EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Bart

Bart on lyhenne etunimestä Bartholomew. Se voi viitata ainakin seuraaviin: ==Bart etunimenä== *Bart Berman (s. 1938), alankomaalais-israelilainen pianisti ja säveltäjä *Bart Bok (1906–1983), alankomaalainen tähtitieteilijä *Bart Brentjens (s. 1968), alankomaalainen maastopyöräilijä *Bart Conner (s. 1958), yhdysvaltalainen telinevoimistelija *Bart De Clercq (s. 1986), belgialainen maantiepyöräilijä *Bart D. Ehrman (s. 1955), yhdysvaltalainen Uuden testamentin tutkija ja professori *Bart Goor (s. 1973), belgialainen jalkapalloilija *Bart Johnson (s. 1970), yhdysvaltalainen näyttelijä *Bart van Roosmalen (s. 1986), alankomaalainen alamäkiluistelija ja jääkiekkoilija *Bart Sibrel (s. 1964), yhdysvaltalainen salaliittoteoreetikko *Bart Staes (s. 1958), belgialainen poliitikko *Bart Starr (1934–2019), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja *Bart Swings (s. 1991), belgialainen pikaluistelija *Bart Veldkamp (s. 1967), belgialainen pikaluistelija *Bart Zoet (s. 1942), alankomaalainen maantiepyöräilijä *Bart (1977–2000), elokuvissa esiintynyt kodiakinkarhu *Musta Bart, oik. Bartholomew Roberts (1682–1772), walesilaissyntyinen merirosvo ==Bart sukunimenä== *André Schwarz- Bart (1928–2006), ranskalainen kirjailija *Chris Bart-Williams (1974–2023), sierraleonelais-englantilainen jalkapalloilija *Jean Bart (1650-1702), ranskalainen laivaston komentaja *Jean Bart (1880-1955), yhdysvaltalainen kirjailija *Jean Bart, oik. Eugeniu Botez (1877-1933), romanialainen kirjailija *Roger Bart (s. 1962), yhdysvaltalainen näyttelijä ==Kuvitteellisia Bart-nimisiä== *Bart Simpson, animaatiohahmo televisiosarjassa Simpsonit *Bart Allen, sarjakuvahahmo ==Muita== * FS Jean Bart, Ranskan laivaston aluksia *Operation Bart, verkkohyökkäysoperaatio * Virtual Bart, Simpsonit- lisenssipeli *BART, Bay Area Rapid Transit, San Franciscon lahden alueella toimiva metro ==Katso myös== *Black Bart Luokka:Etunimet
Jussi Huovinen

Johannes (Jussi) Huovinen (2. huhtikuuta 1924 Hietajärvi, SuomussalmiRunonlaulajan viulu soi koreasti, Helsingin Sanomat 2.4.2004 – 12. toukokuuta 2017) oli Suomen viimeinen vienalaista runonlaulua suullisena perimätietona omaksunut runonlaulaja. Hänen laulamistaan runo- ja rekilauluista sekä omista sävellyksistään on Juminkeko-säätiö julkaissut vuonna 2004 kokoelmalevyn Vienan kansan laulajia: Jussi Huovinen. Levylle on koottu vuosina 1988–2004 tallennettuja äänityksiä. Huoviselle myönnettiin mestaripelimannin arvonimi Kaustisen folkfestivaaleilla heinäkuussa 2015. Jussi Huovinen oli päähenkilö Selma Vilhusen ohjaamassa dokumenttielokuvassa Laulu. Se on julkaistu vuonna 2014. ==Lähteet== Luokka:Runonlaulajat Luokka:Suomalainen kansanmusiikki Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet Luokka:Vienankarjalaiset
Rautahäkki

Rautahäkki (saks. stahlhartes Gehäuse) on Max Weberin kehittämä käsite, joka viittaa sosiaalisen elämän lisääntyneeseen järkeistämiseen erityisesti länsimaisissa kapitalistisissa yhteiskunnissa. Yksilöt jäävät ansaan rautahäkkiin järjestelmissä, jotka perustuvat puhtaasti päämäärähakuiseen tehokkuuteen, rationaaliseen laskelmointiin ja kontrolliin. Weber myös kuvasi yhteiskuntajärjestyksen byrokratisoitumista "jäisen pimeyden kaamokseksi". Max Weber on teoksissaan luonnehtinut, kuinka protestanttisen asketismin eetoksen ehdollistama, länsimaille tunnusomainen formaalis-instrumentaalinen rationaalisuus johtaa sosiaalisen toiminnan standardointiin ja byrokratian rautahäkkiin. ==Lähteet== * * Luokka:Sosiologia Luokka:Metaforat
Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki

Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki on Max Weberin vuonna 1905 julkaistu teos. Teoksen on suomentanut Timo Kyntäjä, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 1980 WSOY. Weber kuvaa teoksessa, kuinka kapitalismi kehittyi pohjoisessa Keski-Euroopassa, kun protestanttisen (erityisesti kalvinistisen) etiikan vaikutuksesta työnteko maallisessa maailmassa lisääntyi. Käytännössä se tarkoitti omien yritysten kehittämistä, kaupantekoa ja varallisuuden keräämistä investointitarkoituksissa. Weberin mukaan protestanttinen työetiikka oli tärkeä voima sen suunnittelemattoman ja koordinoimattoman joukkotoiminnan takana, joka vaikutti kapitalismin kehitykseen. Teoksessa Weber tarkastelee kapitalismin henkistä (eettistä) pohjaa. Hän katsoo, että kapitalismin syntyyn on vaikuttanut kalvinismin ennaltamääräämisoppi, jonka mukaan taivaaseen pääsyyn ei voi itse vaikuttaa. Kalvinistit tarvitsivat varmuuden pelastumisestaan, joten he ajattelivat, että maallinen menestys on osoitus kuulumisesta pelastuvien joukkoon. Weberin mukaan se osaltaan synnytti taloudellisen järjestelmän, joka myöhemmin jatkoi olemassaoloaan uskonnosta irronneena. Weber ei toisaalta tarkoita, että kalvinismi olisi ollut välttämätön kapitalismin syntymisen pohja, vaan sanoo, että kapitalismi olisi ilman kalvinismia syntynyt jossain muussa muodossa. Teosta pidetään taloussosiologian ja yleisen sosiologian perusteoksena. Weberin teoksen merkittävimpiä kriitikoita on ollut ranskalainen historioitsija Fernand Braudel. Lukutaidon yleistyminen on usein esitetty vastaväite kirjassa esitettyjä väitteitä kohtaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Heikki Valkama, Analyysi: Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki – hei, tämä ei koske sinua, luterilainen! Yle.fi 31.10.2017 * Sakari Ollitervo, Max Weber ja vastakohtien maailma, teoksessa: Avaintekstejä kulttuurihistoriaan s. 138-158. Turun yliopisto 2014 * Matti Peltonen, Sata vuotta protestanttista etiikkaa ja kapitalismin henkeä Historiallinen aikakauskirja 1/2006 Luokka:Kirjat sosiologiasta Luokka:Kristillinen etiikka Luokka:Saksalaiset tietokirjat Luokka:Vuoden 1905 kirjat
Fouta Toro

Fouta Toro oli Senegal-joen varrella sijainnut islamilainen valtio. Sen perusti tukulori-kansan tukema Abd al-Kadir vuonna 1776 kukistamalla aiemman ei-islamilaisen Denianken kuningaskunnan. Khasson ja Fouta Djallonin puristuksessa sekä Saharan paimentolaisten ryöstöretkien kohteena ollut valtio ei 1800-luvulla jaksanut vastustaa Ranskaa, joka lopullisesti valtasi ja liitti sen 1860-luvun lopulla Senegaliin.Kari, s.28 ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Afrikan entiset valtiot Luokka:Senegalin historia
HPK Naiset

HPK Naiset oli hämeenlinnalainen naisten jääkiekko- ja lentopalloseura, joka pelasi lentopallon Mestaruusliigassa ja jääkiekossa Naisten Liigassa.http://www.hpk-naiset.fi/pages/ul111004/7369 . Seuran lentopallotoiminta on vuodesta 2018 toiminut nimellä Hämeenlinnan Lentopallokerho ja jääkiekkotoiminta on siirtynyt kaudesta 2021-2022 HPK Liiga Oy:n alaisuuteen. HPK:n naisten lentopallon juuret ovat Hämeenlinnan Tarmon ja sittemmin Vanajan Racing Club nimellä pelanneessa liigajoukkueessa. Kaudesta 2009–2010 Vanajan Racing Club alkoi pelata HPK-nimellä naisten lentopalloliigassa. Aiemmin se oli ehtinyt voittaa kahdeksan Suomen mestaruutta 2000-luvulla. Ainoastaan vuonna 2004 Pieksämäki Volley katkaisi hämeenlinnalaisten kultaputken. Hämeenlinnalainen naislentopalloilu palasi takaisin lentopalloliigan kultamitalistiksi kauden 2015–2016 päätteeksi, kun HPK pysäytti LP Viestin kaudella 2008–2009 alkaneen mestaruusputken. Mitali oli järjestyksessään 17. hämeenlinnalaiselle naislentopalloilulle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kotisivu * Hytönen, Annika & Laiho, Harri: Eveliina Rautiainen, 28, julkaisi sosiaalisessa mediassa järkyttävän kuvan käsistään – hän kertoo miksi: ”Elämäni on kamppailua tunnista toiseen”. Helsingin Sanomat 28.2.2023. Luokka:Hämeenlinnan Pallokerho Luokka:Suomalaiset lentopalloseurat
Uppoutuneisuus

Uppoutuneisuus kuvaa, missä määrin yksilöt tai yritykset ovat kietoutuneet sosiaaliseen verkostoon. Käsitteen esitteli vuonna 1985 sosiologi Mark Granovetter, jonka mukaan uppoutuneisuuteen kuuluu sosiaalisten ja taloudellisten siteiden limittyneisyys organisaatioiden välillä ja niiden sisällä. Karl Polanyi mainitsi sosiaalisten ja taloudellisten suhteiden limittymisen vuonna 1944 teoksessaan Suuri murros. ==Lähteet== Luokka:Sosiologia
Asetelma jossa vanha kenkä

Asetelma vanhan kengän kera (, ) on Joan Mirón maalaus vuodelta 1937. Maalauksen koko on 81,3 × 116,8 cm ja se on nykyisin New Yorkin Modernin taiteen museossa MoMAssa. Joan Miró. Still Life with Old Shoe. MoMA (myös teoskuva) Maalauksessa kuvatut arjen esineet – pullo, leipä, ketun purema omena ja vanha kenkä – säteilevät epätodellista valoa saaden yksinkertaiset esineet näyttämään kuin Ilmestyskirjan kohtaukselta. == Syntytausta == Palatessaan Pariisiin vuonna 1934 Miró koki Espanjan ja Euroopan tilanteen pahaenteisenä. Vuonna 1937 Miró palasi taas Pariisin paetakseen Espanjan sisällissodan pommituksia. Hän havaitsi olevansa pelon vankina kotonaan eikä tiennyt, miten reagoida siihen. Hän kirjoitti myöhemmin: ”Minulla oli tiedostamaton tunne tulevasta tuhosta. Kuten ennen sadetta, raskas tunne päässä, särkevät luut, tukahduttava kosteus...” Hän löysi ginipullon kadulta, vei sen asuntoonsa ja alkoi maalata asetelmaa, johon ilmestyi pian hänen apokalyptisten huoltensa ilmapiiri. Maalauksen saattaminen loppuun tammikuusta 1937 alkaen kesti viisi kuukautta. Mirón ystävä ja elämäkerran kirjoittaja Jaques Dupin kutsui tätä maalausta ”Mirón Guernicaksi”, hänen yksinkertaiseksi vastaiskukseen Picasson eepokselle. Sen kuvaamat esineet eivät voisi olla arkipäiväisempiä – haarukka, pullo, omena, leipä – ja kuitenkin näitä kotoisia realiteetteja näyttää uhkaavan jonkinlainen hallusinogeeninen tuomio. ”Sisällissota oli pommituksia, kuolemaa, teloitusjoukkoja...”, Miró kirjoitti välittäjälleen Pierre Matisselle (Henri Matissen poika). ”Sommitelma on realistinen, koska olin lamaantunut yleisestä kauhun tunteesta ja olin melkein kyvytön maalaamaan mitään... Elämme kauheassa draamassa, kaikki Espanjassa tapahtuva on pelottavaa tavalla, jota ei olisi koskaan voinut kuvitella. Tunnen olevani hyvin juureton täällä ja kaipaan maatani...” Haastattelussaan näihin aikoihin Mirólta kysyttiin hänen mielentilaansa: ”Olen pessimistinen, olen traagisen pessimistinen”, hän sanoi. ”Mitään illuusioita ei sallita. Väkivaltaisemmin kuin koskaan aikaisemmin tullaan taistelemaan kaikkea sellaista vastaan, joka edustaa hengen puhdasta arvoa.” Hän lisäsi kuvaan vanhan kengän eleenä van Goghille; hänellä oli tunne, että hänen silmänsä tuovat esiin koko maailman psykoosin kaikkeen, mihin ne kohdistuvat; maalauksessa olevat esineet tuntuvat syttyvän villiin hehkuun, valo tulee taiteilijan suunnasta. == Lähteet == Luokka:Joan Mirón maalaukset
Ylistetty olkoon

Ylistetty olkoon () on vuonna 1959 ilmestynyt Odysséas Elýtiksen runokokoelma. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Koskelainen, Jukka: Taisteluun petosta ja väkivaltaa vastaan. Helsingin sanomat 10.10.2010. * Tossavainen, Jouni: Ylistetty olkoon prosaistin runotulkinta. Kiiltomato.net 17.1.2011. Luokka:Kreikkalaiset kirjat Luokka:Vuoden 1959 kirjat
Mikael Paunio

Mikael Paunio (s. 21. elokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa kaudella 2018–2019 III-divisioonassa pelaavaa espoolaista Joukkue IF:ää. Paunio siirtyi D-juniorina Grankulla IFK:sta HIFK:honhttp://www.hifk.fi/joukkue/pelaajat/mikael_paunio . Hän on pelannut Suomi-sarjaa Grankulla IFK:ssa (2008–2009) sekä Mestistä KooKoossa (2010–2011) ja Kiekko-Vantaassa (2011–2012). Kaudella 2011–2012 Paunio pelasi kolme SM- liigaottelua HIFK:ssa. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bosporoksen valtakunta

Bosporoksen valtakunta () oli kreikkalaisten siirtokuntien vuonna 480 eaa. perustama valtakunta, joka sijaitsi Mustanmeren pohjoisrannikolla. Sen pääkaupunki oli Pantikapaion. Hallinto oli ensin Arkhaianaktidien (Arkhaianaktidai) hallitsijasuvun ja vuodesta 438 eaa. Spartokidien (Spartokidai) hallitsijasuvun käsissä.Kari, s.181 Valtakunnan kukoistuskaudella 400-luvulla Bosporoksen laivasto valvoi Mustaamerta ja valtio kävi kauppaa varsinkin Ateenan kanssa. Vuonna 309 eaa. hallitsijaksi noussut Eumelos otti kuninkaan arvonimen.Petersen, s.92 Seuraavan vuosisadan alkupuolella kauppa alkoi heiketä, ja vuonna 110 eaa. Bosporoksen kuninkaan Pairisades IV:n oli pyydettävä Pontoksen kuninkaalta Mithridates VI Eupatorilta tukea skyyttejä vastaan. Mithridates lähetti avustusjoukon, joka kuitenkin valtasi maan ja liitti sen Pontokseen vuonna 107 eaa.Petersen, s.117 == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Hellenistiset valtakunnat Luokka:Skyytia Luokka:Ukrainan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat Luokka:Venäjän entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Dean Stoneman

Dean Colin Stoneman (s. 24. heinäkuuta 1990 Croydon, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen moottoriurheilija. Vuonna 2015 Stoneman liittyi Red Bullin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. == Ura == Hän aloitti uransa karting- sarjoissa. Vuonna 2006 hän kilpaili Formula Renault BARC -sarjassa kolme kilpailua ja neljä kilpailua Formula Renault UK -talvisarjassa. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi BARC-sarjassa ja kuudenneksi talvisarjassa. Vuonna 2008 Stoneman sijoittui kolmanneksi talvisarjassa, neljänneksi pääsarjassa ja voitti Graduate Cup -tittelin. Vuonna 2009 hän sijoittui neljänneksi Formula Renault UK -sarjassa. Vuonna 2010 Stoneman kilpaili FIA Formula Two Championship-sarjassa voittaen kuusi kilpailua ja sarjan mestaruuden. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Formula Renault 3.5 -sarjassa. Vuoden lopussa hän testasi Williamsin Formula 1 -autoa nuorten kuljettajien testeissä. Stonemanin oli tarkoitus kilpailla täyden kauden FR 3.5 -sarjassa, mutta hän joutui jättämään kauden väliin, kun hänellä todettiin kivessyöpä. Vuonna 2013 Stoneman palasi takaisin kilpailemaan ja kilpaili Britannian Porsche Carrera Cup -sarjassa. Samana vuonna hän ajoi päätösviikonlopun kaksi kilpailua GP3-sarjassa suomalaisen Koiranen GP -tallin autolla korvaten tallissa Aaro Vainion. Hän ajoi molemmissa kilpailuissa heti pisteille ja oli toisessa kilpailussa toinen keräten 20 pistettä. Vuonna 2014 Stoneman ajoi täyden kauden GP3-sarjassa Marussia Manor Racing -tallissa. Marussian Manor -tallin ajauduttua konkurssiin Stoneman siirtyi kesken kauden takaisin Koiranen GP -talliin. Hän voitti kauden aikana viisi kilpailua sijoittuen lopulta sarjassa toiseksi. Vuonna 2015 Stoneman teki paluun Formula Renault 3.5 -sarjaan ajaen DAMS -tallissa. Hän saavutti neljä palkintosijaa ja 130 pistettä sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Samana vuonna hän ajoi kuusi kilpailua GP2-sarjassa saavuttaen yhden pisteen. == Tulokset == === GP3-tulokset === Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 Pisteet Sijoitus 2013 Koiranen GP ESP FEA ESP SPR VAL FEA VAL SPR GBR FEA GBR SPR GER FEA GER SPR HUN FEA HUN SPR BEL FEA BEL SPR ITA FEA ITA SPR ABU FEA 6 ABU SPR 2 20 16. 2014 Marussia Manor Racing ESP FEA 7 ESP SPR 1 AUT FEA Kesk. AUT SPR 10 GBR FEA 10 GBR SPR 18† GER FEA 5 GER SPR 4 HUN FEA 9 HUN SPR 8 BEL FEA 1 BEL SPR 9 ITA FEA 5 ITA SPR 1 rowspan=2 163 rowspan=2 2. 2014 Koiranen GP RUS FEA 1 RUS SPR 2 ABU FEA 1 ABU SPR Kesk. === GP2-tulokset === Kausi Talli 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 Pisteet Sijoitus 2015 Carlin BHR FEA BHR SPR ESP FEA ESP SPR MON FEA MON SPR AUT FEA AUT SPR GBR FEA GBR SPR HUN FEA HUN SPR BEL FEA BEL SPR ITA FEA ITA SPR RUS FEA 9 RUS SPR 16 BHR FEA 21 BHR SPR 12 ABU FEA Kesk. ABU SPR C 1 24. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset autourheilijat Luokka:GP3-kuljettajat Luokka:Formula Renault 3.5 -kuljettajat Luokka:GP2-kuljettajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nimeltään Tea-Bag

Nimeltään Tea-Bag on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama vuonna 2001 ilmestynyt romaani. Kirja kertoo eri puolilta maailmaa Ruotsiin tulleiden kolmen laittoman pakolaisen elämästä, vaikeuksista ja vaaroista pakomatkan aikana ja piileskelystä Ruotsissa. Pakolaisnaiset ovat kotoisin Afrikasta, Lähi-idästä ja Venäjältä. Afrikkalaisnainen on kertonut viranomaisille nimekseen Tea-Bag, jonka hän keksi maahanmuuttovirkailijan teekupissa olleesta teepussista. Kirjan varsinainen päähenkilö on runoilija, joka tutustuu kyseisiin naisiin lupautuessaan vastentahtoisesti maahanmuuttajanaisille tarkoitetun kirjoittajakurssin vetäjäksi. Kirjassa kerrotaan myös runoilijan vaikeuksista naisystävänsä, äitinsä, sijoitusneuvojansa sekä kustantajansa kanssa. Kustantaja yrittää saada hänet kirjoittamaan rikosromaania, mihin runoilija ei missään tapauksessa halua ryhtyä. Sijoitusneuvoja on hävittänyt runoilijan säästöt sijoittamalla ne it- osakkeisiin, joiden arvo on romahtanut. Kirja on melko humoristinen, joskin sen huumori on pääasiassa mustaa huumoria. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2001 kirjat Luokka:Henning Mankellin teokset
Huovinen

Huovinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: * Aleksanteri Huovinen (s. 1996), moottoriurheilija * Alli Huovinen, matematiikan yliopistonlehtori emerita * Antti Huovinen (1889–1974), metsänhoitaja, virkamies, metsäneuvos * Domna Huovinen (o.s. Karhunen, 1878–1963), runonlaulaja * Eero Huovinen (s. 1944), Helsingin hiippakunnan ent. piispa, Lauri Huovisen poika * Johannes Huovinen (1924–2017), runonlaulaja * Joonas Huovinen (s. 1994), jääkiekkoilija * Lauri Huovinen (1915–1994), teologian ja filosofian tohtori, tuomiorovasti ja kirjailija * Leena Huovinen (o.s. Hiltunen, s. 1963), yliopisto- ja kisapappi * Maarit Huovinen (o.s. Tyrkkö, s. 1947), toimittaja ja kirjailija * Pentti Huovinen (1930–2016), Otavan kustannusjohtaja * Pentti Huovinen (s. 1956), Turun yliopiston bakteeriopin professori, Lauri Huovisen poika * Pihla Keto-Huovinen (s. 1974), Kokoomuksen kansanedustaja ja juristi * Ritva Huovinen (s. 1943), pikajuoksija ja pituushyppääjä * Sakari Huovinen (s. 1951), oikeustieteen tohtori, Lauri Huovisen poika * Susanna Huovinen (s. 1972), kansanedustaja ja ministeri * Tarmo Huovinen (1932–2007), pianisti * Timo Huovinen, kitaristi, laulaja ja lauluntekijä * Tommy Huovinen, laulaja, lauluntekijä ja muusikko * Veikko Huovinen (1927–2009), kirjailija * Vilho Huovinen (1918–1985), rikollinen ja vankeinhoidon työntekijä. ==Entinen nimi== * Marjaana Heikkinen (o.s. Väisänen, ent. Huovinen, s. 1967), vammaisurheilija ja keihäänheittäjä * Väinö Hoover (ent. Huovinen, 1918–1985), amerikansuomalainen lahjoittaja, yrittäjä.
Tunturihiirenporras

Tunturihiirenporras (Athyrium distentifolium tai Pseudathyrium alpestre) on lähinnä vuoristoalueilla kasvava saniainen. == Ulkonäkö ja koko == Tunturihiirenportaan maavarsi on pystyhkö. Siitä nousee kimppuina 20–60 cm korkeita lehtiä. Lehtiruoti on suomuinen ja on noin 1/5 lehtilavan pituudesta. Lavan muoto vaihtelee kapeanpuikeasta kapean vastapuikeaan, ja on kahteen kertaan parilehdykkäinen. Ruodittomat pikkulehdykät ovat kapeanpuikeita ja sahalaitaisia tai pariliuskaisia. Lehdyköitten tyvipuoliskon pikkulehdykät ovat vastakkain ja tylppätyvisiä. Lehdyköitten alapinnalla olevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja katesuomu on vähäinen tai se puuttuu kokonaan. Suomessa tunturihiirenportaan itiöt kypsyvät elokuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 51–52.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 51. Tunturihiirenporras muistuttaa matalakasvuista soreahiirenporrasta (A. filix- femina).Den virtuella floran: Fjällbräken (myös levinneisyyskartta) Viitattu 7.10.2011. == Levinneisyys == Euroopassa tunturihiirenportaan levinneisyysalue on levittäytynyt maanosan eri vuoristo- ja tunturialueille. Sitä kasvaa muun muassa Pyreneillä, Alpeilla, Karpaateilla, Skotlannissa, Skandeilla, Kuolan niemimaalla, Islannissa, Uralilla ja Kaukasuksen alueella. Aasiassa lajia tavataan muutamalla alueella Keski-Siperiassa, Itä-Venäjällä ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa tunturihiirenporrasta tavataan Kalliovuorten alueella sekä mantereen koilliskulmassa. Lajia kasvaa myös Grönlannissa. Suomessa tunturihiirenporrasta kasvaa vain Pohjois-Lapissa. Tavanomainen laji on ainoastaan Käsivarren Lapin pohjoisosassa.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Tunturihiirenportaan levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 7.10.2011. == Elinympäristö == Tunturihiirenporras kasvaa tunturien tuoreissa metsänrajametsissä, puronvarsissa ja paljakan lumenviipymäpaikoilla.Retkeilykasvio 1998, s. 52. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Tunturihiirenportaan (Pseudathyrium alpestre) levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Tunturihiirenporras – Pseudathyrium alpestre * Pohjolan kasvien pauloissa: Pseudathyrium alpestre – tunturihiirenporras Luokka:Hiirenporraskasvit
Golat

Golat on etninen ryhmä, joka elää lähinnä läntisessä Liberiassa. Vuoden 2008 väestönlaskennassa 4,4 % liberialaisista kuului goliin. Useimmat golat harjoittavat maanviljelyä, riisi on pääasiallinen viljelyskasvi. Uskonnoltaan 75 % golista on islaminuskoisia, muutama prosentti kristittyjä ja yli 20 % harjoittaa perinteisiä heimouskontoja. == Lähteet == Luokka:Liberian etniset ryhmät Luokka:Sierra Leonen etniset ryhmät
Kennedyn aivot

Kennedyn aivot on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 2005 julkaistu rikosromaani. Suomeksi se julkaistiin 2006 Otavan kustantamana ja Laura Jänisniemen kääntämänä. Nimestään huolimatta kirja ei kerro Kennedyistä, vaan murhatun John F. Kennedyn ruuminavauksen jälkeen kadonneet aivot mainitaan vain muutaman kerran ohimennen. Kirjan pohjalta on tehty myös kaksiosainen saksalainen televisiosarja.Elokuva Yellow Bird -yhtiön sivustolla ==Juoni== Päähenkilö on ruotsalainen arkeologi Louise Cantor, joka löytää poikansa Henrikin kuolleena tämän asunnosta. Poliisi pitää tapausta itsemurhana, mutta Louise ei usko tähän. Hän alkaa tutkia poikansa elämää, josta paljastuu uusia ja yllättäviä asioita. Tutkimukset vievät hänet Espanjaan, Australiaan ja lopuksi Afrikkaan, missä hänen poikansa on asunut ja työskennellyt aidsin uhrien auttamiseksi. Henrik on päässyt pahantekijöiden jäljille, ja se on ilmeisesti maksanut hänen henkensä. Mutta Henrik itsekään ei ollut täysin viaton. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset rikosromaanit Luokka:Vuoden 2005 kirjat Luokka: Henning Mankellin teokset
Leopardin silmä

Leopardin silmä on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 1990 julkaistu romaani. Päähenkilö on norlantilainen Hans Olofson, joka matkustaa käymään juuri itsenäistyneeseen ja levottomaan Sambiaan. Hän päätyy kuitenkin maatilan omistajaksi 12 vuoden ajaksi. Hän yrittää idealistisesti parantaa työläistensä oloja, mutta huomaa tehtävänsä hyvin hankalaksi. Kirja etenee kertoen vuorotellen Olofsonin nuoruudesta Ruotsissa ja myöhemmästä elämästä Afrikassa. Luokka:Vuoden 1990 kirjat Luokka:Henning Mankellin teokset
Näppäilytallennin

Näppäilytallennin eli näppäinnauhuri () on tietokoneen näppäimistön painalluksia seuraava ohjelmaWhat is a keylogger? The working principles, main features and use cases. Keylogger.org. Viitattu 23.4.2018.. Ohjelma kirjoittaa kaikki näppäimistössä tapahtuvat painallukset talteen, ja lähettää ne internetin välityksellä ulkopuolisten käsiin. Näppäilytallentimen käyttäminen on varsin tehokas tapa saada tietoa tietokoneen käyttäjästä. Esimerkiksi asiakkaiden käyttöön hotellihuoneisiin jätetyissä tietokoneissa on usein näppäinnauhuri. Näppäilytallenninten avulla on mahdollista saada tietoonsa kaikki salasanat, mikäli kirjautumisessa ei käytetä kertakäyttöisiä kirjautumistietoja. Tällaisia tapauksia varten esim. monet verkkopalvelut tarjoavat käyttäjille mahdollisuutta kaksivaiheiseen varmentamiseen (), jossa toisessa vaiheessa annettava koodi on vaihtuva koodi, joka lähetetään tekstiviestillä, puhelimella, sähköpostiin tai koodi(t) on ennalta annettu (muun muassa verkkopankit). Kaksivaiheisen kirjautumisen ottivat vuonna 2013 käyttöön muun muassa mikroblogipalvelu Twitter, LinkedIn ja Evernote. ==Lähteet== Luokka:Haittaohjelmat Luokka:Näppäimistöt Luokka:Valvonta
Eddie DeLange

Edgar ”Eddie” DeLange (1904–1949) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja orkesterinjohtaja. DeLange syntyi Long Island Cityssä New Yorkissa ja opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Hän työskenteli Hollywoodissa sivu- ja sijaisnäyttelijänä ja muutti vuonna 1932 takaisin New Yorkiin ryhtyäkseen sanoittajaksi. Hänen ensimmäinen julkaistu sanoituksensa oli yhdessä Frank Loesserin kanssa kirjoitettu ”I Wish I Were Twins” vuodelta 1934. Seuraavana vuonna syntyivät hänen tunnetuimpiin kappaleisiinsa lukeutuvat ”Moonglow” ja ”Solitude”. Vuosina 1935–1938 DeLange johti Will Hudsonin kanssa yhtyettä nimeltä Hudson–DeLange Orchestra ja myöhemmin perusti oman orkesterinsa. 1930-luvun loppupuolella hän sanoitti useita kappaleita säveltäjä Jimmy Van Heusenille, mukaan lukien ”Deep in a Dream”, ”Heaven Can Wait” ja ”Darn That Dream”. DeLange muutti vuonna 1944 vaimonsa kanssa Los Angelesiin ja alkoi sanoittaa elokuvamusiikkia. Hän kirjoitti musiikkia muun muassa elokuviin When Johnny Comes Marching Home (1942), Musiikin voimalla (1946) ja Etelän tähtien alla (1947). DeLange kuoli Los Angelesissa 13. heinäkuuta 1949. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Eddie DeLangen viralliset sivut Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset sanoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset orkesterinjohtajat Luokka:Songwriters Hall of Fame
Ted Fio Rito

Theodore Salvatore Fiorito (1900–1971), taiteilijanimeltään Ted Fio Rito, oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Hän soitti pianoa ja Hammond-urkuja. Fio Riton muusikon ura alkoi teini-iässä elokuvateatterin taustapianistina. Hän työskenteli jonkin aikaa newyorkilaiselle säveltäjä Al Piantadosille esittäen tämän uusia sävellyksiä yleisölle. 18-vuotiaana hän liittyi Detroitissa soittavaan Oriole Orchestra -yhtyeeseen, jossa esiintyi myös viulisti Dan Russo. Kun yhtyeen sopimus Detroitin Oriole Terrace -ravintolassa päättyi, he vaihtoivat nimensä Russo–Fio Rito Orchestraksi ja soittivat eri puolilla Yhdysvaltojen Keskilänttä. 1920-luku oli Fio Riton menestyksekkäintä aikaa säveltäjänä. Hän teki lukuisia kappaleita sanoittaja Gus Kahnin kanssa. Laulaja Al Jolson alkoi esittää heidän sävellystään ”Toot, Toot, Tootsie” vuonna 1921 ja piti sitä usein ohjelmistossaan seuraavien vuosikymmenten aikana. Benson Orchestra teki hittinauhoituksen Fio Riton kappaleesta ”No, No, Nora”. Vuonna 1924 Bix Beiderbecke nauhoitti Wolverine Orchestran kanssa kappaleen ”I Need Some Pettin’”. Sam M. Lewisin ja Joseph Youngin kanssa sävelletty ”Laugh, Clown, Laugh” julkaistiin vuonna 1928. Fio Riton sävellystyö väheni 1930-luvulle tultaessa, kun hän alkoi keskittyä täysipäiväisesti orkesterin johtamiseen. Hänen yhtyeensä soitti Yhdysvaltojen länsirannikolla ja nautti mainittavaa suosiota. He nousivat listaykköseksi kahdesti vuonna 1934, kappaleilla ”My Little Grass Shack in Kealakekua, Hawaii” ja ”I’ll String Along with You”. Fio Rito jatkoi orkesterinjohtajana uraansa 1970-luvulle asti, mutta alkoi 1930-luvun jälkeen menettää suosiotaan. Hän esiintyi 1950-luvun lopulla Chicagossa ja muutti 1960-luvulla omistamaansa ravintolaan Arizonassa. Hänen orkesterinsa esiintyi 1960-luvulla myös Las Vegasissa ja vuonna 1970 70-vuotias Fio Rito esiintyi vielä nelihenkisessä yhtyeessä Sacramentossa. Fio Rito valittiin vuonna 1970 populaarimusiikin laulunkirjoittajille perustettuun kunniagalleria Songwriters Hall of Fameen. Hän kuoli Scottsdalessa Arizonassa vuonna 1971. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset orkesterinjohtajat Luokka:Yhdysvaltalaiset kosketinsoittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Songwriters Hall of Fame
Lewis F. Muir

Lewis F. Muir, alun perin Louis Meuer (1884–1915), oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja ragtime-pianisti. Muir aloitti pianistina St. Louisissa ja esiintyi kaupungissa vuonna 1904 pidetyssä maailmannäyttelyssä. Vuonna 1910 hän muutti New Yorkiin. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli ”Play That Barber-Shop Chord” vuodelta 1910. Vaudeville-esiintyjä Bert Williams käytti kappaletta esityksissään. Muir julkaisi vuosina 1910–1911 myös muita ragtime-sävellyksiä kuten ”Oh, You Bear Cat Rag”, ”The Matrimony Rag” ja ”When Ragtime Rosie Ragged the Rosary”. Journalisti L. Wolfe Gilbert kritisoi Muiria vuonna 1912 katolisen ruusukon () käsittelemisestä ragtime-kappaleessa, mitä hän piti pyhäinhäväistyksenä. Muir kohtasi Gilbertin kasvotusten ja kiivaan sanaharkan jälkeen haastoi tämän kirjoittamaan kanssaan kappaleen. Tuloksena syntyi romanttinen laulu ”Do You Feel It in the Air?” sekä molempien kirjoittajien tunnetuimmaksi sävellykseksi jäänyt ”Waiting for the Robert E. Lee”. Muir sävelsi tuotteliaasti vuosina 1912–1913 ja hänen sanotaan matkanneen Lontooseen soittamaan ragtimea Oxford Theatressa. Hän teki myös yhteistyötä italialaisen säveltäjä Ruggero Leoncavallon kanssa. Hän julkaisi vuonna 1914 vielä muun muassa kappaleet ”Camp Meeting Band”, ”Buy a Bale of Cotton for Me”, ”I Had a Gal, I Had a Pal” ja ”Mootching Along”. Lewis F. Muir kuoli tuberkuloosiin 3. joulukuuta 1915, 32-vuotiaana. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1915 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset pianistit Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Ragtime-pianistit Luokka:Songwriters Hall of Fame
Ray Noble

Stanley Raymond ”Ray” Noble (17. joulukuuta 1903 – 2. huhtikuuta 1978) oli englantilainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Noble sai koulutuksen klassiseen pianonsoittoon, mutta oli enemmän kiinnostunut tanssimusiikista. Hänen ensimmäinen menestynyt sävellyksensä oli vuoden 1928 ”Nobody’s Fool But Your Own”. Noblen uran muusikkona ja sovittajana lähti toden teolla käyntiin hänen voitettuaan 19-vuotiaana Melody Maker -musiikkilehden järjestämän sovituskilpailun. Hän toimi HMV-viihdeyhtiössä musiikillisena johtajana vuosina 1929–1934 ja johti yhtiön orkesteria. Noble ja hänen New Mayfair Dance Orchestra -yhtyeensä soittivat jazzvivahteista tanssimusiikkia. Hän nauhoitti useita omia sävellyksiään laulaja Al Bowllyn kanssa. Yhtye Bowllyn laulamiin Noblen sävellyksiin kuuluvat muun muassa ”Good Night Sweetheart” (1931), ”Love Is the Sweetest Thing” (1932), ”The Very Thought of You” (1934) ja ”The Touch of Your Lips” (1936). Lisäksi Noblen säveltämistä kappaleista menestyivät Charlie Barnetin nauhoittama ”Cherokee” ja Tommy Dorseyn nauhoittama ”I Hadn’t Anyone ’til You”. Noble matkusti vuonna 1934 Yhdysvaltoihin rumpali Bill Hartyn ja laulaja Al Bowllyn kanssa. Hänen äänitteensä olivat myyneet maassa hyvin ja orkesterinjohtaja Glenn Miller järjesti hänelle yhtyeen, jossa soittivat muun muassa Charlie Spivak, Bud Freeman ja Claude Thornhill. Noblen Yhdysvalloissa tekemät nauhoitukset eivät kuitenkaan saavuttaneet mainittavaa menestystä. Yksi poikkeus oli vuoden 1941 ”By the Light of the Silvery Moon”, jota myytiin yli miljoona kappaletta. Noble esiintyi urallaan useissa elokuvissa, muun muassa Princess Charming (1934), The Big Broadcast of 1936 (1936) ja Neitonen ahdingossa (1937). Hän teki myös radio-ohjelmaa vatsastapuhuja Edgar Bergenin kanssa. Noble vetäytyi viihdemaailmasta 1950-luvun alussa ja asettui asumaan Santa Barbaraan, Kaliforniaan. Hän kuoli Lontoossa 2. huhtikuuta 1978. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet Luokka:Brittiläiset säveltäjät Luokka:Orkesterinjohtajat Luokka:Songwriters Hall of Fame
Vincent Rose

Vincent Rose (1880–1944) oli italialaissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko, säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Rose syntyi Palermossa ja sai musiikillisen koulutuksen Italiassa ennen muuttamistaan Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana. Hän esiintyi viulistina ja pianistina Chicagon ja Los Angelesin tanssiorkestereissa. Ensimmäisen oman yhtyeensä hän perusti vuoden 1905 tienoilla. Rose toimi orkesterinjohtajana 1940-luvulle asti ja sävelsi useita menestyskappaleita. Hänen Montmartre Orchestra -yhtyeensä nauhoitti 1920-luvulla Victor Recordsille ja 1930-luvulla muun muassa Perfect Recordsille ja Mellotone Recordsille. Paul Whitemanin orkesteri nauhoitti hänen ja John Schonbergerin sävellyksen ”Whispering” instrumentaalina vuonna 1920. Saman vuoden ”Avalon”-kappaleesta tuli hitti Al Jolsonille, mutta Jolson, Rose ja sanoittaja Buddy DeSylva joutuivat luovuttamaan tuoton kappaleen rojalteista oopperasäveltäjä Giacomo Puccinin perikunnalle osan sävellyksestä osoittauduttua Puccinilta lainatuksi. Harry Owensin sanoittama vuoden 1923 laulu ”Linger Awhile” tuli tunnetuksi jazzinstrumentaalina Count Basien nauhoitettua sen. Sarah Vaughan nauhoitti sen myöhemmin lauluna. Rosen menestyneimmäksi sävellykseksi tuli vuoden 1940 ”Blueberry Hill”. Glenn Miller nosti kappaleen listaykköseksi sen ilmestymisvuonna ja vuonna 1956 Fats Domino nauhoitti siitä menestyneen rock and roll -version. Vincent Rose kuoli Rockvillessä, New Yorkissa 20. toukokuuta 1944. == Sävellyksiä == * ”Whispering” (1920) * ”Avalon” (1920) * ”Linger Awhile” (1923) * ”Pardon Me, Pretty Baby” (1931) * ”The Umbrella Man” (1938) * ”Blueberry Hill” (1940) == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vuonna 1880 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset orkesterinjohtajat Luokka:Songwriters Hall of Fame
Clarence Williams

Clarence Williams (1898–1965) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti, orkesterinjohtaja ja musiikinkustantaja. Louisianan Plaquaminessa syntynyt Williams muutti vuonna 1906 New Orleansiin. Hän esiintyi uransa alkuvaiheessa moninaisissa rooleissa: laulajana, tanssijana, juontajana ja Storyvillen pianistina. Hän perusti New Orleansissa musiikkikustantamon yhdessä jazzmuusikko Armand J. Pironin kanssa. Yhtiö siirrettiin vuonna 1920 Chicagoon ja kolme vuotta myöhemmin Williams muutti New Yorkiin. Hän julkaisi musiikkia, mukaan lukien itse säveltämiään kappaleita, ja kokosi yhteen orkestereita levyttämään hänen musiikkiaan. Hän toimi myös managerina Bessie Smithille ja muille artisteille ja oli tunnettu taidostaan musiikin markkinoijana. Hän oli yksi aikansa menestyneimmistä mustaihoisista liikemiehistä. Williamsin omista sävellyksistä menestyneimpiä ovat ”Royal Garden Blues” (1919), ”Baby Won’t You Please Come Home” (1919), ”’Tain’t Nobody’s Business If I Do” (1922) ja ”Sugar Blues” (1923). Hänen johtamansa yhtyeet nauhoittivat usein nimellä Clarence Williams and His Blue Five tai Blue Seven (osallistujien määrästä riippuen). Williamsin yhtyeissä soittivat muun muassa Louis Armstrong, Sidney Bechet, Coleman Hawkins, James P. Johnson, King Oliver ja Willie ”The Lion” Smith. Williams teki vuodet 1923–1937 kattavalla urallaan yli 300 nauhoitusta. Hänen yhtyeensä nauhoitti ensimmäisenä muun muassa Spencer Williamsin kappaleet ”Everybody Loves My Baby” ja ”I’ve Found a New Baby”. Vuonna 1921 Williams meni naimisiin blues-laulaja Eva Taylorin kanssa. Swing-musiikkityylin tultua muotiin 1930-luvulla Williamsin suosio alkoi laskea ja hänen aktiivisuutensakin väheni huomattavasti. Hän myi kustantamonsa Decca Recordsille vuonna 1943 ja avasi kaupan New Yorkin Harlemissa. Hän jatkoi musiikin säveltämistä aina vuoteen 1956 asti, jolloin hän menetti näkökykynsä taksin törmättyä häneen. Williams kuoli marraskuussa 1965 New Yorkissa. Williams valittiin vuonna 1970 Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 2015 hänen levytyksensä ”Wild Cat Blues” (1923) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.Complete National Recording Registry Listing, Library of Congress. Viitattu 7.9.2020. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzmusiikin säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Songwriters Hall of Fame
Spencer Williams

Spencer Williams (14. lokakuuta 1889 New Orleans – 14. heinäkuuta 1965 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen menestyneimpiin sävellyksiin kuuluvat ”I Ain’t Got Nobody” (1915), ”Royal Garden Blues” (1919), ”Everybody Loves My Baby” (1924), ”I’ve Found a New Baby” (1926) ja ”Basin Street Blues” (1928). Williams syntyi New Orleansissa ja muutti 18-vuotiaana Chicagoon, jossa hän sävelsi musiikkia ja esiintyi pianistina. 1910-luvulla hän sävelsi New Yorkissa lauluja muun muassa Fats Wallerille. Hän teki silloin tällöin yhteistyötä neworleansilaisen pianistin Clarence Williamsin (ei sukua) kanssa. 1920-luvulla Williams asui kolme vuotta Pariisissa ja sävelsi musiikkia Joséphine Bakerille Folies Bergère -näytelmiin. Vuonna 1936 hän muutti Englantiin. Hän asui Ruotsissa suurimman osan 1950-luvusta ja palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1957. Spencer Williams kuoli New Yorkissa heinäkuussa 1965. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1965 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzmusiikin säveltäjät Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit Luokka:Songwriters Hall of Fame
Leimasin

Leimasin on väline, jolla voidaan lyödä leima asiakirjaan tai paperiin. Leimasin on yleensä valmistettu kumista, johon haluttu kuvio on kaiverrettu. Leimasimet ovat tyypillisesti musteleimasimia ja niillä voidaan tehdä esimerkiksi jokin logo tai tekstiä. Päivämääräleimasimet on tarkoitettu kulloisenkin päivämäärän liittämiseen asiakirjaan. Leimasimia voidaan valmistaa myös valottamalla mikrohuokoisa leimasinlaatta salamavaloa käyttäen. Kun mustekasetti asetetaan valotetun leimasinlaatan taakse, pääsee muste kulkemaan vain valotettujen kohtien läpi leimasinlaatassa. Näin valmistetun leimasimen tarkkuus voi olla 600 dpi. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka: Toimistovälineet
Sergio Bonelli

Sergio Bonelli (2. joulukuuta 1932 Milano, Italia - 26. syyskuuta 2011 Monza, Italia) oli italialainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -kustantaja, joka tunnetaan sarjakuvista Tex Willer, Zagor, Dylan Dog sekä Mister No. Bonellia on kuvattu käsikirjoitustyönsä ohella merkityksellisenä hahmona italialaisessa sarjakuvamaailmassa, koska hänen johdollaan Sergio Bonelli Editore -kustantamo työllisti lukuisia italaisia sarjakuvantekijöitä kymmenien vuosien ajan. ==Ura== Bonelli oli Audace-kustantamon johtaja Tea Bonellin ja Tex Willer -sarjakuvan luoneen Giovanni Luigi Bonellin poika. Hän aloitti uransa salanimellä Guido Nolitta vuonna 1955, salatakseen sukujuurensa sarjakuvamaailmassa. Ensimmäisinä töinään hän laati kuvatekstejä Roy D'Amyn julkaisemaan sarjakuvaan nimeltä Giuffetto Rosso. Bonelli siirtyi äitinsä yhtiön johtajaksi 24-vuotiaana vuonna 1957, jolloin yhtiö muutti nimensä Edizioni Araldoksi. Bonellin tärkeimpinä saavutuksina käsikirjoittajana on pidetty lännensarja Zagoria sekä Mister No -sarjakuvaa. Sarjakuvaa "Suuren lännen poika", mitä Bonelli kirjoitti ennen Zagoria, on julkaistu myös Suomessa; Preeria-lehdessä 1960-62 sekä Lännentie-lehdessä 1980-luvulla. Ensimmäisen Tex Willer -seikkailunsa Bonelli käsikirjoitti 1976. Julkaisuyhtiössään Bonelli tunnettiin tiukasta johtamistyylistään. Hän valvoi tarkasti ja yksityiskohtaisestikin alaistensa työtä. Bonellin kaudella, etenkin 1980- ja -90-luvuilla, yhtiö esitteli monia sarjakuvauutuuksia, jotka saavuttivat myös menestystä. Yhtiössä työskennelleen kuvittaja Miguel Angel Repetton mukaan Bonelli tunnettiin tarkkuutensa ohella myös ystävällisyydestään ja kannustavuudestaan alaisiaan kohtaan, pitäen sarjakuvien laatua rahaa tärkeämpänä. Bonellille myönnettiin kansalaispalkinto vuonna 2008, koska hän oli "auttanut tekemään Milanosta italialaisen sarjakuvan julkaisupääkaupungin ja koska hänen ansiostaan lapset monessa sukupolvessa ovat oppineet rakastamaan lukemista". ==Lähteet== Luokka:Italialaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Giovanni Luigi Bonelli

Giovanni Luigi (Gianluigi) Bonelli (22. joulukuuta 1908 Milano, Italia – 12. tammikuuta 2001 Alessandria, Italia) oli italialainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan erityisesti Tex Willer -sarjakuvahahmon toisena luojana yhdessä Aurelio Galleppinin kanssa. ==Ura== Bonelli alkoi kirjoittaa runoja ja lyhyitä tarinoita pian ylioppilastutkintonsa jälkeen. Bonellin alkuaikojen kirjallinen tuotanto oli saanut vaikutteita monista seikkailukirjallisuuden klassikoista, kuten Jack Londonista, Zane Greysta, Alexandre Dumas’sta ja H. Rider Haggardista. Hänen ensimmäiset tarinansa julkaistiin Corriere dei Piccoli ja Giornale Illustrato dei Viaggi -aikakauslehdissä. Bonellin ura sarjakuvissa alkoi 1930- ja -40-luvuilla, jolloin toimittaja Lotario Vecchi kutsui Bonellin yhteistyöhön Società Anonima Editrice Vecchi -kustantamon kanssa. Bonellin työ ja yrityskaupat pelastivat kustannusyhtiön vararikolta myöhemmin. Bonelli saattoi ostaa Audace-aikakauslehden ja perustaa oman Redazione Audace -kustannusyhtiön tammikuussa 1941. Myöhemmin yhtiöstä tuli Bonellin kustannustoiminnan ydin. Bonelli oli toisen maailmansodan loppupuolella, 1943–45, maanpaossa Sveitsissä, kun taas hänen Tea-vaimonsa ja Sergio-poikansa oleilivat Liguriassa. Pariskunta erosi sodan jälkeen, Bonelli muutti Genovaan jaTea otti kustannustoiminnan haltuunsa. Bonelli ja Galleppini keksivät Tex Willer -hahmon vuonna 1948. Hahmo ei ollut välitön menestys mutta selvisi lopulta alkuvaikeuksista. Bonelli kehitti myös lukuisia muita sarjakuvahahmoja Audace- kustantamolle. Hän jatkoi työskentelyään Tex Willerin parissa aina kuolemaansa saakka 2001. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Ghetto Stories

Ghetto Stories on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2010. Elokuva kertoo epäsuorasti Lil Boosien elämästä. Elokuva kestää 60 minuuttia. Se julkaistiin suoraan DVD:lle. Sen tuotti Trill Entertainment. == Juoni == Aluksi kerrotaan Slimmin elämästä ja tavoitteesta yhdistää Baton Rouge. Myöhemmin naamioituneet jengiläiset tunkeutuvat Slimmin kotiin ja ampuvat hänet. Marcus Hatch lähtee etsimään Slimmin tappajaa Jai Carterin kanssa. Siitä alkaa verinen kostonkierre. == Näyttelijät == == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset independent-elokuvat Luokka:Vuoden 2010 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Suoraan videolle julkaistut elokuvat
Diane Cilento

Diane Cilento () oli australia­lainen teatteri- ja elo­kuva­näyttelijä. == Varhainen elämä == Cilento syntyi maineikkaaseen lääkäri­perheeseen. Hänen viidestä sisaruksestaan myös neljä opiskeli lääkäriksi. == Ura == Cilento sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elo­kuvassa Tom Jones – hulivilihurmuri (1963). Muita hänen elo­kuviaan olivat Tuska ja hurmio (1964) ja Uhrijuhla (1973). == Yksityiselämä == Diane Cilento oli naimisissa kolme kertaa. Avio­miehistä toinen oli Sean Connery 1962–1973, ja avio­liitosta syntyi yksi lapsi Jason Connery. Kirjailija Anthony Shaffer (Uhrijuhlan käsi­kirjoittaja) oli hänen avio­miehensä 1985–2001. Cilenton oma­elämä­kerta My Nine Lives ilmestyi 2006. == Filmografia == Vuosi Elokuva Rooli 1952 Punainen mylly 1963 Tom Jones – hulivilihurmuri Molly == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Aurelio Galleppini

Aurelio Galleppini, tunnettu myös taiteilijanimellä Galep, (28. elokuuta 1917 Casal di Pari, Italia – 10. maaliskuuta 1994 Chiavari, Italia) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä ja taidegraafikko. Hänet tunnetaan erityisesti Tex Willer -sarjakuvahahmon luojana yhdessä Giovanni Luigi Bonellin kanssa. Hän piirsi Tex Willer -sarjakuvaa yli 40 vuoden ajan. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Manon Lescaut

Manon Lescaut tarkoittaa esimerkiksi seuraavia: * Manon Lescaut eli Histoire du chevalier des Grieux et Manon Lescaut, Antoine François Prévost'n romaani * Manon Lescaut, Giacomo Puccinin ooppera ==Katso myös== *Manon (täsmennyssivu)
Nummisuutarit (vuoden 1957 elokuva)

Nummisuutarit on Valentin Vaalan ohjaama elokuva, jonka käsikirjoitus perustuu Aleksis Kiven Nummisuutareihin. Se sai ensi-iltansa vuonna 1957.Pajukallio, Arto: Elokuvat. Helsingin Sanomat 8.10.2011, s. D 9. Elokuva oli Suomi-Filmin ensimmäinen värielokuva. Näyttelijä Martti Kuningas muistetaan usein elokuvan Eskon roolista. == Tuotanto == Elokuvassa käytettiin neuvostoliittolaista Sovcolor-järjestelmää. Kesän säät eivät suosineet kuvauksia, ja syksyyn lykkäytyneiden töiden takia puiden lehtiä jouduttiin värjäämään vihreiksi. ==Näyttelijät== ==Lähteet== Luokka:Nummisuutarit Luokka:Vuoden 1957 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat Luokka:Valentin Vaalan ohjaamat elokuvat
Yhteisrintama

Yhteisrintama voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * yhteisrintama, kommunistien käyttämä poliittinen käsite * Yhteisrintama, Suomessa 1930-luvulla toiminut äärioikeistolainen puolue * Yhteisrintama (Samfylkingin), islantilainen puolue * Yhteisrintama, Sosialisten yhtenäisyyspuolueen äänenkannattaja 1952 * Yhteisrintama, Kansandemokraattisten opiskelijajärjestöjen 1971-1981 julkaisema lehti * Yhteisrintama (), Bertold Brechtin kirjoittama ja Hanns Eislerin säveltämä työväenlaulu
Ralph Metzner

Fil. tri. Ralph Metzner (18. toukokuuta 1936 Saksa – 14. maaliskuuta 2019Pionier im Weltraum der Seele: Ralph Metzner R.I.P ) oli yhdysvaltalainen saksalaissyntyinen psykologi, kirjailija ja tutkija, joka osallistui Harvardin yliopiston psykedeelitutkimukseen 1960-luvun alussa Timothy Learyn ja Richard Alpertin (myöh. Ram Dass) kanssa. Metzner oli psykoterapeutti ja Kalifornian Institute of Integral Studiesin psykologian emeritusprofessori San Franciscossa. Aiemmin hän toimi instituutin akateemisena dekaanina ja varapresidenttinä. CIIS Faculty List - Ralph Metzner Metzner teki yli 45 vuoden ajan tietoisuustutkimusta, joka on kohdistunut mm. psykedeeleihin, joogaan, meditaatioon ja šamanismiin. Hän oli voittoatavoittelemattoman, ihmisten ja maapallon välisen suhteen parantamiseen ja tasapainottamiseen pyrkivän Green Earth -säätiön johtaja ja yksi sen perustajista. Green Earth Foundation Metzner esiintyi myös vuoden 2006 dokumentissa Entheogeneesi: Sisäisen jumaluuden havahtuminen, joka käsittelee kosmoksen lumouksen uudelleenlöytämistä modernissa maailmassa.http://www.entheogen.tv/bios.php Entheogenesis -dokumentti suomeksi tekstitettynä Metzner oli myös runoilija ja laulaja-lauluntekijä. ==Bibliografia== * * * * * * * * * * * *Metzner, Ralph (1979). Know Your Type: Maps of Identity (Anchor Press; 1st edition) ISBN 0-385-13162-3 * * ==Diskografia== * 1966 - The Psychedelic Experience: A Manual Based on the Tibetan Book of the Dead (with Richard Alpert & Timothy Leary) (uudelleenjulkaistu CD-muodossa vuonna 2003) * 2006 - Bardo Blues - and Other Songs of Liberation (Kit Walkerin kanssa) Music CD (Green Earth Foundation) ==Katso myös== * Hallusinogeeni * Meditaatio * Psykedeeliterapia * Tietoisuus ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset psykologit Luokka:Yhdysvaltalaiset laulaja- lauluntekijät Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Sukellusvenesodankäynti

Sukellusvenesodankäynnissä on kyse pääosin vedenalaisista sotatoimista, jotka perustuvat sukellusveneiden käyttöön osana merisodankäyntiä. Sukellusveneet voivat hyökätä maalla olevien kohteisiin ja tehdä vedenalaista tiedustelua. Sukellusvenesodankäynti voidaan jakaa kolmeen eri alalajiin: pintaoperaatiot, ilmaoperaatiot ja vedenalaiset operaatiot. Vedenalaisten operaatioiden alalajeihin kuuluvat lisäksi vastasukellusvenetoiminta sekä miinoittaminen merellä. Sukellusveneiden käyttö sotatoimissa alkoi 1860-luvulla Yhdysvaltain sisällissodassa ja tämän jälkeen ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Toisessa maailmansodassa sukellusveneillä oli merkittävä vaikutus sodan osapuolten laivastoihin tuhovaikutuksensa vuoksi. Aiemmin sukellusveneet toimivat lähinnä laivoja vastaan, mutta toisen maailmansodan jälkeen hyökkäyssukellusveneiden rooli on noussut keskeisemmäksi. Hyökkäyssukellusveneet pyrkivät tuhoamaan vihollisen sukellusveneitä. Luokka:Merisodankäynti