EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Modestas Pitrėnas

Modestas Pitrėnas (s. 1974) on liettualainen kapellimestari. Hän on Kaunasin kaupungin sinfoniaorkesterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari sekä Latvian kansallisoopperan musiikillinen johtaja ja pääkapellimestari. Hän toimii myös Liettuan kansallisen sinfoniaorkesterin ja Liettuan kansallisoopperan ja -baletin kapellimestarina. Lisäksi hän on johtanut muiden muassa Latvian kansallista sinfoniaorkesteria ja Puolan kansallisoopperaa (Teatr Wielki).Bolshoy Russia: Modestas Pitrenas Pitrėnas valmistui Salzburgin Mozarteumista kandidaatin arvolla vuonna 1996. Tämän jälkeen hän valmistui Liettuan musiikkiakatemiasta kuoronjohdossa (1997) sekä orkesterin- ja oopperanjohdossa (2003). Hän täydensi opintojaan siellä vielä musiikin lisensiaatilla. Hän on osallistunut seminaareille ja mestarikursseille, joita ovat pitäneet muiden muassa Esa-Pekka Salonen, Jorma Panula ja H. Rilling. Vuonna 2003 Pitrėnas voitti 7. kansainvälisessä Grzegorz Fitelberg -kilpailussa Katowicessä ensipalkinnon, kultamitalin ja Sleesian filharmonikkojen erikoispalkinnon. Tämän ansiosta hän pääsi vierailemaan johtavien puolalaisorkesterien kapellimestarina. Vuodesta 2003 lähtien Pitrėnas on opettanut Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiassa. Hän on toteuttanut kutsuttuna projekteja Saksassa ja kiertänyt muissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Hän on sinfoniakonserteissa johtanut muiden muassa Gustav Mahlerin, Pjotr Tšaikovskin, Richard Straussin, Witold Lutosławskin, Sergei Prokofjevin ja Alfred Schnittken teosten esityksiä. Hän on aktiivisesti johtanut oopperaa (mm. Carmen', Lentävä hollantilainen, Werther, Patarouva, Aida, Sevillan parturi) ja myös balettia. Laulajia, joiden kanssa Pitrėnas on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Matti Salminen, Jaakko Ryhänen, Aleksandrs Antonenko, Virgilijus Noreika, Egils Silins, Ain Anger, Violeta Urmana, Inga Kalna, Asmik Grigorian, Kristine Opolais ja Pretty Yende. Soittajia, joiden kanssa Pitrėnas on esiintynyt, ovat olleet viulistit Tatjana Grindenko, Baiba Skride ja Pavel Berman; sellistit David Geringas ja Aleksandr Knjazev; pianistit Mūza Rubackytė, Anton Ljahovski, Peter Donohoe ja Petras Geniušas sekä oboisti Francesco di Rosa. == Lähteet == Luokka:Liettualaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ilmavartioasema

Ilmavartioasema oli talvisodan aikana etäällä ilmapuolustusalukeskuksesta oleva ilmavalvonta-asema, josta lähetettiin puhelimella tieto vihollisen lentokoneiden liikkeistä. Ilmavartioasemina käytettiin korkeita paikkoja, kuten kolmiomittaustorneja tai kellotapuleita. Jatkosodan aikana kotirintamaa ei paljoa pommitettu lukuun ottamatta Helsingin suurpommituksia 1944 keväällä. Rintamilla ilmavartioasemat olivat tilapäisrakenteisia. ilmavartioasema paikka tunnus IPAK Kärmäen ilmavalvonta-asema Rautjärven Miettilän kylä 3120 http://willimiehenjaljilla.blogspot.fi/2013/10/rautjarvi-karmaen-ilmavalvonta- asema.html Heinolan ilmavalvonta-asema Heinola 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Järvelän ilmavalvonta-asema Kärkölä 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Kalkkisten ilmavalvonta-asema Asikkala 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Kosken ilmavalvonta-asema Hämeenkoski (ent. Koski Hl) 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Lahden ilmavalvonta-asema Lahti 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Orimattilan ilmavalvonta-asema Orimattila 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Pukkilan ilmavalvonta-asema Pukkila 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Myrskylän ilmavalvonta-asema Myrskylän Kentänmäki 1413 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Mäntsälän ilmavalvonta-asema Mäntsälä 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Uudenkylän ilmavalvonta-asema Nastola 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Vierumäen ilmavalvonta-asema Heinolan 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Vääksyn ilmavalvonta-asema Asikkala 14.. 14 Lahden ilmapuolustusaluekeskus Kuva:Bell_tower.20051225_AM.hollola_of_finland.ojp.JPG|Hollolan kellotapuli Kuva:Lahden_kaupungintalo.jpg|Lahden kaupungintalon kellotorni Pyynikki_observation_tower1.jpg|Pyynikin näkötorni ==Lähteet== *Suomen ilmavalvonta talvisodassa, toiminta ja kokemukset, kadettialikersantti Jussi Pajunen, maanpuolustuskorkeakoulu, pro gradu, 2008 ===Viitteet=== Luokka:Aisti-ilmavalvonta
Tampereen ilmapuolustusaluekeskus

Tampereen ilmapuolustusaluekeskus perustettiin esikuntansa osalta Pyynikinrinteelle teknillisen oppilaitoksen rakennukseen. IPAK:n alainen Tampereen ilmavalvonta-asema perustettiin Pyynikin näkötorniin, josta oli hyvä näkyvyys jopa 30–40 km päähän. Ilmatorjunta-aseiksi IPAK 51 sai 41 konekivääriä ja kaksi ilmatorjuntatykkiä 20 tuliasemaan. http://talvisota70.blogspot.fi/2009/10/07101939.html Jyväskylän, Tampereen ja Imatran alueet saivat suojakseen neljä ilmatorjuntakonekiväärijoukkuetta. Kouvolan ja Turun seudut kaksi ilmatorjuntakonekiväärijoukkuetta kumpikin sekä Lahden, Savonlinnan, Rajamäen ja Riihimäen seudut kukin yhden. Talvisodan pommituksissa Tampereella kuoli seitsemäntoista ihmistä. Rakennuksia tuhoutui tai vaurioitui 245. Kaupunkia vastaan hyökättiin 12 suorituskerralla ja 260 konesuorituksella 21., 25., 27., 31.joulukuuta 1939 ja 13,. 15., 20. tammikuuta, 17.helmikuuta sekä 2. maaliskuuta 1940. == Lähteet == Luokka:Talvisodan suomalainen ilmapuolustus luokka:Tampereen historia luokka:Aisti-ilmavalvonta Luokka:Pyynikinrinne Luokka:Pyynikki
Viipurin ilmapuolustusaluekeskus

Viipurin ilmapuolustusaluekeskus oli talvisotaa ennen perustettu ilmapuolustusaluekeskus, jolla oli useita ilmavartioasemia. Viipurin ilmapuolustusaluekeskuksen alueelle osoitettiin 55.Rask.Kiint.It.Ptri, 56.Rask.Kiint.It.Ptri, 52.It.KKK, 52.Vh.Ptri ja 1.Vh.J. ilmavartioasema paikka tunnus muuta Alvatinniemen ilmavalvonta-asema 2302 Hujakkalan ilmavalvonta- asema Heinjoen ilmavalvonta-asema Heinjoen rautatieaseman ilmavalvontatorni Karhulan ilmavalvonta-asema Karhulan Vinnarin mäki Kaukjärven ilmavalvonta- asema Kokanmäen ilmavalvonta-asema 2303 Kuolemajärven ilmavalvonta-asema Laihajärven ilmavalvonta-asema Leipäsuon ilmavalvonta-asema Leipäsuon rautatieaseman ilmavalvontatorni Makslahden ilmavalvonta-asema Makslahden Päivösen talo Muurilan ilmavalvonta-asema 2306 Nuijamaan ilmavalvonta-asema Pentin ilmavalvonta-asema Perkjärven ilmavalvonta-asema Ristiniemen ilmavalvonta-asema Ristseppälän ilmavalvonta-asema Ristseppälän raviradan torni Ruonnin ilmavalvonta-asema Saarenpään ilmavalvonta-asema 2305 Satamaniemen ilmavalvonta-asema Seivästön ilmavalvonta-asema 2307 Säkkijärven ilmavalvonta-asema Tuppuran ilmavalvonta-asema 2315 Vilaniemen ilmavalvonta- asema Vainikkalan ilmavalvonta-asema Viipurin ilmavalvonta-asema ==Lähteet== *Sota-arkiston kansallisarkistoon siirretyt sotapäiväkirjat luokka:Talvisodan suomalainen ilmapuolustus luokka:Aisti-ilmavalvonta luokka:Viipurin historia
Nälkätalvena

Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus on Väinö Katajan esikoisromaani. Se ilmestyi alkujaan sanomalehdessä nurkkaromaanina, ja se ehdittiin painaakin mutta on jäänyt epäselvistä syistä ilmestymättä. Kun yksi kappale löytyi ulvilalaisen keräilijän kokoelmasta, rovaniemeläinen kustantamo Väylä julkaisi siitä uusintapainoksen 2014.Risto Koskinen, Kirjailija kadotti tekstin yli sata vuotta sitten kirja julkaistiin torstaina, Yle.fi/uutiset, 11.9.2014 Teos sisältää romaanin alkuperäisessä kieliasussa, ja lisäksi on liitteenä löytöhistoria ja vanhahtavien sanojen selitykset. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Wäinö Kataja, Nälkä talwena Satakunta 11.4.1895 no 43/1895 s. 3 (nimiösivu) * Wäinö Kataja, Nälkä talwena Satakunta 5.9.1895 no 105/1895 s. 4 (viimeinen sivu) Luokka:Suomalaiset romaanit Luokka:Vuoden 2014 kirjat
FS Andromède (M643)

Andromède (runkonumero M643) on Ranskan laivaston 1984 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus (). == Valmistus == Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1980. Se laskettiin vesille 22. toukokuuta 1982 ja otettiin palvelukseen 19. lokakuuta 1984.Marine Militaire - Andromède == Palvelus == Alus oli 2014 aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Eridan-luokan miinantorjunta-alukset
FS Pégase (M644)

Pégase (runkonumero M644) on Ranskan laivaston 1985 palvelukseen otettu Éridan-luokan miinantorjunta-alus (). == Valmistus == Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 22. lokakuuta 1980. Se laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1983 ja otettiin palvelukseen 30. toukokuuta 1985.Marine Militaire - Pégase == Palvelus == Alus oli 2014 aktiivipalveluksessa sijoitettuna Brestiin. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Eridan-luokan miinantorjunta-alukset
FS Orion (M645)

Orion (runkonumero M645) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Éridan- luokan miinantorjunta-alus (). == Valmistus == Alus tilattiin DCN:n Lorientin telakalta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1981. Se laskettiin vesille 6. helmikuuta 1985 ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1986.Marine Militaire - Orion == Palvelus == Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Touloniin. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Eridan-luokan miinantorjunta-alukset
Piaristit

Piaristit () on katolinen munkkikunta, jonka jäsenet sitoutuvat kouluttamaan nuorisoa maksutta. Munkkikunta on perustettu 1621. Munkkikunnan perusti espanjalainen José de Calasanz. Hän perusti ensimmäisen koulun roomalaiseen slummiin ja 25 vuodessa kouluja tuli 40 lisää. Kouluissa köyhille pojille opetettiin hyödyllisiä taitoja, kuten lukemista ja matematiikkaa. Calasanz ärsytti kirkon johtoa myös tukemalla Galileo Galileita julkisesti. Nykyisin munkkikunta toimii kaikkialla maailmassa, sillä on 222 toimipaikkaa ja niissä 1 300 opettajaa. Piaristejä on syytetty alaikäisiä hyväksikäyttävien henkilöiden suojelusta. == Lähteet == Luokka:Katolisen kirkon sääntökunnat
CDIC

CDIC-luokka () on Ranskan merivoimien kahden maihinnousualuksen (LST) muodostama alusluokka. Ne on suunniteltu toimimaan yhdessä Mistral- tai Foudre-luokan alusten kanssa tai yksin lähellä rannikkoa. == Alukset == CDIC- luokan maihinnousualuksetnetmarine.net Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo RapièreMarine Militare - Rapière SFCN, Villeneuve La Garonne 11. syyskuuta 1987 25. helmikuuta 1988 19. lokakuuta 1988 myyty Chilelle joulukuussa 2011 HallebardeMarine Militare - Hallebarde SFCN 8. kesäkuuta 1988 3. marraskuuta 1988 17. helmikuuta 1989 palveluksesta 21. heinäkuuta 2014Marine Militaire - Rentrée définitive du CDIC Hallebarde au port de Toulon. ==Lähteet == * === Viitteet === *
D-radio

D-radio on toisen maailmansodan aikainen nimitys Suomen kenttätykistön käyttämille kenttäradioille. D-radioita alettiin valmistaa 1927. Niitä valmistettiin 1927 noin 50 kappaletta. Radion tunnus oli P-12-15. P-12-15:n tunnuksena oli myös VRGK. Niitä valmistettiin myös myöhemmin ja valmistajana oli ainakin ASA-radio. ==Perusmalli jatkosodan aikana== *P-12-15 **VRGK 9/1941 **teho 400 mW sähkötyksellä ja puheella *P-12-15A **VRGKA 1942 **teho 1 W sähkötyksellä ja 700 mW puheella ASA-radio valmisti 700 P-12-15 - ja P-12-15A -mallin radiota toukokuuhun 1942 mennessä. ==Myöhemmät mallit== *P-12-15B **VRGKB 1943 **teho 1.5–2 W sähkötyksellä ja puheella **taajuusalue 3 000–6 000 kHz ==Historia== Radiota käytettiin tykistön tulenjohdon viestivälineenä. Wilho Petter Nenonen kesällä 1923 yritti hankki kokemuksia radion käytöstä tykistössä Perkjärven tykistöleiriltä. Syy kokeiluihin oli Ranskasta saatu idea. Kun V. P. Nenosesta tuli Kyösti Kallion ensimmäisen hallituksen kolmas puolustusministeri 16.8.1923–18.1.1924 ensimmäisen Bruno Jalanderin 14.11.1922–22.6.1923 ja toisen Kyösti Kallion 22.6.–16.8.1923 jälkeen, hän määräsi valmistettavaksi kaksi radioasemaa, jotka valmistuivat 1924. Suunnittelutavoitteena kahden miehen kannettavalle radioasemalle oli 10 kilometrin kantavuus amplitudimoduloituna puhelähetyksenä. Radiot onnistuivat niin hyvin, että kantama kuitenkin saattoi olla enimmillään jopa 50–60 kilometriä. 26.5.1924 tykistön tarkastaja antoi käskyn, jonka mukaan tykistörykmentit velvoitettiin määräämään yhden upseerin ja yhden aliupseerin radiopalvelukseen. Kirjelmässä n:o 403/27.6.24 selostettiin, miksi tykistön pitäisi saada kevyitä kannettavia radioita ja esitettiin, että jokaiselle sodanajan patteristolle osoitettaisiin kaksi kevyttä radioasemaa rykmenttien ja sitä ylempien esikuntien radioasemien lisäksi. 5.1 1925 Nenonen lähetti teknisten joukkojen komentajalle käskyn, jonka mukaan radiopataljoonan piti rakentaa kokeilu- ja koulutustarkoituksiin 10 kappaletta radioasemia. Radiopataljoonan radioasemien massa oli 13 kilogrammaa. 26.6.1925 lähetti Nenonen sotaväen päällikölle, Lauri Malmbergille, radioamatööreiltä peräisin olevatn yksieletrodiputkisen sähkötyslenttätinradioaseman kytkentäkaavioin. Koska asia eteni hitaasti, rakennutti Nenonen kaksi radioasemaa yksityisin varoin Perkjärven ampumaleirillä kokeiltavaksi molekylääriasemien kanssa. Tykistön yhden miehen liikuteltavia radioasemia alettiin kutsua L.T.J. -radioiksi, liikkuvan tulenjohdon radioiksi. Vuodesta 1927 suomalainen kenttätykistö saattoi käyttää kaikissa rauhanajan harjoituksissa kenttäpuhelinten puhelinkaapelien lisäksi myös radioaaltoja. luokka:Kenttäradiot
Mimivirus

Mimivirus on alun perin ameeboista löytynyt jättiläisvirus, joka muistuttaa bakteereita, mutta ei sisällä itsenäiseen lisääntymiseen tarvittavia soluelimiä eli ribosomeja. Se on poikkeuksellisen suuri, pyöreä ja halkaisijaltaan 750 nanometriä, kun virukseksi kookas isorokkovirus on vain 300 nanometriä ja poliovirus vain 30 nanometriä. Sillä on yli 900 geeniä ja yli miljoona emäsparia. Suuri virus sai nimen mimivirus, koska se jäljittelee bakteereja. Yleensä virukset eivät tarvitse paljon geenejä, koska ne kaappaavat isäntäsolun geneettisen koneiston omiin tarkoituksiinsa. Jättiläisviruksessa on muista viruksista poiketen useita geenejä, joita tarvitaan kopioitumiseen. Lisäksi on geenejä, jotka osallistuvat proteiinien laskostamiseen, korjaavat dna-vaurioita sekä auttavat rakentamaan ja kuljettamaan aminohappoja. Silti ne eivät pysty lisääntymään itsenäisesti, vaan ovat aitotumallisista riippuvaisia loisia. Jättiläisviruksia on kuitenkin epäilty solujen tuman esimuodoiksi. Mimiviruksen löytäminen liittyi Bradfordin kaupungin keuhkokuume-epidemiaan vuodelta 1992, jolloin niitä oli vesitornin ameeboissa. Jättiläisviruksia onkin löydetty ihmisistä usein keuhkokuumeiden yhteydessä, vaikka niitä pidetäänkin yleisesti ihmisille vaarattomina. Jättiläisvirukset tuottavat kollageenia, joka muistuttaa ihmisten omaa sidekudosproteiinia. Tutkijat epäilevätkin, että nivelreumassa virukset laukaisevat hyökkäyksen ihmisen omaa sidekudosta vastaan. Testeissä mimiviruksen on todettu lisäävän hiirten riskiä sairastua reumaan. Mimiviruksen vasta-aineet ovatkin nivelreumaa sairastavilla terveitä yleisempiä. Mimivirus oli ensimmäinen löydetty ns. jättiläisvirus ja sen jälkeen on löydetty useita muita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Mimivirus * ViralZone: Mimivirus * National Center for Biotechnology Information (NCBI): Mimivirus, taxonomy Luokka:Virukset
McLaren MP4-29

McLaren MP4-29 on brittiläisen Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2014. Autolla kilpailivat britti Jenson Button sekä tanskalainen tulokaskuljettaja Kevin Magnussen. Testikuljettajina toimi Gary Paffett, Oliver Turvey ja Stoffel Vandoorne. Auton debyyttikisassa 2014 Australian GP:ssä tallin autot sijoittuivat kolmanneksi ja neljänneksi. Alun perin toiseksi sijoittuneen Daniel Ricciardon hylkäyksen jälkeen Magnussenin sijoitukseksi uransa avauskilpailussa tuli lopulta toinen sija, ja Button nousi palkintosijoille kolmanneksi. Kyseessä oli ainoat MP4-29-autolla ajetut palkintosijat ennen kauden kolmea viimeistä osakilpailua. MP4-29 on toistaiseksi viimeinen Mercedes-Benzin moottoreita käyttävä McLaren-auto. Kaudella 2015 McLarenin moottorintoimittajaksi tulee F1-sarjaan kuuden vuoden tauon jälkeen palaava Honda, jonka kanssa tallilla on menestyksekäs historia 80-luvulta 90-luvun alkuun saakka. == Tulokset== Kausi Talli Moottori Renkaat Kuljettajat 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Pisteet Sijoitus McLaren Mercedes V6 AUS MAL BHR CHN ESP MON CAN AUT GBR GER HUN BEL ITA SIN JPN RUS USA BRA ABU‡ 181 5. Kevin Magnussen 2 9 Kesk. 13 12 10 9 7 7 9 12 12 10 10 14 5 8 9 11 Jenson Button 3 6 17† 11 11 6 4 11 4 8 10 6 8 Kesk. 5 4 12 4 5 * † — Kuljettaja keskeytti, mutta onnistui ajamaan yli 90% kilpailusta mikä oikeuttaa loppusijoitukseen. * ‡ — Abu Dhabin GP:ssä jaettiin tuplapisteet. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== M4/29 Luokka:Autot Formula 1 -kaudella 2014
Voittamaton

Voittamaton voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * ”Voittamaton”, Fintelligensin singlekappale vuodelta 1999 * Voittamaton, Stanisław Lemin kirjoittama tieteisromaani vuodelta 1964 * Voittamaton, Satyajit Rayn ohjaama intialainen elokuva vuodelta 1956 * Voittamaton, Mario Costan ohjaama lännenelokuva vuodelta 1964.
Sparco

Sparco S.p.A on italialainen yritys, joka valmistaa moottoriurheiluvarusteita, muun muassa istuimia, ratteja, kypäriä sekä suoja-asuja. Se on perustettu vuonna 1977. Sparcon tuotteet ovat näkyvästi esillä eri autourheiluluokissa, korkeimmilta tasoilta lähtien. F1-sarjassa yrityksen yhteistyökumppaneita kaudella 2014 ovat McLaren sekä Marussia. Luokka:Italialaiset teollisuusyritykset Luokka:Ajoneuvoteollisuuden osatoimittajat
The Barren Throne

The Barren Throne on islantilaisen death metal -yhtye Beneathin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2014. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == ;Yhtye * Benedikt Natanael Bjarnason – laulu * Unnar Sigurðsson – kitara * Jóhann Ingi Sigurðsson – kitara * Gísli Rúnar Guðmundsson – bassokitara * Ragnar Sverrisson – rummut ;Tuotanto * Wojtek Wiesławski – tuottaja * Sławek Wiesławski – tuottaja * Raymond Swanland – kansikuva * Valli Dordingull – layout == Arvostelut == * Heavy Metal Tribune: Heavy Metal Tribune review * The Metal Observer: 8.5/10The Metal Observer: Album review * Metal Temple: 9/10Metal Temple: Album review == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2014 albumit Luokka:Beneathin albumit
Dario Benuzzi

Dario Benuzzi (s. 1946) on italialainen autourheilija. Benuzzi on toiminut Ferrarilla katuautojen testikuljettajana 70-luvulta lähtien. Hän toimi myös 80-luvun lopulta vuoteen 1993 saakka Scuderia Ferrari -tallin F1-testikuljettajana. Benuzzi oli vuonna yksi olympiatulen soihdunkantajista, soihdun kulkiessa läpi Maranellon matkalla kohti vuoden 2006 Torinon talviolympialaisia. Benuzzi ojensi soihdun eteenpäin toiselle Ferrarin testikuljettajalle Luca Badoerille. Luokka:Italialaiset autourheilijat Luokka:Ferrarin henkilöstö Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Evolving Towards Extinction

Evolving Towards Extinction on sveitsiläisen death metal -yhtye Near Death Conditionin toinen studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 2014 levymerkillä Unique Leader Records. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Patrick – kitara, bassokitara * Guido Wyss – rummut * Stéphane – kitara, laulu \+ * Zdzisław Beksiński – grafiikka == Arvostelut == * Heavy Metal Tribune: Heavy Metal Tribune review * Imperiumi.net: 7.5/10Imperiumi.net: Levyarvio * Metal Temple: 9/10Metal Temple: Album review == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Near Death Conditionin albumit Luokka:Vuoden 2014 albumit
Marco Greco

Marco Antonio Greco (s. 1. joulukuuta 1963 São Paulo) on brasilialainen entinen moottoriurheilija. Greco kilpaili ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa vuosina 1979–1986. Vuosina 1988–1990 Greco osallistui Formula 3000 -sarjaan, mutta selviytyi kolmen kauden aikana vain kahdesti itse kilpailuun. Kaudella 1991 Greco toimi Fondmetal-tallin testikuljettajana F1-sarjassa. Vuosina 1993–1999 Greco ajoi Pohjois-Amerikassa CART- sekä IRL-sarjoissa. IRL-kausi 1996–1997 oli Grecon uran paras kaikki sarjat huomioon ottaen, hänen sijoituttua loppupisteissä kolmanneksi. Perinteikkäässä Indy 500 -kilpailussa Grecon uran paras sijoitus oli 14. sija vuonna 1998. Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Brasilialaiset autourheilijat Luokka:Brasilialaiset ratamoottoripyöräilijät Luokka:Elävät henkilöt
Väriopuntia

Väriopuntia (Opuntia cochenillifera) on opuntioiden sukuun kuuluva kaktuslaji. == Ulkonäkö ja koko == Väriopuntia kasvaa puumaiseksi ja monihaaraiseksi, kolme tai neljä metriä korkeaksi. Varsinivelet ovat vastapuikeita, vihreitä ja jopa 25 cm pitkiä. Lehdet ovat pieniä, naskalimaisia ja varhain karisevia. Areolit eli kääpiöversot sijaitsevat etäällä toisistaan, ja niissä on villakarvaa sekä pieniä, keltaisia väkäskarvoja (glokidioita); piikit puuttuvat. Kukat ovat kapeita, ruusunpunaisia, korkeintaan 5,5 cm pitkiä. Kukkapohjuksessa vartalon ympärillä on paljon glokidioita. 5 cm pitkä hedelmä on punainen.Anderson 2001, s. 492. == Levinneisyys == Väriopuntia lienee kotoisin Meksikosta, mutta on nykyään levinnyt kaikkialle maapallon lämpimiin osiin, koska sitä on viljelty väriaineen vuoksi ja se on karannut viljelyksestä. == Käyttö == Väriopuntiaa on viljelty väriaineen vuoksi. Sitä kerrotaan käytetyn myös lääkekasvina. Puuainesta on käytetty huonekalujen valmistukseen. Väriaine ei oikeastaan ole kasvin itsensä tuottamaa, vaan se saadaan Dactylopius-kilpikirvalajeista, jotka imevät opuntioiden nesteitä. Kirva tuottaa karmiininpunaista happoa, jolla se torjuu saalistavia muurahaisia. Väriainetta on käytetty jo 2 400 vuotta sitten Perussa kankaiden värjäykseen, ja asteekkihallitsijat käyttivät sillä värjättyjä viittoja. Espanjalaiset valloittajat kohtasivat laajoja asteekkien väriopuntiaviljelmiä saavuttuaan Meksikoon, ja kuivattuja kirvoja ja väriainetta alettiin kuljettaa myös Eurooppaan. Sitä käytettiin vielä niinkin myöhään kuin Yhdysvaltain vapaussodassa brittisotilaiden ja Kanadan ratsupoliisien takkien värjäykseen. Nyttemmin karmiininpunaista väriä on alettu tuottaa synteettisesti, mutta muun muassa ruoan ja juoman värjäämiseen ja kosmetiikassa käytetään yhä viljelmiltä saatua väriainetta. Viljelyä harjoitetaan Meksikossa, Perussa, Chilessä, Kanariansaarilla ja useissa Afrikan maissa. Suurin tuottaja on Peru.Anderson 2001, s. 64. Lääkekasvikäytössä väriopuntia on Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Sillä torjutaan sieni-infektioita.Anderson 2001, s. 61. == Lähteet == * Anderson E. F.: The Cactus Family. Portland, Oregon: Timber Press, 2001. ISBN 0-88192-498-9. === Viitteet === Luokka:Opuntiat Luokka:Värikasvit
Komisario Palmun jäljillä

Komisario Palmun jäljillä on Juha Järvelän ja Marjo Vallitun 2014 ilmestynyt Mika Waltarin romaanien ja Matti Kassilan elokuvien komisario Palmua käsittelevä teos. == Vastaanotto == Teos valittiin jaetulle ensimmäiselle sijalle Helsingin kirjamessujen 2014 tietokirjaraadissa. Risto Kormilainen toteaa kulttuurilehti Kaltioon kirjoittamassa arvostelussaan, että teos tarjoaa tuoreen näkökulman aiheeseen. Kormilaisen mukaan Järvelä ja Vallittu selvittelevät huolella niin kirjojen kuin elokuvien taustat ja henkilöhistoriat. He käyvät läpi myös Palmu-sarjan tematiikkaa eri aihealueiden kautta. Kormilainen katsoo teoksen avaavan syvällisesti Palmu- kirjojen ja -elokuvien maailmaa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Teoksen esittely kustantajan sivuilla * Teoksen facebook-sivu * Komisario Palmu ei unohdu - Savon Sanomat 29.10.2014 Luokka:Komisario Palmu Luokka:Mika Waltari Luokka:Suomalaiset tietokirjat Luokka:Kirjat kirjallisuudesta Luokka:Kirjat elokuvataiteesta Luokka:Vuoden 2014 kirjat
Williams FW36

Williams FW36 on brittiläisen Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2014. Autolla kilpailivat suomalainen Valtteri Bottas sekä uutena kuljettajana talliin Ferrarilta saapunut brasilialainen Felipe Massa. Testikuljettajina toimi Felipe Nasr ja Susie Wolff. FW36:n uudistunut, moottoriurheilussa aiemmin jo legendaarikseksi muodostunut väritys on seurausta Williamsin ja Martinin välisestä sponsorisopimuksesta. Tallin viralliseksi nimeksi vaihtui myös Williams Martini Racing. Edelliskauden fiaskoksi muodostuneen FW35:n jälkeen FW36 oli suuri menestys, ja kilpailukykyinen etenkin nopeavauhtisilla radoilla erinomaisen moottorinsa ansiosta. Williams vaihtoi kaudelle 2014 Renault'n moottorit Mercedeksen voimanlähteisiin, joka osoittautui lähes välittömästi onnistuneeksi ratkaisuksi. == Tulokset== Kausi Talli Moottori Renkaat Kuljettajat 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Pisteet Sijoitus Williams Mercedes PU106A Hybrid AUS MAL BHR CHN ESP MON CAN AUT GBR GER HUN BEL ITA SIN JPN RUS USA BRA ABU 320 3. Felipe Massa Kesk. 7 7 15 13 7 12† 4 Kesk. Kesk. 5 13 3 5 7 11 4 3 2‡ Valtteri Bottas 5 8 8 7 5 Kesk. 7 3 2 2 8 3 4 11 6 3 5 10 3‡ Felipe Nasr TD TD TD TD TD Susie Wolff TD TD * † — Kuljettaja keskeytti, mutta onnistui ajamaan yli 90% kilpailusta mikä oikeuttaa loppusijoitukseen. * ‡ — Abu Dhabin GP:ssä jaettiin tuplapisteet. == Aiheesta muualla == Luokka:Williamsin Formula 1 -autot Luokka:Autot Formula 1 -kaudella 2014
Seittikaktukset

Seittikaktukset (Oreocereus) on eteläamerikkalainen, yhdeksänlajinen kaktuskasvisuku, johon kuuluu matalia, liereävartisia, valkoisten piikkien tiheästi peittämiä pensasmaisia kaktuksia, joiden kukat ovat vastakohtaisia. Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikankielen vuorta tarkoittavasta sanasta.Anderson 2001: 526 == Ulkonäkö ja koko == Suvun lajit ovat pensasmaisia, vähähaaraisia ja kaksi- tai kolmemetrisiksi kasvavia. Varret ovat liereitä, pystyjä tai kohenevia, harvoin maanmyötäisiä. Niiden harjut ovat mataloituvia areoleiden väleistä tai nystyisiä. Areoleissa on usein pitkiä valkoisia karvoja ja tiheästi piikkejä. Kukat kehittyvät lähelle varren latvaa, toisinaan erilaistuneisiin verson osiin eli kefalioihin. Kasvit kukkivat päivällä. Kukat ovat suppilon muotoisia tai putkimaisia, enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, oranssinvärisiä, punaisia tai purppuraisia. Kukkapohjus on suora tai hieman käyristynyt, joskus sivuilta litistynyt, ja siinä on paljon karvaisia areoleja. Vartalo ja heteet ulottuvat kehätorven ulkopuolelle. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, ontto, mehevä tai kuiva ja avautuu tyvirei'illä. Siemenet ovat leveänsoikeita ja mustia. == Levinneisyys == Seittikaktukset ovat tieteellisen nimensä mukaisesti (Oreo-) vuoriston kasveja ja kasvavat Andeilla yli 3000 metrin korkeudessa Etelä- Perun, Pohjois-Chilen, Etelä-Bolivian ja Pohjois-Argentiinan valtioiden alueella. == Lajit == Suvun lajimäärä on (tässä) yhdeksän:Anderson 2001: 256 ss * Oreocereus celsianus * Oreocereus doelzianus – tuliseittikaktusSuomen Lajitietokeskus: Tuliseittikaktus – Oreocereus doelzianus * Oreocereus hempelianus * Oreocereus leucotrichus * Oreocereus pseudofossulatus * Oreocereus ritteri * Oreocereus tacnaensis * Oreocereus trollii * Oreocereus varicolor == Lähteet == * Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. – Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9 === Viitteet === Luokka:Kaktuskasvit
Ariane Ehrat

Ariane Ehrat (s. 17. helmikuuta 1961 Schaffhausen) on sveitsiläinen alppihiihdon MM-mitalisti. Ehrat jakoi Bormion MM-kilpailuissa 1985 syöksylaskun hopean Katrin Gutensohnin kanssa. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli samassa lajissa neljäs ja Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 neljästoista. Ehrat sijoittui maailmancupin syöksylaskukilpailuissa toiseksi Val d’Isère'ssä joulukuussa 1983 sekä kolmanneksi Sarajevossa helmikuussa 1983 ja Bad Kleinkirchheimissa tammikuussa 1985. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oroya

Oroya on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. == Ulkonäkö ja koko == Kasvit ovat tavallisesti yksivartisia, matalakasvuisia ja mukulajuurisia. Varsi on litistyneen pallomainen tai lyhyen lieriömäinen. Varressa on paljon uurteita, ja niiden reunat muodostavat toisinaan matalia kyhmyjä. Areolit ovat pitkiä ja kapeita ja niissä on 1–6 keskipiikkiä sekä useita kampamaisesti asettuneita säteittäispiikkejä. Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä ja ovat usein rengasmaisessa muodostelmassa. Kukat ovat säteittäisiä, kellomaisia tai suppilomaisia. Uloimmat kehälehdet harittavat ulospäin, sisemmät ovat pystyjä; väriltään kehä on punainen, vaaleanpunainen tai keltainen. Lyhyen pohjusmaljan ulkopinnalla on pieniä suomuja ja vähäkarvaisia areoleja. Hedelmä on vaihtelevasti pallomainen, hieman mehevä, keltainen tai punainen ja pienisuomuinen; kehälehtien jäänteet ovat tallella. Siemenet ovat kypärämäisiä ja punertavanruskeita.Anderson 2001: 529. == Levinneisyys == Suvun molemmat lajit (Oroya borchersii ja Oroya peruviana) kasvavat Perun Andeilla. == Lähteet == * Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9. === Viitteet === Luokka:Kaktuskasvit
Kristus-kirkko

Kristus-kirkko tarkoittaa seuraavia asioita: * Kristuskyrkan, Helsingissä sijaitseva kirkko * Säkylässä toimiva uskonnollinen yhteisö
Bambuorneero

Bambuorneero (Clibanornis dendrocolaptoides) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. ==Levinneisyys== Bambuorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. ==Elinympäristö== Bambuorneero elää erilaisissa metsissä 800 metrin korkeuteen asti merenpinnan tasosta. ==Lähteet== Luokka:Ruso-orneerot
Bofills båge

Bofills båge (”Bofillin kaari”) on suuri kaarenmuotoinen asuinkerrostalo Tukholman Södermalmilla. Se on osa Tukholman eteläisen rautatieaseman eli niin sanotun Stockholms södran ympärille 1980- ja 1990-luvuilla rakennettua asuinaluetta. Vuosina 1990–1992 valmistuneen uusklassistisen Bofills bågen suunnitteli kuuluisa arkkitehti Ricardo Bofill, jonka mukaan se sai kutsumanimensä. Talon omistaa asunto-osuuskunta HSB. Bofill suunnitteli myös kaaritalon viereen kolmesta kuutionmuotoisesta rakennuksesta muodostuvan kokonaisuuden, joka tunnetaan nimellä Templen.Fredric Bedoire: Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild, s. 1281. Norstedts, Tukholma 2012. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Asuinrakennukset Luokka:Södermalmin rakennukset ja rakennelmat
Viiruselkäorneero

Viiruselkäorneero, aikaisemmalta nimeltään peukaloisokapyrstö (Spartonoica maluroides) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. == Levinneisyys ja elinympäristö == Viiruselkäorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Viiruselkäorneero elää murto- tai makeavetisillä marskimailla, joilla on laaja-alaisia piikkiputki- (Eryngium) ja kaislakasvustoja (Scirpus). == Lähteet == Luokka:Orneerot
Skatteskrapan

Skatteskrapan (”Veropilvenpiirtäjä”, myös pelkkä Skrapan) on toimisto- ja asuinkäytössä oleva tornitalo Tukholman Södermalmilla, osoitteessa Götgatan 76. Se on Södermalmin hallitseva maamerkki.Fredric Bedoire: Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild, s. 282. Norstedts, Tukholma 2012. Rakennuksessa on 26 kerrosta ja se on 86 metriä korkea. Rakennuksen nimi viittaa siihen, että siinä toimi aiemmin Tukholman pääverovirasto. Skatteskrapanin suunnitteli arkkitehti Paul Hedqvist ja se rakennettiin vuosina 1952–1960. Rakennus muodostuu neljästä siivestä, jotka kiertävät keskustornia. Curtain wall -tyyppiset ulkoseinät ovat lasia ja alumiinia. Torniosan ohella rakennukseen kuuluu viisikerroksinen matalampi osa. Vuosina 2004–2007 rakennuskompleksia uudistettiin ja kunnostettiin, ja siihen liitettiin uudisrakennus, jossa on muun muassa opiskelija-asuntoja, toimistotilaa, ravintola ja galleria. Skatteskrapan oli alun perin 25-kerroksinen ja 81-metrinen, mutta 2000-luvun laajennuksen yhteydessä sitä korotettiin yhdellä kerroksella, johon sijoitettiin näköalaravintola. Syksyllä 2020 Skrapanin opiskelija-asunnoissa paljastui salainen paritustoiminta, jota on luonnehdittu ”Ruotsin suurimmaksi bordelliksi”.Jussi Sippola: Tornin pimeä puoli Helsingin Sanomat 27.11.2020. Viitattu 27.11.2020. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Skrapan.se Luokka:Södermalmin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Ruotsin tornitalot Luokka:Verotus
Peukaloisorneero

Peukaloisorneero, aikaisemmalta nimeltään mustapääokapyrstö (Phleocryptes melanops) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sen pesä on kupumainen ja sijaitsee puun oksalla. Materiaalina ovat pääasiassa oksat ja lehdet, jotka lintu muuraa yhteen mudalla, lannalla ja mahdollisesti myös omalla syljellään. == Levinneisyys == Peukaloisorneeroa tavataan laajalla alueella Etelä- Amerikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Perusta Brasilian kaakkoisosiin sekä Chilen ja Argentiinan keskiosiin. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Orneerot
Kate Pace

Katherine "Kate" Pace-Lindsay (o.s. Pace, s. 13. helmikuuta 1969 North Bay, Ontario) on kanadalainen alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 175 cm. Pace-Lindsay voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden Moriokassa 1993. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli syöksylaskussa viides ja supersuurpujottelussa kahdestoista. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 hän sijoittui syöksylaskussa neljänneksi. Pace-Lindsay sijoittui syöksylaskun maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1993–1994 ja viidenneksi kaudella 1992–1993. Hän voitti maailmancupin syöksylaskukilpailut Kvittfjellissä maaliskuussa 1993 ja Tignes'ssä joulukuussa 1993. Lisäksi hän sijoittui samassa lajissa toiseksi Vailissa maaliskuussa 1994 sekä kolmanneksi Veysonnaz'ssa helmikuussa 1993 ja Cortina d'Ampezzossa tammikuussa 1994. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset alppihiihtäjät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Andrew J. West

Andrew James West (s. 22. marraskuuta 1983) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Garethina sarjasta The Walking Dead ja Fisherinä sarjasta Kampus Greek. Vuonna 2017 hän aloitti Olipa kerran (televisiosarja)-sarjassa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Folksamhuset

Folksamhuset on toimistokäytössä oleva tornitalo Tukholman Södermalmin eteläosassa lähellä Götgatanin eteläpäätä ja niin sanottua Skanstullia. Se on vakuutusyhtiö Folksamin pääkonttori. Nils Einar Erikssonin ja Yngve Tegnérin suunnittelema tornitalo rakennettiin 1958–1959. Torniosassa on 22 kerrosta, mutta rakennukseen kuuluu myös matalampi osa, jossa on muun muassa ravintola ja konferenssitiloja. Talon ulkoseinät on verhoiltu marmorilaatoilla.Fredric Bedoire: Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild, s. 287. Norstedts, Tukholma 2012. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsin tornitalot Luokka:Södermalmin rakennukset ja rakennelmat
Viipurin satama

Viipurin satama () sijaitsee Viipurinlahden rannalla aivan kaupungin keskustan tuntumassa. Se toimii sekä tavara- että matkustajasatamana ja on erityisesti kesäaikaan suosittu risteilyalusten määräsatama. Rahtimääriltään Viipurin satama on huomattavasti niin ikään Viipurinlahdella toimivaa Uuraan satamaa pienempi. == Historia == Satamatoiminta Viipurissa alkoi jo kaupungin perustamisen myötä keskiajalla. Vuonna 1856 avattu Saimaan kanava yhdisti Viipurin sataman myös Suomen sisävesistöihin. Kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki sen kautta Linnasalmea myöten Suomenvedenpohjalle, mutta nykyinen väylä kiertää noin kolmen kilometrin päästä Linnasaaren länsipuolelta. Ennen toista maailmansotaa satama muodostui Etelä- ja Pohjoissatamasta, lisäksi laitureita oli Linnasaaren Siikaniemessä.Siikaniemen satama Viipurissa Museoviraston kokoelmat. Viitattu 24.10.2014. Eteläsatama sijaitsi nykyisellä satama- alueella ja Pohjoissatama puolestaan keskustasta Linnasaareen johtavan Turun sillan pohjoispuolella. Pietarin rataan satamia yhdisti kehärata, joka kiersi koko Viipurin taajama-alueen ympäri. 1930-luvulla satama-alueelle rakennettiin arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemat funkistyyliset SOK:n mylly ja viljavarasto sekä Georg Jägerroosin piirtämät työmaaruokala ja OTK:n keskusvarasto.Aalto-yliopisto Viitattu 24.10.2014. Sataman vieressä toimi myös Viipurin konepajan telakka. Sotavuosina Viipurin satama vaurioitui pahasti, mutta korjattiin ja modernisoitiin kaupungin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun. == Rahtimäärät == thumb|270px|Sataman irtolastilaituria. Viipurin sataman rahtimäärät vuodesta 2003 lähtien.Грузооборот порта - Архив данных по грузообороту Venäjän Itämeren satamahallinto . Viitattu (päivitys) 11.3.2015. Vuosi 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 Rahtimäärä (milj. t) 1,08 1,36 0,90 1,25 1,11 1,30 1,18 1,09 1,10 1,46 1,51 1,66 == Lähteet == *VirtuaaliViipuri 1939 ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Venäjän Itämeren satamat Luokka:Viipurin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Viipurin liikenne
Lawrence Gilliard Jr.

Lawrence "Larry" Gilliard, Jr. (s. 22. syyskuuta 1971 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoista Langalla D'Angelo Barksdalena ja The Walking Deadista Bob Stookeyna. Gilliardin perhe muutti Baltimoreen hänen ollessaan 7-vuotias. Gilliard opiskeli klassista musiikkia Baltimoren taidekoulussa ja Juilliardissa ennen kiinnostusta näyttelemiseen. Elokuvadebyyttinsä Gilliard teki esittämällä pääosaa elokuvassa Straight Out of Brooklyn vuodelta 1991. Gilliard on naimisissa näyttelijätär Michelle Paressin kanssa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vulcain-luokka

Vulcain-luokka on Ranskan laivaston neljän sukeltajien emälaivan muodostama alusluokka. Alusten suunnittelun pohjana oli Chamois-luokka. Ne korvasivat aiemmin käytössä olleet Yhdysvalloista hankitut Adjutant-luokan miinanraivaajista muutetut alukset. == Suunnittelu == Aluksille kyetään majoittamaan viisitoista sukeltajaa. Alusten varustukseen kuuluu kaksi kumivenettä, jotka on sijoitettu savuhormien rinnalle. Alusten varustuksena on hydraulinosturi, jolla kyetään siirtämään viisi tonnia kuuteen metriin tai 3,5 tonnia kymmeneen metriin. Aluksille on asennettu Syledis- merenkulkujärjestelmä. == Alukset == Vulcain-luokan sukeltajien emäaluksetGardner, Robert s. 132 Nimi Telakka Kölinlasku Vesille Valmis Kohtalo VulcainMarine Militare - Vulcain La Perrière, Lorient 15. toukokuuta 1985 17. tammikuuta 1986 11. lokakuuta 1986 PlutonMarine Militare - Pluton La Perrière 25. syyskuuta 1985 15. huhtikuuta 1986 12. joulukuuta 1986 AchéronMarine Militare - Achéron CMN, Cherbourg 5. helmikuuta 1986 19. marraskuuta 1986 21. huhtikuuta 1987 StyxMarine Militare - Styx CMN 16. huhtikuuta 1986 3. maaliskuuta 1987 22. heinäkuuta 1987 ==Lähteet == * === Viitteet === *
Ortegocactus macdougallii

Ortegocactus on kaktuskasvisuku, jossa on vain yksi laji, O. macdougallii.Anderson 2001: 530. == Ulkonäkö ja koko == Laji on mätästävä ja varreltaan pallomainen tai lyhyelti lieriömäinen, matalakasvuinen. Varren väri on harmaanvihreä ja siinä on matalia nystyjä (podarioita) kierteisesti järjestäytyneinä. Areoleja eli kääpiöversoja ovat dimorfisia ja niiden yläosassa on villakarvaa ja piikkejä. Piikeistä yksi on pysty, musta tai vaalea ja mustakärkinen, noin puolen sentin mittainen keskipiikki; säteittäispiikkejä on seitsemän tai kahdeksan ja ne ovat vaaleita ja mustakärkisiä, suoria ja pidempiä kuin keskipiikki. Suppilomaiset ja keltaiset kukat kehittyvät kyhmyjen tyvelle, ja kasvi kukkii päiväaikaan. Kukkapohjus on vartalon ympäriltä villakarvainen ja suomuton. Hedelmä on pallomainen tai hieman pitkänomainen, punainen ja kypsänä kuiva; kehälehdet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat miltei pyöreitä, mustia tai ruskeita. == Levinneisyys == Kasvi kasvaa Meksikossa, Oaxacan osavaltiossa pienellä alueella kalkkikallioilla. == Lähteet == * Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9. === Viitteet === Luokka:Kaktuskasvit
Eurotiomycetes

Eurotiomycetes on alakaareen Pezizomycotina kuuluva luokka. Siihen kuuluvia alaluokkia ovat Eurotiomycetidae ja Chaetothyriomycetidae sekä joidenkin tietojen mukaan Mycocaliciomycetidae. Alaluokkaan Eurotiomycetidae luetaan nykyisin lajit, jotka ennen kuuluivat luokkaan Plectomycetes. == Luokkaan kuuluvia lahkoja == *Chaetothyriales *Eurotiales *Mycocaliciales *Onygenales *Pyrenulales *Verrucariales Kuva:Aspergillus niger (microscopic view).jpg | Aspergillus niger mikroskooppikuva. Kuva:Aspergillus awamori.jpg | Aspergillus awamoria 5 päivän kasvatuksen jälkeen 37 ˚C lämmössä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Eurotiomycetes * http://www.mycologia.org/content/98/6/1053/full * http://website.nbm- mnb.ca/mycologywebpages/NaturalHistoryOfFungi/Eurotiomycetes.html *National Center for Biotechnology Information (NCBI): Eurotiomycetes, Taxonomy *
Berghamn (Houtskari)

Berghamn on saari ja kylä Paraisiin kuuluvassa Houtskarissa. Saaren pinta-ala on 2,6 neliökilometriä ja siellä asuu vakinaisesti viisi ihmistä. Kesäisin saaren asukasluku kymmenkertaistuu. Yhteysalus M/S Fiskö kulkee saarelle Korppoosta. Berghamnin ympäristössä on useita saaria, jotka kuuluvat Berghamnin kylään. Suurimmat niistä ovat Röst, Luk, Roskär ja Hamnholm. Kylän asutus on keskittynyt Berghamnin eteläosaan ja Lukille joiden välissä on Fladan-niminen salmi. Berghamnin varhaishistoriasta ei ole jäänyt merkkejä, mutta Houstkarin löydöt kertovat että alueella on liikuttu jo tuhansia vuosia. Saarella on ollut luotsi jo 1600-luvun puolessa välissä, ja siitä tuli kruunun rahoittama 1700-luvun alussa. Röstin ja Roskärin välisessä salmessa Berghamnin eteläpuolella on kulkenut laivaväylä vuodesta 1784 lähtien. Berghamin luotsiasema lakkautettiin 1970-luvulla. Berghamnin lähellä on kaksi hylkyä. Hylyt ovat arviolta 1800-luvulta, ja museovirasto on määritellyt paremmin säilyneen hylyn kiinteäksi muinaisjäännökseksi. ==Lähteet== Luokka:Houtskarin kylät Luokka:Paraisten saaret
Pilarikaktukset

Pilarikaktukset (Pachycereus) on kaktuskasvisuku, jota on aiemmin pidetty pylväskaktusten alasukuna.Anderson 2001:532 Vaikka pilarikaktukset ovat Pohjois-Amerikan isokokoisimpia kaktuksia, ne tunnetaan huonosti. Eräiden tutkijoiden mielestä Lophocereus pitäisi erottaa omaksi suvukseen, mutta tutkijoiden valtaosa (International Cactaceae Systematics Group) on taipunut sille kannalle, että molemmat ovat samaa kehityslinjaa ja siis yhdistettävissä. Pilarikaktuslajeista epävarmin systemaattinen asema on lajilla P. fulviceps, jota on viety suvusta toiseen.Anderson 2001:531s Vuonna 1885 Sereno Watson kuvasi lajin Cereus pringlei. Nathaniel Britton ja Joseph Rose sijoittivat sen ja yhdeksän muuta kaktuslajia kuvaamaansa sukuun Pachycereus vuonna 1909; sitä oli aiemmin pidetty pylväskaktusten alasukuna. Kreikankielinen sana pakhys tarkoittaa paksua. Nyttemmin on pilarikaktuksiin sijoitettu 12 lajia. == Tuntomerkit == Pilarikaktukset ovat puumaisia ja kynttelikkömäisiä tai pensasmaisia, usein hyvin suuriksi kasvavia saavuttaen jopa 25 metrin korkeuden. Niiden varret ovat vihreät tai sinivihreät, pystyt, tukevat ja uurteiset, nystyttömät. Areolit, joihin ei kehity kukkia, ovat piikkisiä; kukkia tuottavat areolit ovat joko samanlaisia tai ovat yhteen kasvavia tai uurteiden yhdistämiä, tiheävillaisia ja piikittömiä. Areolissa on neljä kovaa, 2-10-senttistä keskipiikkiä ja vähintään 20 säteittäispiikkiä, joiden pituus vaihtelee kahdesta seitsemään senttimetriin. Pilarikaktukset kukkivat tavallisesti öisin. Kukat ovat lyhyen putkimaisia, suppilomaisia tai kellomaisia, pieniä tai keskikokoisia. Kukan tyviosa on suomuinen, ja kukkapohjuksessa esiintyvät areolit ovat kaljuja, villakarvaisia tai sukasellisia. Hedelmä on pitkänomainen, mehevä ja kasvaa 7,5 cm:n pituiseksi. Sen pinta on tiheän villakarvan ja sukasten peittämä. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti, ja sen malto on punainen tai purppurainen. Myöhemmin hedelmä muuttuu kuivaksi. Siemenet ovat muodoltaan kypärämäisiä, pinnaltaan sileitä, kiiltävän mustia ja kooltaan isoja. == Levinneisyys == Pilarikaktukset ovat levinneet varsin laajalle alueelle. Ne kasvavat Yhdysvaltojen lounaisosissa, Kalifornian niemimaalla, Pohjois-Meksikossa sekä Hondurasissa ja Guatemalassa. == Lajit ja luokittelu == Pilarikaktuksia (Pachycereus) on 12 lajia:Anderson 2001:532ss *P. fulviceps *P. gatesii *P. gaumeri *P. grandis *P. hollianus *P. lepidanthus *P. marginatus *P. militaris - myssypilarikaktus *P. pecten-aboriginum *P. pringlei - jättipilarikaktus *P. schottii *P. weberi Pachycereus-suvun synonyymejä ovat Anisocereus, Backebergia, Lemaireocereus, Lophocereus, Marginatocereus, Mitrocereus, Pseudomitrocereus ja Pterocereus. == Lähteet == *Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9 *Kasvien suomenkieliset nimet. === Viitteet === Luokka: Kaktuskasvit
Kenesjärvi

thumb|270 px|Kenesjärvi kesäyöllä Kenesjärvi (saameksi Ganešjávri) on järvi Suomen Lapissa, Utsjoen kunnassaKenesjärvi Järviwiki. Tämä 64,58 hehtaarin suuruinen järvi kuuluu Tenojoen vesistöalueeseen. Sen rantaviivan pituus 8,5 kilometriä. Järvi on neutraali, rehevä, lievä humusleima.Kenesjärvi kalapaikka.net Järvi on Kevon rotkoalueesta koilliseen, E75-tiestä itäänKenesjärvi W, Huvila . Ajomatkaa Utsjoelle noin 24 kilometriä. == Kenespahdan jääurut == Kenesjärvi tunnetaan Kenespahdan 150 metriä korkeaan jyrkänteeseen talvella syntyvistä vesiputousta muistuttavista ”jääuruista”. Tämä jäämuodostuma syntyy talvella, kun ylhäältä vettä valuttavan puron vesi jäätyy jyrkänteeseenJääkiipeily Utsjoen matkailuUtsjoki Suomen Turisti-info. Jää sulaa huomattavasti hitaammin kuin ympäristön lumi ja järven jää. Jäätä säilyy yleensä yli juhannuksen, joskus elokuun alkuun astiKallio 1990, s. 144-145. == Lähteet == * Kallio, Paavo: Kevo: Mietteitä ja muistikuvia Kevosta ja pohjoisen luonnon tutkimuksesta. Karisto. 1990. ISBN 951-23-2521-7 === Viitteet === Luokka:Utsjoen järvet Luokka:Tenojoen vesistö
Högalidin kirkko

Högalidin kirkko () on seurakuntakirkko Tukholman Södermalmin länsiosassa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Ivar Tengbom, joka voitti sitä koskeneen suunnittelukilpailun vuonna 1911. Kirkko rakennettiin 1917–1923. Sen kansallisromanttinen arkkitehtuuri sisältää viittauksia vanhaan ruotsalaiseen kirkkoarkkitehtuuriin. Kirkon itäpäädyn kaksoistornien koristeelliset kupolit muistuttavat Visbyn tuomiokirkon tornia. Kirkkosali on yksilaivainen. Tengbom suunnitteli myöhemmin vielä kirkon yhteyteen kolumbaarion, joka valmistui kahdessa vaiheessa vuosina 1938 ja 1950. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Högalidin seurakunnan kotisivu * Anna-Maria Tallgren : Tukholman uutta rakennustaidetta. Högalidin kirkko, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 08.01.1928, nro 2, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Södermalmin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Tukholman kirkot Luokka:Kirkot Tukholman hiippakunnassa