Formula 1 -kausi 1954

Formula 1 -kausi 1954 oli kautta aikojen viides Formula 1 -kausi. Kaudella ajettiin yhdeksän MM-osakilpailua. Mestaruuden voitti Argentiinan Juan Manuel Fangio, joka ajoi Maseratilla ja sittemmin loppukaudesta Mercedeksellä. Fangio johti koko kauden kuljettajien MM-sarjaa. ==Sääntöjä== *Vain viiden parhaan kilpailun tulokset laskettiin mukaan loppupisteisiin. *Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2) ja kilpailun nopeimman kierroksen ajanut, joka sai yhden pisteen. *Useat kuljettajat saattoivat ajaa samaa autoa, mutta tällöin pisteet jaettiin ottamatta huomioon kuinka monta kierrosta kukin kuljettaja oli ajanut. ==Teknisiä sääntöjä== *Vapaasti hengittävien moottorien tilavuus oli maksimissaan 2 500 cm3. *Turbomoottoreiden tilavuudeksi sallittiin maksimissaan 700 cm3. Kustannussyistä kaksi edellistä kautta oli ajettu Formula 2 -luokan autoilla, ja Ferrarin 500-auto oli ollut täysin ylivoimainen. Nyt kuitenkin sylinteritilavuuden sallittiin nousevan 2 500 cm3. ==Keskeiset osallistujat== Aina alkuvaiheistaan lähtien Formula 1 –kisat olivat olleet tavallaan Italian sisäisiä kilpailija, sillä aluksi olivat kilpailuissa Alfa Romeot ja Ferrarit ja sitten Ferrarit ja Maseratit. ”Ulkomainen” kilpailu otti tuulta alleen vuonna 1954 kun odotettu ja osittain pelättykin Mercedes-Benzin osanotto kilpailuihin tuli todeksi Ranskan GP:ssä. Italialaiset Lanciat ilmoittautuivat myös mukaan kauden kisoihin, mutta näiden Lancia D50-mallin valmistuminen viivästyi Mercedeksen autoa enemmän. Nämä uudet tulokkaat saivat sekaisin kuljettajamarkkinat. Kaikkien yllätykseksi hallitseva maailmanmestari Alberto Ascari ja hänen erottamaton kaverinsa Luigi Villoresi päättivät jättää Ferrari-tallin ja siirtyä Lancian ohjaimiin, mikä koitui Ascarille kauden kuluttamiseen uutta D50-mallia odotellessa. Ferrari korvasi heidät José Froilán Gonzálezilla, joka palasi talliin kahden vuoden Maserati-kauden jälkeen, ja ranskalaisella Maurice Trintignant’illa. Heihin liittyivät myös Giuseppe Farina ja Mike Hawthorn. Maserati vaikutti suurimmalta häviäjältä tässä kettinkien sinfoniassa kun se menetti Gonzálezin ja erittäin suuri menetys Maseratin tallille oli kesken kauden tapahtunut Juan Manuel Fangion menetys Mercedesille. Tämä siirto tapahtui Ranskan GP:n yhteydessä. Näin Maserati-tallin maine kahden merkittävimmän kuljettajan lähdön jälkeen jäi Onofre Marimón varaan, joka kuitenkin menehtyi Saksan GP:n harjoituksissa ollen täten ensimmäinen F1-osakilpailussa kuollut kuljettaja. Juan Manuel Fangion lisäksi Mercedes-tiimiin liittyivät insinööri-pilotti Karl Kling, veteraani Hermann Lang, sekä tulevaisuuden toivo Hans Hermann. ==Kilpailut== Kauden kilpailut: Nro Kilpailu Päivämäärä Rata Voittaja Talli Raportti 1 Argentiinan GP 17. tammikuuta Buenos Aires Juan Manuel Fangio Maserati Raportti 2 Indianapolis 500 31. toukokuuta Indianapolis Bill Vukovich Kurtis Kraft-Offenhauser Raportti 3 Belgian GP 20. kesäkuuta Spa-Francorchamps Juan Manuel Fangio Maserati Raportti 4 Ranskan GP 4. heinäkuuta Reims-Gueux Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz Raportti 5 Britannian GP 17. heinäkuuta Silverstone José Froilán González Ferrari Raportti 6 Saksan GP 1. elokuuta Nürburgring Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz Raportti 7 Sveitsin GP 22. elokuuta Bremgarten Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz Raportti 8 Italian GP 5. syyskuuta Monza Juan Manuel Fangio Mercedes-Benz Raportti 9 Espanjan GP 24. lokakuuta Pedralbes Mike Hawthorn Ferrari Raportti ==MM-loppusijoitukset== Sija Kuljettaja Maa Auto Pisteet 1\. Juan Manuel Fangio Maserati ja Mercedes- Benz 42 (57,14) 2\. José Froilán González Ferrari 25,14 (26,64) 3\. Mike Hawthorn Ferrari 24,64 4\. Maurice Trintignant Ferrari 17 5\. Karl Kling Mercedes-Benz 12 6\. Bill Vukovich Kurtis Kraft-Offenhauser 8 7\. Hans Herrmann Mercedes-Benz 8 8\. Roberto Mieres Maserati 6 9\. Luigi Musso Maserati 6 10\. Giuseppe Farina Ferrari 6 11\. Jimmy Bryan Kuzma-Offenhauser 6 12\. Jack McGrath Kurtis Kraft-Offenhauser 5 13\. Stirling Moss Maserati 4,14 14\. Onofre Marimón Maserati 4,14 15\. Sergio Mantovani Maserati 4 16\. Robert Manzon Ferrari 4 17\. Prinssi Bira Maserati 3 18\. André Pilette Gordini 2 19\. Mike Nazaruk Kurtis Kraft-Offenhauser 2 20\. Luigi Villoresi Maserati 2 21\. Umberto Maglioli Ferrari 2 22\. Élie Bayol Gordini 2 23\. Troy Ruttman Kurtis Kraft-Offenhauser 1,5 23\. Duane Carter Kurtis Kraft-Offenhauser 1,5 25\. Alberto Ascari Lancia 1,14 26\. Jean Behra Gordini 0,14 HUOM! Aikakautena, jolloin ajanotto ei toiminut kuin sekunnin kymmenysosien tarkkuudella, ei ollut mahdollisuutta äärimmäisen tarkkaan ajanottoon. Tästä on esimerkkinä Britannian GP, missä parhaan kierrosajan saavutti seitsemän kuljettajaa. He jakoivat pisteet, jolloin jokainen heistä sai 0,14 pistettä. ==Lähteet== *