden lisäksi yhteyksistään musiikkiin. Se solmi vuonna 2022 levytyssopimuksen Warnerin alaisen levytysyhtiön Babyfacen kanssa. Pian levytyssopimuksen julkistamisen jälkeen vitunleija julkaisi ensimmäisen singlensä "Make-up", jossa mukana ovat rap-artistit DAVI, Cledos ja william. Vitunleija on järjestänyt myös Vitunleija-festivaalin, joka 2023 järjestettiin kaksipäiväisenä huhtikuussa Helsingin Suvilahdessa. Esiintyjät olivat lähinnä suomalaisia räppäreitä ruotsalaisen 1.Cuz:n lisäksi. Tähän kuului myös ennakkokiertue, joka järjesti konsertteja Turussa, Jyväskylässä, Tampereella, Oulussa ja Joensuussa. Vuonna 2021 yrityksen liikevaihto oli 56 000 euroa. Tilikaudelta 7/2021–8/2022 liikevaihtoa oli 26 600 euroa ja liiketulos jäi 9 500 euroa tappiolle. Heinäkuussa 2023 Iltalehti kertoi Vitunleija Oy:llä olevan lähes sadantuhannen euron verovelat. Lisäksi yhtiöllä oli 22 maksuhäiriömerkintää. Tilinpäätöstietojen mukaan yhtiö on varaton. Lehden haastattelema Alma Talentin analyytikko ihmetteli miksi verottaja ei hae yritystä konkurssiin. Julkaisun jälkeen Iltalehti korjasi uutistaan ja ilmoitti, että se on tulkinnut tietoja väärin eikä yrityksellä olisikaan verovelkaa. == Historia == Bakari Diarra aloitti brändinsä Instagram- kirppiksenä myyden käytettyjä vaatteita. Vuonna 2018 hän alkoi suunnittelemaan myös omia vaatteita ja myi niitä Instagramin kautta. Vuonna 2020 Diarra perusti osakeyhtiön ja nykyään tuotteiden myynti keskittyy pop-up-tapahtumiin ja nettikauppaan. Diarra on maahanmuuttajataustaiseksi moniosaajaksi luonnehdittu julkkis ja kansanedustaja Fatim Diarran veli. Diarra on myös osallistunut Amazing Race Suomen ensimmäiselle kaudelle, sekä Selviytyjät suomen yhdeksännelle kaudelle. == Musiikki == === Diskografia === * ”Make-up” feat. Davi, Cledos & William (single, 2022) * ”B-Day” feat. Davi, Baka & Korelon (single, 2023) * ”Meidän pöytä” feat. Cledos & Elastinen (single, 2023) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset vaatetusalan yritykset Luokka:Vaatemerkit
Stuart Hall (kilpa-autoilija)

Stuart Hall (s. 18. lokakuuta 1984 Chelmsford, Essex, Britannia) on brittiläinen kilpa-autoilija. Hall on voittanut Formula Renault 2.0 -talvisarjan mestaruuden vuonna 2004 ja kilpaillut useissa kestävyysajon kilpailuissa. Hall voitti FIA World Endurance Championship -sarjan LMGTE Am -luokan mestaruuden vuonna 2013 parinaan Jamie Campbell-Walter. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset autourheilijat Luokka:FIA World Endurance Championship -kuljettajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Holger Sihvola

Holger Bertel Sihvola (21. tammikuuta 1917 Kerava – 1. joulukuuta 1996 Rovaniemi) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja.Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5Kuolleita: Säveltäjä Holger Sihvola Helsingin Sanomat 14.12.1996, viitattu 4.1.2023 Sihvola syntyi yhdeksänlapsisen suomenruotsalaisen perheen nuorimpana lapsena.Iskusävelten lumoissa. Muusikeri Holger Sihvolan muistiinmerkintöjä 1917-49 Reuna Publishing House, viitattu 4.1.2023 Hän aloitti musiikin harrastamisen alle kouluikäisenä viulua soittamalla. Vuodesta 1933 hän opiskeli Helsingin konservatoriossa viulun-, oboen- ja pianonsoittoa. Ennen toista maailmansotaa Sihvola soitti monissa tanssiorkestereissa, kuten Dallapéssa, Rytmi-Pojissa ja Ramblersissa. Tammikuussa 1940 hän liittyi armeijaan vapaaehtoisena. Sihvola matkusti sotilassoittokunnan mukana pitkiä matkoja. Tänä aikana hän soitti muiden muassa A. Aimon ja George de Godzinskyn kanssa. Sihvola jatkoi sotien jälkeen uraansa esiintyjänä muun muassa ravintoloissa, kasinoilla ja teatterissa. Hän myös kiersi Sirkus Sariolan mukana, soitti mykkäelokuvien taustalla ja osallistui Kalle Aaltosen morsian -elokuvaan (1948). Sihvola valmistui Sibelius-Akatemiasta kapellimestariksi vuonna 1949. Hän muutti Rovaniemelle saatuaan Rovalan kansalaisopistosta töitä kapellimestarina. Hän loi merkittävimmän uransa Lapissa ja oli tärkeä Lapin musiikkielämän kehittäjä. Sihvola johti vuosikymmenten ajan Rovaniemen orkesteria ja Lapin maakuntaorkesteria sekä kuoroja. Hän työskenteli myös musiikinopettajana. Hänelle myönnettiin Rovaniemen kaupungin kulttuuripalkinto vuonna 1966.Aiemmin kulttuurin palkinnon saaneet Rovaniemen kaupungin kirjaamo, viitattu 21.1.2023 Omia sävellyksiään Sihvola teki 1920-luvulta alkaen. Aluksi hän keskittyi tanssimusiikkiin, mutta hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu kuoroteoksia ja noin viisikymmentä laajamuotoista orkesterisävellystä. Monet Lapin kuorot ottivat ohjelmistoihinsa Sihvolan sävellyksiä. Niitä myös levytettiin. 30. lokakuuta 1988 Sihvola piti Rovaniemen Lappia-talossa oman "Lapin lumoissa" -sävellyskonserttinsaLapin lumoissa : kapellimestari Holger Sihvolan elämäntyö Lapissa 1949-1988 Finna, viitattu 4.1.2023, joka tarjosi läpileikkauksen hänen tuotannostaan. Hän kuoli äkillisesti Saarenkylän terveyskeskussairaalassa 79-vuotiaana. Vuonna 2015 Reuna-kustantamon kautta julkaistiin Holger Sihvolan varhaisia elämänvaiheita kuvaava kirja Iskusävelten lumoissa. Muusikeri Holger Sihvolan muistiinmerkintöjä 1917-49. Se on hänen tyttärensä Anita Läntisen kirjoittama ja Sihvolan tarkoista muistiinpanoista kokoama. Jo vuonna 2012 Läntinen oli julkaissut isänsä Lapissa tekemästä elämäntyöstä Mediapinnan kautta kirjan Lapin lumoissa – Kapellimestari Holger Sihvolan elämäntyö Lapissa 1949-1988. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset säveltäjät Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Mike Danna

Mike Danna (s. 4. joulukuuta 1997 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Danna edustaa NFL-joukkue Kansas City Chiefsia. Hänen pelipaikkansa on puolustuksen linjassa. Chiefs varasi Dannan viidennellä kierroksella 177. varausvuorolla vuoden 2020 varaistilaisuudessa. Danna on pelannut 42 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 75 taklausta, 8,5 pelinrakentajan säkitystä, kaksi aiheutettua rähmäystä ja yksi puolustettu heitto. Danna on pelannut kuusi NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hänellä on seitsemän taklausta ja yksi pelinrakentajan säkitys. https://www.pro-football- reference.com/players/D/DannMi00.htm Tilastot päivitetty 4. tammikuuta 2023. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset amerikkalaisen jalkapallon pelaajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eldbjørg Løwer

Eldbjørg Løwer (s. 14. heinäkuuta 1943 Ål) on norjalainen Venstren poliitikko. Hän toimi Norjan työ- ja hallintoministerinä 1997–1999 sekä puolustusministerinä 1999–2000. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Eldbjørg Løwer Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan puolustusministerit Luokka:Norjan työministerit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Peter Angelsen

Peter Angelsen (s. 6. helmikuuta 1935 Vestvågøy) on norjalainen Keskustapuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1981–1997 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1997–2000. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Peter Angelsen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan kalastusministerit Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kungsbacka-Posten

Kungsbacka-Posten (lyh. KBP) on ruotsalainen vuonna 2004 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Kungsbacka. Se ilmestyy paperisena kerran viikossa ja kuuluu Stampen Media -konserniin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Ruotsalaiset sanomalehdet Luokka:Kungsbackan kunta
Anne-Marie Godart

Anne-Marie Godart (s. 1950) on ranskalainen laulaja. Godart aloitti uransa vuonna 1966 duetoimalla Pascal Sevranin kanssa Le Petit Conservatoire de la chanson -ohjelmassa. Godart edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1972 duettona Peter MacLanen kanssa kappaleella "Comme on s'aime". Duetto sijoittui kilpailussa 16. sijalle 18 kilpailijan joukosta. Godart osallistui Ranskan euroviisukarsintaan 1973 kappaleilla "Pas un mot, pas une larme" ja "Lui, il ne saura jamais", jotka sijoittuivat karsinnassa kolmannelle ja neljännelle sijalle. ==Diskografia== ===Albumit=== *Besoin De Vivre (1976) ===Singlet=== *"Vent D’hiver / Croque La Pomme" (1968) *"Concerto Sans Frontière / On Est Si Bien" (1970) *"La Ville Est Morte / Rose D'Irlande" (1971) *"Comme On S'aime" (1972, duetto Peter MacLanen kanssa) *"Pas Un Mot, Pas Une Larme / Mister Rock Est De Retour" (1973) *"Le Temps De Mon Père = 緑の乙女" (1973) ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset laulajat Luokka:Monacon euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1972 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juhani Parta

Jouko Aatto Juhani (Jussi) Parta (23. kesäkuuta 1936 Pyhtää – 9. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Viitattu 4.1.2023. Parran vanhemmat olivat kauppias Toivo Parta ja Aino Esteri Leskinen ja puolisot 1960–1997 Kirsti Helena Vainio ja vuodesta 1998 Irma Saunamäki. Parta valmistui merkonomiksi Malmin kauppaoppilaitoksesta 1959 ja suoritti mainoshoitajakurssin Myynti- ja mainoskoulussa 1962. Hän oli Oy Lintas Ab:n yhteysmies ja tuotepäällikkö 1959–1962, Kahvi Oy:n mainospäällikkö 1962–1965, Oy Karl Fazer Ab:n tuotepäällikkö 1965–1966, markkinointipäällikkö 1966–1970 ja apulaisjohtaja 1971–1973, Oy A. Marschan Ab:n markkinointijohtaja 1973–1974 ja Oy Gustav Paulig Ab:n myyntipäällikkö 1974–1975, markkinointijohtaja 1975–1979, kahviryhmän johtaja 1979–1991 ja toimitusjohtaja 1991–1993. Parralla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1992. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Pariisi–Roubaix 2022

Pariisi–Roubaix 2022 oli miesten ja naisten maantiepyöräilyn monumenttikilpailu. == Miesten kilpailu == Pariisi–Roubaix 2022 oli 119. maantiepyöräilyn miesten Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257,2 kilometrin reitillä Compiègneta Roubaix'hin 17. huhtikuuta 2022. Kilpailussa ajettiin kaikkiaan 30 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 54,8 kilometriä. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2022. Dylan van Baarle voitti kilpailun 19 kilometrin sooloajon jälkeen. Hän oli tavoittanut kilpailun kärjesssä ajaneet Matej Mohoričin, Yves Lampaertin ja Tom Devriendtin 25 kilometrin ennen maalia. Vam Baarle teki ratkaisevan irtioton Camphin-en-Pévèlen mukulakiviosuudella ja voitti kilpailun lopulta minuutin ja 47 sekunnin erolla Wout van Aertiin, joka kukisti kolmanneksi sijoittuneen Stefan Küngin loppukirissä Roubaix'n velodromilla. Van Baarlen keskituntinopeus 45,79 km/h oli uusi Pariisi–Roubaix'n ennätys. === Tulokset === Lähde: Pro Cycling Stats === Osallistuneet joukkueet === Lähde: Pro Cycling Stats == Naisten kilpailu == Naisten järjestyksessään toinen Pariisi–Roubaix-kilpailu käytiin 124,7 kilometrin matkalla Denainista Roubaix'hin 16. huhtikuuta 2022. Reitillä oli 17 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 29,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2022. Elisa Longo Borghini voitti kilpailun lähdettyään irtiottoon 38 kilometriä ennen maalia. Hän voitti kilpailun lopulta 23 sekunnin erolla takaa-ajoryhmään, josta Lotte Kopecky sijoittui toiseksi ja Lucinda Brand kolmanneksi. === Tulokset === Lähde: Pro Cycling Stats === Osallistuneet joukkueet === Lähde: == Lähteet == Luokka:Pariisi–Roubaix Luokka:Pyöräilykausi 2022
Alppihiihto talviparalympialaisissa 2022

Alppihiihto talviparalympialaisissa 2022 kilpailtiin 5. – 13. maaliskuuta 2022 Yanqing National Alpine Skiing Centressä, Pekingissä. Alppihiihdossa oli 30 kilpailutapahtumaa. Menestynein maa oli Itävalta, jonka urheilijat saavuttivat neljä kultamitalia ja yhteensä 11 mitalia. Eniten mitaleja saavutti Kiina, jonka urheilijat saavuttivat yhteensä 19 mitalia. ==Mitaliyhteenveto== {| ===Miehet=== ====Syöksylasku==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Super-G==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Pujottelu==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Suurpujottelu==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Alppiyhdistetty==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ===Naiset=== ====Syöksylasku==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Super-G==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Pujottelu==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Suurpujottelu==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ====Alppiyhdistetty==== Näkövammaiset tiedot Seisten tiedot Istuen tiedot ==Lähteet== Luokka:Talviparalympialaiset 2022 Luokka:Vuoden 2022 alppihiihto
Vihjemestari

Vihjemestari (eng. Cluemaster) on superpahis, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa, yleensä supersankari Batmanin vihollisena sekä Tim Draken, kolmannen Robinin, toistuvana vihollisena. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Detective Comicsin numerossa #351, ja sen loivat Gardner Fox ja Carmine Infantino. ==Taustaa== Arthur "Artie" Brown on epäonnistunut peliohjelman juontaja, josta tuli rikollinen, joka jättää johtolankoja rikoksiinsa, mutta toisin kuin Arvuuttajan vihjeet, ne eivät ole arvoituksia. Hän on myös Stephanie Brownin isä, josta tuli rikostentorjuja Spoiler ja myöhemmin neljäs Robin ja kolmas Batgirl. Vihjemestari on toiminut myös Suicide Squadin jäsenenä. Toisin kuin useimmat Batmanin roistot, Vihjemestari on täysin järkevä, mikä antaa hänelle ainutlaatuisen suhteen Batmaniin. Vihjemestarilla ei ole metainhimillisiä voimia tai kykyjä. Hänellä on useita muovi-lasipellettejä kiinnitettynä univormunsa etupuolelle. Pelletit sisältävät erilaisia ​​hyökkääviä aseita, mukaan lukien: sokaisevat sytytyssoihdut, savua, toimintakyvytöntä kaasua ja räjähteitä. ==Muussa mediassa== *Vuoden 2004 Batman animaatiosarjassa Vihjemestaria ääninäyttelee Glenn Shadix. *Televisiosarjassa Batwoman Vihjemestaria esittää Rick Miller. Luokka:Batmanin vastustajat Luokka:DC-universumin superroistot
Ann Sophia Stephens

Ann Sophia Stephens, alun perin Ann Sophia Winterbotham (30. maaliskuuta 1810 Humphreysville, Connecticut – 20. elokuuta 1886 Newport, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten halpojen melodramaattisten kertomusten eli niin sanottujen dime novelien kirjoittajana. Ann halusi jo lapsena ryhtyä kirjailijaksi. Hän meni vuonna 1831 naimisiin Edward Stephensin kanssa. Pari asettui Mainen Portlandiin, jossa he perustivat naisille suunnatun Portland Magazine -lehden. Ann toimi lehden toimittajana, ja hän julkaisi vuonna 1836 The Portland Sketch Bookin, paikallisten kirjailijoiden antologian. Stephensit muuttivat New Yorkiin vuonna 1837. Ann Sophia Stephens työskenteli siellä aluksi Ladies’ Companion -lehden apulaistoimittajana. Sen jälkeen hän oli toimittajana sekä Graham’s Magazinessa että Peterson’s Magazinessa. Stephens alkoi myös kirjoittaa useisiin lehtiin melodramaattisia romanttisia tarinoita, jotka julkaistiin sarjakertomuksina. Vuonna 1856 Stephens perusti oman lehden, Mrs. Stephens’ Illustrated New Monthlyn. Se yhdistettiin kuitenkin jo parin vuoden päästä Peterson’s Magazineen. Lehdessä julkaistiin Stephensin kertomuksia sarjamuodossa, ja näitä kertomuksia alettiin sittemmin julkaista myös kirjoina, joista tuli suunnattoman suosittuja. Stephens kirjoitti myös humoristisia tarinoita salanimellä Jonathan Slick. Vuonna 1860 Beadle & Company -kustantamo julkaisi Stephensin alun perin 1839 kolmessa osassa julkaiseman tarinan Malaeska: The Indian Wife of the White Hunter uudessa huokeiden Beadle’s Dime Novels -kirjasten ensimmäisenä kertomuksena. Siitä tuli valtava menestys ja tarinaa myytiin yli 300 000 kappaletta. Tämä siivitti dime novel -formaatin suureen suosioon. Beadle-kustantamo julkaisi Beadle’s Dime Novels -sarjassaan myös monia muita Stephensin aiemmin kirjoittamia tarinoita. Aviomiehensä kuoltua 1862 Stephens pystyi elättämään koko perheensä kirjoituspalkkioillaan. Ann Sophia Stephens kuoli Newportissa vuonna 1886. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1886 kuolleet
Neljä pientä aikuista

Neljä pientä aikuista on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Selma Vilhunen. Elokuvan pääosissa ovat Alma Pöysti, Eero Milonoff, Oona Airola ja Pietu Wikström. Neljä pientä aikuista kertoo Juuliasta (Pöysti), joka saa tietää miehensä Matiaksen (Milonoff) pettäneen häntä, jonka jälkeen hän päättää tehdä avioliitostaan polyamorisen. Elokuvan tuottavat Venla Hellstedt ja Elli Toivoniemi Tuffi Filmsiltä ja yhteistuottajina ovat Nima Yousefi ruotsalaisesta Hobab-tuotantoyhtiöstä sekä Aurora Studios. Elokuvan piti levittää Aurora Studios, mutta juuri ennen Suomen ensi-iltaa levittäjäksi vaihtui SF Studios. Neljä pientä aikuista on valittu Rotterdamin kansainvälisen elokuvafestivaalin Big Screen -kilpasarjaan. Alma Pöysti palkittiin roolistaan Göteborgin elokuvajuhlilla parhaan näyttelijän Dragon Award -palkinnolla sekä vuoden 2024 Jussi-gaalassa parhaan pääosan Jussi- palkinnolla. __NOTOC__ == Rooleissa == == Arvosteluja == Helsingin Sanomat Kaisu Tervonen Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Vuoden 2023 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat
Mackenzie Dwyer

Mackenzie Dwyer (s. 17. helmikuuta 1997 Winnipeg) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SPHL-joukkue Birmingham Bullsissa. Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Claude Naville

Claude Naville (10. heinäkuuta 1936 Pariisi – 3. joulukuuta 2003 Helsinki) oli ranskalainen valosuunnittelija. Hän työskenteli myös ohjaajana ja teatterinjohtajana, mutta tuli tunnetuksi varsinkin valosuunnittelijana. Naville työskenteli 1980-luvulta asti Suomessa ja vaikutti voimakkaasti maan näyttämötaiteen visuaalisuuteen.Muistot: Claude Neville Helsingin Sanomat 3.12.2003, viitattu 4.1.2023 Naville työskenteli urallaan teatterin, oopperan ja nykytanssin aloilla. Hän teki 1960-luvulla Pariisissa yhteistyötä Jean- Marie Serreaun ja Víctor Garcían kanssa. Hänellä oli 1970-luvulla oma teatteriryhmänsä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuului tanssija Carolyn Carlson, jonka kanssa hän työskenteli Pariisin oopperan kokeellisessa yksikössä. Naville toi Carolyn Carlsonin kanssa työskennellessään saamansa vaikutteet myös Suomeen10.3 Eurooppalaista nykytanssia Valaistuksen historiaa. Tarja Ervasti, Teatterikorkeakoulun julkaisusarjan verkko-oppimateriaalit 4.1.2023 saapuessaan maahan 1980-luvun alkupuolella Jorma Uotisen mukana. Suomessa Naville työskenteli muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Kansallisoopperaan hän teki lukuisia valaistus- ja lavastustöitä 1980-luvulta 2000-luvulle. Lisäksi hän ohjasi sinne tuotannot Richard Wagnerin Parsifalista (1991), Richard Straussin Salomesta (1995) ja Hector Berlioz'n Faustin tuomiosta (1999).Claude Naville Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 4.1.2023 Navillen Jorma Uotisen kanssa tekemiin töihin kuuluvat Unohdettu horisontti, Kalevala, Huuto ja Ballet Pathétique. Naville ohjasi myös teatterissa.Claude Naville ohjaa Myrskyn Porin teatteriin Alpo Jokinen, Helsingin Sanomat 31.5.1991, viitattu 4.1.2023 Naville opetti myöhempinä vuosinaan Teatterikorkeakoulussa. Hän kertoi valoestetiikkansa muovautumiseen vaikuttaneen erityisesti valosuunnittelija André Diot'n työn sekä Carolyn Carlsonin ja John Davisin modernin tanssin valon. Naville kuoli 67-vuotiaana sairauteen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Valosuunnittelijat Luokka:Oopperaohjaajat Luokka:Ranskalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Valkohammaskotilot

Valkohammaskotilot (Dentaliidae) on hammaskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä. == Taksonomia ja anatomia == Valkohammaskotilot jaetaan 13 sukuun. Heimon lajien kuori on pitkä ja suippeneva ja vaihtelevasti joko suora tai käyrä. Kuoressa on usein harjanteita. Valkohammaskotiloiden jalka on kartionmuotoinen. ==Levinneisyys== Valkohammaskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä meristä, mutta myös lauhkeislta alueilta. Suurin osa on syvänveden lajeja. == Lähteet == Luokka:Nilviäiset