EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Klaus Rifbjerg

Klaus Rifbjerg (15. joulukuuta 1931 Amager, Tanska – 4. huhtikuuta 2015 Kööpenhamina Tanska) oli tanskalainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko. Hän oli vuodesta 1967 Tanskan akatemian jäsen. Rifbjerg syntyi Kööpenhaminassa. Hän opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Kööpenhaminassa sekä vuoden ajan Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa. Vuonna 1955 hän alkoi työskennellä käsikirjoittajana tanskalaisessa elokuvayhtiössä. Samalla hän toimi useiden lehtien kirjallisuus- ja teatterikriitikkona. Hänen läpimurtoteoksensa oli sukupolviromaani Den kroniske uskyld (1958), joka osoitti kirjoittajan taiturimaisen kielenkäyttökyvyn ja josta on tehty myös elokuvaversio. Hän oli kriitikkona muun muassa Politikenissa 1956–1964. Kirjailijana Rifbjerg julkaisi runoteoksia, romaaneita ja näytelmiä. Hänen runouteen keskittynyt kautensa oli vuosina 1956–1967. Monet tämän kauden teokset käsittelevät nuoruuden teemoja. Romaani- ja novellikausi alkoi vuoden 1958 läpimurtoteoksesta ja toi esille psykologiset asetelmat, komiikan ja rakkauden. 1970-luvulla hänen tuotantosa sai yhteiskunnallisia sävyjä. Romaani Lena Jørgensen vuodelta 1972 on realistinen kuvaus 1970-luvun työläisympäristöstä. Näytelmäkirjailijana Rifbjerg pyrki aluksi 1960-luvulla uudistamaan revyytaidetta ja kuvaamaan kaunistelematta aikansa ihmisten käyttäytymistä eri tilanteissa. Reyystä hän siirtyi 1960-luvun puolivälissä käsikirjoittamaan musikaaleja. Vuonna 1970 ilmestynyt puhenäytelmä År kuvaa tanskalaisperheen elämää toisen maailmansodan saksalaismiehityksessä. Lisäksi Rifbjerg on tehnyt elokuvakäsikirjoituksia. ==Palkinnot ja tunnustukset== ;LähdeRifbjerg, Klaus, Kirjasampo, viitattu 22.8.2021 * Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinto 1966 * Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1970 romaanista Anna (jeg) Anna * Ruotsin Akatemian pohjoismainen palkinto 1999 ==Suomennettu tuotanto== * Oopperarakastaja (Operaelskeren), suom. Arto ja Kirsti Ingervo, Helsinki: WSOY 1967 ;novellit * Tore ja minä, suom. Toini Havu, antologiassa 27 pohjoismaista kertojaa, toim. Lars Hamberg, Tammi 1964 ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Tanskalaiset kriitikot Luokka:Tanskan akatemian jäsenet Luokka:Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Angel Down

__NOTOC__ Angel Down on laulaja Sebastian Bachin viides sooloalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2007. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 191. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # === Singlet === * "(Love Is) A Bitchslap" (Radio single) (2-Track) * "(Love Is) A Bitchslap" (Radio single) (3-Track) * "By Your Side" (Radio single) == Kokoonpano == * Sebastian Bach – laulu * "Metal" Mike Chlasciak – soolokitara * Johnny Chromatic – rytmikitara * Steve DiGiorgio – bassokitara * Bobby Jarzombek – rummut \+ * Axl Rose – laulu (kappale 3), taustalaulu (kappaleet 4 ja 5) == Arvostelut == * Allmusic: Allmusic review * Imperiumi: 8/10 * Soundi: == Lähteet == Luokka:Vuoden 2007 albumit Luokka:Sebastian Bachin albumit
Palo (Kokkola)

Palo on kylä Kokkolan kaupungin pohjoispuolella. Se rajautuu valtatiehen 8, Perhonjokeen, Puntusharjuun ja mereen jokisuussa. Palon naapurikyliä ovat valtatien toisella puolella Jokilaakso, Puntusharjun takana Rytimäki ja joen toisella puolella Rödsö. Palo oli vielä vuonna 2000 rauhallinen maalaiskylä, mutta kaavoituksen, asfaltin ja katuvalaistuksen myötä rauhallinen kylätie on vilkastunut. Palossa on myös Jokilaakson koulu. Luokka:Kaarlelan kylät‎
Julia Varady

Julia Varady (s. 1. syyskuuta 1941) on saksanunkarilainen sopraano. Hän aloitti viulunsoiton kuusivuotiaana, mutta siirtyi 14-vuotiaana lauluun, jossa hänelle antoi varhaista opetusta Emilia Popp. Varady debytoi Clujissa mezzosopraanona vuonna 1962. Hän on tulkinnut laajasti eri aikakausien repertoaaria Wolfgang Amadeus Mozartista ja romantikoista Aribert Reimanniin. Varady on ollut vuodesta 1977 naimisissa itseään kuusitoista vuotta vanhemman baritoni Dietrich Fischer-Dieskaun kanssa. Mies jäi eläkkeelle laulu-uraltaan vuonna 1993. Luokka:Saksalaiset oopperalaulajat Luokka:Unkarilaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mackenzie Bowell

Mackenzie Bowell (27. joulukuuta 1823 - 10\. joulukuuta 1917) oli Kanadan viides pääministeri 21. joulukuuta 1894 - 27\. huhtikuuta 1896. Hän syntyi Englannissa ja muutti vuonna 1833 perheensä mukana Kanadaan, jossa työskenteli myöhemmin Bellevillen kaupungin sanomalehdessä. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Canada Guide Luokka:Kanadan pääministerit Luokka:Vuonna 1823 syntyneet Luokka:Vuonna 1917 kuolleet
Anna Sorainen

Anna Leena Ståhle (ent. Sorainen, o.s. Savela, s. 1972ProCom: Johtokunta 2011, viitattu 16.5.2011.) on suomalainen televisiotoimittaja, yrittäjä, viestintäkonsultti ja televisiojuontaja. Hän toimi Viestintä Ground Oy -nimisen viestintätoimiston toimitusjohtajana ja ProCom - Viestinnän ammattilaiset ry:n johtokunnan puheenjohtajana vuoden 2011 loppuun asti. Ståhle on koulutukseltaan toimittaja. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa tiedotusoppia vuosina 1991–1998. == Ura == Sorainen oli 1990-luvun alussa Yleisradion urheilutoimituksen ensimmäinen naistoimittaja. Hän teki töitä noin kymmenen vuotta Yleisradion ja Nelosen urheilu- ja ajankohtaistoimittajana. Vuosina 2001–2005 Sorainen toimi Suomen Olympiakomitean viestintäpäällikönä. Sen jälkeen hän ryhtyi Kimi Räikkösen PR- ja mediakonsultiksi. Tässä tehtävässä Sorainen toimi noin vuoden ajan. Vuosina 2005–2007 Sorainen toimi media- ja markkinointiyritys Publicis Helsinki Oy:ssä viestinnästä ja sponsoroinnista vastaavana johtajana. == Yksityiselämä == Anna Sorainen oli seitsemän vuotta naimisissa Samuel Soraisen kanssa ja heillä on kaksi poikaa. Sorainen puhuu sujuvasti englantia ja ranskaa. == Esiintymiset televisiossa == * Urheiluruutu (toimittaja) * Sorainen (Harkimo) (juontaja) * Leijonan kita (juontaja) * Nelosen Mestareiden liigan lähetykset (studiojuontaja) * Atlantan kesäolympialaiset 1996 ja Naganon talviolympialaiset 1998 (juontaja) * A-Bros (juontaja) == Julkaisut == * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset televisiotoimittajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset televisiojuontajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Dipolimomentti

Dipolimomentti voi tarkoittaa seuraavia: * Sähköinen dipolimomentti * Magneettinen dipolimomentti eli magneettimomentti == Katso myös == * Dipoli (täsmennyssivu) * Momentti (täsmennyssivu)
Tytti Paavolainen

Tytti Helena Irmeli Paavolainen (o.s. Korhonen; 12. helmikuuta 1937 – 1. marraskuuta 2008 Helsinki)Vesilahden seurakunta, radiotoimittaja Tytti Paavolainen, Vesilahden hautausmaa, osasto A3/A6, viitattu 21.6.2022 toimi Yleisradiossa lasteohjelmien radiotoimittajana vuosina 1966–1992. Paavolainen teki päätyönään kirjoihin perustuvia radio-ohjelmia lapsille. Ensimmäisen äänikirjan Kuka lohduttaisi Nyytiä? hän luki vuonna 1971. Hänet tunnettiin persoonallisesta kirjan tulkinnastaan. Paavolainen oli opiskellut yliopistossa lausuntaa ja puhetekniikkaa, sekä oli ollut mukana Ylioppilasteatterissa. Hän on lukenut muun muassa kaikki Elina Karjalaisen Uppo-Nalle- ja Tove Janssonin Muumi-kirjat. Tytti Paavolainen sai Suomen arvostelijain liiton vuosittain jakaman palkinnon Kritiikin Kannukset -palkinnon vuonna 1971. Hän oli näyttelijä Sara Paavolaisen äiti. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Sean Stewart

Sean Stewart (s. 2. kesäkuuta 1965, Lubbock, Texas) on yhdysvaltalais- kanadalainen science fiction- ja fantasiakirjailija. Hänen romaaneistaan on suomennettu Matkijalintu (1998) ja Kehä (2004). Stewart on myös suunnitellut vuorovaikutteista fiktiota muun muassa Microsoftin ja Nine Inch Nails -yhtyeen mainoskampanjoihin. Yhdessä Jordan Weismanin kanssa tehty Cathyn kirja (2006) yhdistelee erilaisia kerronnan muotoja ja laajentaa tarinan sivujen ulkopuolelle. Kirja sisältää piirroksia sekä irtotaskun, jossa on tapahtumiin liittyvää oheisaineistoa. == Teokset == === Suomennetut teokset === * * * * * === Suomentamattomat teokset === * Passion Play (1992) * Nobody's Son (1993) * Resurrection Man (1995) * Clouds End (1996) * The Night Watch (1997) * Galveston (2000) * Yoda: Dark Rendezvous (2004) == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * Kotisivut. * Tommi Aitio: Köyhälistögotiikkaa Amerikan etelästä. Helsingin Sanomat 26.2.2006. * Jo Walton: Texan Ghost Fantasy. Tor.com 2010. * Anna-Leena Ekroos: Keskiverto tarina jännittävillä lisukkeilla. Pohjalainen 18.12.2008. Luokka:Kanadalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Kanadalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Kanadalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiakirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiskirjailijat Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Roadhawks

Roadhawks on Hawkwindin kokoelma-albumi vuodelta 1976. Se käsittää vuodet 1970-1975. Kokoelman on koostanut yhtyeen johtohahmo, kitaristi-laulaja Dave Brock. Albumin kappaleet on miksattu yhteen, väleillä ei ole taukoa. Albumia ei ole julkaistu virallisesti CD-muodossa. Alkuperäisen painoksen mukana tuli Roadhawks-posteri. == Kappaleet == A-puoli #Hurry On Sundown (Brock/Hawkwind) - 5:13 #Paranoia (Brock/Hawkwind) - 4:02 #You Shouldn't Do That (live) (Turner/Brock) - 7:12 #Silver Machine (Calvert/Brock) - 4:23 B-puoli #Urban Guerilla (Calvert/Brock) - 3:44 #Space Is Deep (Brock) - 6:48 #Wind Of Change (Brock) - 4:15 #The Golden Void (Part II) (Brock) - 5:02 == Muusikot == *Dave Brock – kitara, laulu *Nik Turner – saksofoni, huilu, laulu *Terry Ollis – rummut (A1 ja A2) *John A. Harrison – basso (A1 ja A2) *Huw Lloyd Langton – kitara (A1 ja A2) *Dik Mik – audiogeneraattori (A1-4,B1 ja B2) *Del Dettmar – syntetisaattori (A3-4,B1-3) *Lemmy Kilmister – basso, laulu (A3-4,B1-4) *Robert Calvert – laulu (A3,B1) *Simon King – rummut (A3-4,B1-4) *Simon House – kosketinsoittimet (B3-4) *Alan Powell – rummut (B4) Luokka:Vuoden 1976 kokoelma-albumit Luokka:Hawkwindin kokoelma-albumit
Dōgen

Dōgen Zenji (; 19. tammikuuta 1200 Kioto – 22. syyskuuta 1253 Kioto) oli japanilainen filosofi ja zenbuddhalaisen sōtō-koulukunnan perustaja. Hänen katsotaan tuoneen kyseisen suuntauksen Kiinasta. Dōgen oli aikansa uskonnollisen elämän keskeisiä hahmoja. Dōgen syntyi aatelisperheeseen, mutta joutui orvoksi seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli buddhalaisuutta Tendai-lahkon temppelissä Hieivuorella ja teki vuosina 1223–1227 opintomatkan Kiinaan, jossa hän tutustui zenmeditaatioon ja saavutti valaistumisen. Palattuaan Japaniin hän levitti tietämystä zenistä ja vietti viimeiset vuotensa Eihei-jin temppelissä Fukuin lähistöllä. Dōgenin pääteos on yli 20 vuoden aikana muotonsa saanut Shōbōgenzō, jossa on 95 kappaletta. Hän kirjoitti myös monia muita teoksia. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * Understanding the Shobogenzo Luokka:Buddhalaisuus Japanissa Luokka:Japanilaiset filosofit Luokka:Buddhalaiset munkit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Vuonna 1200 syntyneet Luokka:Vuonna 1253 kuolleet
Masters of the Universe (albumi)

Masters of the Universe on Hawkwindin kokoelma vuodelta 1977. Periaatteessa se on jatko-osa edellisvuonna ilmestyneelle Roadhawks-kokoelmalle. == Kappaleet == === A-puoli === #Master Of The Universe (Turner/Brock) - 6:19 #Brainstorm (Turner) - 10:44 === B-puoli === #Sonic Attack (Moorcock) - 2:59 #Orgone Accumulator (Calvert/Brock) - 10:00 #It's So Easy (Brock) - 5:21 #Lost Johnny (Kilmister/Farren) - 3:28 == Muusikot == *Dave Brock: kitara, laulu *Nik Turner: saksofoni, huilu, laulu *Del Dettmar: syntetisaattori *Dave Anderson: basso (A1) *Terry Ollis: rummut (A1) *Dik Mik: audiogeneraattori (A1-2,B1-2) *Robert Calvert: laulu, lausunta (B1-2) *Lemmy Kilmister: basso (A2,B1-4) *Simon King: rummut (A2,B1-4) *Simon House: kosketinsoittimet (B3-4) Luokka:Vuoden 1977 kokoelma-albumit Luokka:Hawkwindin kokoelma-albumit
Walahfrid Strabo

Walahfrid Strabo (808/809 – 18. elokuuta 849) oli frankkilainen munkki ja kirjailija. Hänen työnsä on teologista, historiallista ja runollista. Hän hukkui neljänkymmenen ikävuoden paikkeilla Loireen. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset runoilijat Luokka:Ranskalaiset historioitsijat
Repeat Performance

Repeat Performance on Hawkwindin kokoelma-albumi, joka käsittää yhtyeen Charisma-levy-yhtiölle tekemää materiaalia vuosilta 1976-1979. == Kappaleet == #Kerb Crawler (Calvert/Brock) - 3:45 #Back On The Streets (Calvert/Rudolph) - 2:56 #Quark Strangeness And Charm (Calvert/Brock) - 3:41 #Spirit Of The Age (Calvert/Brock) - 7:20 #Steppenwolf (Calvert/Brock) - 9:46 #25 Years (Brock) - 4:31 #PSI Power (Calvert/Brock) - 6:06 #The Only Ones (Calvert/Brock) - 4:14 #High Rise (Calvert/House) - 4:36 #Uncle Sam's On Mars (Calvert/Brock/House/King) - 5:44 Luokka: Vuoden 1980 kokoelma-albumit Luokka:Hawkwindin kokoelma-albumit
Janne Tähkä

Janne Tähkä (s. 27. syyskuuta 1970) on suomalainen salibandyn entinen huippupelaaja. Hänen pelipaikkansa oli virallisesti puolustaja. Hän on edustanut muun muassa Team Botby'tä, HIFK:ta, Josbaa, SSV:tä ja SPV:tä. Hänet tunnettiin näyttävistä ilmaveiveistä, jossa pallo ei irtoa mailan lavasta, vaikka lapa nouseekin lattiasta. Tähkä nousi nopeasti lajinsa huipuksi, vaikka aloitti lajin pelaamisen vasta 24-vuotiaana. Tätä ennen Tähkä pelasi jääkiekkoa 17-vuotiaaksi asti ja sen jälkeen kaukalopalloa muun muassa MK-67:ssä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Erkki Ahon päiväkirja Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pikku enkeli

Pikku enkeli on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 7. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP-, C-kasetti- että CD-formaatissa vuonna 1986. Jälkimmäinen sisältää lisäksi live-osuuden, joka on kahta viimeistä kappaletta lukuun ottamatta sisällytetty myös Röyhkän samana vuonna julkaisemalle Kulta-aika- kokoelmalle. Näistä jälkimmäinen, "Kotona taas", on mukana yhtyeen Olennainen välittyy -livealbumilla. C-kasetti (Euros Records SIC-1029) sisälsi bonuskappaleet "Paska kaupunki" ja "Tuhlausta". Kaksi edellä mainittua sekä "Kovat pojat" julkaistiin alun perin Paska kaupunki -ep:llä. Albumista julkaistiin vuonna 2000 remasteroitu CD-versio, jossa ei ole bonusraitoja. Levyn kansikuvassa Jukka-Pekka on äitinsä kanssa Tuiran uimarannalla Oulussa. == Kappaleet == Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A2 "Laulujen nainen" säv. ja san. Kauko Röyhkä ja Maritta Kuula. Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu. ===A-puoli=== # "Vihaiset miehet (Marat, Marat)" # "Laulujen nainen" # "16.000,-" # "Ruosteinen kuu" # "Talo meren rannalla" # "Paska kaupunki" (kasetti-bonus) ===B-puoli=== # "Kilimandjaro" # "Kovat pojat" # "Sama vanha juttu" # "Tien päällä" # "Zaia" # "Pikku enkeli" # "Tuhlausta" (kasetti-bonus) ===CD-bonukset=== # "Dora" # "Majuri Thompson" # "Preerian kuu" # "Samantekevää" # "Uusia tansseja" # "Kanerva" # "Tien päällä" # "Kotona taas" == Tekijät == === Muusikot === * Jarmo Heikkinen - kitarat, taustalaulu * Mats Huldén - 12-kielinen kitara (A4, A5, B6), slide (B3), taustalaulu (A2) * Jari Paulamäki - basso * Kauko Röyhkä - laulu, kitara (B2) * Heikki Tikka - rummut, taustalaulu === Muuta === * Äänitys & miksaus: Juha Heininen / Millbrook Studio * Tuotanto: Mats Huldén * Kansi: Jani == Lähteet == Luokka:Kauko Röyhkän albumit Luokka:Vuoden 1986 albumit
Artur Sirk

Artur Sirk (25. syyskuuta 1900 – 2. elokuuta 1937) oli Viron vapaussoturiliikkeen johtajia. Sirk otti osaa Viron vapaussotaan ja pysyi armeijassa aina vuoteen 1926, jolloin ryhtyi lakimieheksi. Vuonna 1929 hän perusti oikeistoradikaalin Viron vapaussotureiden liiton kenraali Andres Larkan kanssa. 1930-luvulla liike alkoi vaatia siirtymistä vahvan johtajan malliin. Vapsien kannatus kasvoi ja näytti siltä että Larka valittaisiin vuoden 1934 vaaleissa Viron riigivanemiksi. Tuolloin Konstantin Päts käytti uusi valtaoikeuksiaan ja julisti maan poikkeustilaan ja lykkäsi vaaleja. Vapsien johtajat vangittiin ja tuomittiin lyhyisiin vankeusrangaistuksiin. Sirk pakeni 11. marraskuuta 1934 Tallinnan vankilasta vanginvartijan avustuksella.Sirk pakeni Tallinnan vankilasta. Vanginvartija aukaisi hänelle portin paeten hänen mukanaan. Koko poliisikunta hälytettiin - useita kotitarkastuksia, Helsingin Sanomat, 12.11.1934, nro 306, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 10.11.2024 Pakonsa jälkeen Sirk ilmoittautui Suomen viranomisille Helsingissä 5. joulukuuta 1934. Oman ilmoituksensa hän oli tullut Suomeen moottoriveneellä Riiasta 3. joulukuuta.Tuomari Sirk ilmoittautunut Suomen viranomaisille. Hän kertoo paenneensa tänne Latvian kautta. Poliittisena pakolaisena hän saanee jäädä Suomeen. Virolaisten käsityksen mukaan Sirk ollut koko ajan Suomessa, Helsingin Sanomat, 06.12.1934, nro 330, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 07.12.2024 Suomessa hän juoni mm. Sinimustat-liikkeen johtohahmojen kanssa vallankaappausta Pätsin syrjäyttämiseksi. Yritys keskeytyi kun Viron agentit saivat siitä vihiä ja pidättivät suunnittelijat. Sirk lähti Suomesta ja asettui lopulta Luxemburgin. Hän kuoli pudottuaan Echternachissa hotellihuoneen ikkunasta. Luxemburgin viranomaiset totesivat syyn itsemurhaksi. Useat virolaiset historioitsijat uskovat Viron agenttien olleen asialla. Artur Sirk haudattiin 9. lokakuuta 1937 Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle ja hänen ruumiinsa siunauksen toimitti Elias Simojoki.Arthur Sirkin hautaus, Helsingin Sanomat, 10.10.1937, nro 273, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Hauta sijaitsee Hietaniemen alueen 28. korttelin 4. rivissä. Marraskuussa 1937 Ajan Suunta-lehden tuonti Viroon kiellettiin kahden vuoden ajaksi. Syynä oli lehden kirjoittelu Sirkin kuoleman yhteydessä."Ajan Suunta" kielletty Virossa kahdeksi vuodeksi, Helsingin Sanomat, 26.11.1937, nro 320, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Artur Sirk oli Tarton Yliopiston korporaatio (osakunta) Korp! Sakalan jäsen. Coetus (jäseneksi) 1922-2. == Viitteet == Luokka:Virolaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Kulta-aika (albumi)

Kulta-aika on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1986. Levyllä oleva live-osuus löytyy myös Röyhkän samana vuonna julkaistulta Pikku enkeli -albumilta. Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 1990. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kauko Röyhkä sekä sovittanut Kauko Röyhkä ja Narttu, ellei toisin mainittu. D-puolen kappaleet on äänitetty livenä Tampereen Yo- talolla 3. heinäkuuta 1986. === LP 1 === ==== A-puoli ==== # # # # # # ==== B-puoli ==== # # # # # # === LP 2 === ==== C-puoli ==== # # # # # # ==== D-puoli (Live) ==== # # # # # # === Kokoonpano === * Kauko Röyhkä – laulu * Riku Mattila – kitara (A- ja B-puoli) * Jarmo Heikkinen – kitara (C1, C2, C4–C6, D-puoli) * Heikki Tikka – rummut, taustalaulu * Jari Paulamäki – basso * Mats Huldén – basso (A3, A6, B2, B4), 12-kiel. kitara (C1, C4), 2 kitara (D-puoli) === Tuotanto === * L.A. – valokuvat * Heikki Tikka – tuottaja * Mats Huldén – tuottaja * Riku Mattila – tuottaja * Juuso Nordlund – äänittäjä (D-puoli) * Jani – kansikuva == Aiheesta muualla == * Kulta-aika discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1986 kokoelma-albumit Luokka:Kauko Röyhkän albumit Luokka:Riku Mattilan tuottamat albumit
Nicolas Chamfort

Sébastien-Roch Nicolas de Chamfort (6. huhtikuuta 1741 – 13. huhtikuuta 1794) oli aforismeistaan tunnettu ranskalainen kirjailija. Hän istui Ranskan akatemiassa (6. tuoli) vuodesta 1781 itsemurhaansa 1794. Chamfort palveli ensin innokkaasti Ranskan vallankumousta, työskenteli Emmanuel-Joseph Sieyèsin ja Mirabeaun kanssa, joutui sittemmin vankeuteen ja kuoli itsemurhayrityksen seurauksista. Chamfort oli kuuluisa henkevästä ja sukkelasta puhetavastaan, hän oli muuten sairaalloisen tunteikas, ylpeä ja kyyninen ihmisvihaaja. Ylen eroottisella elämällään − hän rakasti samalla kertaa neljää ylhäistä naista − hän tärveli terveytensä ja oli jo 40-vuotiaana ruumiillisesti ja henkisesti elähtänyt. Vuonna 1781 hän tuli Ranskan akatemian jäseneksi.Chamfort, Sébastien Roch, Tietosanakirja osa 1, palsta 1579−1580, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Chamfortin teoksista murhenäytelmä Mustapha et Zéangir (1777) on täynnä liikuttavia kohtia, mutta muuten keskinkertainen. Hänen muista teoksistaan on mainittava hänen kuolemansa jälkeen ilmestynyt Pensées, maximes, anecdotes, dialogues (1803). Hänen teoksensa julkaisi Pierre-Louis Ginguené (1795, 4 nidettä) ja Pierre René Auguis (1824−1825, 5 nidettä). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1741 syntyneet Luokka:Vuonna 1794 kuolleet
Atsinananan sademetsät

Atsinananan sademetsät Madagaskarin itäosassa ovat Unescon maailmanperintökohde. Ne levittäytyvät kuuteen kansallispuistoon. Metsät ovat tärkeä jäänne Madagaskarin luonnon ja geologian historiasta. Saari on irtautunut Afrikan mantereesta yli 60 miljoonaa vuotta sitten, ja sen kasvi- ja eläinkunta on kehittynyt siitä lähtien eristyksissä. Atsinananan metsissä 80–90 prosenttia lajeista on endeemisiä. Metsissä elää monia uhanalaisia eläinlajeja, muun muassa ainakin 25 eri makilajia. Alueen eläinlajeista 72 on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisten lajien luettelossa.UNESCO Maailmanperintökohteeseen kuuluu 13 erilistä aluetta, jotka kuuluvat seuraaviin kansallispuistoihin * Marojejyn kansallispuisto * Masoalan kansallispuisto * Zahamenan kansallispuisto * Ranomafanan kansallispuisto * Andringitran kansallispuisto * Andohahelan kansallispuisto Kansallispuistojen ulkopuolella suurin osa Madagaskarin metsistä on jo hakattu – alkuperäisestä metsäalasta on jäljellä enää 8,5 prosenttia ja siitä suurin osa kuuluu Atsinananan kansallispuistoihin. == Katso myös == *Indri *Kultatöyhtösifaka == Lähteet == Luokka:Madagaskarin maantiede Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Madagaskarissa Luokka:Afrikan metsät
Iivari Ellilä

Iivari Johannes Ellilä (käytti Saksassa nimeä Elling), (1. joulukuuta 1892 Kuivaniemi – 18. huhtikuuta 1918 Vesilahti) oli suomalainen filosofian ylioppilas ja jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat poliisikonstaapeli Lauri Juho Ellilä ja Liisa Jääskö. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassisesta lyseosta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opiskelujaan hän jatkoi Helsingin yliopiston maanviljelys- taloudellisella osastolla vuosina 1913–1914.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Jääkäriaika== Ellilä liittyi vapaaehtoisena Pfadfinder-kurssille Saksassa jääkärikoulutusta antavaan yksikköön, joka myöhemmin nimettiin Jääkäripataljoona 27:ksi. Hän kirjautui Holsteinissa sijaitsevalle leirialueelle Lockstedt lageriin 8. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 4. komppaniaan. Hän otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluihin. Rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti sotakoulun A-kurssilla Libaussa vuonna 1917. ==Suomen sisällissota== :Katso myös: Suomen sisällissota Ellilä organisoi tammikuussa 1918 Kuivaniemellä Mursun talosta käsin Suomen sisällissotaan (Ellilän katsantokannan mukaan vapaussotaan) pienen joukon miehiä. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiossa (Lempäälä), Tampereella ja Vesilahdella, missä kaatui taistelussa 18. huhtikuuta 1918 ja kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kuivaniemellä. Hän menehtyi kiväärin kuulasta kaulaan ja hänet on haudattu Kuivaniemen hautausmaan kirkkotarhaan. ==Ellilän muistoksi== Kuivaniemen sankarihautausmaalle on pystytetty muistomerkki Ellilälle jonka Kuivaniemen kunnanvaltuusto kustansi (3 000 markkaa) 24.3.1919 tekemällä päätöksellä. Muistomerkin teksti kuuluu: ”Jääkäri-yliluutnantti Iivari Johannes Ellilä Syntynyt Kuivaniemellä 18 1/12 92, Kaatui vapaustaistelussa Vesilahdella 19 18/4 18. Muistosi elää! Sankari nukkuvi työnsä hän täytti Kunnian kentillä kuntonsa näytti Sankaritekoja tehdä hän ehti Urho tää uljan, reipas ja rehti” Joka kesä Kuivaniemen Kotiseutuyhdistys laskee seppeleen Ellilän haudalle. ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. * Muistomerkit ja muuta nähtävää Kuivaniemellä 2005. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Kalle Ekvall

Kalle Edvin Ekvall (22. tammikuuta 1890 Tyrvää – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä)Suomen sotasurmat 1914-1922 oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli käynyt kansakoulun ja työskenteli Tyrväällä työmiehenä ennen jääkäriksi Saksaan lähtöään. Hänen äitinsä oli Karoliina Fredrika Ekvall.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938 Ekvall kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Aa-joen ja Riianlahden taisteluissa. Riianlahden taisteluissa hän haavoittui 25. marraskuuta 1916. Hänen ylennettiin Hilfsgruppenführeriksi 31. toukokuuta 1917 ja jääkärivaravääpeliksi 11. helmikuuta 1918. Suomeen hän saapui jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918, Vaasaan.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Suomen sisällissodassa hän palveli joukkueenjohtajana 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa, jonka riveissä hän kaatui Kalevankankaalla Tampereen valtauksen yhteydessä. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tyrväällä. Hänet on haudattu Tyrvään vanhalle hautausmaalle valkoisten sankarihautaan. ==Kunniamerkit== * Vapaudenristi IV miekkojen kera * Vapaussodan muistomitali soljen kera * Jääkärimerkki ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Tsingy de Bemarahan luonnonsuojelualue

Tsingy de Bemarahan luonnonsuojelualue sijaitsee Madagaskarilla, lähellä saaren länsirantaa. Siellä on karstikallioita, hyvin säilynyttä mangrovemetsää ja uhanalaisia puoliapinoita. Alue on osa UNESCOn maailmanperintöä jo vuodesta 1990. Unescon statuksen saamisen jälkeen puistoa on laajennettu, ja sen eteläosassa pääsevät vierailijat käymään. Pohjoisosa on tiukemmin rauhoitettu.UNESCO Puisto on saanut nimensä tsingyistä eli terävistä kalkkikivilohkareista. Suurimmat niistä ovat 50 metriä korkeita. Tsingyjen välissä on rotkolaaksoja, joissa kasvit ja eläimet ovat saaneet elää rauhassa.Wild Madagascar == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Madagaskarin maantiede Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Madagaskarissa
Torsten von Essen

Torsten Harald Edvard von Essen (13. tammikuuta 1892 Jepua – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti, joka kaatui Tampereen taistelussa Suomen sisällissodassa. Von Essenin vanhemmat olivat asemapäällikkö Edvard Vilhelm von Essen ja Agnes Amanda Nordgren. Hän kävi viisi luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota ja oli harjoittelijana Mäntän paperitehtaassa.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Von Essen kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluissa. Hän suoritti Libaussa sotakoulun B-kurssin. Suomeen hän palasi jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 Vaasaan. Suomen sisällissodassa von Essen palveli 4. jääkäripataljoonassa sekä myöhemmin myös 6. jääkäripataljoonassa, jonka riveissä hän kaatui Tampereen valtauksessa. von Essen ylennettiin Hifsgruppenführeriksi 1. lokakuuta 1916, Gruppenführeriksi 4. lokakuuta 1917, ja luutnantiksi 11. helmikuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu von Essenin perhehautaan Jepualle.Suomen sotasurmat 1914-1922 ==Kunniamerkit== * Vapaudenristi IV * Vapaussodan muistomitali * Jääkärimerkki ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. *Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Herbert af Forselles

Adolf Herbert Alexander af Forselles (28. elokuuta 1895 Helsingin pitäjä – 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoinen)Suomen sotasurmat 1914–1922 oli Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut suomalainen jääkäriluutnantti. Af Forselles kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 4. syyskuuta 1915. Hänen johtamansa rakuunajoukkue osallistui Kuhmoisten taisteluun, jossa hän kuoli luodin lävistettyä hänen sydämensä. Hänen sanottiin juuri ennen kuolemaansa kohottaneen miekkansa joukkueen kärjessä huutaen "eteenpäin rakuunat". Kuollessaan af Forselles oli naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle luterilaiselle hautausmaalle.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Kunniamerkeistä af Forselles sai neljännen luokan vapaudenristin, vapaussodan muistomitalin ja jääkärimerkin. ==Lähteet== * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. * Suomen vapaussota V: s. 86, s. 94 Gummerus Jyväskylä 1925. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Lauri Kantola

Lauri Kantola (19. huhtikuuta 1908 Reisjärvi – 13. huhtikuuta 1990 Espoo) oli suomalainen kommunistipoliitikko, kansanedustaja ja toiminnanjohtaja. Kantola toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1962–1975. Kantola työskenteli 1930-luvulta alkaen monissa eri tehtävissä kommunistisissa ja kansandemokraattisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan vuosina 1951–1969 ja 1978–1982. Kantola työskenteli 1920-luvulla maa-, metsä- ja uittotöissä. Synnyinseudullaan hänet tunnettiin tuohon aikaan aktiivisena työväenliikkeen edustajana. Hän oli perustamassa Reisjärven ensimmäistä varsinaista urheiluseuraa, Reisjärven Voimaa. Vuonna 1926 hän liittyi SKP:hen.SKP:n toiminnasta 17. ja 18. edustajakokouksen väliseltä ajalta (SKP 1978), s. 56. Kantola oli kahdesti vangittuna poliittisen toimintansa johdosta, vuosina 1929–1933 ja 1941–1944. Vuosina 1933–1938 Kantola opiskeli Kansainvälisessä Lenin-koulussa Moskovassa. Neuvostoliitossa ollessaan hän käytti salanimeä Anders Karp.Joni Krekola: Stalinismin lyhyt kurssi (SKS 2006), s. 429. Vapauduttuaan jatkosodan jälkeen Kantola toimi ensin Suomi–Neuvostoliitto- Seuran järjestösihteerinä ja vuosina 1945–1947 SAK:n valistuspäällikkönä. Tätä seurasi pesti Yleisradion Työmiehen tunti -ohjelman vetäjänä. Radiossa Kantola käytti nimimerkkiä Pikkuserkku. Tultuaan erotetuksi radiosta Kantola siirtyi SKP:n keskuskomitean sihteeriksi.Veli-Pekka Leppänen: Kivääri vai äänestyslippu (Edita 1999), s. 156. 1950-luvulla hän teki opintomatkoja Romaniaan, Neuvostoliittoon ja DDR:ään. Tammikuussa 1956 Kantola lähetettiin Moskovaan, jossa hän työskenteli kolme vuotta Moskovan radion suomenkielisenä juontajana sekä Kansan Uutisten Moskovan-kirjeenvaihtajana. Kantolalla oli Neuvostoliitossa tärkeä rooli SKP:n ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskinäisten suhteiden hoitajana. SKP:n hajottua kahteen kilpailevaan ryhmittymään 1960-luvun loppupuolella Kantola valitsi suuntauksekseen opposition. Hänet valittiin keväällä 1969 opposition perustaman Kommunistien maatakäsittävän neuvottelukunnan työvaliokuntaan. Kantola valittiin presidentin valitsijamieheksi vaaleissa 1962 ja 1968. Hän oli myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Työmiehen tunnin toimittaja kertoo (Yleisradion Elävä arkisto) Luokka:Kansanedustajat Luokka:SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt Luokka:Espoon kaupunginvaltuutetut Luokka:Uudenmaan vaalipiiri Luokka:Ylen toimittajat Luokka:Ulkomaankirjeenvaihtajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Jüri Vilms

Jüri Vilms () oli virolainen toimittaja, valtiomies ja juristi. Vilms oli Viron työpuolueen (Tööerakond) perustajia ja johtajia. Vilms surmattiin epäselvissä olosuhteissa Suomessa sisällissodan aikana. == Elämä == Vilms valmistui lakiopinnoista Tartossa vuonna 1911 ja pyöritti omaa lakitoimistoa Tallinnassa vuoteen 1917 saakka. Poliittisen uransa hän aloitti vuonna 1917 julkaisten artikkeleja Päevalehtessä ja ollen mukana perustamassa Viron radikaalisosialistista puoluetta, josta myöhemmin muotoutui Viron työpuolue. Nuoresta iästään ja poliittisesta kokemattomuudestaan huolimatta Vilms päätyi Konstantin Pätsin ja Konstantin Konikin kanssa kolmimiehiseen Viron pelastuskomiteaan, joka 24. helmikuuta 1918 antoi Viron itsenäisyysjulistuksen. Hänestä tuli tällöin muodostetun Viron väliaikaishallituksen varapääministeri ja oikeusministeri. Viroa miehittänyt Saksa ei hyväksynyt itsenäisyysjulistusta. Hallitus lähetti Jüri Vilmsin maaliskuussa 1918 etsimään tukea Suomesta. Nelimiehinen seurue pakeni huhtikuussa jäätä pitkin Suursaarta kohti. Matkan varmat havainnot päättyvät Vaindloon saaren jäille. Virallisen, mutta epäluotettavan selvityksen mukaan saksalaiset teloittivat miehet Helsingissä Töölön sokeritehtaalla (nykyisen Kansallisoopperan alueella) Helsingin valtauksen aikana 13. huhtikuuta 1918. Tämän jälkeen heidät väitettiin haudatun nykyisen Pohjois-Haagan aseman lähellä sijaitsevaan punaisten yhteishautaan. Kummassakin paikassa on virolaisten kohtalosta kertova muistolaatta. Teloituksesta ja hautaamisesta ei ole kuitenkaan muita todisteita kuin selvityksen laatineen Peeter Matzin ja hänen kahden kumppaninsa väitteet. Todisteeksi hyväksyttiin muun muassa valokuva, jossa teloitettavan kasvoja oli manipuloitu. Rahastuksen kaltaisesta selvitystyöstä kertoo Seppo Zetterbergin teos Jüri Vilmsin kuolema. Ruotsin sota-arkistosta on löytynyt aineistoa, jonka on epäilty kertovan Vilmsistä. Sen mukaan ruotsalaiset vapaaehtoiset teloittivat Hauholla 2. toukokuuta 1918 kolme virolaista. Muistiinpanojen mukaan johtajan kaltaisella miehellä oli "hieno puku ja kädet hyvin hoidetut" sekä rahavaroja 6000 Suomen markkaa. Jaan Krossin romaani Kuningasajatus kertoo Jüri Vilmsin elämäntarinan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Viron oikeusministerit Luokka:Viron varapääministerit Luokka:Suomen sisällissodan terrorin uhrit Luokka:Virolaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Julma maa

Julma maa () on Terrence Malickin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen road movie -elokuva, joka perustuu löyhästi Charles Starkweatherin ja hänen tyttöystävänsä Caril Ann Fugaten pakomatkansa aikana suorittamaan murhasarjaan vuonna 1957. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1973. Julma maa oli Malickin esikoiselokuva. Se ei ollut kovinkaan suuri kassamenestys, mutta Malickin visuaalinen tyyli ja kerrontatapa nostivat hänet erääksi merkittävimmistä yhdysvaltalaisista elokuvantekijöistä, jotka aloittivat uransa 1970-luvulla. Julman maan kertojanäänenä on Holly (Sissy Spacek), jonka romantisoiva ja naiivi näkökulma muodostaa kontrastin Hollyn poikaystävän Kitin (Martin Sheen) suorittamille veriteoille. Samaa kertojanäänitekniikkaa Malick käytti myös seuraavissa elokuvissaan Onnellisten aika (1978) ja Veteen piirretty viiva (1998). Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Julman maan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. == Rooleissa == == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Vuoden 1973 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset road moviet Luokka:Terrence Malickin ohjaamat elokuvat Luokka:Sarjamurhaajaelokuvat Luokka:1950-luvulle sijoittuvat elokuvat
August Hammar

Jaakko August Hammar (28. helmikuuta 1883 Jurva – 23. huhtikuuta 1918 Kellomäki Terijoki) oli suomalainen jääkärialiupseeri.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Hammarin vanhemmat olivat ajuri Matti Hammar ja Serafia Juhontytär Lilja. Hammar kävi kansakoulun ja työskenteli ammatikseen lämmittäjänä. == Jääkäriaika == Hammar liittyi 19. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksan armeijaan, jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. == Suomen sisällissota == :Katso myös: Suomen sisällissota Saksasta Hammar saapui 25. helmikuuta 1918 takaisin Suomeen, jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan jefreitteriksi ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hammar otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella (Näsilinna) ja viimein Kuokkalassa, jossa hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918. Kuollessaan Hammar oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa.Suomen sotasurmat 1914-1922 == Lähteet == * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland === Viitteet === Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1883 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Jimmy Carter (nyrkkeilijä)

James Walter (Jimmy) Carter (15. joulukuuta 1923 Aiken, Etelä-Carolina - 21\. syyskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Carter saavutti ensimmäisen kerran kevyen sarjan maailmanmestaruuden voittamalla Ike Williamsin 25. toukokuuta 1951 New Yorkissa. Seuraavana vuonna hän menetti tittelin meksikolaiselle Lauro Salasille 14. toukokuuta Los Angelesissa mutta saavutti sen samana vuonna takaisin voittamalla Salasin 15. lokakuuta Chicagossa. Vuoden 1954 maaliskuun 5. päivänä New Yorkissa Carter menetti mestaruustittelin Paddy DeMarcolle mutta voitti sen vielä kerran takaisin 14. marraskuuta 1954 San Franciscossa 15. erän teknillisellä tyrmäyksellä. Kesäkuun 29. päivänä 1955 Bostonissa Carter hävisi Wallace "Bud" Smithille eikä kyennyt enää palaamaan mestariksi.Lounasheimo, s. 706 Jimmy Carter voitti paidattomana 80 ottelua, joista 31 tyrmäyksellä. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *cyberboxingzonen sivu Luokka:Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Aarne Määttä

Aarne Johannes Määttä () oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan vääpelinä.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhetausta ja koulutus== Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Samuli Määttä ja Anna Susanna Hourula. Määttä kävi kaksi luokkaa Sortavalan lyseota ja Sortavalan kauppakoulun. ==Jääkärikausi== Hän työskenteli liikeapulaisena Sortavalassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 alkaen 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. ==Suomen sisällissota== Määttä astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän kaatui 24. huhtikuuta 1918 Rotanpesän varustuksiin tehdyssä murtautumisessa. Hänet haudattiin Sortavalan sankarihautaan. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Juho Harju

Juho Jaakko Harju (11. huhtikuuta 1892 Kortesjärvi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Jaakko Harju ja Anna Storkivi. Tämä kortesjärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 2. huhtikuuta 1918. Harju oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä ja hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 == Lähteet == * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
August Hassinen

August Hassinen (22. tammikuuta 1893 Kuopion maalaiskunta – 3. maaliskuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen jefreitteri. Hänen vanhempansa olivat työmies Paavo Heikki Hassinen ja Johanna Zacheus.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Tämä kansa- ja puuseppäkoulun käynyt puuseppä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 21. heinäkuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä ja saapui Suomeen jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918 Vaasaan. Hänet komennettiin 20. helmikuuta 1918 Kuopioon harjoittamaan värvättyjä joukkoja ja määrättiin Savon pataljoonan 1. komppanian 1. joukkueenjohtajaksi. Suomen sisällissodassa Hassinen otti osaa Hillosensalmen taisteluun, missä hän kaatui 3. toukokuuta 1918. Hassinen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Kuopion valkoisten sankarihautaan.Suomen sotasurmat 1914-1922 == Lähteet == * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Karl Granroth

Karl August Granroth (16. tammikuuta 1895 Helsinki – 28. huhtikuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija August Granroth ja Erika Josefina Holmström.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 Granroth kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan puutarhateknikko. Hän teki opintomatkan Erfurtiin Saksaan vuosina 1914–1915. Granroth liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Granroth astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Granroth sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Granroth osallistui sisällissodassa Tampereen ja Viipurin taisteluihin. Hän haavoittui lievästi Tampereella 6. huhtikuuta ja kaatui Viipurin Kolikkoinmäellä päähän osuneesta luodista 28. huhtikuuta 1918. Granroth haudattiin Hietaniemen hautausmaalle. Hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa. == Lähteet == * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
John Sjöholm

John Wilhelm Sjöholm () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itä-rintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi joukkueenjohtajana Suomen sisällissodan Valkoisessa Armeijassa.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975. ==Perhe ja koulutus== Sjöholmin vanhemmat olivat työnjohtaja Johannes Wilhelm Sjöholm ja Hilda Maria Teckenberg. Hän kävi kansakoulun. ==Sotilasura== Sjöholm työskenteli koneenkäyttäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. elokuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan ja edelleen 7. joulukuuta 1916 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin vielä 11. heinäkuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Saksassa olo aikanaan hän suoritti myös moottoriajoneuvojen ohjaajakurssin Libaussa. Sjöholm saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui 3. huhtikuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Espooseen yksityishautaan.Suomen sotasurmat 1914-1922 John Wilhelm Sjöholm. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. * Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. * Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933. * Suomen sotasurmat 1914-1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet