EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Antisuyu

Antisuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä suyusta eli osavaltiosta Cuntisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Antisuyu käsitti alueen Cuscon pohjois- ja koillispuolella ja oli suyuista toiseksi pienin. Yhdessä Chinchaysuyun kanssa Antisuyu muodosti Hanan Suyukunan eli valtakunnan kaksi ylempää neljännestä käsittäneen alueen. Alue rajoittui nykyiseen Amazonin sademetsään, ja siellä asuneita heimoja kutsuttiin yhteisnimellä antit. Myös Andien vuoriston nimi on todennäköisesti samaa alkuperää. Antisuyusta tuli osa Inkavaltakuntaa kahdeksannen Sapa Incan Viracochan aikakaudella, kun tämä valloitti alueen Cuscon itäpuolella. Inkojen vaikutusalue päättyi Amazonin viidakon reunaan. 1400-luvulla Túpac Inca Yupanqui yritti valloittaa alueen, mutta ylängön olosuhteista poikkeava kuuma ja kostea ilmasto koitui sotajoukon kohtaloksi. Lähes kolmasosa sotilaista menehtyi, ja inkat joutuivat vetäytymään. Antisuyun alueella oli hyvin monenlaisia luonnonolosuhteita ja ilmastoja: siihen kuului sekä itäisten Andien jyrkkiä rinteitä ja ruohoylänköä että vuoristometsiä. Ilmastoa leimasivat voimakkaat rankkasateet ja rehevä kasvillisuus. Ylängöillä voitiin viljellä perunaa ja kvinoaa ja alangoilla maniokkia ja trooppisia hedelmiä; muita alueen luonnonvaroja olivat koka, lääkekasvit, kulta ja linnunhöyhenet. Antisuyussa asui melko vähän ihmisiä, eivätkä inkat laajentaneet valtakuntaansa enää alle 1500 metrin korkeudella sijainneeseen sademetsään. Sittemmin Antisuyu tarjosi inkoille pakopaikan espanjalaisilta ja sissisodan keskuksen.Moseley 1992, s. 32. == Wamanit == Jokainen suyu jakautui wamaneihin eli provinsseihin. Antisuyuun kuuluivat seuraavat wamanit: *Campa *Chunchos *Cunibo *Lare eli Lari *Machiguenga *Omasayo eli Umasuyu *Paucartambo eli Pawqartampu *Piro *Shipibo *Vilcabamba eli Willkapampa == Lähteet == Luokka:Perun alueet Luokka:Inkat
Indriði G. Þorsteinsson

Indriði G. Þorsteinsson (1926 Skagafjörður, Islanti – 3. syyskuuta 2000Indriði G. Þorsteinsson, (muistokirjoitus) mbl.is 5.9.2000, viitattu 9.5.2021 ) oli islantilainen kirjailija ja sanomalehti Timinnin päätoimittaja. Hänen läpimurtoteoksensa on Numero 79 ajoon. Hän kuvaa siinä maaseudun väen juurettomuutta kaupunkielämässä. Hän on käsitellyt myös toisen maailmansodan miehityksen aikana Islannissa tapahtunutta yhteiskunnallista muutosta. Hänen esikoisromaaninsa Sjötíu og níu af stöðinni ilmestyi 1955. Hän on toisen maailmansodan jälkeisen Islannin kirjallisuuden klassikoita.Stern in der Ferne. Neue Zürcher Zeitung 22. 2.2011, viitattu 9.5.2021 Indriði G. Þorsteinssonin poika on kirjailija Arnaldur Indriðason.Indriði G. Þorsteinsson, press.is, viitattu 9.5.2021 ==Suomennetut teokset== * Numero 79 ajoon! (79 äf stödinni), suom. Kai A. Saanila, WSOY 1963. ==Lähteet== Luokka:Islantilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Kokkolan sankarimuistomerkki

thumb|Viljo Savikurki: Kokkolan sankarimuistomerkki Pro Patria (1954), punainen graniitti, Kokkolan Marian hautausmaaa, Kokkola. Kokkolan sankarimuistomerkki Pro patria on kuvanveistäjä Viljo Savikurjen veistämä sankarihautojen muistomerkki Kokkolan Marian hautausmaalla. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1954.Kokkola, Marian hautausmaa; Sotasampo.fi Patsas muodostuu kaksipuolisesta reliefistä. Etusivun vasemmassa reunassa on kuvattu sotaan lähtevä sotilas. Kahdesta sotilaasta koostuva sommitelma oikealla kuvaa haavoittuneen sotilaan viimeisiä hetkiä. Reliefin takasivulla on esitetty sotilaan leski, äiti ja poika. Teos on veistetty Vehmaan punaisesta graniitista. Kaksipuolisen reliefin taustakuvasta toinen kappale on esillä Vehmaan kivityömuseosta ja Vehmaan kotiseutumuseosta koostuvilla Vehmaan museoilla Vehmaan Lahdingon Huolilassa. Taustakuva jäi jäljelle, kun sankaripatsaan ensimmäinen kappale tuhoutui junakuljetuksen yhteydessä sattuneessa tulipalossa vuonna 1953. Vakuutus korvasi vahingon ja patsas veistettiin kokonaisuudessaan uudelleen. Myöhemmin vuonna 1999 kiviveistämö lahjoitti reliefin Vehmaan museoille ehdolla, ettei reliefin kuvapuoli saisi näkyä suoraan tielle. ==Lähteet== Luokka:Kokkolan patsaat ja veistokset Luokka:Kokkolan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kokkolan kulttuuri Luokka:Vehmaa
Mamoutou Diarra

Mamoutou Diarra (s. 21. toukokuuta 1980 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Diarra edusti Ranskan maajoukkuetta vuoden 2005 EM- kilpailuissa voittaen pronssia ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Hän edusti urallaan valtaosin ranskalaisseuroja ja pelasi myös Kreikassa ja Italiassa. == Elämä ja urheilu-ura == Diarra edusti Ranskan miesten maajoukkuetta Serbia ja Montenegron EM-kilpailuissa 2005, missä Ranska voitti pronssia, ja Japanin MM- kilpailuissa 2006, missä maa sijoittui viidenneksi. Hän edusti Ranskaa vuosina 2004–2009 yhteensä 44 maaottelussa 3,6 pisteen keskiarvolla.teamfrancebasket.com Seurajoukkuetasolla Diarra pelasi pääosin kotimaassaan mutta myös Kreikassa ja hetken aikaa Italiassa. Pisimpään hän edusti vuosina 2000–2005 Paris Basket Racingiä.lnb.fr == Lähteet == * Profiili teamfrancebasket.com * Mamoutou Diarra International Stats Basketball- Reference.com * Profiili lnb.fr === Viitteet === Luokka:Ranskalaiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Valtteri Laine

Valtteri Laine (s. 8. lokakuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja. Laine edustaa F-Liigassa pelaavaa vantaalaista seuraa Tikkurilan Tiikerit. Laine on edustanut koko uransa samaa seuraa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Valtteri Laine F-Liigan verkkosivuilla Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat
Sirtaki

Sirtaki tai harvemmin syrtaki () on kreikkalainen tanssi, jonka Giórgos Proviás koreografioi vuoden 1964 elokuvaan Kerro minulle, Zorbas. Sirtaki on moderni kansantanssi, ja se on sekoitus hasapiko-tanssin hitaita ja nopeita rytmejä. Tanssia ja Míkis Theodorákisin säveltämää oheismusiikkia kutsutaan joskus myös ”Zorbaksen tanssiksi” elokuvan mukaan. Nimi sirtaki tulee kreikan kielen sanasta sýrtos (σύρτος) ja se puolestaan sanasta sýro (σύρω (τον χορό)), joka tarkoittaa ”vetää” tai ”johtaa tanssia”. Se on yleisnimitys ryhmälle perinteisiä kreikkalaisia tansseja, joiden tyyli on niin sanotusti ”vetävä”, vastakohtana ”hyppivälle” pidihtos-tyyliselle tanssille (πηδηχτός, pidichtós). Tästä huolimatta sirtaki sisältää sekä hitaampia että nopeampia elementtejä. == Lähteet == Luokka:Kreikan musiikki Luokka:Kreikkalaiset tanssit
J. Vikainen

J. Vikainen voi tarkoittaa seuraavia: * Jussi Vikainen (1907–1992), kuvanveistäjä, professori * Juhani Vikainen (1936–2020), taidegraafikko ja kuvanveistäjä, Jussi Vikaisen poika
Mattias Kokljuschkin

Mattias Kokljuschkin (s. 13. huhtikuuta 1995) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kokljuschkin edustaa F-Liigassa pelaavaa vantaalaista seuraa Tikkurilan Tiikerit. Kokljuschkin on edustanut urallaan suomessa ainoastaan Tikkurilan Tiikereitä. Hän on pelannut myös Svenska Superliga:ssa . == Lähteet == == Aiheesta muualla == * F-Liigan pelaajakortti Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset salibandyn pelaajat
Akalauttapää

Akalauttapää (inarinsaameksi Ákálávttááuáivášhttps://eralehti.fi/2017/12/11/mihin-kiipesin-eli-mita- tunturien-nimet-tarkoittavat/) on Tsarmitunturin erämaa-alueella Inarissa sijaitseva pyöreälakinen tunturi, jonka korkeus on 507 metriä mpy. Se on Tsarmitunturin erämaa-alueen korkein kohta.https://www.kyppi.fi/palveluikkuna/mjhanke/read/asp/hae_liite.aspx?id=114703&ttyyppi;=pdf&kansio;_id=148 Akalauttapään ja Tsarmitunturin ylängön välissä on jyrkkä ja syvä kuru.https://www.luontoon.fi/tsarmitunturi Tunturin huipulla on lautarakennuksen jäänteet. Rakennuksen on epäilty olleen toisen maailmansodan aikainen ilmavalvontamaja tai palovartijan maja. ==Katso myös== * Luettelo Suomen korkeimmista kohdista == Lähteet == Luokka:Inarin tunturit
Palluau-sur-Indre

Palluau-sur-Indre on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 35 kilometriä Châteauroux’n kaupungista luoteeseen. Kunnan nähtävyyksiä on yksityisomistuksessa oleva feodaaliajan linna Château de Palluau-Frontenac, joka tunnetaan myös nimellä Château de Palluau-sur-Indre. Linnan tunnetuin asukas on ollut Frontenacin ja Palluaun kreivi Louis de Buade, joka oli Uuden Ranskan kuvernööri 1600-luvulla. Kunnan keskustassa oleva Saint-Sulpicen kirkko on peräisin 1100-luvulta. Kirkko on julkisivultaan yksinkertainen, mutta sisältä runsas lasimaalauksineen ja veistoksineen. Ulkoasultaan vieläkin vaatimattomampi on Saint-Laurentin pappila, jonka sisäseiniä koristavat vanhat frekot. Tiedosto:Château_de_Palluau-Frontenac_-_Nord.JPG|Château de Palluau- Frontenac Tiedosto:Palluau-sur-Indre_(Indre)_(27745779987).jpg|Saint-Sulpicen kirkko Tiedosto:Palluau-sur-Indre_(Indre)_(40809889510).jpg|Kirkko sisältä Tiedosto:Palluau-sur-Indre_(Indre)_(21917482746).jpg|Saint-Laurentin pappila Tiedosto:Vierge_en_majesté_(Palluau).JPG|Pappilan freskoja ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indren kunnat
Cuntisuyu

Cuntisuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli suyusta Antisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Yhdessä Collasuyun kanssa se oli osa Inkavaltakunnan "alempaa puolikasta" Urin Suyukunaa.D’Altroy, Terence N. (2005). The Incas. Blackwell Publishing: Malden, p. 42-43, 86-89Steward, Julian H. & Faron, Louis, C. (1959). Native Peoples of South America. McGraw- Hill: New York, p. 185-192 Cuntisuyu sijaitsi Cuscon ja Tyynenmeren välissäMoseley 1992, s. 32, 41. ja oli neljästä suyusta pienin. Pienen ja harvaan asutun Cuntisuyun maisemaa hallitsivat kuivat Andien länsirinteet ja rannikon rutikuiva autiomaa, jotka ulottuivat nykypäivän Arequipasta Perun etelärannikolle. Alueen läpi virtasi 15 lyhyttä jokea, joiden rannoilla voitiin viljellä maata. Talvisin ja El Niñon aikaan alue sai kosteutta merisumusta, ja viljely oli tavallista tuottoisampaa. Arkkitehtonisesti inkat mukauttivat rakennustyyliään alueella vastaamaan paikallisten kulttuurien tyyliä, jonka rakennukset sopivat paremmin kuumaan ja kuivaan ilmastoon. Niinpä ylängöillä yleisen muurauksen sijaan Cuntisuyun rakennukset tehtiin tavallisimmin tiilestä. == Wamanit == Jokainen suyu jakautui wamaneihin eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat wamanit: * Acari * Angará * Arequipa eli Ariqipa * Atico * Aymara * Camaná * Caravelí * Cavana eli Qhawana * Chanca eli Chanka, kutsutaan myös nimellä Andahuayla tai Andawaylla. * Chilque * Choclococha eli Chuqlluqucha * Chocoruo eli Chukurpu * Chumbivilca eli Chumpiwillka * Contisuyo eli Kuntisuyu * Cotabamba eli Kutapampa * Huanca eli Warka * Ica eli Ika * Nazca eli Naska * Ocoña eli Ukhuña * Parinacocha eli Pariwanaqucha * Ketšua eli Qhichwa * Quilca eli Qillqa * Rucana eli Ruk'ana * Sora * Vilcas eli Willka * Yanahuara eli Yanawara * Yauca eli Yawka == Lähteet == Luokka:Perun alueet Luokka:Inkat
Rehtorien kivi

Rehtorien kivi on alkujaan Vehmaan maatalousoppilaitoksen pihalle sen uuden päärakennuksen valmistuttua pystytetty muistomerkki kahdelle maatalousoppilaitoksen entiselle rehtorille, Selim Liipolalle ja Väinö Mikkolalle. Kun oppilaitos lopetti toimintansa, kivi siirrettiin Vehmaan kotiseutumuseon pihaan Vehmaan Lahdinkoon. Kiven reliefit on tehnyt J. Vikainen. ==Lähteet== Luokka:Suomen muistomerkit Luokka:Vehmaa
Vaeltajat (romaani)

Vaeltajat () on Olga Tokarczukin romaani vuodelta 2007.Olga Tokarczuk Tapani Kärkkäinen Tapani Kärkkäisen suomentamana kirjan julkaisi Otava vuonna 2012.Vaeltajat Otava Vaeltajat koostuu kertomuksista, joita yhdistää liikkeen ja matkalla olemisen teema. Keskeisenä aiheena käsitellään myös elämää matkana kohti kuolemaa. Nimensä teos on saanut Venäjällä 1700-luvulla perustetusta vanhauskoisesta lahkosta. Kirjasta myönnettiin vuonna 2008 Nike-palkinto. Suomennoksesta myönnettiin vuonna 2013 Mikael Agricola -palkinto ja Jennifer Croftin englanninkielisestä käännöksestä Flights vuonna 2018 Kansainvälinen Booker-palkinto. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset kirjat Luokka:Vuoden 2007 kirjat
Teemu Hintikka

Teemu Hintikka (s. 1997) on suomalainen muodostelmaluistelija. Hän aloitti luistelu-uransa Jyväskylässä vuonna 2003 Jyväskylän Taitoluisteluseurassa ja viimeiset vuodet Jyväskylässä hän luisteli Ice Diamonds -joukkueessa. Hintikka muutti Espooseen vuonna 2017 ja aloitti siellä senioreissa, koska sinne perustettiin SM-senioreille sarja. Vuonna 2021 hän lopetti luistelu-uransa SM- senioreissa ja sanoi yhdeksi syyksi vaakaliu’un, joka on hänen kaltaiselleen miehelle vaikea suorittaa. Kaudella 2020–2021 Hintikka oli Suomessa ainoa miesluistelija SM-tasolla, ja luistelu-uran lopetettuaan hän siirtyi valmentajan rooliin. Viimeisinä aktiivivuosina hän luisteli Lumineers- joukkueessa, joka on Espoo Synchronized Skatersin joukkue. Hintikka on ollut erityisen suosittu muodostelmaluistelija muiden luistelijoiden silmissä, mikä todennäköisesti johtuu siitä, että muodostelmaluistelussa miesluistelijat ovat hyvin harvinaisia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hangonsilta

Hangonsilta on Hyvinkään ydinkeskustassa sijaitseva kaupunginosa, joka kuuluu Viertolaan. Sen rakennustyöt alkoivat 2010-luvun lopussa Hanko–Hyvinkää-radan ratapiha-alueella. Alueen asukasluvun odotetaan nousevan noin 2 000 henkilöön. Kaupunginosa sijaitsee Hyvinkään rautatieaseman välittömässä läheisyydessä ja vastapäätä Suomen rautatiemuseota ja entistä Hyvinkään Hangon radan rautatieasemaa. Hangonsilta on entistä suomaata, joka on täytetty. Maa-aines on aiemmin ollut pilaantunutta teollisuudesta ja ratapiha-alueesta johtuen, mutta se on sittemmin saatu puhdistettua. Kaupunginosan itäosassa sijaitsee vuonna 1928 valmistunut Rentto Oy:n Hyvinkään kenkätehtaan rakennus. Tehdas oli toiminnassa vuoteen 1990 asti. Rakennuksessa toimii nykyään Hyvinkään kaupungin tekninen virasto. Hangonsiltaan valmistui vuonna 2020 Kipinä-talo, jossa uusi Hyvinkään lukio aloitti toimintansa. Rakennuksessa toimii myös Hyvinkään opisto. Lisäksi kaupunginosaan on suunnitteilla Red Carpet Arena -niminen monitoimiareena.https://www.aamuposti.fi/paikalliset/1659305. Hangonsillan yhdistää Hyvinkään keskustaan vuonna 2021 valmistunut, Hanko- Hyvinkää-radan ylittävä 300 metriä pitkä Vanhankirkonsilta. Tämän kävelysillan lisäksi keskustaan pääsee jo vuonna 1955 valmistuneen Siltakadun sillan kautta. Kaupunginosassa on kaksi puistoa: Veturitallinpuisto ja Yhdysvaltoihin lähteineiden suomalaissiirtolaisten Ellis Islandilla sijainneen vastaanottokeskuksen mukaan nimetty Ellis Islandin puisto. Hangonsillassa sijaitsee myös siirtolaisuuden mukaan nimetty Ameriikanraitti. == Lähteet == Luokka:Hyvinkään kaupunginosat
Promenadigalleria

Promenadigalleria on taidegalleria Hyvinkäällä. Se sijaitsee Vaiveronkadun ja Harjukadun risteyksessä Vieremän kaupunginosassa, 1800-luvulta peräisin olevassa Terijoelta Hyvinkäälle tuodussa huvilamaisessa puurakennuksessa.https://www.visithyvinkaa.fi/en- FI/page/5f9698c56a703b3f8cbceba3 Galleriassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, joiden järjestäjänä toimii Hyvinkään taiteilijaseura. Taidenäyttelyiden lisäksi Promenadigalleriassa toimii taidekehystämö ja -lainaamo sekä taidetarvikemyymälä.https://hyvinkaantaiteilijaseura.com/historiaa/ ==Katso myös== *Hyvinkään taidemuseo == Lähteet == Luokka:Hyvinkään kulttuuri Luokka:Suomen taidegalleriat
Märsön

Märsön on Mälarenin saari Ruotsissa Enköpingin kunnassa Uppsalan läänissä ja Strängnäsin kunnassa Södermanlandin läänissä. == Maantietoa == Märsön sijaitsee Mälarenin keskiosan saaristossa suuren Tosterönin Aspönin saarenosan pohjoispuolella. Saarien välissä sijaitsee Grannäsfjärden, joka on kapea ja matala salmi ja jonka läpivirtaus on vähentynyt salmen poikki rakennetun pengertien takia. Pohjoispuolella sijaitsee Hjulstafjärden, länsipuolella Agnesund ja idässä Oknöfjärden. Saari on 5,3 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on noin 330 hehtaaria eli 3,3 neliökilometriä . Märsönin länsipuolella on Tedarön sekä Lilla- ja Stora Kalvholmen. Grannäsfjärdenissä on viisi luotoa, joista Stora Skansen on suurin. Märsönin pohjoispuolella sijaitsee Koholmen, joka jakaa Hjulstafjärdenin kahtia. Koholmenin seuralaissaaria ovat esimerkiksi Kyrksundet, Högarna, Pilholmen ja Tallskär. Oknöfjärdenin vastaranta kuuluu Oknölle ja järvenselällä sijaitsevat pienet Helgonskär, Horsgarn ja Svinryggen. Saarelle on kiinteä tieyhteys mantereen ja Aspönin välillä, sillä valtatie 55 kulkee saaren yli pohjois- etelä-suunnassa. Aspönistä tulee Grannäsfjärdenin yli 120-metrinen pengertie, jossa on Märsönin puolella kapea silta-aukko. Tie kulkee Västra Märsönin läpi ja se ylittää Hjulstafjärdenin ensin pengertietä ja sitten Hjulstabron siltaa pitkin. Se alkaa Märsönin puolella 500 metriä pitkällä pengertiellä, se jatkuu sitten 500 metriä pitkällä sillalla, ja lopuksi on mantereelle jatkuva alle 100 metriä pengertie. Valtatie johtaa pohjoisessa Enköpingiin. Saaren asuinalueilla asuu yhteensä noin 230 asukasta. Suurin osa saaresta, eli sen luoteispuoli, kuuluu Enköpingin kuntaan ja kaakkoispuoli Strängnäsin kuntaan. Maakuntaraja seuraa saaren yli sen matalimmasta kohdasta. == Historiaa == Nykyisen Märsön saari on vuosisatoja sitten muodostunut kolmesta saaresta, jotka maankohoamisen seurauksena ovat maatuneet toisiinsa kiinni. Maakuntaraja on silloin sovittu kulkemaan kahden saaren välisessä salmessa. Kun saaret yhdistyivät, jäi maakuntaraja edelleen kulkemaan uuden saaren matalan kohdan ylitse. Kartoissa käytettyjen paikannimien mukaan saaret ovat olleet Märsön, Skärsholm ja Vadholmsholm. Hjulstabron 0416.jpg|Hjulstabron Hjulstabron geschlossen vom Schiff.jpg Hjulstabron offen vom Schiff.jpg|Hjulstabron kääntösilta avattuna rahtilaivalle == Katso myös == * Luettelo Mälarenin saarista == Lähteet == === Huomioita === === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Västra Märsöns Tomtägarförening Luokka:Mälarenin saaret Luokka:Enköpingin kunta Luokka:Strängnäsin kunta
Chinchaysuyu

Chinchaysuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli suyusta Antisuyun, Collasuyun ja Cuntisuyun ohella. Valtakunnan luoteisosassa sijainnut väkirikkain suyu käsitti entisen Chimú-valtakunnan alueen ja suuren osan Pohjois-Andeista. Laajimmillaan suyu ulottui Perusta suureen osaan nykyistä Ecuadoria ja jonkin verran myös Kolumbian puolelle.D’Altroy, Terence N. (2005). The Incas. Blackwell Publishing: Malden, p. 86-87 Yhdessä Antisuyun kanssa se oli osa valtakunnan yläosaa Hanan Suyukunaa.D’Altroy, Terence N. (2005). The Incas. Blackwell Publishing: Malden, p. 42-43, 86-89Steward, Julian H. & Faron, Louis, C. (1959). Native Peoples of South America. McGraw- Hill: New York, p. 185-192 Alueen nimi juontuu nykyisellä Ican alueella aikoinaan vaikuttaneesta Chinchan kulttuurista. Ekologisesti ja etnisesti alue oli erittäin heterogeeninen, ja paremman valvonnan ja vakauden ylläpitämiseksi inkat antoivat eri heimojen säilyttää monet omat uskomuksensa ja perinteensä. Chinchaysuyu oli toiseksi suurin Inkavaltakunnan neljästä suyusta. Vuoriston lisäksi sen maisemaan kuului kuiva ruohikkomaa, joka muuttui pohjoiseen mentäessä kosteammaksi. Joet virtasivat syvissä kanjoneissa, eikä viljelysmaata ollut kovin paljon. Pohjoisosissa oli trooppista kasvillisuutta ja kostealla rannikolla mangrovesuota, mutta myös kuivaa autiomaata. Rannikon autiomaan läpi virtasi 40 jokea, joiden ympärille inkat rakensivat kanaaliverkoston.Moseley 1992, s. 41. Qhapaq Ñan eli Suuri Inkatie kulki Chinchaysuyun halki yhdistäen inkojen pääkaupungin Cuscon kaukana pohjoisessa sijaitsevaan Quitoon, nykyisen Ecuadorin pääkaupunkiin. Chinchaysuyu tunnetaan Huayna Capacin, viimeisen inkahallitsijan Atahualpan ja hänen veljensä Huascarin isän synnyin- ja kuolinseutuna. Ennen inkojen sisällissodan alkua kuolleen inkahallitsijan poika Atahualpa hallitsi suurta osaa Chinchaysuyusta pääkaupunkinaan Quito. == Wamanit == Jokainen suyu jakautui wamaneihin eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat wamanit: * Atavillo eli Atawillu * Ayavaca eli Ayawax'a * Cajamarca eli Q'asamarka * Cajatambo eli Q'asatampu * Calva eli Kalua * Casma * Chachapoya * Chancay * Chao tai Suo * Chicama * Chicla eli Chillqa * Chimbote eli Sancta * Chimu * Chincha * Chinchayqucha * Conchuco * Huacrachuco * Huamachuco * Huamali * Huambo eli Wampu * Huancabamba eli Wañkapampa * Huancavilca eli Wankawillka * Huánuco * Huarco * Huarmey * Huaura * Huayla eli Waylla * Lambayeque * Lima eli Rimaq * Lurin * Mala * Moyobamba eli Moyopampa * Nepeña eli Wampachu * Ocro * Olmos eli Olmo * Pacasmayo * Parmunca * Pinco * Pisco * Piura * Shawsha eli Jauja * Tarma eli Tarama * Tumbes eli Tumpis * Virú eli Wanapu * Yauyo == Lähteet == Luokka:Perun alueet Luokka:Inkat
Louis de Buade

Louis de Buade, Frontenacin ja Palluaun kreivi (12. toukokuuta 1622 – 28. marraskuuta 1698), oli Uuden Ranskan kuvernööri vuosina 1672–1682, ja uudestaan vuosina 1689–1698. Louis de Buade edusti koko Uuden Ranskan palvelusvuosinaan, lähes 20 vuoden ajan, Ranskan kuningas Ludvig XIV:n hallintoa. Hän torjui voitokkaasti englantilaisen hyökkäyksen Québeciin vuonna 1690. Lisäksi hän osallistui Uuden Ranskan alueen laajentumiseen, ja taisteluista englantilaisten lisäksi irokeesien hyökkäyksiä vastaan. == Elämä Ranskassa == Louis de Buade syntyi 12. toukokuuta 1622 Saint-Germain-en-Layen linnassa. Hänen isänsä Henry de Buade kuoli muutama viikko myöhemmin 29. kesäkuuta 1622 Saint-Antonin piirityksessä, joka oli osa Ranskan uskonsotia. Koulunsa hän kävi jesuiittakoulussa, ja liittyi sen jälkeen armeijaan 17-vuotiaana. Armeijassa hän osallistui useisiin taisteluihin kolmikymmenvuotisessa sodassa. Orbetellon taitelussa vuonna 1646 hän loukkasi oikean käsivartensa, josta hän ei koskaan parantunut. 28. lokakuuta 1648 Louis de Buade meni salaa naimisiin Anne de la Grange-Trianonin (1632–1707) kanssa, joka oli valtavan omaisuuden perillinen. 7. toukokuuta 1651 he saivat pojan. François-Louis de Buade oli heidän ainoa lapsensa. Hän liittyi myös armeijaan, ja kuoli ilman jälkeläisiä Saksassa vuonna 1672 tai 1673. == Uusi Ranska == 7\. huhtikuuta 1672 Louis de Buade sai kuninkaalta Uuden Ranskan kenraalikuvernöörin viran. Hänen ensimmäisen kautensa suurin saavutus oli Mississippijoen löytäminen, jonka jälkeen hän rakennutti suuren linnakkeen Ontario-järven rannalle, ja jolle annettiin nimi Fort Frontenac. Hän kuitenkin riitautui paikallisten viranomaisten kanssa vuonna 1682, ja hänet palautettiin Ranskaan. Seitsemän vuoden jälkeen vuonna 1689 hän palasi Uuteen Ranskaan. Englantilaiset olivat tuona aikana käyneet sotaisimmiksi. Englantilaiset olivat ottaneet Fort Frontenacin itselleen, ja Louis de Buade otti sen takaisin ranskalaisille. Lisäksi hän teetti linnoitustöitä Québecissä ja Montrealissa. Vuonna 1690 englantilaisjoukot hyökkäsivät Québeciin vuonna 1690, mutta ranskalaiset onnistuivat torjumaan sen. Tämän jälkeen englantilaiset eivät enää hyökänneet Ranskan siirtomaata kohtaan, mutta he aseistivat irokeesejä hyökkäämään ranskalaisten kimppuun. Louis de Buade rakennutti linnoituksia Mississippin alueelle ja sitä ympäröivälle preerialle. Vuonna 1697 Ranskan ja Englannin välillä allekirjoitettiin rauha (Ryswickin sopimus). Syksyllä 1698 Louis de Buade sairastui vakavasti, ja hänen terveytensä heikkeni nopeasti. Hän kuoli 28. marraskuun 1698. Hänet on haudattu Québecin Notre-Dame katedraaliin. Tiedosto:Anne_de_La_Grange- Trianon,_comtesse_de_Frontenac.jpg|Anne de la Grange-Trianon ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset viranhaltijat Luokka:Uusi Ranska Luokka:Vuonna 1622 syntyneet Luokka:Vuonna 1698 kuolleet
Kake Randelin (1985)

Kake Randelin on iskelmälaulaja Kake Randelinin albumi vuodelta 1985. Sen on tuottanut Timo Lindström ja sovittanut Jori Sivonen, joka on myös säveltänyt yhtä lukuun ottamatta kaikki albumin kappaleet. Kappaleella ”Unessa on mahdollisuus” laulaa myös Meiju Suvas. ==Kappaleet== # # # # # # (yhdessä Meiju Suvaksen kanssa) # # # # # # ==Lähteet== *Discogs.com -äänilevytietokanta *Fenno-musiikkiarkisto, levyhaku Kake Randelin Luokka:Vuoden 1985 albumit Luokka:Kake Randelinin albumit Luokka:Timo Lindströmin tuottamat albumit
Yasushi Inoue

Yasushi Inoue (1907 Asahikawa, Japani – 1991Petri Liukkonen, Yasushi Inoue, Books and Writers, Authors' Calendar, viitattu 9.5.2021 ) oli japanilainen kirjailija ja toimittaja. Hän opiskeli estetiikkaa Kioton yliopistossa, josta hän valmistui 1936. Hän oli Mainichi Shimbun toimittaja ja Mainichi- kustantamossa apulaispäällikkönä. Sitten hän jäi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen läpimurtoteoksensa on Metsästyskivääri (1949). Hänen teostensa teema on ihmisen yksinäisyys ja vieraantuneisuus. Hän on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja ja novelleja. ==Suomennetut teokset== * Metsästyskivääri, engl. laitoksesta The Hunting Gun suom. Hilkka Mäki, Helsinki: Weilin + Göös 1966. Sarja: Weilin & Göösin kirjasto, 3 ** Metsästyskivääri, kuunnelma, Yleisradion äänitallenne 1989 * Erään väärentäjän elämä, suom. Kai Nieminen, Otava 1971 ** 2. p. 1984 ISBN 951-1-02051-X jossa mukana novelli "Vanha velka" Pirkko Vahervuoren suomentamana. – Novellivalikoima ilmestynyt englanniksi nimellä The counterfeiter, josta novelli "Täysikuu" on suomennettu, novellit "Erään väärentäjän elämä" ja "Obasute" suomennettu japaninkielisistä alkuteksteistä.Inoue Yasushi, Kirjasampo, viitattu 9.5.2021 * Äitini tarina, englanninkielisestä laitoksesta suom. Jarkko Laine, Helsinki: Otava 1986 ISBN 951-1-09017-8 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Japanilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Markus Hirvonen

Markus Hirvonen (s. 1983https://www.leijonat.fi/index.php/pelaajat?lkq=126937652865611996455789, Eno) on suomalainen sairaanhoitaja ja hallintotieteiden maisteri, joka on toiminut Pohjois-Karjalan maakuntajohtajana eli Pohjois-Karjalan maakuntaliiton johtajana loppuvuodesta 2020 lähtien. Ennen maakuntajohtajuutta Hirvonen työskenteli Juuan kunnanjohtajana vuodesta 2016. Sitä ennen hän oli Siun sotea edeltäneen Pohjois-Karjalan sairaanhoito- ja sosiaalipalvelujen kuntayhtymän hallintopäällikkö. Tätä aiemmin hän työskenteli oikeustieteen opintojensa ohessa myös sairaanhoitajana. Hirvonen on valmistunut sairaanhoitajaksi, suorittanut ylemmän amk-tutkinnon sosiaali- ja terveysalan kehittämisen ja johtamisen koulutusohjelmassa Savonia-ammattikorkeakoulussa ja valmistunut sitten hallintotieteiden maisteriksi Itä-Suomen yliopiston oikeustieteen laitokselta. Hirvonen asuu perheineen Juuassa. Hän on toiminut muun muassa jääkiekon erotuomarina ja tavannut Juuan kunnan nuoria mopoilijoita Mopomiitissä. Puheviestinnän valtakunnallinen tieteellinen yhdistys Prologos palkitsi hänet mutkattomasti nuorten mopoilijoiden kanssa sujuneen vuoropuhelun johdosta Vuoden vuorovaikutusteko -tunnustuksella (2017). Hän on noussut valtakunnallisten viestimien huomion kohteeksi myös hänen Juuan kunnanjohtajana toimiessaan keksimien, työhyvinvointia ylläpitämään tarkoitettujen kiky-jumppien seurauksena. ==Lähteet== Luokka:Maakuntajohtajat Luokka:Juuan kunnanjohtajat Luokka:1980-luvulla syntyneet Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset sairaanhoitajat Luokka:Suomalaiset jääkiekkotuomarit
Aleksandr Volkov (vapaaottelija)

Aleksandr Jevgenjevitš Volkov (, s. 24. lokakuuta 1988 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen raskaansarjan vapaaottelija. Hän on entinen Bellatorin kaksinkertainen raskaansarjan mestari ja M-1 Globalin raskaansarjan mestari. Volkov on otellut UFC:ssä vuodesta 2016. ==Saavutukset== ;Ultimate Fighting Championship *Illan suoritus (kahdesti, vs. Fabrício Werdum, Alistair Overeem) *Illan kamppailu (kerran, vs. Stefan Struve) ;Bellator MMA *Kauden 7 raskaansarjan mestaruus *Kauden 10 raskaansarjan mestaruus *Raskaansarjan mestaruus (kerran) ;M-1 Global *Raskaansarjan mestaruus (kerran, puolusti kerran) ==Muualla== Volkov on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä EA Sports UFC 3 (2018) ja EA Sports UFC 4 (2020).UFC 3 Men's Heavyweight Fighter Roster and Rating ea.com Viitattu 9.5.2021 EA SPORTS UFC 4 Roster - All Fighters in UFC 4 gamesatlas.com 23.7.2020 Viitattu 9.5.2021 ==Lähteet== Luokka:Venäläiset vapaaottelijat Luokka:Kyokushinin harjoittajat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Lunar Injection Kool Aid Eclipse Conspiracy

The Lunar Injection Kool Aid Eclipse Conspiracy on Rob Zombien seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. maaliskuuta 2021. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Soundi: Levyarvio: Räkäjunttausta ja kaikkea muuta mahdollista boogieta – Rob Zombie on yhä oma sekava itsensä Viitattu 11.8.2021. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The Lunar Injection Kool Aid Eclipse Conspiracy Discogsissa Luokka:Rob Zombien albumit Luokka:Vuoden 2021 albumit
Alain Mosconi

Alain Hermès Robert Mosconi (s. 9. syyskuuta 1949 Puteaux) on ranskalainen uimari ja olympiamitalisti. Mosconi edusti Ranskaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968 ja Münchenin kesäolympialaisissa 1972. Méxicossa 1968 hän saavutti pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja kilpaili myös 200 metrin vapaauinnissa sijoittuen viidenneksi sekä 4 × 200 metrin sekauintiviestissä jossa Ranska sijoittui viidenneksi. Münchenin olympialaisissa 1972 Mosconi kilpaili 100 metrin perhosuinnissa sijoittuen sijalle 30 sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Mosconi saavutti Utrechtissa 1966 EM-pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja Barcelonassa 1970 EM-hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Mosconi edusti CN Marseille -seuraa. Hän on pituudeltaan 181-senttimetrinen ja painaa 80 kilogrammaa. Sitten hänestä tuli Ford Automobilesin myyntijohtaja Ranskassa, sitten General Motors-autokonsernien Ranskan, Opel-brändin, Seat Francen pääjohtaja, sitten Fiat Auto France -konsernin, Fiatin, Alfa Roméon ja Lancian toimitusjohtaja ja toimitusjohtaja, ennen kuin hän osti BMW "Psykologisen ongelman", Alain Mosconin todistus, L' Anti-Crise, Jean-Pierre Thiollet, Dunod Edit. (Pariisi), 1994, s. 64-65. vuoteen 2007 asti. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset uimarit Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Richard Gay

Richard Nicolas Gay (s. 6. maaliskuuta 1971 Chamonix) on ranskalainen kumparelaskija. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sai kumparelaskussa pronssia. Maailmanmestaruuskilpailuihin Gay osallistui kaksi kertaa. Vuonna 1999 Haslibergissä hän oli parikumparelaskussa viides ja kumparelaskussa 12:s. Vuonna 2001 Whistlerissä hän oli kumparelaskussa neljäs ja parikumparelaskussa yhdeksäs. Maailmancupissa Gay voitti kerran, vuonna 2001 Steamboatissa parikumparelaskussa. Yhteensä hän oli maailmancupissa kumpare- ja parikumparelaskussa kolmen joukossa viisi kertaa vuosien 1996–2002 aikana. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset freestylehiihtäjät Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lauttalaituri

Lauttalaituri tai lauttapaikka on lautan tai lossin kiinnittymispaikka tauon ajaksi tai ajoneuvojen lastauksen tai purkamisen ajaksi. Pienillä lautoilla eli losseilla laituria voidaan kutsua lossilaituriksi. Lautta ja lossi eroavat määritelmänsä mukaan vain ohjausvaijerin osalta: Lossi liikennöi pääasiassa vaijerinsa ohjaamana ja lautta on vapaasti liikkuva ja ohjattava vesialus . Lauttarannassa voi olla useitakin lauttalaitureita. Näin on usein suurien järvien rannoissa ja merenrannikolla. Lauttarantaa käytetään silloin useiden lauttareittien pysähtymispaikkana ja rannassa voi olla lähtöänsä odottamassa samaan aikaan useita lauttoja. Laivalaiturin erottaa lauttalaiturista sen liikennöinti-idea: laivat lastaavat tavaransa nosturien avulla ruumaansa ja lautat lastataan ajamalla kuormat ajoneuvoineen ajoliuskaa pitkin lautan keulasta, perästä tai kyljestä sisälle. Lastaajana käytetään trukkia tai kuorma-ajoneuvoja. Kuljetettavana on useimmin henkilöautoja, kuorma-autoja ja junia. Irtolastin kuljetus ilman ajoneuvoa on harvinaisempaa. Toisinaan laiturin liikenne tarvitsee ohjausta ja palveluita, joiden järjestämiseksi tarvitaan lauttaterminaali. Lauttalaiturille tai -rannalle autoilijoita ohjataan ja siitä varoitetaan etukäteen liikennemerkillä. Finland road sign A7.svg|Varoitusmerkki: A7 lauttalaituri tai ranta Finland road sign F40.svg|Opastusmerkki: F40 autolautta Adelsöleden Tora, 2012.jpg|Laituri Ädelsöledenillä Mälarenilla Forsand Faehre.jpg|Saapuminen laituriin Forsandissa Norjassa Hönö Pinans Färjeläge.jpg|Hönön laituri Göteborgin saaristossa Viking 6 aug 1978.jpg|Viking Linen laituri Tukholmassa vuonna 1978 == Lähteet == Luokka:Lauttaliikenne Luokka:Liikenneinfrastruktuuri
Édouard Louis

Édouard Louis (ent. Eddy Bellegueule) (s. 30. lokakuuta 1992 Hallencourt) on ranskalainen kirjailija. Louis julkaisi esikoisromaaninsa En finir avec Eddy Bellegueule (suom. Ei enää Eddy) 21-vuotiaana. Omaelämäkerrallinen romaani kertoo Louis'n lapsuudesta ja nuoruudesta köyhässä työläisperheessä. Sen teemoihin kuuluvat väkivalta, köyhyys ja homofobia. Teosta myytiin Ranskassa julkaisuvuonnaan yli 300 000 kappaletta, ja se herätti paljon keskustelua julkisuudessa. Myös Louis'n myöhempi tuotanto perustuu tämän omiin kokemuksiin. Hänen toinen teoksensa Histoire de la violence (suom. Väkivallan historia) pohtii väkivallan rakenteita ja kertoo raiskauksesta ja murhanyrityksestä, joiden uhriksi Louis joutui joulukuussa 2012. Kolmas romaani Qui a tué mon père käsittelee Louis'n isän elämää ottaen samalla kantaa ranskalaiseen politiikkaan. Neljäs romaani Combats et métamorphoses d'une femme kertoo Louis'n äidistä. Louis on opiskellut sosiologiaa École normale supérieuressa Pariisissa. Sosiologinen näkökulma ja etenkin Pierre Bourdieun ajatukset näkyvät Louis'n kirjoituksissa. Romaaniensa lisäksi Louis tunnetaan poliittisesti kantaaottavista mielipidekirjoituksistaan ja esseistään. Louis'n teoksia on käännetty kymmenille kielille, ja niitä on esitetty myös näytelmäsovituksina teattereissa. == Teokset == === Romaanit === * En finir avec Eddy Bellegueule. Éditions du Seuil, 2014. ISBN 9782021117707. * Histoire de la violence. Éditions du Seuil, 2016. ISBN 9782021177787. * Qui a tué mon père. Éditions du Seuil, 2018. ISBN 9782021399431. * Combats et métamorphoses d'une femme. Éditions du Seuil, 2021. ISBN 9782021312546. * Changer : méthode. Éditions du Seuil, 2021. ISBN 9782021483048. * Monique S’evade. Le prix de la liberté. Éditions du Seuil, 2024. ISBN 9782021483468. === Esseekokoelmat === * Édouard Louis, toim., Pierre Bergougnioux, Annie Ernaux, Didier Eribon, Frédéric Lordon, Arlette Farge, Geoffroy de Lagasnerie ja Frédéric Lebaron. Pierre Bourdieu. L'insoumission en héritage. Presses universitaires de France, 2013. ISBN 978-2-13-073208-2. === Suomennetut teokset === * Ei enää Eddy. (En finir avec Eddy Bellegueule.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2019. ISBN 9789520408053. * Väkivallan historia. (Histoire de la violence.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2020. ISBN 9789520410650. * Kuka tappoi isäni. (Qui a tué mon père.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2022. ISBN 9789520436315. * Naisen taistelut ja muodonmuutokset (Combats et métamorphoses d'une femme.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2022. ISBN 9789520436322. * Muutos: metodi (Changer : méthode.) Suomentanut Lotta Toivanen. Tammi, 2023. ISBN 9789520446345. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sara Giraudeau

Sara Giraudeau (s. 1. elokuuta 1985 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen näyttelijä. Hänet on palkittu parhaan sivuosan César-palkinnolla vuonna 2018 roolistaan elokuvassa Petit Paysan. Hänet tunnetaan myös agentti Marina Loiseaun roolista televisiosarjassa Le Bureau, vakoojaverkosto. ==Elämä ja ura== Giradeaun vanhemmat ovat näyttelijä-ohjaaja Bernard Giraudeau (k. 2010) ja näyttelijä Anny Duperey. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä 11-vuotiaana isänsä ohjaamassa elokuvassa Les Caprices d'un fleuve. Seuraavana vuonna hän näytteli teatterissa nuorta porvarisnaista Oscar Wilden näytelmässä Onnellinen prinssi. Suoritettuaan kirjallisuuslinjan ylioppilastutkinnon hän alkoi 17-vuotiaana opiskella näyttelemistä Jean Périmonyn johtamassa teatterikoulussa Pariisissa. Hänen lahjakkuutensa pantiin merkille ja pian hän alkoi saada rooleja teatterista sekä televisiosarjoista. Vuonna 2015 hän sai merkittävän roolin Canal+:n vakoojasarjasta Le Bureau, vakoojaverkosto, jossa hän näyttelee agentti Marina Loiseau'ta, joka lähetetään Iraniin soluttautumaan ydinvoimalaan. Vuonna 2018 hän sai parhaan sivuosan César- palkinnon elokuvasta Petit Paysan. Giradeaun asuu näyttelijä Simon Hubertin kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mihail Isakovski

Mihail Isakovski (1900 Glotovka, Smolenskin kuvernementti, Venäjä – 1973 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen (neuvostoliittolainen) runoilija ja toimittaja. Isakovski toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä. Isakovski käsitteli runoissaan maaseutuaiheita. Runoja on sävelletty suosituiksi lauluiksi. Hän kehitti niin sanottua pseudokansanlaulua, ja lajin tunnetuimpia on "Katjuša". ==Suomennettu tuotanto== Isakovskin tuotannosta on näytteitä teoksissa * 20 Neuvostoliiton runoilijaa, suomentanut Armas Äikiä, Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike 1960 * Uuden runon Venäjä, toim. Toivo Flink, Petrozavodsk: Karelija 1989 ISBN 5-7545-0041-6 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Neuvostoliittolaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Einar Rancken

Alf Einar Engelbrekt Rancken (27. marraskuuta 1861 Pietarsaari – 16. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Kuka kukin on 1954 Einar Ranckenin vanhemmat olivat filosofian tohtori, rehtori, professori Johan Oskar Immanuel Rancken ja Kristina Wilhelmina Asp. Hän pääsi ylioppilaaksi 1880 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa voimisteluopettajatutkinnon 1884. Rancken valmistui sitten filosofian kandidaatiksi 1885, filosofian maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1899 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900. Rancken oli Turun suomalaisen klassillisen lyseon voimistelunopettajana 1887–1890, Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonhistorian kollegana ja voimisteluopettajana 1890–1897, matematiikan ja fysiikan lehtorina Savonlinnan reaalilyseossa 1897–1902 ja Oulun reaalilyseossa 1902–1908, Oulun reaalilyseon rehtorina 1905–1908 sekä Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1911. Viimeksi hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon vanhempana lehtorina 1911–1931. Uno Saxén, Einar Rancken, Gösta Wasenius ja Hans Wasenius sekä joukkueen johtajana toiminut Reinhold Felix von Willebrand tekivät kilpailumatkan Pohjoismaiden kautta Saksaan, Belgiaan ja Sveitsiin kesällä 1885 ja osallistuivat heinäkuussa Dresdenin suurille voimistelujuhlille esittäen siellä muun muassa sauvaliikeohjelman. Osaan matkasta osallistuivat myös Mauritz Waenerberg ja Ivar Wilskman. Rancken ja von Willebrand julkaisivat matkasta myös kirjan Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad.Urheilumme ensimmäinen iskujoukko, Suomen Kuvalehti, 19.12.1935, nro 51-52, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Einar Rancken oli naimisissa vuodesta 1887 Vera Karolina Cannelinin kanssa. == Julkaisuja == * Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad; kirj. Reinhold Felix von Willebrand ja Einar Rancken. Edlund, Helsingfors 1885 * Undersökning af svaflets liniespektrum, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1897 * Grafisk framställning av algebraiska funktioner. Helsingfors 1914 * Lärobok i algebra för mellanskolan. Söderström, Helsingfors 1915, 7. painos 1946, ilmestyi suomeksi nimellä Keski- koulujen algebran oppikirja. Gummerus 1919, 5. painos 1931 * Lärobok i algebra 2, För gymnasialklasserna. Söderström, Helsingfors 1917, 5. painos 1944, ilmestyi suomeksi nimellä Algebran oppikirja: lukioluokkia varten. 2. painos Gummerus 1927 * Släkten Rancken i Finland: tabeller. Tekijä, Helsingfors 1928 * Piirteitä C. H. Aspin elämästä ja toiminnasta. Suomi 5, 16. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1933 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Live at Third Man Records

Live at Third Man Records on yhdysvaltalaisen laulajan Billie Eilishin livealbumi. Albumi on äänitetty 6. marraskuuta 2019 Nashvillessä Eilishin ja hänen veljensä Finneas O’Connellin akustisessa konsertissa. Albumi julkaistiin 6. joulukuuta 2019, ja siitä on tehty vain vinyyliversio. == Kappaleet == # # (F. O’Connell) # # # # # # # # (F. O’Connell) ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2019 konserttitallenteet Luokka:Billie Eilishin albumit
Atos (yritys)

Atos on ranskalainen digitaalisten palvelujen yritys (ESN), joka perustettiin vuonna 1997. Se on yksi maailman 10 suurimmasta ESN: stäAtos intègre le TOP 10 mondial des SSII !. Sen vuotuinen liikevaihto on vuonna 2019 lähes 11 miljardia euroa ja noin 110 000 työntekijää hajautettuna 73 maahanLes résultats annuels 2017 d'Atos . Ryhmä, joka on Euroopan johtava pilvi-, kyberturvallisuus- ja supertietokonetietokanta Bullin hankinnan jälkeen, on listattu CAC 40Atos s'empare de Bull et devient un leader du cloud. Vuodesta 2001 Atos on ollut olympia- ja paralympiakisojen globaali IT-kumppani. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Atosn kansainvälinen sivusto Luokka:Ranskalaiset pörssiyhtiöt
Pitkäjärvi (Lohja)

Pitkäjärvi on runsasravinteinen järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Järven kaakkoisella rannalla sijaitsee Nummen taajama. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.Pitkäjärvi. Järviwiki. Viitattu 27.4.2021. == Maantiede == Pitkäjärvi on rannoiltaan polveileva, etäisyys järven eteläisimmästä osasta pohjoisimpaan on lähes viisi kilometriä. Järvi kapenee keskiosastaan vain noin 130 metrin levyiseksi. Pitkäjärven nimettyjä saaria ovat etelästä lukien Pikkusaari eli Kirkkosaari, Isosaari, Puttisaari ja Uotilansaari, jonka pinta- ala on noin 4,5 hehtaaria. Pitkäjärven luoteisosa on hyvin matalaa. Järven syvin kohta sijaitsee Sannankärjestä luoteeseen. Pitkäjärven rannoilla on sekä peltomaata että metsämaata. Koillisrannan Vuorenmäki kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli noin 60 metriä Pitkäjärven pinnan yläpuolelle. Pitkäjärven läheisyydessä sijaitsee useita järviä ja lampia, suurimpana Kovelanjärvi lännessä. Järvien välinen kannas on noin 350 metriä leveä, ja sen halki virtaava Filiskoski tuo vettä Kovelanjärvestä Pitkäjärveen. Tärkein laskujoki on pohjoisesta virtaava Somerjoki. Pitkäjärven etelärannalta lähtee Nummenjoki kaakkoon Musterpyynjärveen ja siitä edelleen Lohjanjärveen. Pitkäjärven koillispuolella sijaitsee muun muassa Kairajärvi, Joutikas ja Ahvisto. Pitkäjärvi on runsasravinteinen ja runsaskalkkinen. Rehevyyden seurauksena kalasto on särkivaltaista. Järven ekologinen tila on tyydyttävä. Vesitilavuus on 10,3 miljoonaa kuutiometriä. Pitkäjärvi (23.071.1.001) kuuluu Pitkäjärven alueeseen (23.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Pitkäjärvi on Pitkäjärven alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 27.4.2021. == Lähteet == Luokka:Nummen järvet Luokka:Karjaanjoen vesistö
Henri Eberhardt

Martin Henri Eberhardt (27. marraskuuta 1913 Riedisheim – 4. heinäkuuta 1976 Beaune) oli ranskalainen ratameloja ja olympiamitalisti. Hän saavutti Berliinin kesäolympialaisissa 1936 hopeaa 10 000 metrin taitettavassa kajakkiyksikössä ja Lontoon kesäolympialaisissa 1948 pronssia 1 000 metrin kajakkiyksikössä. Eberhardt sai Kööpenhaminassa 1934 EM-hopeaa 10 000 metrin taitettavassa kajakkiyksikössä. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset melojat Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Laura Laakso

Laura Laakso (s. 1974) on suomalainen kirjailija. Laura Laakson esikoisteos Mrs. Milkyway ilmestyi vuonna 2019 ja oli ehdolla sekä Runeberg-palkinnon että Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Laakso on valmistunut filosofian maisteriksi sekä Tampereen että Jyväskylän yliopistoista ja opiskellut lisäksi arkkitehtuuria Tampereen teknillisessä yliopistossa. Laakso on työskennellyt muun muassa arkkitehtuuritoimittajana, teatteri- ja tanssikriitikkona ja luovan kirjoittamisen opettajana. == Teoksia == === Romaanit === * * * *bigmacbeth. Helsinki: Aviador, 2023. ISBN: 9789523812130. === Muu tuotanto === * * Tyttö nimeltä Pan. Jyväskylä: Jyväskylän Ylioppilasteatteri, 2014. == Palkinnot ja ehdokkuudet == * Runeberg- palkintoehdokkuus 2020 * Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkuus 2019 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laura Laakso Lukukeskuksen sivustolla * Radio-ohjelma Kuusi kuvaa kirjailija Laura Laakson elämästä * Mrs Milkyway -kirjan arvio Helsingin Sanomissa * Mrs. Milkyway -kirjan arvio Turun Sanomissa Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Inés Suárez

thumb|Inés Suárez johtamassa Santiagon varuskunnan puolustusta, José Mercedes Ortegan historiamaalaus vuodelta 1897. Inés Suárez (myös Inés de Suárez; k. 1580) oli espanjalainen naispuolinen konkistadori, joka osallistui 1540-luvulla Chilen valloitukseen Pedro de Valdivian rinnalla.Simon Collier: Suárez, Inés De (1512?–1580?) Encyclopedia of Latin American History and Culture (2008), Encyclopedia.com. Viitattu 9.5.2021. ==Elämä== Suárez syntyi tiettävästi Espanjan Plasenciassa noin vuonna 1507Inés de Suárez (1507-1580) Memoria Chilena. Viitattu 9.5.2021.Inès Suárez (1507?-1580) Ranskan kansalliskirjasto. Viitattu 9.5.2021. tai 1512. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin Espanjassa, ja matkusti vuonna 1538 yksin Peruun etsimään Amerikkaan lähtenyttä miestään,Inés de Suárez The Oxford Encyclopedia of Women in World History (2008), Oxford Reference. Viitattu 9.5.2021. joka osoittautui kuolleeksi. Tämän jälkeen Suárezista tuli konkistadori Pedro de Valdivian rakastajatar. Valdivia oli jättänyt vaimonsa Espanjaan.Pedro de Valdivia Encyclopedia of World Biography, Encyclopedia.com. Viitattu 9.5.2021. Suárez osallistui vuosina 1540–1541 Valdivian johtamaan valloitusretkeen, jonka yhteydessä pohjoinen Chile liitettiin Espanjan valtapiiriin ja Santiagon kaupunki perustettiin. Kun Santiago joutui syyskuussa 1541 Valdivian poissa ollessa paikallisen väestön piirittämäksi, sai Suárez tärkeän roolin alivoimaisen espanjalaisen varuskunnan puolustuksessa. Varuskunnan ainoana naisena hän vastasi haavoittuneiden hoidosta ja elintarvikehuollosta. Tappion uhatessa hän ehdotti kauhun kylvämistä vihollisiin teloittamalla seitsemän espanjalaisten vankeina ollutta caciqueta eli paikallista päällikköä, joiden irtileikatut päät singottiin piirittäjien puolelle. Suárez tiettävästi suoritti ainakin osan mestauksista henkilökohtaisesti ja johti sen jälkeen myös taistelua. Piirittäjät perääntyivät ja varuskunta pelastui, vaikka kaupunki olikin pääosin tuhoutunut. Valdivia palkitsi Suárezin myöntämällä tälle oman encomienda-läänityksen. Väärinkäytöksistä syytetty Valdivia joutui lopettamaan suhteensa Suáreziin vuonna 1548 Perun varakuninkaan Pedro de la Gascan vaatimuksesta. Suárez nai tämän jälkeen toisen konkistadorin, Rodrigo de Quirogan, joka toimi Chilen kuvernöörinä vuosina 1565–1567 ja 1575–1580. Suárez rakennutti Santiagon Cerro Blanco -kukkulalle kirkon, jonka hän ja Quiroga luovuttivat dominikaaniveljeskunnalle vuonna 1553. Suárez kuoli vuonna 1580. ==Populaarikulttuurissa== Chileläissyntyinen kirjailija Isabel Allende on kirjoittanut Suárezista kertovan historiallisen romaanin Sydämeni Inés (2006). Sen pohjalta on tehty vuonna 2020 samanniminen televisiosarja, jossa Suárezia näyttelee Elena Rivera.Harri Uusitorppa: Visuaalisesti näyttävän Sydämeni Inés -sarjan päähenkilöllä on rohkea esikuvansa Espanjan historiassa Helsingin Sanomat 6.4.2021. Viitattu 9.5.2021. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Espanjalaiset tutkimusmatkailijat ja konkistadorit Luokka:Chileläiset henkilöt Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1580 kuolleet