EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Juho Vihko

Juho Vihko (; 1890 Vihonkylä, Tyrö – 15. huhtikuuta 1938 Voronež) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen opettaja ja hallintovirkailija. Vihko syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui opettajaksi Kolppanan seminaarista, palveli armeijassa ja opiskeli Pietarin kansanvalistusinstituutissa vuosina 1920–1923. Sen jälkeen hän työskenteli koulutarkastajana ja ammattiliittojen kulttuuriosastossa. Vuonna 1925 Vihko lähetettiin Neuvosto-Karjalaan, jossa hän toimi valistusasiain kansankomissariaatin osastopäällikkönä ja vuosina 1927–1929 valistusasiain kansankomisaarin sijaisena. Vuosina 1929–1931 hän suoritti jatko-opintoja Moskovan tieteellisen pedagogiikan instituutissa. Vihko työskenteli Karjalan pedagogisen instituutin ensimmäisenä rehtorina vuosina 1931–1932 ja Karjalan valistusasiain kansankomissaarina vuosina 1932–1936. Hänen aikanaan tasavallassa siirryttiin alkeiskouluista vajaakeski- ja keskikouluihin, toteutettiin aikuisväestön lukutaitokampanjaa ja perustettiin karjalaiset osastot Leningradin metsä- ja maatalouskorkeakouluihin. Vihko erotettiin virastaan Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen, ja hänet siirrettiin opettajaopiston rehtoriksi Voronežiin. Hänet pidätettiin tammikuussa 1937 ja tuomittiin vastavallankumouksellisen porvarillis- nationalistisen järjestön jäsenenä, mutta sitä ennen hän kuoli sairaalassa sydänvikaan. Vihko rehabilitoitiin vuonna 1957. ==Lähteet== Luokka:Inkeriläiset henkilöt Luokka:Neuvostoliittolaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Chavaniac-Lafayette

Chavaniac-Lafayette on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne- Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Briouden kaupungista koilliseen. Kunnan nähtävyys on linna Château de Chavaniac. Se oli 1600-luvun lopulla linnoitettu talo joka tuhoutui tulipalossa. Vuonna 1701 se rakennettiin uudelleen ja samalla rakennus laajennettiin linnaksi. Linnassa syntyi 6. syyskuuta 1757 Gilbert du Motier de Lafayette. Nykyisen muotonsa linna sai 1900-luvun alussa tehdyissä muutostöissä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Haute-Loiren kunnat
Emilia Jansson

Emilia Jansson (s. 1992) on suomenruotsalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2021. Hän on tehnyt töitä näyttelijänä niin teatterissa kuin televisiossakin. Televisiossa hänen pisin roolinsa on Rantabaari-draamasarjan Krista Eerolana. == Filmografia == Elokuva Elokuva Elokuva Vuosi Elokuva Rooli 2016 Hymyilevä mies vedenneito Televisiosarjat Televisiosarjat Televisiosarjat Vuosi Sarja Rooli 2019–2020, 2021– Rantabaari Krista Eerola 2020 Sunnuntailounas naisnäyttelijä 2022 Syke Mirkka Suominen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Emilia Janssonin profiili Näyttelijäliiton sivuilla Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1992 syntyneet
IK-6

IK-6 ( tai eli , suom. IK-6, Sisäministeriön Melehovon rangaistussiirtola) on rangaistussiirtola Vladimirin alueen Kovrovin piirin Melohovon kylässä Venäjällä, noin 250 kilometrin päässä Moskovasta. Se on korkeimman turvallisuustason vankila, jota ylläpitää Venäjän federaation sisäministeriön alainen Federaation rangaistuslaitos, paikallinen rikosseuraamuslaitos. Siellä on 1 500 paikkaa. Rangaistussiirtolan vankien huonosta kohtelusta siellä on toistuvasti kerrottu venäläisissä tiedotusvälineissä, kertoo Kommersant- sanomalehti. Vankien pahoinpitelystä kuvattua videota paikalliset viranomaiset väittivät väärennetyksi. Videon julkitulon jälkeen siirtolan oloista käynnistettiin tutkimus, jonka tuloksia ei kuitenkaan ole tuotu jukisuuteen. Vankeja on kuollut pahoinpitelyihin. Silti esimerkiksi huumekauppias Gor Ovakimjanin väitettiin kuolleen keuhkokuumeeseen ja Tšetšenian entisen presidentin Ahmad Kadyrovin entisen henkivartijan Ayub Tuntujevin tehneen itsemurhan. Esimerkiksi Ovakimjanin sukulaiset kertoivat kuitenkin hänen kuolleen pahoinpitelyn ja kidutuksen seurauksena. Tuntujev oli puolestaan valittanut kaksi kertaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen kidutuksesta ja viranomaisten haluttomuudesta tutkia tätä. Vladimirin alueen ihmisoikeusasiamiehen Ljudmila Romanovan mukaan olot rangaistussiirtolassa ovat hyvät. Venäläinen oppositiopoliitikko Aleksei Navalnyi tiettävästi siirrettiin sinne kesäkuun puolivälissä vuonna 2022. Kun Navalnyin asianajaja meni tapaamaan häntä 14. kesäkuuta 2022 IK-2 rangaistussiirtolaan, jossa Navalnyi oli aiemmin ollut, hänelle väitettiin, ettei Navalnyi ole siellä. Vasta myöhemmin samana päivänä viestittiin julkisuuteen, että Navalnyi oli siirretty IK-6 Melehovoon. == Lähteet == Luokka:Vladimirin alue Luokka:Venäjän vankilat
Bernhard Lewkovitch

Bernhard Lewkovitch (28. toukokuuta 1927 Kööpenhamina – 4. tammikuuta 2024) oli tanskalainen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä. Lewkovitchin vanhemmat olivat katolilaisia, jotka emigroituivat Ukrainasta Kööpenhaminaan. Hän tuli kuitenkin 12-vuotiaana köyhän perheensä katoliseen luostariin ja lastenkotiin sijoittamaksi. Lewkovitchin musiikilliset lähtökohdat olivat katolisen kirkon hengellisessä musiikissa ja kansanmusiikissa, mutta Béla Bartókin ja ehkä erityisesti Igor Stravinskyn musiikin tutkimuksella hän löysi pohjan musiikillisiin kokeiluihinsa, jotka rikkoivat modaalisen ja liturgisen musiikin perinteiset viitekehykset. Lewkovitchin maine kasvoi 1950-luvulla kokeellisilla teoksilla, joista joitain innoittivat polytonaalisuus ja kaksitoistasäveljärjestelmä. Pidettyään taukoa sävellyksestä hän jatkoi 1970-luvulla säveltämistä arkaaisemmalla tyylillä. Lewkovitch valmistui vuonna 1949 urkurina Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta, jossa hänen opettajiaan olivat Bjørn Hjelmborg, Poul Schierbeck ja Jørgen Jersild. Hän perusti 1950-luvulla Kööpenhaminassa renessanssin ajan polyfoniseen kuoromusiikkiin erikoistuneet kuorot Schola Gregoriana ja Schola Cantorum. Lewkovitch sai Carl Nielsen ja Anne Marie Carl-Nielsen -stipendit vuosina 1963 ja 1997 sekä Assisin kaupungin kunniadiplomin vuonna 1972. Useimmat Lewkovitchin teokset ovat liturgiseen käyttöön tarkoitettuja kuoroteoksia. Osa näistä sävellyksistä on lyhyitä liturgisia a cappella -teoksia, mutta osassa teoksista on myös mukana laaja orkesteri. Lewkovitchin hengellisten teosten joukossa on messuja, motetteja ja koraaleja. Hän sävelsi myös soittimellisia teoksia pianolle, uruille ja puhallinsoittimille. Hänen musiikkiaan on esitetty ISCM:n festivaaleilla ja Pohjoismaisilla musiikkipäivillä. Lewkovitchilla on voimakkaasti henkilökohtainen sävelkieli. Lewkovitch toimi pitkään katolisen katedraalin musiikkielämän johdossa Kööpenhaaminassa. Hän on myös toiminut arvostelijana tanskalaisissa lehdissä. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset säveltäjät Luokka:Kuoronjohtajat Luokka:Tanskalaiset urkurit Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Nadja Michael

thumb|right|Nadja Michael (2010) Nadja Michael (s. 1969, Wurzen, Itä-Saksa) on saksalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi huhtikuussa 2005 sopraanoksi. Hänen äitinsä isotäti oli sopraano Erna Sack.Nadja Michael ArtistInfo Michael opiskeli Stuttgartissa ja Indianan yliopiston Jacobs School of Musicissa. Hänellä todettiin 19-vuotiaana aivokasvain, ja hän pakeni Länsi-Saksan puolelle.Der Feind in ihrem Kopf gab ihr den Mut zur Flucht B.Z. Michael on esiintynyt muun muassa La Scalassa, Covent Gardenissa, Glyndebournen festivaalilla, Verona Arenassa, Wienin valtionoopperassa, Salzburgissa, Münchenissä, Brysselissä, Chicagossa ja Berliinissä. Rooleja hänellä on ollut muiden muassa oopperoissa Fidelio, Salome, Macbeth, Wozzeck ja Médée. Michaelilla on kaksi tytärtä. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elo Syvänen

Elo Mooses Syvänen (, 16. syyskuuta 1899 Tampere – 28. joulukuuta 1937 Sandarmoh) oli suomalainen kommunisti, joka toimi Neuvostoliitossa korkeakoulun rehtorina. == Elämä == Syvänen syntyi työläisperheeseen. Hän oli ammatiltaan kassakaappiseppä. Syvänen liittyi 17-vuotiaana Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen ja vuonna 1920 Suomen Kommunistiseen Puolueeseen. Hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta vuonna 1922. Syvänen siirtyi Neuvostoliittoon vankien vaihdossa vuonna 1926. Syvänen valmistui kommunistisesta yliopistosta ja työskenteli vuodesta 1931 lähtien Karjalan ASNT:n valistusasiain kansankomissariaatin työläistiedekunnan johtajana. Vuonna 1935 hän suoritti jatko-opinnot Leningradin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen Karjalan pedagogisen instituutin fysiikan laitoksen dosenttina ja esimiehenä. Vuosina 1936–1937 Syvänen toimi pedagogisen instituutin rehtorina. Erään tiedon mukaan instituutin tosiasiallinen johtaja oli sen puoluesihteeri Nikolai Jaakkola. Nationalismista syytetty Syvänen pidätettiin lokakuussa 1937. Hänet tuomittiin vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja teloitettiin. Syvänen rehabilitoitiin vuonna 1989. Hänen vaimonsa Asta Syvänen palasi Neuvostoliitosta Suomeen vuonna 1940. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Flemming Hansen

Flemming Hansen (9. elokuuta 1939 Kööpenhamina – 30. huhtikuuta 2021) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1984–2007 ja toimi Tanskan liikenneministerinä vuosina 2001–2007, pohjoismaaministerinä 2002–2005 sekä energiaministerinä 2005–2007. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Flemming Hansen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan liikenneministerit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Andrei Kotov

Andrei Kotov (s. 1994) on kazakstanilainen karateka. Hän saavutti Kyokushinin World Oyama Karate -liiton maailmanmestaruuden 2018 ja vuotta aiemmin IKO- liitossa EM-hopeaa. Kotov on myös 7-kertainen Kazakstanin mestari. ==Varhaisvuodet== Kotov aloitti karaten harrastamisen 9-vuotiaana, mutta vuotta myöhemmin siirtyi pelaamaan jalkapalloa ystäviensä kanssa. Hän palasi karaten pariin 15-vuotiaana, jonka jälkeen Kotov omistautui lajille.Семья в кимоно el.kz 8.5.2019 Viitattu 16.6.2022 ==Kilpaura== Maaliskuussa 2014 Kotov saavutti Espanjan Openin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa David Varan.Spanish Open Karate Championship 2014 ikospain 1.3.2014 Viitattu 29.10.2022 Kotov saavutti EM-hopeaa 2017, kun hän oli mukana Ranskan EM- kilpailuissa. Kotov eteni loppuotteluun, kun hän voitti välierissä hallitsevan Euroopan mestarin Kirill Psarjovin. Loppuottelussa Kotov hävisi Euroopan mestaruuden Alim Junusoville. IKO European Championships kyokushinresults.com Viitattu 16.6.2022 Turnauksen jälkeen Kotov on kertonut Psarjovia vastaan käydyn ottelun olleen hänen ikimuistoisin. Hän otteli elokuussa yksittäisen ottelun Espanjan mestaria Albert Reyesiä vastaan Atyraussa. Ottelu kesti yhden varsinaisen 3 minuutin erän, sekä kaksi kahden minuutin jatkoerää, jonka lopussa Kotov voitti pisteellä potkaistuaan Reyesiä päähän.АНДРЕЙ КОТОВ ВЫИГРАЛ БОЙ ПРОТИВ ИСПАНЦА АЛЬБЕРТА РЕЙЕС kazkarate.kz 21.8.2017 Viitattu 16.6.2022 ===World Oyama Karate (2017–)=== Kazakstanin vaihdettua liittoa vuoden 2017 lopussa World Oyama Karate Organizationiin Kotov saavutti heti 2018 maailmanmestaruuden. Hän eteni suoraan toiselle kierrokselle, kun ensimmäinen vastustaja Unkarista ei saapunut paikalle. Kotov eteni jatkoon myös seuraavalla kierroksella iranilaista vastaan. Kolmannella kierroksella hän sai vastaansa srilankalaisen vastustajan, joka joutui luovuttamaan ottelun ennen alkua reisivamman vuoksi, jonka hän sai edellisessä ottelussa. Välierissä Kotov voitti tyrmäyksellä ukrainalaisen vastustajansa ja kohtasi loppuottelussa maanmiehensä Nurlykhan Sadvakasovin, jonka hän onnistui voittamaan.Чемпион мира Андрей Котов: «Я не Макгрегор, я другой» azh.kz 8.2.2018 Viitattu 16.6.2022 Tämän lisäksi Kotov saavutti myös Euroopan mestaruuden, CIS cupin, Caspian cupin ja pronssia Asian mestaruuskilpailuissa. ==Lähteet== Luokka:Kazakstanilaiset karatekat Luokka:Kyokushinin harjoittajat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Drakhma

Drakhma (, ”kourallinen”; ) oli antiikin kreikkalainen massan yksikkö ja rahayksikkö. Massan yksikkönä se vastasi alun perin nippua kuparitankoja ja kuutta obolia. Attikalainen (ateenalainen) drakhma oli nykymitoissa noin 4,31 grammaa. Myös rahayksikkönä drakhma vastasi kuutta obolia. Se oli yleensä hopearaha. Roomassa drachma oli painomittana uncian kahdeksasosa ja sicilicuksen puolikas. Rahana kreikkalainen drakhma vastasi roomalaisella kaudella suunnilleen yhtä roomalaista denaaria. Nykyisen Kreikan rahayksikkö vuosina 1832–2001 oli antiikin drakhmasta nimensä saanut drakma. == Muuntotaulukko == Muuntotaulukko attikalaisen mittajärjestelmän mukaisesti: Mittayksikkö (y) Muuntokerroin (x) 1 drakhmē = x × y 1y = x × drakhmē Kreikkalaiset – obolos (oboli) 6 obolia drakhmaa – mna (mina) minaa 100 drakhmaa – talanton (talentti) talenttia 6 000 drakhmaa Kansainväliset (SI) – gramma 4,31 g 0,23 drakhmaa Brittiläiset – unssi 0,152 oz 6,58 drakhmaa == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan rahat Luokka:Antiikin kreikkalaiset massan yksiköt
Sundsvalls Tidning

Sundsvalls Tidning (lyh. ST) on vuonna 1841 perustettu ruotsalainen sanomalehti. Se ilmestyy Sundsvallissa. Lehti kuuluu nykyään Bonnier- konserniin. Sundsvalls Tidning on vuodesta 1943 lähtien ilmestynyt seitsemänä päivänä viikossa. Sundsvalls Tidning 1888-01-03.png|Lehden etusivu vuodelta 1888. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Ruotsalaiset sanomalehdet Luokka:Sundsvallin kunta
Leffrinckoucke

Leffrinckoucke on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de- Francen alueella. Se sijaitsee Pohjanmeren rannikolla Dunkerquen kaupungin itäpuolella. Kaupunkiin tehtiin linnoitus Fort des Dunes vuosina 1878-1880 osana Séré de Rivièresin järjestelmää. Se oli kenraali Raymond Adolphe Séré de Rivières kehittämä puolustuslinnoitusketju, josta tuli myöhemmin osa Maginot- linjaa. Fort des Dunes oli tärkeässä roolissa toisen maailmansodan aikana tehdyssä Dunkerquen evakuoinnissa. Linnoitus toimii nykyään museona. ==Tunnettuja kuntalaisia== *Michel Hidalgo (1933-2020), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja *Christian Synaeghel (s. 1951), jalkapalloilija ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Nordin kunnat
Tiuhavesirutot

Tiuhavesirutot (Egeria) on kilpukkakasveihin kuuluva vesikasvisuku. Siihen on kuulunut kolme lajia. Tiuhavesirutot yhdistetään usein vesiruttoihin (Elodea). == Lajit == * tiuhavesirutto (eli argentiinanvesirutto) (Egeria densa eli Elodea densa vesiruttojen suvussa) * tupsuvesirutto (Egeria heterostemon eli Elodea heterostemon) * sahavesirutto (Egeria najas eli Elodea najas) Suomen Biologian Seura Vanamon putkilokasvien nimistötoimikunta 2022: kilpukkakasvien nimistöä. Lutukka 38: 1, s. 65. (suom. nimet) == Levinneisyys == Tiuhavesirutot esiintyvät alkuperäisinä Etelä-Amerikassa. Tiuhavesirutto kasvaa Brasiliassa, Boliviassa, Argentiinassa ja Uruguayssa, lisäksi tulokaslajina eri puolilla maailmaa. Tupsuvesirutto kasvaa Keski-Brasiliassa. Sahavesirutto kasvaa Brasiliassa, Boliviassa, Argentiinassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Egeria Luokka:Kilpukkakasvit
Quaëdypre

Quaëdypre on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Dunkerquen kaupungista kaakkoon. Kunnan keskustassa oleva Saint-Omerin kirkon historia juontaa 1000-luvulle saakka. Kirkkoa on sittemmin rakennettu uudelleen 1500- ja 1600-luvuilla. ==Tunnettuja kuntalaisia== *Pierre Everaert (1933-1989), kilpapyöräilijä ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Nordin kunnat
Dmytro Riznyk

Dmytro Riznyk (s. 30. tammikuuta 1999) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän nousi Vorskla Pultavan Ukrainan liigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudella 2019–2020. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa marraskuussa 2021. Riznyk pelasi 14 liigaottelua kaudella 2019–2020. Hän oli Vorskla Pultavan kiistaton ykkösmaalivahti kaudella 2020–2021, jolloin hän pelasi 24 liigaottelua. Sodan keskeyttämällä kaudella 2021–2022 hän pelasi 17 liigaottelua. Riznyk kuului alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2019 voittaneeseen Ukrainan joukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan Andri Luninin toimiessa ykkösmaalivahtina ja Vladyslav Kutšerukin pelatessa Luninin poissaollessa. Ukrainan miesten maajoukkueessa Riznyk pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2021 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan ja toisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vesihännät

Vesihännät (Lagarosiphon) on kilpukkakasveihin kuuluva makeanveden vesikasvisuku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, joita esiintyy Afrikassa ja Madagaskarissa, ne kasvavat pääosin mantereen etelä- ja itäosissa. Akvaariokasvina käytetty afrikanvesihäntä on levinnyt luontoon Keski- Euroopassa ja Uudessa-Seelannissa. Se kuuluu Euroopan unionin haitallisten vieraslajien luetteloon. == Lajit == * hiusvesihäntä (Lagarosiphon cordofanus Casp.) * kenianvesihäntä (Lagarosiphon hydrilloides Rendle) * koukkuvesihäntä (Lagarosiphon ilicifolius Oberm.) * madagaskarinvesihäntä eli madagaskarinvesirutto (Lagarosiphon madagascariensis Casp.) * afrikanvesihäntä eli afrikanvesirutto (Lagarosiphon major (Ridl.) Moss) * notkeavesihäntä (Lagarosiphon muscoides Harv.) * ruskovesihäntä (Lagarosiphon rubellus Ridl.) * etiopianvesihäntä (Lagarosiphon steudneri Casp.) * natalinvesihäntä (Lagarosiphon verticillifolius Oberm.) Suomen Biologian Seura Vanamon putkilokasvien nimistötoimikunta 2022: kilpukkakasvien nimistöä. Lutukka 38: 1, s. 65. (suom. nimet) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Lagarosiphon * Suomen Lajitietokeskus: Vesihännät – Lagarosiphon Luokka:Kilpukkakasvit
Jørgen Jersild

Jørgen Jersild (17. syyskuuta 1913 Kööpenhamina – 6. helmikuuta 2004 HolteJørgen Jersild AllMusic) oli tanskalainen säveltäjä.Jørgen Jersild Naxos Jersild aloitti varhain pianonsoiton. Hän sovitti musiikkia koulun orkesterille ja sävelsi pienimuotoisia kappaleita 12-vuotiaana. Hän opiskeli 1930-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Albert Rousselin johdolla Pariisissa ja pääsi opiskelemaan musiikkitiedettä Kööpenhaminan yliopistoon. Sieltä hän valmistui maisterin arvolla vuonna 1940. Musiikin teoriassa, pianonsoitossa ja sävellyksessä Jersildin opettajiin kuului Poul Schierbeck. Jersild opetti Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa vuodesta 1943, ja vuosina 1953–1975 hän oli professori. Hän julkaisi sarjan laajaan käyttöön solmisaatiossa päässeitä kirjoja. Jersild myös johti musiikkipedagogien järjestöä vuosina 1949–1953.Jørgen Jersild Wise Music Classical Jersild osoitti varhaisessa tuotannossaan Pariisissa viettämän ajanjakson aikana saamiaan vaikutteita, mutta kehitti sittemmin omaperäisemmän, itselleen tunnusomaisemman tyylin. Jersild sävelsi muun muassa a cappella -musiikkia kuorolle. Hänen soittimelliseen tuotantoonsa kuuluu lukuisia harppusävellyksiä, jotka hän laati harpisti Osian Ellisille. Hän sävelsi myös piano- ja kamarimusiikkia. Jersild sai vuonna 1995 Vuoden kuorosäveltäjän arvonimen sekä vuonna 1999 Carl Nielsen - ja Anne Marie Carl-Nielsen -kunniastipendin. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Mevlüt Çavuşoğlu

Mevlüt Çavuşoğlu (s. 5. helmikuuta 1968 Alanya) on turkkilainen Oikeus ja kehitys -puolueen (AKP) poliitikko.Mr. Mevlüt Çavuşoğlu Ministry of Foreign Affairs Çavuşoğlu sai kandidaatin arvon kansainvälisissä suhteissa Ankaran yliopistosta vuonna 1988 ja valmistui maisteriksi taloustieteessä New Yorkin Long Islandin yliopistosta vuonna 1991. Hän suoritti myös asiantuntijuusohjelman Euroopan unionista Ankaran yliopiston Eurooppa- tutkimuskeskuksessa vuonna 1993. Çavuşoğlu kuului Oikeus ja kehitys -puolueen perustajajäseniin ja tuli valituksi sen parlamenttiedustajaksi 22., 23. ja 24. parlamenttikausille. Hän toimi tammikuusta joulukuuhun 2013 AKP:n varapuhemiehenä, joka vastasi ulkopolitiikasta. Vuosiksi 2010–2012 Çavuşoğlu valittiin Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen puheenjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen turkkilainen parlamentaarikko tässä virassa. Yleiskokouksen kunniapuheenjohtajan arvonimen hän sai vuonna 2014. Vuosina 2012–2014 hän oli yleiskokouksen edustajana Venetsian komissiossa. Çavuşoğlu toimi joulukuusta 2013 elokuuhun 2014 Turkin EU-asioiden ministerinä ja pääneuvottelijana. Elokuussa 2014 hän sai nimityksen Turkin ulkoministeriksi. == Lähteet == Luokka:Oikeus ja kehitys -puolueen poliitikot Luokka:Turkin ministerit Luokka:Ulkoministerit Luokka:Turkin suuren kansalliskokouksen jäsenet Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tempin lentotukikohta

Tempin lentotukikohta () eli Tempin sotilaslentokenttä (; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬЕБТ), on Venäjän Sahan tasavallan Bulunin piirin Kotelnyin saaren länsiosassa sijaitseva arktinen sotilaslentoasema. Lentoasema on osa Kotelnyin saarelle perustettua Venäjän arktisella alueella läsnäoloa osoittavaa ja Koillisväylääkin turvaavaa 200-sotilaan Severnyi klever -sotilastukikohtaa (). Sen satama voi ottaa vastaan proomuja ja keskikokoisia aluksia, vaikkei siellä ollut varsinaista satamaa vielä alkusyksyllä 2014. Lokakuun 2013 lopulla lentoasema otettiin uudelleen käyttöön kahdenkymmenen vuoden hiljaiselon jälkeen. Kentän kunnostus- ja uudelleenrakennustyöt oli aloitettu aiemmin samana syksynä. Alkujaan lentokenttä oli perustettu 1949, mutta 1990-luvulla sen käytöstä paljolti luovuttiin. Saarella toimi kuitenkin säähavaintoasema. Loppuvuodesta 2014 uutisoitiin, että tehtyjen rakennustöiden jälkeen lentotukikohta pystyi vastaanottamaan Antonov An-22 ja Iljušin Il-76 -rahtilentokoneita sekä strategisia Tupolev Tu-95 ja Tupolev Tu-160 -pommituslentokoneita. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Petr Derjagin (29.10.2013) Aerodrom v Arktike otkryt posle pereryva v 30 let (uutisvideo) (1tv.ru) * Военная база «Северный клевер» (Аэродром Темп) (wikimapia.org) * Остров Котельный (Темп) (aopa.ru) Luokka:Bulunin ulus Luokka:Venäjän ilmavoimien lentokentät‎ Luokka:Sahan tasavallan lentoasemat
Meriruoho

Meriruohoiksi voidaan kutsua merten pohjalla kasvavia siemenkasveja. Ainoat suolaiseen valtameriveteen sopeutuneet kukkakasvit kuuluvat Alismatales- lahkoon ja sen neljään eri heimoon. Ne kuuluvat heimoihin kilpukkakasvit, ajokaskasvit, Cymodoceaceae ja Posidoniaceae. Meriruoholajeja esiintyy runsaammin tropiikin ja subtropiikin valtamerissä. Esimerkiksi Itämeressä esiintyy vain yksi varsinainen merikasvi, joka elää aina täysin veden alla, meriajokas (Zostera marina). Murtoveden pieni suolapitoisuus rajoittaa sen levinneisyysalueen Pohjanlahdella Selkämerelle.Meriajokas (Zostera marina) Meriruohot kasvattavat tyypillisesti merenpohjan niittyinä. Ne ankkuroituvat pohjamaahan suikertavilla vaakajuurakoilla ja niiden lehdet kasvavat kimppuina. Lehtimassa muodostaa oman elinympäristönsä merieläimille. Meriruohoa syö esimerkiksi ainoa nykyinen merilehmälaji dugongi. Meriruohoihin kuuluvat tutkimustulosten mukaan eräät maailman pitkäikäisimmistä ja laajimmista kasviklooneista.Yle uutiset. == Lähteet == Luokka:Kasviekologia
Penn Hills

Penn Hills on kunta (township) Pennsylvanian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 41 059 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Alleghenyn piirikunnassa, ja on sen toiseksi suurin kunta Pittsburghin jälkeen. == Väestö == Vuonna 2020 Penn Hillsin 41 059 asukkaasta valkoisia oli 55,2 %, mustia 37,0 %, aasialaisia 0,2 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 2,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Alleghenyn piirikunta Luokka:Pennsylvanian kunnat
Zemppi-areena

Zemppi Areena on Kempeleessä sijaitseva vuonna 2017 valmistunut monitoimiareena. Areena sijaitsee kauppakeskus Zeppeliniä vastapäätä. Monitoimiareenassa voi harrastaa erilaisia sisäliikuntalajeja ja siellä on vuosittain useita viihdetapahtumia. Zempin rakennuksessa toimii Areenan lisäksi mm. Forenom-ketjun hotelli, keilahalli ja kuntosali. ==Lähteet== Luokka:Kempeleen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Kempeleen urheilu
Poul Schierbeck

Poul Schierbeck (8. kesäkuuta 1888 – 9. helmikuuta 1949) oli tanskalainen säveltäjä ja urkuri.Poul Schierbeck AllMusicPoul Schierbeck NaxosPoul Schierbeck Wise Music Classical Schierbeck varttui lääkärin perheessä Kööpenhaminassa. Hän opiskeli itse alun perin oikeustiedettä, mutta päätti sitten omistautua musiikin opiskelulle. Häntä opettivat sävellyksessä Carl Nielsen ja Thomas Laub, urkujensoitossa Paul Hellmuth sekä pianonsoitossa Henrik Knudsen. Schierbeck teki säveltäjänä debyyttinsä vuonna 1915. Seuraavana vuonna hän sai nimityksen urkuriksi Skovshovedin kirkkoon, jossa työskenteli tässä virassa kuolemaansa saakka. Vuonna 1919 Schierbeck meni naimisiin laulaja Sylvia Larsenin kanssa. Samana vuonna hänelle myönnettiin Det anckerske Legat (Ancker-stipendi), joka mahdollisti Italiaan Lontoon ja Pariisin kautta suuntautuneen opintomatkan. Kotimatkallaan Schierbeck vieraili Sveitsissä ja Saksassa. Vuonna 1926 hän sai Lange-Müller-kunniastipendin. Schierbeckin tuotannossa merkittävä osa on oopperalla Fête galante, jonka libretto on Max Lobedanzin käsialaa. Teos esitettiin seitsemän kertaa Tanskan kuninkaallisessa teatterissa kaudella 1931–1932 säveltäjän vaimo Sylvia Larsenin tulkitessa pääroolin, minkä jälkeen se kuitenkin esitettiin uudelleen vasta vuonna 1960. Vuosina 1911–1921 Schierbeck sävelsi ainoaksi jääneen sinfoniansa. Hänen tunnetuimpien teostensa joukossa ovat laulusarja Den kinesiske fløjte ja H. C. Andersenin sanoihin sävelletty laulu I Danmark er jeg født. Schierbeck sävelsi myös kantaatteja. Hänen yhteistyönsä elokuvaohjaaja Carl Theodor Dreyerin kanssa johti muun muassa elokuvan Vihan päivä (Vredens dag, 1943) musiikkiin. Schierbeck opetti vuodesta 1931 soitinnusta Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Jørgen Jersild ja Leif Kayser. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset säveltäjät Luokka:Tanskalaiset urkurit Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet
Paul Hellmuth

Paul Emil Friederich Hellmuth (1879–1919) oli tanskalainen urkuri, säveltäjä ja kuoronjohtaja.Paul Emil Friederich Hellmuth Project Runeberg Hellmuth opiskeli Thomas Laubin johdolla ja tuurasi tätä vuosien ajan urkurina Holmenin kirkossa Kööpenhaminassa. Myöhemmin hän pääsi Frederiksbergin Pyhän Tuomaan kirkon urkuriksi. Kirkossa työskentelyn ohella Hellmuth toimi kuoronjohtajana. Hän kuoli aivoverenvuotoon. Monet hänen teoksistaan tuhoutuivat brittijoukkojen pommittaessa Kööpenhaminaa vuonna 1945.Gamle Danske Sange - med melodi af Paul Hellmuth Ugle.dk == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Tanskalaiset säveltäjät Luokka:Tanskalaiset urkurit Luokka:Kuoronjohtajat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1919 kuolleet
Arno Babajanjan

thumb|right|Arno Babajanjan Arno Harutjuni Babajanjan (; , Arno Arutjunovitš Babadžanjan; 22. tammikuuta 1921 Jerevan – 15. marraskuuta 1983 Moskova) oli armenialainen säveltäjä ja pianisti.ARNO HARUTYUNI BABADJANIAN (1921 - 1983) Grand Piano Records Babajanjan sai varhaisimmat musiikilliset vaikutteensa kotoaan. Hänen isänsä oli useita soittimia soittanut kansanmuusikko. Varhaisimmat muodolliset opintonsa Babajanjan suoritti Vardkes Talianin johdolla Jerevanin konservatoriossa. Sieltä hän valmistui vuonna 1947. Vuotta myöhemmin Babajanjan pääsi Moskovan konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa Konstantin Igumnovin johdolla. Hän suoritti myös sävellysopintoja Heinrich Litinskin johdolla. Palattuaan Armeniaan vuonna 1950 Babajanjan opetti pianonsoittoa Jerevanin konservatoriossa vuoteen 1956. Hän myös konsertoi ja sävelsi. Hänen teostensa joukossa on pianoteoksia, kamarimusiikkia ja orkesterisävellyksiä. Sellokonserttonsa hän sävelsi ja omisti Mstislav Rostropovitšille. == Lähteet == Luokka:Armenialaiset säveltäjät Luokka:Armenialaiset pianistit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Kanavapuistikko

Kanavapuistikko () on katu Pietarsaaressa. Osa Kanavapuistikkoa on nykyisin kävelykatua. == Historia == Kävelykadun paikalla oli aiemmin kanava, joka varustettiin sementtiputkilla ja peitettiin vuonna 1903. Kanava tunnettiin 1700-luvulla nimellä kaupunginsalmi ja 1800-luvulla nimellä puro. Kaupunginsalmessa kalastettiin 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Heinäkuussa 1989 Pietarsaaren kaupunginhallitus esitti 590 000 markan määrärahaa kävelykadun rakennusöiden aloittamiseen. Seuraavina vuosina rakennustyöt etenivät erillisten budjettimäärärahojen turvin, vuonna 1990 varattiin 3,2 miljoonaa markkaa. Kävelykatu vihittiin käyttöön lokakuussa 1992. Vuonna 1993 Pietarsaaren City-ryhmä otti vastatakseen kävelykadun tapahtumista ja palveluista. Kahden vuoden kuluttua vihkiäisistä Pietarsaaren kävelykatua kehuttiin tutkimuksessa yhdeksi parhaimmista Suomessa. == Arkkitehtuuri == Fontellin talon Kanavapuistikon varteen rakennutti aluelääkäri Kurtén vuonna 1805. Rakennuksen omisti myöhemmin merikapteeni S. W. Fontell, jonka mukaan talo on nimetty. Pietarsaaren kaupunginhotelli aloitti toimintansa vuonna 1899 Fontellin talossa. Vuonna 1908 valmistui Valter Thomén suunnittelema Kaupunginhotellin lisäosa. Rakennus on asemakaavassa suojeltu.Toivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 96 Vuoden 1910 marraskuuhun mennessä Thomé suunnitteli Kaupunginhotellin jatkeeksi liike- ja asuinrakennuksen. Rakennus on rapattua punatiiltä. Kolmannessa kerroksessa punatiili on jätetty näkyviin. Koristeena punatiilipinnoissa on medaljonkikuvioita.Toivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 97 Karl Johan Ahlskogin suunnittelema Armiro-talo valmistui 1940.Toivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 112 Ahlskogin tytär Greta Pitkänen suunnitteli Armiro-talon länsi- ja eteläseiniin reliefitt.Toivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 113 Vuonna 1982 valmistui Roger Wingerin rakennus Säästöpankki Depositalle. Sen kävelykadun puoleinen länsiosa liittyy katkotta ArmirotaloonToivanen, Finnäs, Hoffman 2002, s. 117 Vuosituhannen alkuun ajoittui Halpa-Hallin 3 000 m² laajennus, jonka yhteyteen rakennettiin 26 asunnon kerrostalo.Taatila 2019, s. 216 Kauppakeskus Jakob Center avattiin 27. lokakuuta 2016. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Pietarsaari
Laura Tarkka

Laura Tarkka (o.s. Laine, s. 1970 Varkaus) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimii Scandic Hotels Suomen maajohtajana. Ennen Scandicia Tarkka on toiminut kodinelektroniikkaketju Gigantin ja Kämp Collection Hotelsin toimitusjohtajanaLaura Tarkka new Head of Scandic hotels in Finland https://www.scandichotelsgroup.com/media/press-releases/2023/laura-tarkka-new- head-of-scandic-hotels-in-finland/ Viitattu 17.3.2024. Tarkka on koulutukseltaan tuotantotalouden diplomi-insinööri. Tarkka toimii myös Fazerin, Carunan ja Ukko.fi:n hallituksien jäsenenä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1970 syntyneet
Petri Raivio

Petri Raivio (s. 1979) on Ylen ajankohtaisohjelmien toimittaja ja A-studion juontaja. Hän on työskennellyt Ylen ulkomaantoimittajana ja vuosina 2016–2019 Ylen EU-kirjeenvaihtajana Brysselissä. Raivio asui teini-iässä kolme vuotta Belgiassa, kun hänen isänsä oli siellä töissä, ja oppi sinä aikana ranskan kielen. Hän opiskeli 2000-luvun alussa Tampereen yliopistossa kansainvälistä politiikkaa, ja hänen opettajanaan oli tuolloin muun muassa Mika Aaltola. Raivio valmistui maisteriksi vuonna 2008, ja hänen pro gradunsa käsitteli Darfurin konfliktia. Hän oli vuonna 2022 ollut Ylessä töissä yli viisitoista vuotta; A-studiossa hän aloitti vähän ennen koronaviruspandemian alkua. Raivio kirjoitti yhdessä toimittaja Anna Sarasteen kanssa tietokirjan Pitkät jäähyväiset – Reportaasi fossiili-Euroopan syrjäseuduilta, joka julkaistiin vuonna 2021. Kirja käsittelee Euroopan syrjäseutujen ihmisiä, jotka tuntevat jääneensä syrjään kun fossiilisten polttoaineiden, esimerkiksi turpeen ja ruskohiilen, tuotantoa ajetaan alas ilmastotavoitteiden saavuttamiseksi. Ilmastotavoitteiden vuoksi heidän vanhat elinkeinonsa ovat uhattuina, ja sen vuoksi Euroopassa suosituiksi nousseet populistipuolueet saavat heiltä protestiääniä. == Teokset == * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset televisiotoimittajat Luokka:Suomalaiset juontajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jorma Latvus

Jorma Heikki Latvus (s. 22. marraskuuta 1940 Tampere) on suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut matkailuneuvoksen arvonimen. Viitattu 17.6.2022. ==Henkilöhistoria== Latvuksen vanhemmat olivat kamreeri Karl Jouko Henrik Latvus ja Meeri Mirjam Latvus. Jorma Latvus tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1959 ja valmistui merkonomiksi Tampereen kauppaoppilaitoksesta 1960 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1965. Hän oli Finlayson-Forssan sosiaalijohtajan apulainen 1962–1963, Opiskelijatuen ja Asuntolasäätiön talouspäällikkö Tampereella 1963–1964, Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön sosiaalipäällikkö Valkeakoskella 1965–1967, Kahvilaravintolaliiton toimitusjohtaja 1967–1977 ja Hotelli- ja ravintolaneuvoston toimitusjohtaja 1977–1997. Latvus toimi myös Lotilan ammattikoulun tuntiopettajana 1966–1967 ja oli Kahvilaravintola-lehden päätoimittaja 1967–1977. Hänellä oli uransa aikana lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Matkailuneuvoksen arvonimen Latvus sai vuonna 1998. Hän on sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti. ==Julkaisuja== * Kansalaiskoulu entisten oppilaidensa arvostelemana, 1965 (pro gradu -tutkielma) * Kahvilaravintolaliitto ry., 1968 * Kahvilatoiminta vakauttamiskautena maassamme, 1971 * Ehdonalaisen elinkeinon viisi vuosikymmentä: Hotelli- ja ravintolaneuvosto ry. 1946–1996, 1996 * Haaga Instituutti kolmekymppiseksi: alkuvaikeuksista kohti menestystarinaa, 1999 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bassoukulele

pienoiskuva|Bassoukulele Bassoukulele on yleensä nelikielinen ukulelesoitin, jossa on samat nuotit ja viritys, kuin bassossa. Bassoukulelea soitetaan usein ukulelen kanssa, samoin kuin sähköbassoa sähkökitaran kanssa. ==Lähteet== Luokka:Sormintasoittimet
Martti Hagman

Martti Juhani Hagman (s. 11. huhtikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka on saanut matkailuneuvoksen arvonimen. Viitattu 17.6.2022. Hagman kävi keskikoulun ja suoritti opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1959–1960, minkä lisäksi hän on suorittanut matkailu-, majoitus- ja ravitsemis- sekä koulutusalan kursseja. Hagman oli Helsingin Osuuskaupan ravintolatarkastaja 1964–1971 ja osastopäällikkö 1971–1972, Osuusliike Elannon hotelli- ja ravintolaryhmän aluepäällikkö 1972–1979 ja osastopäällikkö 1979–1982, E-Instituutin koulutuspäällikkö ja apulaisrehtori 1982–1985, Lomaliiton toimitusjohtaja 1985–1999 sekä Savonlinnan Kylpylaitos Oy:n, Kalajoen Matkailukeskus Rantakalla Oy:n, Lomaliiton Leirintä Oy:n, Savonlinnan Terveyskylpyläsäätiön ja Kuntolomatoiminnan Tutkimussäätiön toimitusjohtaja 1985–1999. Hänellä oli uransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Matkailuneuvoksen arvonimen Hagman sai vuonna 1999. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matti Pulkki

Matti Jalmari Pulkki (s. 27. marraskuuta 1947 Alatornio) on suomalainen hotelli- ja ravintola-alan yritysjohtaja ja rehtori, joka on saanut matkailuneuvoksen arvonimen. Viitattu 17.6.2022. Pulkki tuli ylioppilaaksi Munkkivuoren yhteiskoulusta, suoritti hotelli- ja ravintolaopiston liikkeenjohdon tutkinnon 1969–1971 ja Suomen Osuuskauppaopiston hotellin ja ravintolan johtajakoulutuksen 1972–1973. Ekonomiksi hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta 1978 ja suoritti myöhemmin vielä useita liikkeenjohdon kursseja ja koulutuskokonaisuuksia. Pulkki oli helsinkiläisen hotellin keittiöharjoittelija, tarjoilija ja hovimestari 1969–1970, esimiesharjoittelija hotellissa Göteborgissa 1971–1972, hotellin ravintolapäällikkö Ylivieskassa 1972–1973, hotellinjohtaja Porissa 1973–1975, SOK:n hotelli- ja ravintolaliiketoiminnan jaostopäällikkö ja apulaisjohtaja 1975–1980, Sokoteria-yhtiön toimitusjohtaja 1981–1983, Haaga-instituutin rehtori 1983–1985, HRB-Group-yhtiön konsultti ja yrittäjä 1986–1989, Hotre Consulting -yhtiön toimitusjohtaja 1988–1993, Jollas Instituutin rehtori 1993–2001, Pohjois-Karjalan Osuuskaupan toimitusjohtaja 2001–2002, Sokotelin toimitusjohtaja 2002–2007, SOK:n hotelli- ja ravintolaliiketoiminnan toimialajohtaja 2002–2007 ja A&PM-Business; -yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 2007. Hänellä oli uransa aikana myös lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Matkailuneuvoksen arvonimen vuonna 2005 saanut Pulkki on sotilasarvoltaan reservin luutnantti. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pulkki

Pulkki on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: * Matti Pulkki (s. 1947), rehtori ja yritysjohtaja, matkailuneuvos * Simo Pulkki (s. 1982), jääkiekkoilija * Tauno Pulkki (1929–1985), juristi, kapunginjohtaja * Ville Pulkki (s. 1969), professori, akustiikan tutkija
Erkki Kytönen

Erkki Altti Kytönen (s. 29. joulukuuta 1938 Kivennapa) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut viestintäneuvoksen arvonimen. Viitattu 17.6.2022. Kytösen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kytönen ja Mandi Kytönen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1962 oli Oili Tarja Maria Kelomaa ja toinen puoliso vuodesta 1998 on Ritva Marjatta Saksholm, aiemmin Lahtinen. Kytönen tuli ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseosta 1958 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1966. Hän oli Posti- ja lennätinlaitoksen puhelinrakennuspiirin kantoaaltoinsinööri 1964–1968, kaapelirakennusryhmän päällikkö 1968–1971 ja keskusrakennustoimialapäällikkö 1971–1973, Posti- ja lennätinhallituksen lennätinosaston sihteeristön puhelinliikenteen automatisoinnin koordinaattori 1973–1975 ja sihteeristön esimies 1975–1980, Keski-Suomen Puhelimen, vuodesta 1998 Keski-Suomen Puhelin Oyj ja vuodesta 2000 KSP Yhtiöt Oyj, suunnittelu- ja kehitysinsinööri 1980–1982, tekninen johtaja 1982–1984 ja toimitusjohtaja 1984–2001. Kytönen oli myös Keski-Suomen Teletietopalvelu -yhtiön toimitusjohtaja 1983–1988 ja hänellä oli ammattiuransa aikana useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Viestintäneuvoksen arvonimen vuonna 1999 saanut Kytönen on sotilasarvoltaan reservin alikersantti (1992). ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Final Fantasy VII Rebirth

Final Fantasy VII Rebirth on Square Enixin kehittämä toimintaroolipeli. Peli on jatkoa Final Fantasy VII Remakelle ja toinen osa Final Fantasy VII:n kolmiosaisessa uusintaprojektissa. Peli julkaistiin alkuvuonna 2024 PlayStation 5:lle. Peli on täysin itsenäinen, joten pelaajat eivät tarvitse Final Fantasy VII Remakea pelatakseen peliä. Square Enix julkaisi 14.9.2023 tiedotteen ja trailerin, joissa paljastettiin pelin julkaisuajankohdaksi 29.2.2024. == Pelaaminen == Pelin sisällöstä ei tiedetä vielä paljoa, mutta pelin taistelusysteemi on rungoltaan samanlainen kuin Final Fantasy VII Remakessa. Red XIII, joka oli Remakessa vieraileva hahmo, on Rebirthissa täysin pelaajan hallittavissa. Square Enix julkaisi vuoden 2023 Summer Game Festilla pelistä virallisen trailerin, jonka perusteella taistelusysteemiin on lisätty hahmojen välisiä yhteishyökkäyksiä. Lisäksi peliin on lisätty mahdollisuus ratsastaa chocobolla. Remaken pelattavat hahmot palaavat pelattavaksi. Rebirthissa pelattavaksi Red XIII:n lisäksi tulevat ainakin myös Yuffie Kisaragi ja Cait Sith, jotka olivat pelattavia myös alkuperäisessä pelissä. Vincent Valentine esiintyy myös pelissä. == Tarina == Pelin tarina jatkuu siitä, mihin Final Fantasy VII Remake päättyi. Cloud Strife, Tifa Lockhart, Barret Wallace, Aerith Gainsborough sekä Red XIII ovat paenneet Midgarista ja lähteneet jahtaamaan Sephirothia, jonka he uskovat tuhoavan planeetan. Yuffie Kisaragi on myös jättänyt Midgarin ja päättänyt etsiä uuden tiimin taistelemaan Shinraa vastaan. Zack Fairilla on myös osansa tarinassa. == Kehitys == Final Fantasy VII Rebirthin kehitys alkoi heti Remaken julkaisun jälkeen. == Lähteet == Luokka:Final Fantasy -pelit
Pjotr Gribkov

Pjotr Grigorjevitš Gribkov (, 4. tammikuuta 1903 Šuja, Tverin kuvernementti – 1. tammikuuta 1992) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen opettaja ja hallintovirkailija. Pjotr Gribkov syntyi tverinkarjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Mihailovskoje-Prudovon opettajateknikumista vuonna 1923 ja työskenteli opettajana. Gribkov liittyi Komsomoliin vuonna 1919 ja kommunistiseen puolueeseen vuonna 1925. Vuonna 1927 Tverin puoluekomitea lähetti hänet opiskelemaan Krupskajalle nimettyyn Moskovan kommunistisen kasvatuksen akatemiaan. Valmistuttuaan vuonna 1931 Gribkov jäi akatemiaan jatko-opiskelijaksi, mutta jo vuoden kuluttua NKP(b):n Moskovan aluekomitea lähetti hänet karjalankielisen oppikirjallisuuden toimittajaksi Lihoslavliin. Vuonna 1933 Gribkov lähetettiin NKP(b):n Karjalan aluekomitean ja tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin pyynnöstä Petroskoihin, jossa hän työskenteli didaktikkona ja pedagogisen instituutin opettajana. Vuonna 1935 hänestä tuli pedagogisen instituutin vararehtori, ja vuosina 1937–1938 hän toimi Elo Syväsen jälkeen instituutin rehtorina. Gribkovin nopeaa urakehitystä selittävät hänen karjalainen syntyperänsä ja Neuvosto-Karjalan suomalaisiin kohdistuneet puhdistukset. Gribkov pidätettiin ”vastavallankumouksellisen nationalistisen järjestön” jäsenenä marraskuussa 1938. Hänet vapautettiin ja otettiin uudestaan puolueen jäseneksi maaliskuussa 1940. Gribkov lähti Karjalasta katkerana osoitettaan jättämättä. Gribkov osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Moskovan ilmailuteknisen viestintäopiston yhteiskunnallis-taloudellisten aineiden opettajana. Vuodesta 1957 lähtien hän työskenteli eri tehtävissä Venäjän SFNT:n opetusministeriössä. Gribkoville on myönnetty Venäjän SFNT:n ansioituneen kouluopettajan arvonimi. ==Lähteet== Luokka:Karjalaiset henkilöt Luokka:Neuvostoliittolaiset henkilöt Luokka:Opettajat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Sacra di San Michele

Sacra di San Michele on Piemonten Susan laaksossa sijaitseva vanha luostari. Luostari perustettiin laaksossa olevalle korkealle kukkulalle 900-luvun lopussa, ja se on omistettu arkkienkeli Mikaelille. Luostarin nykypäiviin säilynyt karu kivirakennus on rakennettu noin vuonna 1000. Luostarissa on noin 10 000 nidettä sisältävä kirjasto. Arkkienkeli Mikaelin uskotaan ilmestyneen täällä erakoksi ryhtyneelle Ravennan arkkipiispalle, pyhälle Johannes Vincenzolle (Besatelaiselle) 900-luvun lopulla. Lisäksi Sacra di San Michele sijoittuu kartalla linjaan, jossa seitsemän arkkienkeli Mikaeliin tavalla tai toisella liittyvää, hyvin vanhaa pyhäkköä on toisiinsa nähden suorassa linjassa Irlannin lounaiskärjen Skellig Michaelin ja Israelin Karmelvuoren välissä. Kartalla pyhäköt voi todellakin yhdistää toisiinsa viivoittimella vain yhden viivan avulla. Väitetään, että viiva seuraa kaiken lisäksi auringonlaskun reittiä kesäpäivänseisauksen aikaan.Marko Tervaportti: Pyhän Mikaelin ihmeellinen maailma. Fides 5/2020 Sacra di San Michele toimi Umberto Econ Ruusun nimi -romaanin innoittajana. Econ täti asui lähellä luostaria, ja Eco vietti lapsena lomiaan seudulla. Luostarissa vierailee vuosittain 200 000 kävijää. == Lähteet == Luokka:Italian luostarit Luokka:Mikael (arkkienkeli) Luokka:Katoliset pyhiinvaelluskohteet
Linda Rantanen

Linda Rantanen on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Rantanen työskentelee Iltalehden toimittajana. Hän on kirjoittanut useita rikosaiheisia kirjoja sekä podcasteja. Vuonna 2020 Rantanen julkaisi Kari Kanalan ja kriminologi Sari Sompin juontaman Uhrien ääni-podcastin, sekä kirjailija Max Seeckin juontaman Elämäntyönä rikos -podcastin. Vuonna 2021 hän teki yhteistyössä rikos- ja oikeustoimittaja Vera Miettisen kanssa ratkaisemattomia suomalaisia katoamisia ja rikoksia käsittelevän Selvittämättömät-podcastin. Vuoden 2022 aikana Rantanen on julkaissut Supla-audiopalvelussa moniosaisen minisarjan Koodi 081, joka käsittelee Suomessa tapahtuneita kaappaustilanteita. == Kirjat == * Musta raivo, Deadline Kustannus 2021 * Rikosten Rauma, Deadline Kustannus 2021 * Kun kukaan ei kuule, Deadline Kustannus 2022 * Rikosten Turku, Deadline Kustannus 2022 * Jos minä en sinua saa | Deadline Kustannus * Rikosten Rovaniemi | Deadline Kustannus * Minne Jumala ei näe | Deadline Kustannus *Suomalaiset poliisisurmat, Deadline kustannus 2024. == Aiheesta muualla == *Linda Rantanen, Iltalehti *Iltalehti, Musta raivo *Laitilan Sanomat, Musta raivo *Länsi-Suomi, Rikosten Rauma Luokka:Suomalaiset rikoskirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Teagan Croft

Teagan Croft (s. 23. huhtikuuta 2004) on australialainen näyttelijä, joka tunnetaan pääroolistaan Netflixin alkuperäissarjassa Titans. Croft näyttelee Rachel Rothia, eli Ravenia, tyttöä, joka on puoliksi demoni ja puoliksi ihminen. Ennen Titans-rooliaan Croft näytteli elokuvassa The Osiris Child päähenkilö Kane Sommervillen tytärtä, Indi Sommervillea. Croft esittää vuoden 2023 elokuvassa True Spirit Seilori Jessica Watsonia. ==Nuoruus== Teagan Croft syntyi Australiassa Tims Croftille ja näyttelijä Rebecca Croftille vuonna 2004. Croftilla on kaksi nuorempaa siskoa Aubrey Croft ja Sage Croft. Croftin molemmat tädit, Penny McNamee ja Jessica McNamee ovat myös näyttelijöitä. Croftin perhe muutti Sydneystä Chigacoon Yhdysvaltoihin vuonna 2016. ==Ura== Jo nuorena Croft nätteli useissa koulunäytelmissä. Croftin ensimmäinen elokuvarooli oli vuoden 2016 elokuvassa The Osiris Child, jossa Croft näytteli Indi Sommervillea. Samana vuonna Croft valittiin esittämään toistuvaa roolia Bella Loneraganina Home and Away -sarjaan. Croftin perheen muutettua Chigacoon Croft sai ensimmäisen suuren roolinsa DC:n sarjassa Titans. Croft esittää sarjassa supersankari Rachel Rothia. Croft näyttelee myös äitinsä ohjaamassa lyhytelokuvassa Bella ja Bernie, pääroolia yhdessä näyttelijä Mary Tildenin kanssa. Hän näytteli Bellan roolia myös lyhytelokuvan jatko-osassa Woman of a Certain Age. Croft valittiin vuonna 2021 esittämään pääroolia myös True Spirit -dokumenttielokuvassa, joka kertoo Jessica Watsonista, 16-vuotiaasta tytöstä, joka purjehti yksin ympäri maailmaa. Elokuva julkaistiin 3. Helmikuuta 2023 Netflixiin. ==Filmografia== Televisio- ja elokuvaroolit Vuosi Nimi Rooli Muuta 2016 Home and Away Bella Loneragan Toistuva rooli 2016 The Osiris Child Indi Sommerville Elokuva 2018–2023 Titans Raven Päärooli 2022 Bella and Bernie Bella Judge Päärooli 2022 Woman of a Certain Age Bella Judge Päärooli 2023 True Spirit Jessica Watson Päärooli ==Lähteet== * * * * * * * === Viitteet === Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 2004 syntyneet
Nauhahai

Nauhahai (Proscyllium habereri) on nauhahaihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Tyynestämerestä. ==Koko ja ulkonäkö== Nauhahai voi kasvaa suurimmillaan 57-65 cm pitkäksi ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinmuodoltaan laji on virtaviivainen ja hoikka. Selkäeviä on kaksi ja pyrstöevä on pitkä. Lajin silmät ovat suuret. Nauhahain ruumiissa on tummanruskeita satuloita ja mustia täpliä. ==Levinneisyys ja elintavat== Nauhahaita tavataan Jaavan ja Sumatran läheltä sekä Vietnamista Japaniin ulottuvalta alueelta. Se liikkuu lähellä pohjaa aina 320 metrin syvyyteen asti. Nauhahain ravintoa ovat todennäköisesti kalat, nilviäiset ja äyriäiset. Laji on ovovivipaarinen ja laskee kerrallaan kaksi munakoteloa. Nauhahai luokitellaan vaarantuneeksi ja sitä uhkaa joutuminen kalastuksen sivusaaliiksi. Sitä hyödynnetään lähinnä kalajauhon valmistamiseen. ==Lähteet== Luokka:Hait Luokka:Uhanalaiset kalat