EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Sim Jae-young

Sim Jae-young (s. 14. syyskuuta 1995) on eteläkorealainen taekwondoin ja maailmanmestari. Sim aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti Korean avoimen turnauksen 46 kg sarjan. Vuoden 2015 MM- kilpailuissa Sim hävisi puolivälierissä brasilialaiselle Iris Tang Singille. Kaksi vuotta myöhemmin MM-kilpailuissa Sim voitti uransa ensimmäisen arvokisamitalin, kun hän voitti 46 kg sarjan. Loppuottelussa hän voitti vietnamilaisen Trương Thị Kim Tuyến 18–9. Sim voitti myös samana vuonna Etelä- Korean avoimen turnauksen. Vuonna 2018 Sim pääsi Manchesterin Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. Sim voitti toisen MM-kultansa vuonna 2019, kun hän voitti 46 kg sarjan loppuottelussa iranilaisen Mahla Momenzadehin. Sim eteni samana vuonna myös Rooman Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen venäläiselle Elizaveta Ryadninskayalle. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset taekwondoinit Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ranskansukaheinä

Ranskansukaheinä eli sukaheinä (Polypogon monspeliensis) on yksivuotinen heinälaji sukaheinien suvussa, joka on läheistä sukua mm. rölleille. Ranskansukaheinä kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen korsi haaroo usein alaosasta. Kukintona on kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkä röyhy, joka on tähkämäisen tiheä, mutta vähän katkonainen ja vihneellinen. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia. Ranskansukaheinä esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja muun muassa Amerikassa ja Australiassa levinnyt tulokaslaji.GrassBase – The Online World Grass Flora: Polypogon monspeliensis Viitattu 6.4.2021. Pohjoismaissa laji on harvinainen ja satunnainen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Ranskansukaheinä (Polypogon monspeliensis) Luokka:Sukaheinät
Ketunhäntänata

Ketunhäntänata (Festuca alopecuros, syn. Vulpia alopecuros) on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille. Ketunhäntänata kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen korret ovat pystyjä tai polvekkaita. Lehdet ovat tasakapeita, 2,5–4 millimetriä leveitä ja 3–10 cm pitkiä, päältä karvaisia. Kukintona on röyhy, 12–15 cm pitkä ja 1–2 cm leveä. Se haaroo alaosasta osin terttumaisesti. Tähkylät kasvavat kukintorangassa yksittäin; niissä on 6–8 fertiiliä kukkaa. Kukan ulkohelve on vihneellinen; vihneen pituus on 12–24 mm.GrassBase – The Online World Grass Flora: Vulpia alopecuros Viitattu 6.4.2021. Ketunhäntänata esiintyy alkuperäisenä Välimeren maissa: Espanjassa, Portugalissa, Italiassa, Marokossa ja Algeriassa.Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity: Vulpia alopecuros Viitattu 10.8.2023. Lajista on Suomessa yksittäinen satunnaishavainto.Kasviatlas 2020: Ketunhäntänata (Vulpia alopecuros) Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Ketunhäntänata – Festuca alopecuros Luokka:Heinäkasvit
Hiirenhäntänata

Hiirenhäntänata (Festuca myuros, syn. Vulpia myuros) on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille. Hiirenhäntänata kasvaa 10–60 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa oravanhäntänataa, mutta on kookkaampi ja vaaleanvihreä (oravanhäntänata himmeänvihreä). Se on mätästävä ja kapealehtinen. Kukinto on häntämäinen kapea hieman toispuolinen röyhy, tavallisesti nuokkuva. Tähkylöissä on kolmesta seitsemään kukkaa, vihneen pituus on 8–15 millimetriä. Hiirenhäntänataa esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Amerikassa, Australiassa ja valtamerten saarilla se on kokonaan tulokaslaji.GrassBase – The Online World Grass Flora: Vulpia myuros Viitattu 6.4.2021. Euroopassa hiirenhäntänata esiintyy alkuperäisenä Saksan ja Britannian korkeudelle. Pohjoismaissa se on harvinainen ja yleensä satunnainen. Suomessa laji on melko uusi satunnaistulokas.Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro- Mediterranean plant diversity: Vulpia myuros Viitattu 10.8.2023.Kasviatlas 2020: Hiirenhäntänadan (Vulpia myuros) levinneisyys Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Hiirenhäntänata – Festuca myuros Luokka:Heinäkasvit
Tijana Bogdanović

Tijana Bogdanović (; 5. toukokuuta 1998 Kruševac) on serbialainen on taekwondoin ja olympiamitalisti. Bogdanović aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2013 Euroopan seurojen mestaruuskilpailuissa. Seuraavan kerran hän kilpaili Lausannen avoimessa turnauksessa vuonna 2014 häviten tuolloin loppuottelussa belgialaiselle Indra Craenille. Hän aloitti vuoden 2015 Thessalonikin avoimessa turnauksessa, jonka voitti. Hän eteni myös Fujairahin ja Antalyan avoimien turnauksien loppuotteluihin, mutta hävisi ne. Bogdanović saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin vuoden 2015 MM- kilpailuissa, joissa hän hävisi välierissä eteläkorealaiselle Ha Min-Ahille saavuttaen MM-pronssia. Hän voitti vielä vuoden 2015 Belgradin avoimen turnauksen. Vuonna 2016 Bogdanović oli Euroopan olympiakarsintaturnauksen toinen, mikä takasi paikan Rio de Janeiron olympialaisiin 2016. Ennen Rion olympialaisia Bogdanović oli toinen Egyptin ja Itävallan avoimessa turnauksessa ja voitti Espanjan ja Kreikan avoimen turnauksen. Euroopan- mestaruuskilpailuissa Bogdanović voitti loppuottelussa slovenialaisen Ana Petrušić ja voitti näin ensimmäisen EM-kultansa. Riossa Bogdanović voitti ensimmäisellä kierroksella Patimat Abakarovan 3–2 ja toisella kierroksella kiinalaisen Wu Jingyun 17–7. Välierissä hän voitti meksikolaisen Itzel Manjarrezin 10–0. Loppuottelussa Bogdanović kohtasi eteläkorealaisen Kim So- Huin, joka oli parempi pistein 7–6. Bogdanović aloitti vuoden 2017 häviämällä Yhdysvaltain avoimen turnauksen loppuottelussa thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina puolivälieriin, mutta hän hävisi tuon ottelun Dinorahon Mamadibragimovalle. Hän hävisi vielä saman vuoden aikana sekä Belgradin avoimen turnauksen että Lontoon Grand Prix -kilpailun loppuottelut. Vuonna 2018 Bogdanović oli toinen Egyptin avoimessa turnauksessa. Hän saavutti EM-pronssia vuoden 2018 EM-kilpailuissa hävittyään välierissä Tatiana Kudashovalle. Bogdanović voitti Kroatian avoimen turnauksen ja oli toinen Riian avoimessa turnauksessa. Vuoden 2019 Bogdanović aloitti voittamalla Kyproksen ja Egyptin avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Wenren Yuntaolle. Hän saavutti kuitenkin turnausvoiton Moskovan Grand Prix -kilpailusta. Vuonna 2020 Bogdanović voitti Yhdysvaltain avoimen turnauksen. Vuonna 2021 Bogdanović voitti Sofian avoimen turnauksen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Bogdanović sai 49 kg sarjassa pronssia. ==Lähteet== Luokka:Serbialaiset taekwondoinit Luokka:Serbialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hentotoppo

Hentotoppo (Koeleria macrantha) on monivuotinen heinälaji tupsutoppojen eli toppojen suvussa. Hentotoppo kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Mättäänä kasvavat tyvilehdet ovat yhden millimetrin levyisiä. Kukintona on tähkämäisen tiheä röyhy, kahdesta kahdeksaan senttimetriä pitkä. Tähkylät ovat 4–5 millimetriä pitkiä, kaksikukkaisia, vihneettömiä. Kukat ja kaleiden kalvolaidat ovat hopeanhohtoisia. Hentotoppoa esiintyy laajasti Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.GrassBase – The Online World Grass Flora: Koeleria macrantha Viitattu 6.4.2021. Pohjoismaissa sitä kasvaa vakiintuneena Tanskan korkeudelle asti. Suomessa lajia on harvoin tavattu satunnaisena tulokkaana.Kasviatlas 2020: Hentotopon (Koeleria macrantha) levinneisyys Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Hentotoppo (Koeleria macrantha) Luokka:Tupsutopot
Sarika Lipasti

Sarika Lipasti (s. 1973 Turku) on suomalainen teatteri-ilmaisun ohjaaja ja ääninäyttelijä. Lipasti opiskeli teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun Taideakatemiassa. Lisäksi hän on suorittanut opettajan pedagogiset opinnot sekä Soveltavan taiteen YAMK -tutkinnon. Lipasti työskenteli teatterialalla pitkään yrittäjänä ja free lancerina tehden lukuisia käsikirjoituksia, dramatisointeja ja ohjaustöitä. Hän toimii teatteritaiteen päätoimisena opettajana Salossa. Lipasti on toteuttanut seudulla useita lastenkulttuuriin liittyviä kehittämishankkeita ja taidekasvatusprojekteja. Lipasti on myös monitaiteellisen Nurinpäin Kollektiivin jäsen. Hän on dubannut Pikku Myyn ääniroolin Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan vuoden 2023 versioon. Lipasti asuu Helsingissä. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset teatterialan ammattilaiset Luokka:Suomalaiset ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ojamajo Doremi

Ojamajo Doremi (おジャ魔女どれみ) on japanilainen Toei Animationin tuottama animaatiosarja. Sarjassa seurataan alakouluikäistä Doremi Harukazea ja hänen ystäviään. Heistä tulee yhdessä noitaharjoittelijoita ja heidän tavoitteensa on päästä oikeiksi noidiksi. Sarjaa esitettiin Japanissa TV Asahi -televisiokanavalla helmikuun 1999 ja tammikuun 2003 välillä. Sarjaa esitettiin televisiossa neljä kautta ja yhteensä 201 jaksoa. Vuonna 2004 sarjaan julkaistiin kesäkuun ja joulukuun välillä 13-jaksoinen OVA eli suoraan videolle julkaisu (Original Video Animation). Sarjan lisäksi siihen liittyen on julkaistu kaksi elokuvaa, manga-sovitus, videopelejä ja Light novel-sarja. Vuonna 2020 julkaistiin sarjan 20 vuotta täyttämisen kunniaksi elokuva Majo minarai o sagashite (魔女見習いをさがして). Kaudet ja tietoja niistä Kausi Kauden nimi Kauden esitys Jaksoja Kauden tyyppi 1\. Ojamajo doremi 1999-2000 51 TV-anime 2\. Ojamajo Doremi # (Ojamajo doremi Sharp) 2000-2001 49 TV-anime 3\. Mōtto! Ojamajo Doremi 2001-2002 50 TV-anime 4\. Ojamajo Doremi Dokkān! 2002-2003 51 TV-anime 5\. Ojamajo Doremi Na-i-sho 2004 13 OVA == Lähteet == Luokka:Animesarjat
Fred Ventura

Fred Ventura, oikealta nimeltään Federico di Bonaventura (s. 16. kesäkuuta 1962 Milano) on italialainen musiikkituottaja, laulaja ja italodiskoartisti. Hänen 1980-luvun tuotantonsa suosituimpia kappaleita ovat "Wind Of Change", "Heartbeat" ja "The Years (Go By)". Venturan levy-yhtiö 1980-luvulla oli italialainen Time Records. Vuonna 2010 Ventura ja Paolo Gozzetti perustivat Italoconnection-yhtyeen. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "My Rhytm" vuonna 2012 Fred Venturan samana vuonna perustaman Disco Modernism -levy- yhtiön nimissä. Fred Ventura esiintyi Flow Festivalissa Helsingissä elokuussa 2018. ==Diskografia== ===Albumit=== *1989 - "East & West" *2018 - Future Unknown - The Lost House Trax 1988-1992 LP ===EP:t=== *2006 - Live at the Stubnitz *2013 - Memories of the Future ===Singlet=== *1984 - Zeit / Hollywood Party *1985 - The Years (Go By) / Streets (All Right) *1986 - Leave Me Alone *1986 - Wind of Change *1987 - Imagine (You'll Never Change Your Mind) *1987 - Night and Day / Jour Après Jour *1988 - Heartbeat / Housebeat *1988 - Lost in Paris *1988 - The Years (Remix) / Wind of Change (Remix) *1989 - It's My Time *1989 - One Day *2007 - When I Let You Down *2008 - Open Your Eyes / Robot Matador (Fred Ventura / Andy Romano) *2008 - I Want You Back / Open Your Eyes (Fred Ventura & Andy Romano) *2011 - Alice (Fred Ventura vs. Sally Shapiro) *2011 - The Years Go By *2012 - Don't Stop (Alden Tyrell & Fred Ventura) *2014 - Don't Give Up *2014 - A Life in Colors (Fred Ventura & Phil R.) *2015 - Believe Me *2016 - International Language *2016 - Never Surrender (ItaLove & Fred Ventura) *2020 - A New Tomorrow (Fred Ventura & Eddy Mi Ami) ===Kokoelmat=== *2000 - Heartbeat: The Singles Collection 1984-1989 *2008 - Fred Ventura - 1983-2008 Disco Modernism ==Lähteet== Luokka: Italialaiset laulajat Luokka: Italodisko-artistit Luokka: Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tähkäkaurake

Tähkäkaurake eli tähkäkaurakko eli tähkäkaura (Trisetum spicatum) on monivuotinen heinälaji kaurakkeiden eli villikaurojen suvussa. Uusimman luokituksen mukaan laji on vuonna 2019 siirretty tupsutoppojen (Koeleria) sukuun.P. Barberá et al. 2019. New combinations, new names, typifications, and a new section, sect. Hispanica, in Koeleria (Poeae, Poaceae). Phytoneuron 2019-46: 1–13.Suomen Lajitietokeskus: Tähkäkaurake – Koeleria spicata Viitattu 27.11.2022. Tähkäkaurake on jaettu Pohjoismaissa kahteen alalajiin: tunturitähkäkauraan (T. spicatum subsp. spicatum) ja islannintähkäkauraan (T. spicatum subsp. pilosiglume). == Ulkonäkö == Tähkäkaurake kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Korsi on pysty, ontto, yläosasta tiheään lyhytkarvainen, karvat alaviistoja. Lehdet ovat tupelliset; lehtituppi on lyhytkarvainen. Lehtilapa on 2–3 millimetriä leveä ja lyhytkarvainen. Kieleke on hyvin lyhyt. Kukinto on tiheä, tähkämäinen, kapea, tumma röyhy. Kukintoranka ja -haarat ovat karvaisia. Tähkylät ovat 4–7 mm pitkiä, niissä on kahdesta kolmeen kaksineuvoista kukkaa. Ulkohelve on 3–5 mm pitkä ja lähes kalju; vihne on 2,5–5 mm pitkä.Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tähkäkaurake (Koeleria spicata) == Levinneisyys == Tähkäkauraketta esiintyy laajalla alueella. Euroopassa se esiintyy Pohjoismaissa ja Länsi-Euroopassa. Pohjoismaissa lajia tavataan Skandien tunturivyöhykkeellä, Islannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa kasvi kasvaa pohjoisimmassa Lapissa Enontekiön ja Utsjoen alueella. Käsivarren Lapin pohjoispuolella se on melko yleinen. Suomessa tähkäkaurake kasvaa tuntureilla kosteilla soramailla, lumenviipymillä, kalliohyllyillä ja puronvarsilla.Kasviatlas 2020: Tähkäkaurakkeen (Trisetum spicatum) levinneisyys Suomessa. == Lähteet == Luokka:Kaurakkeet Luokka:Tupsutopot
Morgan Wallen

Morgan Wallen (s. 13. toukokuuta 1993 Sneedville, Tennessee) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. allmusic.com. Viitattu 2.4.2021. nytimes.com. Viitattu 2.4.2021. Wallen alkoi esiintyä kirkoissa kolmevuotiaana, viulunsoiton hän aloitti viisivuotiaana. Myöhemmin hän opetteli soittamaan pianoa ja kitaraa. Wallen osallistui The Voice -laulukilpailuun vuonna 2014. Muutettuaan Nashvilleen hän teki sopimuksen Big Loud Musicin kanssa. Esikoissingle ”The Way I Talk” (2016) oli menestys, EP- levy ilmestyi samana vuonna. Esikoisalbumi If I Know Me ilmestyi huhtikuussa 2018. ”More Than My Hometown” oli menestyssingle albumilta Dangerous, joka julkaistiin tammikuussa 2021. Dangerous sijoittui Billboard 200 -listan kärkeen ja keräsi 240 miljoonaa striimausta ensimmäisen viikon aikana. nytimes.com. Viitattu 2.4.2021. Radioasemat ja suoratoistopalvelut ottivat etäisyyttä Walleniin sen jälkeen kun video, jossa hän käytti rasistista kieltä, tuli julkisuuteen helmikuussa 2021. Levy-yhtiö Big Loud Records keskeytti Wallenin levytyssopimuksen epämääräiseksi ajaksi. bbc.com. Viitattu 2.4.2021. rollingstone.com. Viitattu 2.4.2021. Wallen pyysi anteeksi kielenkäyttöä ja lupasi 500 000 dollaria lahjoituksina mustien johtamille järjestöille. Vuosi videon julkitulon jälkeen Wallenilla oli loppuunmyyty kiertue, radiohitti ja hän oli pääesiintyjä kesäfestivaaleilla. ==Diskografia== ===Albumit=== * If I Know Me (2018) * Dangerous: The Double Album (2021) * One Thing at a Time (2023) == Lähteet == * Discogs === Viitteet === Luokka:Yhdysvaltalaiset countrymuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset laulaja- lauluntekijät Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Inkeri Elomaa

Airi Inkeri Elomaa (Salojärvi; s. 20. marraskuuta 1942 Kotka) on suomalainen syöpälääkäri ja tutkija, joka toimi Helsingin yliopistollisen keskussairaalan osastonylilääkärinä ja professorina (1998-). Vuodesta 2005 hän on ollut eläkkeellä. Hän on ollut ensimmäisenä maailmassa osoittamassa, kuinka klodronaattia voidaan käyttää luulääkkeenä rintasyövän ja myelooman luuetäpesäkkeiden hoidossa. Elomaa tuli ylioppilaaksi Haminasta (1962). Hän opiskeli lääkäriksi Sveitsin Baselissa (LL 1970), ja valmistui lääketieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta (LKT 1979). Hänen endokrinologian ja urologian alaan kuuluva väitöskirjatyönsä (1979) oli otsikoitu Idiopathic hypercalciuria : its relation to renal calculi and hyperparathyroidism. Sisätautien erikoislääkäri (HY, 1975), syöpätautien erikoislääkäri (HY, 1983), sädehoidon ja syöpätautien dosentti (HY, 1989) ja professorin pätevyys (HY, 1994). Työurallaan hän on työskennellyt apulaislääkärinä (1973-1975), HYKSin III sisätautiklinikan apulaisopettajana (1975-1979), vs. erikoislääkärinä (1979-1986), HYKSin sädehoidon ja syöpätautien klinikan erikoislääkärinä (1986-96), HYKSin syöpätautien klinikan osastonylilääkärinä (1996-2005). Lisäksi hän on toiminut lääketehdas Leiras Oy:n konsultoivana lääkärinä (1986-2006). Elomaa on palkittu usealla tunnustuksella, joista seuraavassa mainitaan osa. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Sakari Mustakallion mitali ja palkinto. Vuonna 2003 Ote syövästä palkinto. Hyvän kliinisen tutkimuksen palkinto (2006). Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritari (2010). Professori Elomaalle myönnettiin Pohjolan lääketieteen palkinto vuonna 2014. ==Teoksia== * Inkeri Elomaa: Tartu toivoon - Syöpälääkärin kädenjälki. 2. painos, Recallmed, 2009. ISBN 978-951-847-077-2. * Inkeri Elomaa: Idiopathic hypercalciuria : its relation to renal calculi and hyperparathyroidism. Väitöskirja Helsingin yliopistolle . 1979. ISBN 951-99234-5-4. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Inkeri Elomaa - Publications (researchportal.helsinki.fi) Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset professorit
Kiehkurapantaheinä

Kiehkurapantaheinä (Setaria verticillata) on yksivuotinen heinälaji pantaheinien suvussa. Se kasvaa 10–100, Pohjoismaissa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Lehtilavat ovat 5–30 cm pitkiä ja 4–16 millimetriä leveitä. Ne ovat päältä harsusti karvaiset ja alta kaljut. Kukintona on hyvin lyhythaarainen kerrannaistähkänmuotoinen röyhy. Tähkylät ovat noin kahden millimetrin pituiset ja kaksikukkaiset. Tähkylän tyvellä on vihnemäinen karva, joita on yhdestä kolmeen kappaletta, karvassa on alaviistoja mikroskooppikoon väkäsiä.GrassBase – The Online World Grass Flora: Setaria verticillata Viitattu 6.4.2021. Kiehkurapantaheinä esiintyy ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja Pohjois- ja Etelä-Amerikassa laajasti levinnyt tulokas. Pohjoismaissa ja Suomessa laji on harvinainen ja satunnainen tulokaskasvi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Kiehkurapantaheinän (Setaria verticillata) levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Kiehkurapantaheinä – Setaria verticillata Luokka:Pantaheinät
Maria Luisa Berti

Maria Luisa Berti (s. 6. lokakuuta 1971) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä. Berti valittiin ensimmäisen kerran San Marinon suur- ja yleisneuvostoon vuonna 2001. Viisi vuotta myöhemmin hän perusti uuden puolueen Noi Sammarinesi. Samaan puolueeseen kuuluu myös vuonna 2016 kapteenivaltionhoitajana toiminut Gian Nicola Berti, joka on Maria Luisan veli. Suur- ja yleisneuvosto valitsi Bertin kapteenivaltionhoitajan virkaan maaliskuussa 2011 yhdessä Filippo Tamagninin kanssa. Hän uusi kautensa 1. lokakuuta 2022 yhdessä Manuel Ciavattan kanssa. Berti on naimaton eikä hänellä ole lapsia. == Lähteet == Luokka:Sanmarinolaiset poliitikot Luokka:San Marinon kapteenivaltionhoitajat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elokuvan kätketty kieli

Elokuvan kätketty kieli () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Sophie Fienes. Elokuvan on käsikirjoittanut Slavoj Žižek, joka esiintyy elokuvassa myös kertojana. Elokuvassa slovenialainen filosofi Slavoj Žižek tutkii eri elokuvien syvällisiä merkityksiä psykoanalyysin keinoin. Elokuvassa käsitellään useita Alfred Hitchcockin, Stanley Kubrickin ja David Lynchin elokuvia. Yle Teema on esittänyt elokuvan kolmiosaisena dokumenttisarjana vuonna 2009. Vuonna 2012 Fiennes ja Žižek julkaisivat elokuvalle jatko-osan Žižek ja elokuvan kätketty ideologia (The Pervert's Guide to Ideology). Se esitettiin Teeman elokuvafestivaalilla vuonna 2013. == Elokuvassa käsiteltävät elokuvat == * Hänen rakastajattarensa (1931) * Neljä nolattua neroa (1931) * Frankenstein (1931) * Kaupungin valo (1931) * Neljä naurettavaa naapuria (1933) * Tri Mabusen testamentti (1933) * Pluton tuomiopäivä (1935) * Ihmemaa Oz (1939) * Diktaattori (1940) * Viidennen kolonnan mies (1942) * Kuolema saapuu yöllä (1945) * Punaiset kengät (1948) * Kubanskie Kazaki (1949) * Liisa Ihmemaassa (1951) * Takaikkuna (1954) * Varkaitten paratiisi (1955) * Kymmenen käskyä (1956) * Vertigo – punainen kyynel (1958) * Iivana Julma (1958) * Vaarallinen romanssi (1959) * Tapaus Wilson (1966) * Psyko (1960) * Linnut (1963) * Tohtori Outolempi eli: kuinka lakkasin olemasta huolissani ja opin rakastamaan pommia (1964) * Naisen naamio – Persona (1966) * Solaris (1972) * Manaaja (1973) * Keskustelu (1974) * Alien – kahdeksas matkustaja (1979) * Stalker (1979) * Dyyni (1984) * Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (1986) * Villi sydän (1990) * Kolme väriä: Sininen (1993) * Lost Highway (1997) * Alien – ylösnousemus (1997) * The Matrix (1999) * Fight Club (1999) * Eyes Wide Shut (1999) * Mulholland Drive (2001) * Pianonopettaja (2001) * Kuka pelkää pimeää (2003) * Dogville (2003) * Star Wars: Episodi III – Sithin kosto (2005) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Elokuvan virallinen kotisivu Luokka: Elokuvateoria Luokka: Vuoden 2006 dokumenttielokuvat Luokka:Elokuvat elokuvanteosta
Kaarina Tarkka

Kaarina Helena Simola (o.s. Tarkka; 10. helmikuuta 1917 Tampere – 23. helmikuuta 2010) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvaamataidonopettaja. Hän opiskeli aluksi piirustuksenopettajaksi Taideteollisuuden keskuskoulussa vuosina 1937–1941 ja sen jälkeen kuvanveistäjäksi 1946–1950 Suomen Taideakatemian koulussa. Tarkan taiteellinen debyytti oli vuonna 1948. Hän toimi kuvamataiteen opettajana Helsingissä Kulosaaren yhteiskoulussa vuodesta 1945 vuoteen 1977 asti. Tarkan julkinen veistos Tampereella on F. E. Sillanpään muistomerkki Pyynikintorin eteläisimmässä kulmassa. Veistoksen kolme pronssista reliefiseinää kuvaavat Sillanpään tuotantoa. Veistos on paljastettu vuonna 1988. Tarkka käytti teostensa tekijäniminä vaihtelevasti Kaarina Tarkka, Kaarina Simola, Kaarina Helena Simola, Kaarina Simola-Tarkka, ja Kaarina Helena Tarkka nimiä. Tarkan vanhemmat olivat Simon Robert Tarkka ja Lydia (o.s. Patscheff).Kuolinilmoitus, Simon Robert Tarkka, Aamulehti, 1944, No 106, sivu 2, julkaistu 20.4.1944 Tarkan puoliso oli Osmo Kullervo Simola (1917–1999). == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Kuvaamataidonopettajat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Anna Lee Fisher

Anna Lee Fisher (s. 24. elokuuta 1949 New York, New York) on yhdysvaltalainen astronautti. Fisher valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1978. Hän oli lennolla STS-51-A, joka laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 8. marraskuuta 1984. Fisher on lääketieteen tohtori Kalifornian yliopistosta. Hänellä on aikaa avaruudessa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pamela Melroy

Pamela Ann Melroy (s. 17. syyskuuta 1961 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen astronautti. Melroy valittiin Nasan astronautiksi joulukuussa 1994. Melroy oli lennoilla STS-92, STS-112 ja STS-120. Melroy on toiminut ilmavoimissa lentäjänä on kerännyt yli lentoaikaa yli 50:llä lentokoneella. Hänellä on yli aikaa avaruudessa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Amina Helmi

Amina Helmi (s. 1970) on argentiinalais-alankomaalainen tähtitieteilijä, joka työskentelee Groningenin yliopiston Linnunradan dynamiikan, rakenteen ja muodostumisen professorina. Hän on eräs galaktisen arkeologian perustajista. Tieteenala rakentaa galaksien historiaa niiden nykysijainnin, liikkeen ja tähtien koostumuksen pohjalta. Astronomisena arkeologina hän etsii muinaisten galaksien jäänteitä ja käyttää niitä kootakseen paremman kuvan Linnunratamme evoluutiosta. Hän on käyttänyt tässä työssään esimerkiksi yli miljardia tähteä havainnoivan Gaia-avaruusluotaimen aineistoja. Amina Helmi on saanut uraauurtavan väitöskirjansa (2000) jälkeen useita tunnustuksia työstään. Hänet on palkittu muun muassa Christiaan Huygens -palkinnolla (2004) ja Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsenyydellä (2017). Vuonna 2019 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Amina Helmi (Google Scholar -profiili( (scholar.google.com) Luokka:Alankomaalaiset tähtitieteilijät Luokka:Alankomaalaiset professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1970 syntyneet
Ellen Ochoa

Ellen Ochoa (s. 10. toukokuuta 1958, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen astronautti. Ochoa valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1990. Ochoa oli lennoilla STS-56, STS-66, STS-96 ja STS-110. Hänellä on yli aikaa avaruudessa ja hän on Lyndon B. Johnsonin avaruuskeskuksen johtaja. Hänellä on tohtorin arvo Stanfordin yliopistosta sähkötekniikasta. Ochoa on saanut Nasan korkeimman tunnustuksen Distinguished Service Medalin sekä Presidential Distinguished Rank Awardin. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Margaret Rhea Seddon

Margaret Rhea Seddon (s. 8. marraskuuta 1947 Murfreesboro, Tennessee) on yhdysvaltalainen astronautti. Seddon valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1978. Seddon oli lennoilla STS-51-D, STS-40 ja STS-58. Seddon on lääketieteen tohtori. Hänellä on yli aikaa avaruudessa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mary L. Cleave

Mary L. Cleave (5. helmikuuta 1947 Southampton, New York – 27. marraskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen astronautti. Cleave valittiin Nasan astronautiksi toukokuussa 1980. Cleave oli lennoilla STS-61-B ja STS-30. Cleavella oli tohtorin tutkinto Utahin yliopistosta. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset avaruuslentäjät Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Zarra’s Law

Zarra’s Law on Juha Wuolijoen ohjaama yhdysvaltalais-suomalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 2014. Elokuvassa eläkkeelle jäänyt poliisi Tony ryhtyy selvittämään veljensä murhaa. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 2014 suomalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Suomalaiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Juha Wuolijoen ohjaamat elokuvat
Joye Hummel

Joye Evelyn Hummel, oikealta nimieltään Joye Murchison Kelly, (4. huhtikuuta 1924 – 5. huhtikuuta 2021Joye Murchison Kelly, R.I.P.) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hän haamukirjoitti useita Ihmenainen-tarinoita (alk. Wonder Woman) vuosina 1944–1947. Hummel oli 19-vuotias aloittaessaan sarjakuvien kirjoittamisen. Wonder Woman -sarjakuvia hän päätyi kirjoittamaan, kun sen alkuperäinen käsikirjoittaja William Moulton Marston sairastui polioon. Hummelin ensimmäinen tarina "The Winged Maidens of Venus" ilmestyi keväällä 1945 Ihmenainen-sarjan numerossa 12. Hän jatkoi Ihmenainen-tarinoiden kirjoittamista kolmen vuoden ajan, ja hänen käsikirjoitustensa myötä hahmo sai runsaasti suosiota. Hummel oli ensimmäinen Wonder Woman -sarjakuvia tehnyt nainen. Hän ei kuitenkaan saanut teksteistään tunnustusta vielä 1940-luvulla. Yksi syy vähäiseen huomioon oli epäilemättä se, että hän kirjoitti niitä mieheen viittaavalla salanimellä Charles Moulton. == Yksityiselämä == Joye Hummel oli kaksi kertaa naimisissa. Hän solmi avioliiton ensimmäisen puolisonsa David W. Murchisonin kanssa vuonna 1947. He saivat kaksi lasta. Murchison menehtyi vuonna 2000. Hummel avioitui Jack Kellyn kanssa vuonna 2002. Avioliitto jatkui aina hänen kuolemaansa saakka huhtikuussa 2021. Hummel kuoli kotonaan Winter Havenissa Floridassa 97. syntymäpäivänsä jälkeisenä päivänä. ==Palkinnot== Vuonna 2018 Hummel sai Bill Finger -palkinnon San Diego Comic-Con Internationalissa. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Devil’s Pass

Devil’s Pass tai The Dyatlov Pass Incident on Renny Harlinin ohjaama jännitys- ja kauhuelokuva vuodelta 2013. Elokuva käsittelee vuonna 1959 tapahtunutta Djatlovin solan onnettomuutta, jossa yhdeksän hengen retkikunta sai surmansa. == Lähteet == Luokka:Renny Harlinin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 2013 elokuvat
Rukiye Yıldırım

Rukiye Yıldırım (12. helmikuuta 1991 Ankara) on turkkilainen taekwondoin. Yıldırım on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2009 lähtien. Hän voitti tuona vuonna Espanjan ja Britannian avoimen turnauksen. Yıldırım voitti vuoden 2010 aluksi Alankomaiden avoimen turnauksen. Pietarin EM-kilpailuissa 2010 Yıldırım eteni aina loppuotteluun, jossa voitti espanjalaisen Elaia Torrontegui Roncon. Hän voitti myös alle 21-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2010. Vuonna 2011 Yıldırım voitti Saksan avoimen turnauksen. Gyeongjun MM- kilpailuissa 2011 Yıldırım eteni aina välieriin, mutta hävisi eteläkorealaiselle So-Hui Kimille. Vuoden 2012 olympialaisten karsintakilpailussa Yıldırım putosi puolivälierävaiheessa. Ennen EM-kilpailuja hän voitti Espanjan avoimen turnauksen. EM-kilpailuissa 2012 hävisi välierissä Ioanna Koutsoulle saavuttaen EM-pronssia. Vuonna 2013 Yıldırım voitti Alankomaiden ja Espanjan avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa hän kilpaili 49 kg sarjassa, mutta putosi puolivälierissä Chanatip Sonkhamille. Vuonna 2014 Yıldırım voitti Trelleborgin, Itävallan ja Turkin avoimen turnauksen. EM- kilpailussa 2014 hän jäi puolivälierävaiheeseen. Vuonna 2015 Yıldırım eteni usean turnauksen loppuotteluun, mutta voitti vain Turkin ja Ukrainan avoimet turnaukset. MM-kilpailuissa 2015 hän hävisi neljännesvälierissä Tijana Bogdanovićille. Vuoden 2016 aluksi Yıldırım voitti Turkin ja Alankomaiden avoimen turnauksen. EM-kilpailuissa hän hävisi välierissä espanjalaiselle Blanca Palmerille saavuttaen kolmannen EM-mitalin. Vielä ennen vuotta 2017 Yıldırım voitti Kroatian avoimen turnauksen. Vuonna 2017 Yıldırım voitti Saksan, Slovenian ja Alankomaiden avoimen turnauksen. Vuoden 2017 MM- kilpailuissa Yıldırım hävisi toisen ottelunsa Andrea Ramírezille pudoten neljännesvälierissä. Hän eteni myös kolmesti Grand Prix -kilpailujen välieriin. Vuoden 2018 ensimmäisessä turnauksessa Egyptin avoimessa turnauksessa Yıldırım saavutti voiton. Hän voitti myös Sofian, Belgian ja Espanjan avoimen turnauksen. Yıldırım voitti myös uransa toisen Euroopan- mestaruuden, kun hän voitti 46 kg sarjan loppuottelussa alankomaalaisen Dina Pouryounes Langeroudin. Vuonna 2019 Yıldırım voitti Espanjan avoimen turnauksen. Vuonna 2020 hän voitti Fujairahin ja Saksan avoimet turnaukset. ==Lähteet== Luokka:Turkkilaiset taekwondoinit Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kaarina Kellomäki

Kaarina Kellomäki (o.s. Heikkilä; s. 14. maaliskuuta 1943 Vieremä) on suomalainen tekstiili- ja ympäristötaiteilija. Hän syntyi Vieremällä ja vietti lapsuutensa ja kouluaikansa Alavudella. Kellomäki valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1984. Hän on työskennellyt painokangaskuosien suunnittelijana (Marimekko Oy 1965–1966, freelancer-yrittäjänä 1967–1987), painokangassuunnittelun opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1973–2005 (vuodesta 1988 lehtori, 1993–1995 virkavapaalla tekstiilitaiteen vt. apulaisprofessori ja 1996–1998 muoti- ja tekstiilitaiteen osaston johtaja). Kellomäki on osallistunut useisiin kansainvälisiin näyttelyihin. Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta valitsi Kellomäen Vuoden opettajaksi 1988 ja Tekstiilitaiteilijat TEXO ry Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 2005. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset nykytekstiilitaiteilijat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lee Ah-reum

Lee Ah-reum (, s. 22. huhtikuuta 1992) on eteläkorealainen taekwondoin ja maailmanmestari. Lee saavutti juniorisarjassa Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia 55 kg:n painoluokassa 2009. Hän on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2014 lähtien. Hän voitti samana vuonna uransa ensimmäisen Aasian- mestaruuden, kun hän voitti Taškentin AM-kilpailujen 57 kg sarjan loppuottelussa Mayu Hamadan. Vuonna 2015 Lee voitti Australian, Etelä-Korean, Indonesian ja Kazakstanin avoimen turnauksen. Vuoden 2016 Aasian- mestaruuskilpailuissa Lee hävisi loppuottelussa Pauline Lopezille. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Lee voitti vuonna 2017, kun hän voitti Mujun MM- kilpailujen 57 kg sarjan. Hän voitti uransa ensimmäisen Grand Prix -kilpailun, kun hän voitti Moskovan turnauksen. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa Lee hävisi 57 kg sarjan välierissä kiinalaiselle Zongshi Luolle 24–13. Hän sai kuitenkin kolmannen mitalin Aasian-mestaruuskilpailuista. Lee voitti Fujairahin Grand Prix -kilpailun. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Lee hävisi loppuottelussa brittiläiselle Jade Jonesille. Hän voitti samana vuonna Rooman Grand Prix -kilpailun sekä Ho Chi Minh Cityn avoimen turnauksen. ==Lähteet== Luokka:Eteläkorealaiset taekwondoinit Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Legend of Hercules

The Legend of Hercules on Renny Harlinin ohjaama 3D-toimintaelokuva vuodelta 2014. Elokuvan aiheena on kreikkalaisen taruston myyttinen sankari Herakles. == Lähteet == Luokka:Renny Harlinin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset toimintaelokuvat
Rick Stein

Christopher Richard ”Rick” Stein (4. tammikuuta 1947 Oxfordshire) on brittiläinen ravintoloitsija, televisiokokki ja keittokirjailija, joka tuli 2010-luvulla tunnetuksi Suomessakin television Ruokamatka-alkuisista ruoka- ja matkailuohjelmista. Saksalaissukuinen Stein syntyi maatilalla Oxfordshiressä. Nuorena hän kävi ravintola-ammattikoulun ja työskenteli sitten muun muassa saksalaisessa rahtilaivassa ja Australian rautateillä kunnes ryhtyi opiskelemaan englannin kieltä Oxfordin New Collegessa. Vaimonsa Jill Steinin kanssa hän avasi ensimmäisen ravintolansa Englannin lounaiskulman Cornwalliin 1975. Se oli kalaravintola, ja kala- ja äyriäisruoista tulikin Steinin erikoisala. Vuonna 2003 hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE- arvonimen ansioistaan lounaisen Englannin matkailun hyväksi. Ensimmäiset tv- esiintymisensä Rick Stein teki tv-kokki Keith Floydin ohjelmissa 1980-luvulla. 2010-luvulla Rick Stein on asunut Australian Sydneyssä, jossa hänellä on boutique-hotelli. == Televisio-ohjelmia == * Ruokamatka Euroopan kaupunkeihin (Rick Stein's Long Weekends, BBC 2016) * Ruokamatka Intiassa (Rick Stein’s India, BBC 2013) * Ruokamatka Meksikoon (Rick Stein's Road to Mexico, BBC 2017) * Ruokamatka Ranskaan (Rick Stein's Secret France, BBC 2019) * Ruokamatka Venetsiasta Istanbuliin (Rick Stein: From Venice to Istanbul, BBC 2015) * Ruokamatka Välimerellä (Rick Stein's Mediterranean Escapes, BBC 2007) == Lähteet == Luokka:Keittokirjailijat Luokka:Brittiläiset kokit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Brittiläisen imperiumin ritarikunta Luokka:Brittiläiset televisiojuontajat
Jack Gelber

Jack Gelber (1932 Chicago, Yhdysvallat – 2003 YhdysvallatJack Gelber, 71, 'Connection' Playwright, New York Times 10.5.2003, viitattu 7.4.2021 ) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Gelberin huumeaiheinen näytelmä Heittäjä (suom. Otso Appelqvist, Tuula Saarikoski, The Connection 1959) on esitetty Jyväskylän kesässä 1964.Kultuuripäivän Jyväskylän kesä s. 5 (pdf) Näytelmän pohjalta on Shirley Clarke ohjannut elokuvan The Connection (1961)., viitattu 7.4.2021Mikael Fränti, Elokuvakirjat palasivat Kajaaniin, Kino ja tv, viitattu 7.4.2021 ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet
Baureihe HK

Baureihe HK on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Junia on 24 kappaletta ja ne ovat Kleinprofil-tyyppiä. Ensimmäiset neljä prototyypin yksikköä otettiin käyttöön vuonna 2001 ja loput yksikköä 20 vuosina 2006–2007. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sähkömoottorijunat Luokka:Saksalainen rautatiekalusto
Baureihe IK

Baureihe IK on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Junat ovat Stadler Railin valmistamia ja ne perustuvat Stadlerin Tango-malliin. Kaksi ensimmäistä protojunaa toimitettiin 2015. Vuonna 2016 BVG tilasi 27 junaa ja ne toimitettiin 2018. Tämän jälkeen junia on tilattu lisää. Junia käytettiin alun perin Kleinprofil-radoilla. Osaan junista on kuitenkin tehty kalustopulan takia muutoksia, jotta niitä voisi käyttää myös Großprofil-tyyppisillä radoilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sähkömoottorijunat Luokka:Saksalainen rautatiekalusto
Elizabeth Kolbert

Elizabeth Kolbert (s. 1961) on yhdysvaltalainen journalisti ja kirjailija, jonka tunnetuin teos on Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinnon vuonna 2015 voittanut Kuudes sukupuuttohttps://www.pulitzer.org/winners/elizabeth- kolberthttps://atena.fi/kirjat/kuudes-sukupuutto. Kolbert työskentelee toimittajana The New Yorker -lehdessä. Kolbertin tekstit käsittelevät pääasiassa ihmisen aiheuttamaa muutosta ilmastoon ja lajien monimuotoisuuteen. Kolbertin uusin kirja Under A White Sky julkaistiin helmikuussa 2021. == Suomennetut teokset == Kuudes sukupuutto. Suomentanut Vesterinen, Pirkko. Atena, 2016. == Muut teokset == *The Prophet of Love : And Other Tales of Power and Deceit. New York: Bloomsbury, 2004. *Field Notes from a Catastrophe : Man, Nature, and Climate Change. New York: Bloomsbury, 2006. *Kolbert, E. Spufford, F. The Ends of the Earth : An Anthology of the Finest Writing on the Arctic and the Antarctic. New York: Bloomsbury, 2007. *The Best American Science and Nature Writing. Boston: Houghton Mifflin Harcourt, 2009. *Under A White Sky: The Nature of the Future. Penguin Random House, 2021. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset toimittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Pulitzer-palkitut
Legend of the Ancient Sword

Legend of the Ancient Sword on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja fantasiaelokuva vuodelta 2018. Elokuva perustuu kiinalaiseen videopeliin Legend of the Ancient Sword II, josta on tehty myös televisiosarja vuonna 2014. == Lähteet == Luokka:Renny Harlinin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 2018 elokuvat Luokka:Kiinalaiset elokuvat
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1964

Vuoden 1964 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Limassa, Perussa 18. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1964. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntämaa Peru sekä kaksi parasta kustakin kolmesta alkulohkosta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Tšekkoslovakia ja pronssille sijoittui Bulgaria. Neuvostoliitto voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja joutui tiukimmille alkulohkossa Brasiliaa vastaan (68–50) ja loppusarjan viimeisessä ottelussa Bulgariaa vastaan (72–55). Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kahdeksan ottelua pelannut Etelä-Korean Park Sin-ja (20,6), yhdeksän ottelua pelannut Bulgarian Niza Borisova (16,4) ja kahdeksan ottelua pelannut Chilen Maria Ismenia Pauchard (16,0). == Sijoitukset == # # # # # # # # # # # # # == Neuvostoliiton kultamitalijoukkue == Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Aliza Antipina, Ravilja Salimova, Raisa Mihailova, Ljuda Kukanova, Gena Oriol, Skaidrite Smildzina, Valve Ljutsep, Tanja Sorokina, Lidija Leontjeva, Nelli Fomin. == Lähteet == Luokka:Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 1964 koripallo Luokka:Perun urheilu
Bodies at Rest

Bodies at Rest on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja rikoselokuva vuodelta 2019. Elokuvassa aseistautuneet miehet hyökkäävät joulun aluspäivinä ruumishuoneelle, jossa on paikalla enää ylitöihin jäänyt oikeuslääkäri sekä hänen assistenttinsa. == Arvosteluja == Helsingin Sanomat Pertti Avola Hufvudstadsbladet Krister Uggledahl == Lähteet == Luokka:Renny Harlinin ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 2019 elokuvat Luokka:Kiinalaiset elokuvat
Tyyne Böök

Tyyne Ellen Böök (21. maaliskuuta 1884 Helsinki – 11. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Böök kasvoi viisilapsisessa yksinhuoltajaperheessä, kun hänen isänsä oli lähtenyt siirtolaiseksi Pohjois- Amerikkaan. Böök kiinnostui valokuvauksesta teini-ikäisenä työskennellessään helsinkiläisen K. E. Ståhlbergin valokuvaamossa. Samalla hän tutustui ateljeekuvaaja Frans Engströmiin, joka pian avasi puolisonsa kanssa valokuvaamon Imatralle. Vuosisadan vaihteessa Böök työskenteli parin vuoden ajan Engströmin valokuvaamossa, kunnes palasi Helsinkiin ja sai työpaikan Ernst Ovesénin ateljeesta. Vuonna 1913 hän perusti oman valokuvaamon Siltasaaren työläiskaupunginosaan Helsingin työväentalon naapuriin. Böök otti tunnetuimmat valokuvansa huhtikuussa 1918 Helsingin taistelun aikana, jolloin hän kuvasi muun muassa sodan aiheuttamia tuhoja sekä punaisten antautumista kaupungin miehittäneille saksalaisille. Böökin ja Elsa Sillmanin sotakuvia oli esillä Suomen valokuvataiteen museon näyttelyssä vuonna 2018. Böök luopui valokuvaajan ammatista 1920-luvulla, jonka jälkeen hän piti muun muassa alusasuliikettä Helsingin keskustassa ja omisti Hanasaaressa toimineen Helsingin Vene- ja Moottoripaja -nimisen yrityksen yhdessä sisarensa Hilja Böökin (1882–1933) kanssa. 1940-luvun lopulla hän asui Ruotsissa. Böök kuului Suomen Valokuvaajain Liiton johtokuntaan ja järjesti valokuvauskursseja ystävänsä Tyyne Savian kanssa. Böök oli myös Suomen Teosofisen Seuran jäsen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomalaiset valokuvaajat Luokka:Suomalaiset teosofit Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1968 kuolleet
Moscow Mule

Moscow Mule (Moskovan muuli) on alkoholipitoinen juomasekoitus, jonka pääasialliset valmistusaineet ovat votka, inkivääriolut ja limettimehu. Juoma tarjotaan perinteisesti kuparimukissa jäiden kera. Nimestään huolimatta juoman uskotaan olevan keksitty New Yorkissa Yhdysvalloissa 1940-luvulla. ==Lähteet== Luokka:Drinkit
New York Times vastaan Sullivan

New York Times Co. vastaan Sullivan on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1964 antama päätös, jonka mukaan Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys rajoittaa julkisten viranomaisten mahdollisuutta haastaa ketään oikeuteen kunnianloukkauksesta. Päätös edellyttää, että viranomaisen tai julkiseen virkaan pyrkivän henkilön on pystyttävä todistamaan vastaajan julkaisseen kunniaa loukkaavan väittämän joko tietäen sen olevan valheellinen tai täysin piittaamatta totuuden selvittämisestä. Edellytyksen täyttymisestä käytetään juridista termiä actual malice . Päätöksen taustalla oli The New York Timesissa vuonna 1960 julkaistu ilmoitus, jossa kerrottiin Alabaman poliisin piirittäneen osavaltion yliopiston kampusalueen ja vihjattiin, että poliisi olisi jollain tavalla sekaantunut rasistiseen terroriin. Montgomeryn poliisipäällikkö L. B. Sullivan haastoi lehden oikeuteen ja voitti jutun paikallisessa tuomioistuimessa. Alabaman korkein oikeus vahvisti tuomion, ja juttu siirtyi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden käsiteltäväksi. Korkein oikeus päätti äänin 9–0, että tuomio oli perustuslain ensimmäisen lisäyksen vastainen. Samantyyppisiä päätöksiä on annettu myöhemmin myös muunlaisia julkisuuden henkilöitä kuin viranomaisia koskevissa tapauksissa. Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen Clarence Thomas pitää Times vastaan Sullivan -päätöksen antamaa suojaa kunnianloukkaussyytteitä vastaan liian suurena. Aiemmin vastaavaa kritiikkiä esitti Antonin Scalia. ==Lähteet== Luokka:Sananvapaus Luokka:1964 Luokka:Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätökset Luokka:Lyndon B. Johnsonin presidenttikausi
Yrttilikööri

pienoiskuva|Pullollinen saksalaista yrttilikööriä Yrttilikööri on nimensä mukaisesti yrteillä maustettu likööri. Niistä käytetään joskus saksankielistä nimeä Kräuterlikör. Voimakasaromisissa yrttilikööreissä voi olla korkea alkoholipitoisuus ja pieni sokerimäärä. ==Historiaa== Yrttiliköörit juontavat juurensa keskiaikaisiin yrttilääkkeisiin, joita valmistettiin uuttamalla lääkekasveja alkoholissa. Niiden valmistus alkoi 1300-1400-luvulla, ja keskittyi luostareihin. Nykyäänkin niitä käytetään paljon digestiiveinä, helpottamaan ruoansulatusta runsaan aterian jälkeen. ==Yrttiliköörejä== Yrttiliköörit ovat erityisen suosittuja Keski-Euroopassa, ja monet tulevat saksankieliseltä alueelta. Jägermeister, Underberg, Killepitsch ja Kuemmerling ovat saksalaisia; Riga Black Balsam latvialainen; Becherovka taas tšekkiläinen; Unicum on unkarilainen; Bénédictine ja Chartreuse ranskalaisia. Italialaiset yrttiliköörit tunnetaan nimellä amaro ("katkero"); näihin kuuluvat mm. Cynar ja Ramazzotti. Suomessa Altia valmistaa Valhalla-nimistä yrttilikööriä. == Lähteet == Luokka:Liköörit
Valhalla (likööri)

Valhalla tai Koskenkorva Valhalla on Anora Groupin valmistama suomalainen yrttilikööri. Se on vahvuudeltaan 35 til-% ja maustettu mm. väinönputkella, koiruoholla, siankärsämöllä ja lakritsijuurella. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset alkoholijuomamerkit Luokka:Anora Groupin tuotteet Luokka:Liköörit
Baureihe H

Baureihe H on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Niitä on valmistettu 46 kappaletta ja ne ovat Großprofil-tyyppiä. Sarjasta toimitettiin kaksi prototyyppijunaa vuonna 1995. Vuosina 1998–1999 junia toimitettiin 24 ja vuosina 2001–2002 20 kappaletta lisää. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sähkömoottorijunat Luokka:Saksalainen rautatiekalusto
Birgit Meyer

Birgit Meyer (s. 21. maaliskuuta 1960, Emden, Saksa) on saksalainen kulttuuriantropologi ja uskontotieteilijä, joka työskentelee Alankomaissa Utrechtin yliopiston uskontotieteen professorina. Hän tarkastelee uskoa ja uskontoa kulttuuriantropologian näkökulmasta. Mayer oli Vrije Universiteit Amsterdamin kulttuuriantropologian professori (2004-2011) ennen nykyistä uskontotieteen professuuria (2011-). Meyer opiskeli uskontotiedettä ja erityislasten kasvatustiedettä Saksassa Bremenin yliopistossa sekä kulttuuriantropologiaa Amsterdamin yliopistossa. Hän asui ja työskenteli 1980-luvun lopulta lähtien pitkään Ghanassa. Hänen väitöskirjansa Amsterdamin yliopistolle (1995) oli otsikoitu Translating the devil. An African appropriation of pietist protestantism. The case of the Peki Ewe, 1847-1992. Hän on tutkinut Afrikassa muun muassa helluntailaisuutta ja kapitalismia sekä esimerkiksi uskonnon ja tiedotusvälineiden sekä polulaarikulttuurin (erityisesti paikallisesti tuotettujen videoelokuvien) välistä vuorovaikutusta. Meyerin mukaan Afrikassa karismaattiset helluntalaiskirkot ja islamistisen liikkeet nähdään - päinvastoin kuin Euroopassa - modernismin ja kehityksen ilmentyminä. Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsen Meyer on ollut vuodesta (2007). Vuonna 2015 hänelle myönnettiin KNAW:n akatemiaprofessorin palkinto (Prijs Akademiehoogleraren) siihen liittyvine miljoonan euron apurahoineen. Samana vuonna hän sai myös Spinoza-palkinnon, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin. ==Teoksia== * Birgit Meyer: Translating the Devil: Religion and Modernity Among the Ewe in Ghana. Edinburgh University Press, 2019. ISBN 978-0748613038. * Dick Houtman (toim.) & Birgit Meyer (toim.): Things: Religion and the Question of Materiality. Fordham University Press, 2011. ISBN 978-0823239467. * Birgit Meyer (toim.): Aesthetic formations: Media, religion, and the senses. Palgrave Macmillan, 2009. ISBN 978-0-230-62324-8 (eBook), ISBN 978-0-230-60555-8 (hardcover book). * Birgit Meyer (toim.) & Annelies Moors (toim.): Religion, Media and the Public Sphere. Indiana University Press, 2005. ISBN 978-0253217974. * Birgit Meyer (toim.) & Peter Pels (toim.): Magic and Modernity: Interfaces of Revelation and Concealment. Stanford University Press, 2003. ISBN 978-0804744645. * Birgit Meyer (toim.) & Peter Geschiere (toim.): Globalization and Identity: Dialectics of Flow and Closure. Blackwell Publishing Limited, 1999. ISBN 978-0631212386. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Birgit Meyerin profiili Google Scholarissa (scholar.google.com) Luokka:Uskontotieteilijät Luokka:Kulttuurintutkijat Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1960 syntyneet
Sirpa Ahlroos-Kouko

Sirpa Ahlroos-Kouko (s. 5. marraskuuta 1975) on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä. Ahlroos-Kouko voitti kultaa maantieajon SM-kilpailuissa vuonna 2000, sekä sijoittui toiseksi vuonna 2001 ja kolmanneksi vuonna 1999. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1975 syntyneet
Paula Suominen

Paula Suominen (s. 20. maaliskuuta 1977) on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä. Suominen saavutti maantieajon SM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2007 ja pronssia vuonna 2008. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1977 syntyneet