EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Soumya Swaminathan

Soumya Swaminathan (s. 2. toukokuuta 1959) on intialainen lastenlääkäri ja tunnettu tuberkuloosin ja HIV:n tutkija. Swaminathan oli maailman terveysjärjestö WHO:n tieteellinen johtaja vuosina 2019–2022. Pandemian laannuttua hän erosi tehtävästä ja pahoitteli, ettei WHO ollut aikaisemmin tunnustanut SARS-CoV-2-viruksen leviävän ilmateitse pisaratartuntana. Swaminathan on saanut yliopistokoulutuksensa Intiassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hän on julkaissut yli 450 vertaisarvioitua julkaisua. Hän on Yhdysvaltain kansallisen lääketieteellisen akatemian, Ison-Britannian lääketieteen akatemian ja kaikkien Intian tiedeakatemioiden jäsen. Hän on saanut useita kunniatohtorin arvoja, mukaan lukien EPFL, Lausanne ja London School of Tropical Medicine and Hygiene. Hän toimii useissa kansallisissa ja maailmanlaajuisissa neuvoa-antavissa elimissä ja komiteoissa. Hän on dosentti Karolinska-yliopistossa Ruotsissa ja Tuftsin yliopistossa Bostonissa, Yhdysvalloissa. == Lähteet == Luokka:Intialaiset tieteilijät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kari Paukkunen

Kari Armas Paukkunen (s. 9. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja tuottaja. Hän on ohjannut ja toiminut dramaturgina useissa teattereissa. Teatterinjohtajana hän toimi 1980-luvulla. Paukkusen filosofian mukaan teatteri ei ole paikka, jossa katsojan pitäisi pinnistellä. == Ura == Kauppias Armas Paukkusen ja Iiri Kaasalaisen perheeseen syntynyt Kari Paukkunen opiskeli Suomen Puheopiston korkeakoululinjalla 1970-luvulla. Hän aloitti näyttelijänä Ryhmäteatterissa 1970–1972 ja jatkoi Penniteatterissa 1972–1973. Sen jälkeen hän toimi Teatterikorkeakoulun lehtorina 1973–1980. Paukkunen johti Lappeenrannan kaupunginteatteria 1980–1985, Ryhmäteatteria 1985–1987 ja Kuopion kaupunginteatteria 1987–1991. Kuopiosta hän siirtyi Tampereelle Yle TV2:n teatteritoimituksen tuottajaksi. Paukkunen on ohjannut muun muassa teokset Kuka pelkää Virginia Woolfia? (Suomen Kansallisteatteri, 1987), Tulitikkuja lainaamassa (Lahden kaupunginteatteri, 2000), Vaimoke (Keski-Uudenmaan Teatteri, 2006), Seela Sella seisaallaan! (Kulttuurikone, 2007) ja Ottaa sydämestä, Seela Sella! (Kulttuurikone, 2013). Paukkusen uran myöhäisvaiheen ohjauksiin lukeutuu muun muassa Yhtä matkaa (Suomen Kansallisteatteri, Tampereen Työväen Teatteri, Kulttuurikone, 2019). Teatterityönsä ohella Paukkunen on ohjannut kymmenittäin lyhytelokuvia. Filmografiaan kuuluu myös pitkä televisionäytelmä Saatana kun yskittää (1993). Se perustuu Veikko Huovisen näytelmätekstiin. Paukkunen on näytellyt sivurooleja muutamassa elokuvassa, kuten Apinan vuosi (1983) ja Nitroliiga (1993). Ryhmäteatterin näytelmästä Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet taltioitiin televisioesitys 1978. Paukkunen näytteli Egon Vernissan roolin. == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Vantaan Sanomat: Seela Sella tulee Martinlaaksoon Luokka:Suomalaiset dramaturgit Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jacob Wilde

Jacob Wilde (1679 Bauska, Kuurinmaa – 1755) oli saksalais-ruotsalainen historioitsija. Hän oli vuodesta 1701 Riian katedraalikoulun konrehtori ja vuodesta 1704 kaunopuheisuuden professori silloin Pärnussa olleessa yliopistossa. Hän lähti 1710 venäläisiä pakoon Tukholmaan.Wilde, Jakob, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 1252–1253. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919 Wilde nimitettiin 1713 valtakunnan historiografiksi, ja hän pysyi virassa kuolemaansa asti. Hän oli oppinut ja tarkka historiantutkija, varsinkin Ruotsin oikeushistorian alalla. Hän sokeutui myöhemmällä iällä, mutta hyvän muistinsa ansiosta hän saattoi jatkaa historiallista tutkimustyötään. ==Teokset (valikoima)== * Sueciæ historia pragmatica, quæ vulgo jus publicum dicitur (1731) * Sveriges beskrifna lagars grund, art och upprinnelse (1736) * Præparatio hodegetica ad introductionem Pufendorffii in Suetici status historiam (1741) * K. Carl XI:s så kallade oinskränkta envälde emot ogrundade rykten försvaradt (1742). ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1679 syntyneet Luokka:Vuonna 1755 kuolleet
Boulderoinnin maailmancup 2024 – naisten sarja

Boulderoinnin maailmancup Naisten sarja 2024 ←2023 2025→ IFSC:n boulderoinnin maailmancup 2024 koostuu viidestä vuoden 2024 aikana järjestettävästä osakilpailusta. Kausi on olympialaisten takia normaalia lyhyempi. Kausi alkoi 8. huhtikuuta Keqiaossa Kiinassa ja päättyy 6. lokakuuta Soulissa. == 1. osakilpailu – Keqiao == Kauden ensimmäinen osakilpailu järjestettiin Keqiaossa, Kiinassa, Shaoxing Keqiao Yangshan -kiipeilykeskuksessa 8.–10. huhtikuuta. Kilpailun naisten sarjaan osallistui 60 kiipeilijää. Kahdelle finalistille finaalipaikka oli maailmancupien ensimmäinen; Ranskan Zélia Avenzou ja Yhdistyneen kuningaskunnan Erin McNeice olivat molemmat ensimmäistä kertaa finaalissa. Janja Garnbret voitti kilpailun oltuaan ainoa kaikki finaalireitit kiivennyt finalisti. Voitto oli Garnbretin uran 41. boulderoinnin ja lead-kiipeilyn maailmancupeissa. === Finaalin tulokset === Merkintä 1t2z (3, 4) tarkoittaa kiipeilijän topanneen (kiivenneen reitin onnistuneesti viimeiseen otteeseen asti) yhden reitin ja kiivenneen zone- otteeseen kahdella reitillä. Suluissa on yritysten määrä, ensin toppauksiin käytetyt yritykset ja toisena zone-otteisiin pääsemiseen käytetyt yritykset. Pisteytyksessä otetaan ensin huomioon topattujen reittien määrä. Useamman kiipeilijän topattua yhtä monta reittiä katsotaan sitä, montako zone-otetta kiipeilijät ovat saaneet. Jos edelleen on tasatuloksia, katsotaan yrityksiä: ensin toppeihin käytetyt yritykset ja sitten zoneihin käytetyt yritykset. Jos edelleen on tasatuloksia, ratkaistaan tilanne aiemman kierroksen tuloksista. Sija Kiipeilijä Tulos 1\. Janja Garbret 4t4z (5, 5) 2\. Camilla Moroni 2t3z (10, 13) 3\. Zhilu Luo 2t2z (2, 2) 4\. Zélia Avezou 1t3z (5, 15) 5\. Erin McNeice 1t2z (1, 6) 6\. Anon Matsufuji 1t2z (2, 4) == 2. osakilpailu – Salt Lake City == Kauden toinen osakilpailu kisattiin Yhdysvalloissa Salt Lake Cityssä 3.–5. toukokuuta. Natalia Grossman voitti kultaa, Oriane Bertone hopeaa ja Naïlé Meignan pronssia. Meignan osallistui loukkaantumisen takia maailmancupiin ensimmäistä kertaa vuoden 2021 jälkeen. Grossmanille kulta oli kuudes Salt Lake Cityssä voitettu maailmancup kulta. === Finaalin tulokset === Sija Kiipeilijä Tulos 1\. Natalia Grossman 3t4z (3, 10) 2\. Oriane Bertone 3t4z (6, 6) 3\. Naïlé Meignan 3t4z (6, 13) 4\. Oceana Mackenzie 2t4z (2, 7) 5\. Brooke Raboutou 2t3z (2, 7) 6\. Mao Nakamura 2t3z (4, 5) == Lähteet == Luokka:Naisten kiipeily Luokka:Vuoden 2024 urheilu
Taru Nordlund

Taru Nordlund (os. Salminen, s. 1967) on suomalainen kielentutkija, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston suomen kielen professori. Nordlund toimi Virittäjä-lehden päätoimittajana 2008-2009. Tieteellisellä urallaan hän on erikoistunut sosiolingvistiikkaan, vanhaan kirjakieleen sekä 1800-luvun itseoppineiden suomenkielisten kirjoittajien kielen tutkimukseen. == Koulutus == Nordlund valmistui suomen kielen oppiaineesta filosofian tohtoriksi vuonna 2000 tyttönimellään Taru Salminen. Hänen väitöskirjansa on artikkelimuotoinen teos Morfologiasta moniäänisyyteen: suomen kielen kvasirakenteen merkitys, käyttö ja kehitys. Nordlund väitteli Helsingin yliopistosta ja väitöskirjan julkaisi Suomalaisen kirjallisuuden seura SKS. Väitöstyössään Nordlund käsittelee olla-verbin ja -vinaan/-vinään-loppuisen verbimuodon muodostamaa kvasirakennetta (esim. oli menevinään, on olevinaan) ja sen merkityksiä. Nordlund toi tutkimuksessaan esiin, miten kvasirakennetta käytetään usein kieliopillistuneena "muka"-merkityksessä, lausuttua epäilevänä tai vähättelevänä. == Ura == Taru Nordlund on Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan suomen kielen oppiaineen professori. Hänet valittiin virkaan vuonna 2014. Lisäksi hän on suomen kielen oppiaineen dosentti. Tutkijana hän on julkaissut runsaasti kirjoja ja artikkeleita läpi 2000-luvun. Tuottoisimmillaan hän oli vuonna 2013, jolloin häneltä ilmestyi seitsemän tieteellistä julkaisua. Nordlund tutkii kielen käyttöä sosiolingvistisesta näkökulmasta: mitä teksti ja sen kirjakielisyys kertoo kirjoittajansa identiteetistä, ja miten tekstillä voi jopa rakentaa identiteettiä? Hänen tutkimuksissaan keskitytään erityisesti vanhaan kirjakieleen sekä varhaisimpien suomeksi kirjoittaneiden, mutta kouluja käymättömien kirjoittajien teksteihin ja kielenpiirteisiin. Hän osallistui Suomalaisen kirjallisuuden seuran poikkitieteelliseen Kansanihmiset ja kirjallistuminen 1800-luvun Suomessa -tutkijaverkostoon (2002-2013), jossa selvitettiin, miten Suomen kirjallinen kulttuuri kehittyi muistitiedon ja puheen rinnalle. Nordlund toimii aktiivisesti muiden tutkijoiden käsikirjoitusten vertaisarvioijana, osallistuu akateemisille kursseille, konferensseihin ja seminaareihin sekä järjestää niitä myös itse. Hän on myös toiminut useiden kielitieteellisten väitöskirjojen ohjaajana. Nordlund oli Kotikielen seuran hallituksen jäsen vuosina 2004-2007 sekä seuran julkaiseman, kielitieteellisen aikakauslehti Virittäjän päätoimittaja vuodet 2008-2009. Hän on ollut lehden toimitusneuvoston jäsen vuodesta 2012 lähtien. Hän oli myös Studia Fennica (Linguistica) -lehden toimituskunnan jäsen vuodet 2014-2016. Lisäksi hän on toiminut Sanakirjasäätiön sihteerinä ja hallituksen jäsenenä. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset professorit
Elisabete Weiderpass

Elisabete Weiderpass Vainio on brasilialainen lääkäri ja syöpätutkija. Hänelle on myönnetty myös Ruotsin ja Suomen kansalaisuudet.Folkhälsanin tutkija WHO:n syöpätutkimuksen johtajaksi Folkhälsan 1.6.2018, viitattu 9.4.2024Dr Elisabete Weiderpass European Parliament, viitattu 9.4.2024 Hän on syövän epidemiologian ja ennaltaehkäisyn asiantuntija. Weiderpass astui virkaan Maailman terveysjärjestön alaisen Kansainvälisen syöväntutkimuslaitoksen (IARC) johtajana 1. tammikuuta 2019.About the Director International Agency for Research on Cancer, viitattu 9.4.2024 Weiderpass opiskeli Karoliinisessa instituutissa Solnassa. Hänellä on lääketieteen tohtorin, Master of Sciencen ja filosofian tohtorin oppiarvot. Vuosina 2007–2018 Weiderpass johti Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa Helsingissä geneettisen epidemiologian tutkimusryhmää. Lisäksi hän oli Norjan syöpärekisterin tutkimuslaitoksen johtaja vuosina 2015–2018. Vuosina 2011–2018 Weiderpass oli lääketieteellisen epidemiologian professori Karoliinisessa instituutissa ja syövän epidemiologian professori Tromssan yliopistossa. Avustavana ja vierailevana professorina hän on ollut eri yliopistoissa ja instituuteissa Suomessa, Brasiliassa, Iranissa, Kiinassa, Kuwaitissa ja Yhdysvalloissa. Weiderpassin nimissä on yli 800 vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua. Syövän epidemiologian lisäksi Weiderpass on tutkinut lasten ja nuorten ylipainoa. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2022.https://www.ae- info.org/ae/Member/Weiderpass_Elisabete == Lähteet == Luokka:Brasilialaiset lääkärit Luokka:Ruotsalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Onkologit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Academia Europæan jäsenet
Gjilan

Gjilan () on kaupunki ja kunta Kosovossa. Se sijaitsee Kosovon itäosassa, vuoristoisella Anamoravan alueella. Kaupunki toimii Gjilanin piirin hallintokeskuksena. Vuonna 2012 kunnallisrajojen alueella arvioitiin asuneen 91 413 asukasta. Gjilania rajaa idästä Serbia ja etelästä Pohjois-Makedonia ja Serbia. == Lähteet == Luokka:Kosovon kaupungit Luokka:Kosovon kunnat
Jane Ellen Harrison

Jane Ellen Harrison (9. syyskuuta 1850 – 15. huhtikuuta 1928) oli englantilainen antiikin tutkija ja kielitieteilijä. Hän osallistui antiikin Kreikan uskonnon ja mytologian nykyaikaisten tutkimusmenetelmien kehittämiseen. Harrison oli ensimmäinen brittiläinen nainen, jonka katsotaan luoneen "akateemisen uran". Harrison aloitti opintonsa tyttökoulussa Cheltenham Ladies' College ja jatkoi Lontoon yliopistossa. Harrison opiskeli useita kieliä useiden ohjaajien ohjauksessa sekä omin päin, mukaan lukien ranska, saksa, latina, muinainen kreikka, heprea ja venäjä. Hän opetti monta vuotta progressiivisessa naisten korkeakoulussa Cambridgen yliopistossa Newnham Collegessa ja opiskeli kreikkalaista taidetta ja arkeologiaa British Museumissa Sir Charles Newtonin johdolla vuosina 1880–1897. Yksi hänen varhaisimmista kirjoistaan oli Myths of The Odyssey in Art and Literature, joka julkaistiin vuonna 1882. Cambridgessa Harrisonista tuli keskeinen hahmo "Cambridgen ritualisteissa", klassisten tutkijoiden ryhmässä, joka oli syvästi kiinnostunut rituaaleista, etenkin niiden yhteyksistä mytologiaan ja antiikin kreikkalaiseen draamaan. Cambridgen ritualisteilla ja heidän kollektiivisella työllään klassisen filologian parissa oli syvällinen vaikutus sekä klassismiin että kirjallisuuskriitikoihin. Jane Ellen Harrisonin Prolegomena to the Study of Greek Religion julkaistiin vuonna 1903, ja se on edelleen yksi alan perusteoksista. Noin vuonna 1909 Hope Mirrlees tuli Cambridgeen opiskelemaan kreikkaa Newnham Collegessa Harrisonin johdolla. Heille syntyi välittömästi luja side, ja Harrison kutsui Mirrleesiä "hengelliseksi tyttärekseen". Naiset asuivat yhdessä vuodesta 1913 kunnes Harrison kuoli leukemiaan vuonna 1928. Kun Harrison jäi eläkkeelle Cambridgesta vuonna 1922, hän ja Mirrlees muuttivat Pariisiin, jossa he opiskelivat venäjää ja tekivät yhteistyötä useiden käännösten parissa ennen kuin palasivat Lontooseen vuonna 1925. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset antiikintutkijat Luokka:Brittiläiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1928 kuolleet
Georg Oleinikoff

Georg Oleinikoff (8. huhtikuuta 1864 – 1. tammikuuta 1937 Johannes) oli venäläinen lääketieteen tehtori, joka asui Johanneksen pitäjässä Karjalan kannaksella sijainneessa Kirjolan kartanossa. Oleinikoff tunnettiin monien harvinaisten kasvilajien kasvattajana ja jalostajana. Päivästä päivään. 70 v. täytti..., Helsingin Sanomat, 09.04.1934, nro 94, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotTri Georg Oleinikoff, Puutarha, 01.01.1937, nro 1, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Oleinikoff oli dosenttina Pietarin lääketieteellisessä sotilasakatemiassa. Hän oli opiskellut Pietarin yliopistossa ja sotilaslääketieteellisessä akatemiassa ja hän oli aikoinaan Pietarin tunnetuimpia lastentautien spesialisteja. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän siirtyi Suomeen ja asui anoppinsa Edla Nobelin ja myöhemmin tämän perikunnan omistamassa Kirjolan kartanossa. Oleinikoff tunnettiin maanviljelys- ja puutarhanhoitopiireissä sekä Suomessa että Ruotsissa. Hän sai useita palkintoja eri näyttelyissä ja piti esitelmiä omalta alaltaan eri tilaisuuksissa. Oleinikoff oli naimisissa Alfred Nobelin tyttären kanssa. Oleinikoff kuoli 72-vuotiaana tapaturmaisesti uudenvuodenpäivänä 1937 Kirjolan kartanossa. Hän lähti kello 11 aikaan noin 300 metrin levyisen salmen kartanosta erottamaan pieneen saareen, jossa sijaitsivat hänen puutarhaviljelmänsä kasvihuoneineen. Hän vajosi kuitenkin jäihin lähellä saaren rantaa ja hänet löydettiin hukkuneena. Hukkumisonnettomuus Johanneksessa, Helsingin Sanomat, 03.01.1937, nro 2, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Lähteet == Luokka:Venäläiset lääkärit Luokka:Puutarhurit Luokka:Suomen venäläiset Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1937 kuolleet
Bjølstad

Bjølstad on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 365 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Sel
Sandbumoen

Sandbumoen on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,24 neliökilometriä ja asukasluku 243 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Sel
Otta

Otta on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 2,2 neliökilometriä ja asukasluku 2 302 vuonna 2023. Otta otti käyttöön kaupunkinimityksen vuonna 2000. ==Kuvia== Otta in the Gudbrandsdalen Valley.jpg|Katunäkymää vuonna 2015. Otta stasjon.JPG|Ottan asema Dovren radan varrella. Prillar-Guri.jpg|Prillar-Gurin patsas muistuttaa Kringenin taistelusta vuonna 1612. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Norjan kaupungit Luokka:Sel
Selin kirkko

Selin kirkko () on Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1742. ==Kuvia== Sel(14)Altertavle nederste felt, Nadveren.jpg|Alttarimaalaus Sel kirke orgel.jpg|Kirkkosali ja urut ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot kirkko
Ágnes Osztolykán

Ágnes Osztolykán (s. 1974 Csenger, Unkari) on unkarilainen romanitaustainen poliitikko, joka edusti 2010–2014 LMP-puoluetta Unkarin parlamentissa. == Nuoruus ja opiskelu == Osztolykán syntyi köyhässä ja pienessä kylässä, mutta hän oli peruskoulussa erinomainen. Hän pääsi 1989 opiskelemaan korkeatasoiseen budapestilaiseen lukioon, jossa opiskeli pääosin Unkarin eliitin lapsia. Osztolykán halusi jatkaa opiskelujaan oikeustieteen pariin, mutta tuohon aikaan se oli käytännössä mahdotonta muilta kuin eliitin jäseniltä. Osztolykán päätyi opiskelemaan Miskolcin yliopiston politiikan tutkimuksen laitokselle. Osztolykán tapasi opiskeluaikanaan 1996 Aladár Horváthin ja nuoria romanisivistyneistön jäseniä, jotka olivat perustaneet Romaversitaksen ja pyysivät myös Osztolykánin mukaan sen toimintaan. Osztolykán valmistui yliopistosta 1998, ja hänen päättötyönsä käsitteli kodittomien ahdinkoa. == Ura == Osztolykán mietti valmistuttuaan uraa virkakunnassa tai hallinnon tehtävissä, mutta Fidesz oli juuri voittanut vaalit eikä hän pitänyt puolueesta eikä sen politiikasta. Osztolykán alkoikin opettaa iltaisin nuoria, köyhissä oloista tulleita romaniopiskelijoita. Unkarin Soros-säätiö palkkasi Osztolykánin vuonna 1998 tehtävään, jossa hänen vastuullaan oli romanien oikeus, romanien media ja visuaalinen koulutus. Osztolykánin mukaan tehtävässä hän pystyi ensimmäisen kerran vakavasti edistämään romanien asioita. Osztolykániin otti 2009 yhteyttä joukko nuoria vaikuttajia, jotka olivat perustamassa uutta puoluetta, jonka nimeksi tuli Lehet Más a Politika (”politiikka voi olla erilaista”). Osztolykán auttoi puoluetta kirjoittamaan ohjelmaansa romanien asioista, ja hän suostui pienen taivuttelun jälkeen lähtemään myös puolueen ehdokkaaksi vuoden 2010 parlamenttivaleihin. Hänet valittiin parlamenttiin, ja hän istui yhden kauden. Hän ei lähtenyt enää ehdolle vuoden 2014 vaaleihin. Osztolykán sai 2011 Yhdysvaltain ulkoministeriön jakaman Women of Courage -palkinnon työstään romanien ja romanikulttuurin puolestapuhujana ja vähemmistöjen oikeuksien inkluusion edistäjänä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Unkarilaiset poliitikot Luokka:Romanitaustaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heidalin kirkko

Heidal kirkko () on Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1941. Se rakennettiin paikalla aiemmin sijainneen, vuonna 1933 salaman tuhoaman kirkon mukaiseksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Sel
Hannele Kainulainen

Hannele Kainulainen (oik. Hannele Kainulainen-Haltsonen, s. 1. syyskuuta 1950 Kotka) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilta 1977. Hän on näytellyt muun muassa Rovaniemen teatterissa ranskalaista laulajaa Édith Piafia vuonna 1992. Kainulainen on palkittu Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.Näyttelijäliitto - Kultaisella taiteilijamerkillä palkitut näyttelijät == Muut teatterityöt == * Saiturin joulu, Rouva Fezzwig / Fred Scroogen vaimo / Rouva Delaney (2003, Kotkan Kaupunginteatteri) * Amerikan morsian, Martta (2008, Kouvolan Teatteri) * Albatrossi ja Heiskanen, ohjaaja yhdessä Arimo Haltsosen kanssa (2013, Kyminlinnan kesäteatteri) * Niskavuoren nuori emäntä, näyttelijä (2013, Kotkan Kaupunginteatteri) * Viimeinen keikka, ohjaaja yhdessä Arimo Haltsosen kanssa (2014, Kyminlinnan kesäteatteri) Teatterin tiedotuskeskus TINFO - Ilona esitystietokanta - Kainulainen HanneleTeatterin tiedotuskeskus TINFO - Albatrossi ja HeiskanenTeatterin tiedotuskeskus TINFO - Niskavuoren nuori emäntäTeatterin tiedotuskeskus TINFO - Viimeinen keikka == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva Rooli 1977 Joki-Jussin pojat 1990 Konkurssi Väiskin sisko === Televisiosarjat === Vuosi Televisiosarja Rooli 1979–1980 Profeetta eli räätäli kunnallismiehenä Rosenbergin tytär 1990 Elämän rouva, rouva Glad Lilli Nygren 1997 Sydän toivoa täynnä Kätilö 1999–2000 Salatut elämät Eeva Harakka == Yksityiselämä == Hannele on näyttelijä-ohjaaja Martti Kainulaisen tytär ja hänen miehensä on näyttelijä Arimo Haltsonen. He asuvat Kotkassa ja heillä on kaksi poikaa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joycelyn Elders

Joycelyn Elders (s. 13. elokuuta 1933, Schaal, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääkäri ja virkamies, joka toimi vuosina 1993–1994 Yhdysvaltain korkeana lääkintäviranomaisena (). Tässä tehtävässä hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen ja toinen nainen. Elders aloitti lääketieteen opintonsa armeijassa. Hänet koulutettiin fysioterapeutiksi Texasissa ja hän palveli armeijan sairaaloissa San Franciscossa ja Denverissä Coloradossa. Vuonna 1960 hän valmistui vuosikurssinsa ainoana naisena Arkansasin yliopiston lääketieteelliseen koulusta Little Rockissa. Työharjoittelun jälkeen Minnesotan yliopiston sairaalassa Minneapolisissa (1960–1961) hän palasi Arkansasiin jatkamaan opintojaan Arkansasin yliopiston lääketieteelliseen keskuksessa, jossa hänestä tuli johtava lastenlääkäri vuonna 1963 ja lastentautien tutkija vuonna 1964. Hän suoritti biokemian tutkinnon yliopistosta (M.S., 1967) ja liittyi lääketieteellisen korkeakoulun tiedekuntaan vuonna 1967 ja sai professorin viran vuonna 1976. Silloinen Arkansasin kuvernööri Bill Clinton nimitti Eldersin osavaltion kansanterveysjohtajaksi vuonna 1987. Elders sai neuvonnan avulla teiniraskaudet vähenemään ja pikkulasten rokotukset lisääntymään. Hän paransi myös HIV-testaus- ja neuvontapalveluiden, rintasyöpäseulonnan sekä iäkkäiden ja parantumattomasti sairaiden potilaiden ympärivuorokautisen hoidon saatavuutta. Näiden saavutusten perusteella presidentti Bill Clinton nimitti Eldersin vuonna 1993 Surgeon Generalin virkaan. Hänellä oli aluksi tärkeä rooli Clintonin pyrkimyksissä uudistaa terveydenhuoltojärjestelmää. AIDS, tupakka, huumeet ja alkoholi olivat hänen asialistallaan. Mielipideilmasto muuttui kuitenkin konservatiivisemmaksi, ja Eldersin railakkaat lausunnot seksuaalikasvatuksesta olivat joillekin tahoille liikaa. Joulukuussa 1994 Clinton pyysi Eldersiä eroamaan. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eppeville

Eppeville on kunta Pohjois-Ranskassa Sommen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Sommejoen varrella, noin 27 kilometriä Péronnen kaupungista etelään. pienoiskuva|vasen|Entinen sokeritehdas Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Picardiessa aloitettiin teollinen jälleenrakennusprojekti. Eppevilleen oli tarkoitus luoda Ranskan suurin sokeritehdas. Vuonna 1922 arkkitehti Georges Lischin suunnitelmien perusteella tehtiin tuotantotilat, jonka art deco -tyylinen julkisivu on monumentaalinen. Vuonna 2021 saksalaisen sokeriyhtiö Südzuckerin tytäryhtiö Saint Louis Sucre päätti purkaa tyhjäksi jääneen sokeritehtaan. Pormestari alkoi tämän jälkeen toimet purkamisen estämiseksi, ja viisi kuukautta myöhemmin kulttuuriministeri Roselyne Bachelot päätti nimetä entisen sokeritehtaan historialliseksi muistomerkiksi vuodeksi. Tämä mahdollisti teollisuuskiinteistön saneeraussuunnitelmien aloittamisen. ==Aiheesta muualla== ==Lähteet== Luokka:Sommen kunnat
Karin Kock

Karin Kock (virallisesti Kock-Lindberg; 7. helmikuuta 1891 Tukholma – 28. heinäkuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen kansantaloustieteen professori, sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Ruotsin ensimmäinen naispuolinen ministeri Tage Erlanderin hallituksessa vuosina 1947–1949. Kock valmistui ylioppilaaksi Anna Whitlockin johtamasta yhtenäiskoulusta vuonna 1910 ja hakeutui Tukholman korkeakouluun opiskelemaan tilastotiedettä ja kansantaloutta. Hän väitteli tohtoriksi 1929. Väitöskirjassaan hän vertaili englantilaisten, yhdysvaltalaisten ja ruotsalaisten lainamarkkinoiden korkoja. Vuonna 1938 hän oli mukana valtion asettamassa komiteassa, joka teki selvityksen nasten asemasta työmarkkinoilla. Kock osoitti siinä tilastollisesti, että vastoin yleistä käsitystä miehet ja naiset eivät kilpailleet samoista työpaikoista. Selvityksen tuloksena Ruotsi kielsi ensimmäisenä maana Euroopassa naisten irtisanomisen kihloihin menon, avioitumisen tai raskauden johdosta. Kock nimitettiin professoriksi vuonna 1945 ja kaksi vuotta myöhemmin hän nousi Tage Erlanderin hallitukseen salkuttomaksi ministeriksi. Vuosina 1948–1949 hänen vastuualueenaan oli huoltovarmuus. Tämän jälkeen hän toimi Ruotsin tilastokeskuksen johtajana vuosina 1950–1957. Kock on haudattu Tukholman Skogskyrkogårdeniin. Formation- of-the-Professional-Womens-cooperative-union-142360804185.jpg|Karin Kock, Alva Myrdal ja Kerstin Hesselgren Yrkeskvinnornas samarbetsförbundin perustamiskokouksessa vuonna 1944. Tage Erlander & Karin Kock 1947.jpg|Karin Kock ja Tage Erlander vuonna 1947. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Elämäkerta Tukholman yliopiston verkkosivuilla Luokka:Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikot Luokka:Ruotsin ministerit Luokka:Ruotsalaiset professorit Luokka:Ruotsalaiset taloustieteilijät Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Roupy

Roupy on kunta Pohjois-Ranskassa Aisnen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Saint-Quentinin kaupungista lounaaseen. Saint-Rémin kirkko on rakennettu ensimmäisessä maailmansodassa tuhoutuneen kirkon tilalle, ja se edustaa art deco -tyylisuuntaa. Kirkon kunnostustyöt päättyivät huhtikuussa 2022. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Aisnen kunnat
Jeanne Landry

Jeanne Landry (3. toukokuuta 1922 Ottawa, Ontario – 2. elokuuta 2011 Quebec, Quebec) oli kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.Gilles Potvin, Jeanne Landry The Canadian Encyclopedia 9.10.2021, viitattu 9.4.2024 Landry aloitti pianonsoiton opiskelun 9-vuotiaana Harmaiden nunnien luostarissa Ottawassa. Vuosina 1934–1942 hän sai opetusta Irene Milleriltä, jota oli opettanut Josef Hofmann. Muutettuaan vuonna 1942 Montrealiin Landry opiskeli vuoteen 1944 saakka Arthur Letondalin johdolla. École supérieure de musique d'Outremontissa häntä opettivat Jean Dansereau (pianonsoitto) ja Claude Champagne (teoreettiset aineet). Vuonna 1945 Landry voitti Prix Archambault'n ja vuonna 1946 Prix d'Europen. Näin hän pääsi Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Yves Natin sekä harmoniaa ja kontrapunktia Nadia Boulangerin ja Noël Gallonin johdolla. Vuonna 1948 Landry palasi Kanadaan, jossa hän alkoi pitää resitaaleja ja tehdä radioesiintymisiä. Hän oli tenori Jean-Paul Jeannotten pitkäaikainen säestäjä. Kaksikko kiersi yhdessä Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Itävallassa ja Neuvostoliitossa. Lisäksi yhteisiä esiintymisiä tehtiin radiossa ja televisiossa. Landry esiintyi duopianistina Jean-Marie Beaudet'n, Josephte Dufresnen ja Serge Garantin kanssa. Dufresnen kanssa hän kantaesitti ja levytti Roger Mattonin konserton kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille vuonna 1955. Landry esiintyi myös monien muiden laulajien ja soittajien, kuten Rafael Masellan, Fernande Chiocchion, Joseph Rouleaun, Jacques Simardin, Alain Marionin ja Robert Weiszin kanssa. Landry opetti harmoniaa ja kontrapunktia Université Lavalissa vuosina 1951–1983. Hän johti siellä myös säestysluokkaa. Vuonna 1956 Landry perusti Serge Garantin, Otto Joachimin ja François Morelin kanssa järjestön Musique de notre temps. Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Landry omistautui kokonaan sävellykselle. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lukuisia pianokappaleita, kaksi laulusarjaa sekä sonaatti alttoviululle ja pianolle. Hänen urkukappaleestaan Orah on tehnyt levytyksen Jean-Guy Proulx. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset pianistit Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Josephte Dufresne

Josephte Dufresne (9. tammikuuta 1929 Trois-Rivières, Quebec – 7. helmikuuta 1995 Saint-Hyacinthe, Quebec) oli kanadalainen pianisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.Laure Fink, Gilles M. Leclerc, Josephte Dufresne The Canadian Encyclopedia 7.12.2013, viitattu 9.4.2024 Dufresne opiskeli pianonsoittoa Kanadassa Jean-Marie Beaudet'n johdolla. Vuonna 1950 hän voitti Prix d'Europen, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Pariisiin opettajanaan Yves Nat. Vuonna 1955 Dufresne aloitti uransa esiintyjänä ja opettajana Montrealissa. Hän keskittyi erityisesti kanadalaisen ohjelmiston esittämiseen ja edistämiseen. Hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Pariisissa ja muissa Ranskan kaupungeissa sekä New Yorkin osavaltiossa. Dufresne esiintyi myös radiossa ja televisiossa; esimerkiksi vuonna 1967 hän piti CBC:lla kolmetoista puolen tunnin resitaalia, joissa esitettyyn ohjelmistoon kuului kymmeniä kanadalaisten säveltäjien kappaleita. Dufresne säesti lukuisia laulajia, erityisesti Claire Gagnieria. Dufresne opetti vuodesta 1967 Conservatoire de musique du Québec à Hullissa. Hän toimi siellä avustavana johtajana vuosina 1972–1978 ja johtajana vuosina 1980–1984. Vuonna 1987 hän luopui opetustyöstä omistautuakseen kokonaan pianonsoitolle. Dufresne myös sävelsi jonkin verran omaa musiikkiaan; hänen kappaleensa Pièce concertante no. 1 on omistettu Jean Papineau-Couturelle. Vuonna 1975 hän alkoi toimittaa painosta kanadalaisesta pianomusiikista. Dufresne oli naimisissa kapellimestari Jean-Yves Landryn kanssa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset pianistit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Juha Hänninen (lääkäri)

Juha Hänninen (s. 5. helmikuuta 1954 Kuopio) on suomalainen lääketieteen lisensiaatti, palliatiivisen lääketieteen erikoislääkäri ja tietokirjailija. Hän työskenteli vuosina 1993–2017 Terhokodin johtajana ja ylilääkärinä. Hänninen on tullut tunnetuksi eutanasian sallivan lainsäädännön kannattajana ja hän on Oikeus Arvokkaaseen Kuolemaan ry:n puheenjohtaja. Lisäksi hän on kirjoittanut useita eutanasia- ja saattohoitoaiheisia kirjoja. Hänninen on Suomen Kivuntutkimusyhdistyksen ja Suomen palliatiivisen lääketieteen yhdistyksen perustajajäsen. Hänninen palkittiin vuonna 2011 Konrad ReijoWaaran palkinnolla, joka jaetaan vuosittain ensisijaisesti käytännön työtä tekevälle lääkärille, joka on sekä potilaiden että kollegoiden arvostama. == Julkaisut == * * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Claire Gagnier

Claire Gagnier CM (28. maaliskuuta 1924 Montreal, Quebec – 25. joulukuuta 2022) oli kanadalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Claire Versailles, Guy Gallo, Gilles Potvin, Cécile Huot, Claire Gagnier The Canadian Encyclopedia 10.1.2023, viitattu 9.4.2024 Antoine Léger Dionne, Le dernier Noël du « rossignol canadien » La Presse 29.12.2022, viitattu 9.4.2024 Gagnier sai viulunsoiton opetusta isältään René Gagnierilta ja aloitti 14-vuotiaana laulutunneilla käymisen opettajanaan Roger Filiatrault. Vuonna 1944 hän voitti ensimmäisen palkinnon CBC:n ohjelmassa Singing Stars of Tomorrow. Gagnier pääsi stipendillä opiskelemaan Juilliard Schooliin sopraano Muriel Tannahillin johdolla. Näyttämödebyyttinsä hän teki 31. toukokuuta 1945 Montrealissa Susannan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa Figaron häät. Gagnier esiintyi useissa radio- ja televisiotuotannoissa muun muassa Giacomo Puccinin oopperoista La bohème ja Madama Butterfly. Hän oli säännöllinen vieras CBC:n radio-ohjelmassa Serenade for Strings kapellimestari Jean Deslauriersin kanssa ja osallistui myös CBC:n televisio-ohjelmiin À la claire fontaine sekä The Jackie Rae Show. Gagnierin oopperarooleihin kuului Mozartin ja Puccinin roolien lisäksi muun muassa Micaëla (Carmen). Hän esitti myös operettia ja musiikkikomediaa. Gagnier esiintyi muiden muassa Grace Mooren, Witold Małcużyńskin, Andre Kostelanetzin, Percy Faithin, Wilfrid Pelletierin, Richard Verreaun ja Léopold Simoneaun kanssa. Hänelle myönnettiin vuonna 1972 Prix Calixa-Lavallée. Gagnierista tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1990, ja hänet valittiin Canadian Opera Hall of Fameen vuonna 1996. Gagnier kuului suureen muusikkosukuun. Hänen isoisänsä oli klarinetisti Joseph Gagnier. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Milo Snellman

Milo Snellman (s. 10. helmikuuta 2005Milo Snellmanin Instagram-julkaisu) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Hevisaurus-elokuvassa sekä Janne Pitkäsen roolissa Elisa Viihteen alkuperäissarjassa Ei haukku haavaa tee. Snellman aloitti näyttelemisen 5-vuotiaana joulumainoksessa. Hän on näytellyt myös Lauluja tyhjästä maasta -esityksessä Teatteri Toivossa syksyllä 2018.Teatteri Toivo - “Lauluja Tyhjästä Maasta” Hän ohjasi ensimmäisen pitkän elokuvansa 15-vuotiaana. Näiden lisäksi hän on tehnyt myös oopperaa, radioteatteria ja spiikkejä. Keväällä 2024 hän aloitti videoiden tekemisen YouTubeen Mailou-nimellä. Nykyisin hän opiskelee elokuva-alaa. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva Rooli 2014 Taiteilija isänsä tahdosta Matias 2015 Hevisaurus-elokuva Toni 2016 Bollinger Topi 2017 Cosmic Legacy Aapo 2019 Bändi nimeltä Rasvaton maito Pulla / Muffin 2022 Peccatum Verneri 2023 Murtuma Eetu Jahti === Televisio- ja nettisarjat === Vuosi Sarja Rooli 2015 Syke Onni Apua eroon (osat 1–3) 2016 Roba Jimi 2017 Pää edellä Pikku-Markus 2019 Rehtori Miki 2020-2021 Ei Haukku haavaa tee Janne Pitkänen 2023 Räjähdysherkkä Leo Salatut elämät Antti Taalasmaa / Jesse Mattila 2024 TyöllisyyshymyäTyöllisyysTV:n live-lähetys 7.6. Aleksi Paananen === Ohjaajana === Vuosi Tuotanto Rooli(t) 2022 Ulkopuolinen-lyhytelokuva 1\. Apulaisohjaaja, leikkaus ja editointi === Ääniroolit === === Musiikkivideot === * Antti Kleemola - Äiti (2018 – ohj. Finn Andersson) * Adamantra – An Unfinished Tale (2024 – ohj. Esa Jussila) == Yksityiselämä == Milon äiti on näyttelijä Susanna Snellman, jonka puolelta hänen isovanhempiaan ovat sairaanhoitaja-logoterapeutti Miia Salonen ja kultaajamestari Raimo Snellman. Hänellä on kaksi sisarusta ja hän asuu Helsingin Aurinkolahdessa perheensä ja lemmikkikoira Inton kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 2005 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kirkkonummen helluntaiseurakunta

Kirkkonummen helluntaiseurakunta on vuonna 1989 perustettu kirkkonummelainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Hannu Grönroos. Seurakunnan ToivonTori-toimitilat sijaitsevat Kirkkonummen keskustassa Luostarinportissa. Seurakunta toimii itsenäisenä paikallisseurakuntana helluntaiherätyksen piirissä. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset, Sanan ja rukouksen illat sekä toritapahtumat. Kirkkonummen helluntaiseurakunnan yhteydessä toimii Royal Rangers-partiojärjestö. == Historia == Helluntaiherätyksen suomenkielinen työ Kirkkonummella alkoi aikoinaan Helsingin Saalem-seurakunnan rukouspiirinä. Rukouspiiri itsenäistyi seurakunnaksi vuonna 1989. Aluksi seurakunta kokoontui Karmel-rukoushuoneella. Vuosituhannen vaihteessa seurakunta siirtyi Kirkkonummen palvelukeskukseen ja vuonna 2016 remontoituihin liiketiloihin kaupungin ydinkeskustaan. Vuonna 2023 seurakunta siirtyi uusiin vuokratiloihin Liikeportin taloon. == Katso myös == * Uskonto Uudellamaalla * Helluntaiherätys Suomessa * Kirkkonummen Elim- seurakunta == Lähteet == Luokka:Kirkkonummen seurakunnat Luokka:Suomen helluntaiseurakunnat
Vera Kurtić

Vera Kurtić () on serbialainen aktivisti. Hän on romani ja radikaalifeministi. Hänen aktivisminsa keskittyy romaneihin, seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin, eläinten oikeuksiin sekä naisten oikeuksiin. Myös marginalisoitujen äänien kuuluminen on hänelle tärkeää. Kurtić on opiskellut sosiologiaa ja viestintää. Tekemissään tutkimuksissa hän on keskittynyt sukupuolen, etnisyyden, kansallisuuden, sosioekonomisen aseman ja seksuaalivähemmistöihin kuulumisen intersektionaalisuuteen. Hän on kirjoittanut artikkelin "Džuvljarke: Roma Lesbian Existence", jonka tavoitteena on johdattaa lesbouteen liittyvää keskustelua naisia voimaannuttavaan suntaan. Kurtić on työskennellyt Euroopan neuvoston Roma and Travellers -jaostossa ROMACTED-ohjelman parissa. Hän on ollut mukana perustamassa romaninaisten verkostoa Serbiaan (Roma Women Network of Serbia) ja kansainvälistä HLBT-verkostoa romaneille. Kurtić on vegaani. Hän pitää kirjoittamisesta ja valokuvauksesta. == Lähteet == Luokka:Serbialaiset henkilöt Luokka:Kansalaisaktivistit Luokka:Feministit Luokka:Romanitaustaiset henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Saara Elina Kilpisen filmografia ja esiintymiset

Tämä on Saara Elina Kilpisen filmografia ja esiintymiset. == Elokuvat == Vuosi Nimi Rooli 2017 He jäivät sotilaan vaimo 2018 Kyrsyä – Tuftland Maaria 2019 Selim – erään säveltäjän elämä Anni Palmgren 2021 Punainen kohina Tanja 2022 Free Skate ballet teacher 2023 Johannes ei kulje Jämsän kautta Sofia == Televisio == Vuosi Nimi Rooli 2022 Hymyä! asiakas 2 2022 Koskinen 1. tuotantokausi Varpu Laukkanen 2024 Kerma Pirita == Lyhytelokuvat ja musiikkivideot == * L’homme à la trotinette électrique, 2024 * Kuolettavia vammoja, Turmion kätilöt, 2023 * Isä meidän, Turmion kätilöt, 2022 * Kalevala X, 2022 * Jotakin on tapahtunut, 2022 * Varjojen tanssi, 2022 * Tarhapäivä, 2021 * Max, 2021 * Loppiainen, 2021 * Gone to Mexico, 2021 * Girl Talk, 2019 * Eddie Forever, 2019 * Elojuhla, 2018 * Jännite, 2016 * Pitkästä aikaa, 2016 * ULTRA, Nightstop, 2016 * Peritty hiljaisuus, 2016 * Betonii, asfalttii, unelmii, Markku Hokkanen, 2016 * Koko kansan Martti, 2015 == Teatteri == Vuosi Esitys Rooli Teatteri 2009 Kummittelijoita rouva Alving AADA 2010 The Gong Show Ensemble BB King’s 2010 Devils sister Judith Brick Theatre 2010 Someone in Your Garden Discordia Dreamscape Theatre 2010 Rabbit Hole – takaisin elämään Becca AADA 2010 Getting Married mrs. George AADA 2011 Hot Universe äiti The Watermill Center 2011 Hyperfable Persephone HERE Arts 2011 Bible and Wine useita DM-Theatrics 2012 Hot Universe Crazy girl New York Theatre Workshop == Muut työt == * L’homme à la trotinette électrique, 2024. Käsikirjoittaja, ohjaaja, tuottaja * Talo, Jo-Jo-The Dog Productions, 2023. Käsikirjoittaja. * Jotakin on tapahtunut, Get Some Films, 2022. Tuottaja. * Hetket ennen hämärää, Monadi Filmi, 2024. Käsikirjoittaja (story by). == Aiheesta muualla == * Luokka:Filmografiat
Staryi Sambir

Staryi Sambir () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Sambirin piirissä. Staryi Sambir sijaitsee Dnestrin yläjuoksun varrella, 95 kilometriä aluekeskus Lvivistä länsilounaaseen. Kaupungissa on rautatieasema. Tammikuun keskilämpötila on −4,8 ja heinäkuun +16,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 747 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 6 440 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 5 603 asukasta, Heistä kansallisuudeltaan ukrainalaisia oli 98,59 prosenttia, venäläisiä 0,95 % ja puolalaisia 0,23 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 4 688 asukasta. Paikkakunta on perustettu Kiovan Rusin aikana yhdennentoista vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla nimellä Sambir. Se toimi Rutenian kuningas, Kiovan suurruhtinas ja Galitsian ruhtinas Lev Danylovytšin eli Leo I Galitsialaisen (noin 1228–1301) kotipaikkana. Tatarit hahoittivat kaupungin 1241. Sieltä muuttaneet perustivat uuden Sambirin, ja vähitellen aiemman asutuksen nimeksi vakiintui 1300-luvun loppua kohti Staryi Sambir (vanha Sambir). Puolan alaisuudessa paikkakunta sai Magdeburgin kapunginoikeudet vuonna 1553. Uudempi kaupungin asema on vuodelta 1940. Staryi Sambirin lähistöllä sijaitsee Strilbytskin öljykenttä. Staryi Sambir on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Sambirin piiriin; sitä ennen se oli Staryi Sambirin piirin hallintokeskus. Staryi Sambir Dnister 2008.jpg|Silta Dnestrin yli. StSambir 1218.JPG|Katunäkymä, rakennus vasemmalla on sairaala. Staryi Sambir Lvivska-Saint Nicholas church-east view.jpg|Pyhän Nikolauksen kirkko (1830). Старий Самбір .Церква Св.Миколая.jpg|Katolinen Pyhän Nikolauksen kirkko. StSambir 1213.JPG|Apteekki ja kirkko. Старий Самбір-2.jpg|Kaupungin ympäristössä on tuulivoimaloita. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Lvivin alueen kaupungit Luokka:Sambirin piiri
Inkeri Näätsaari

Inkeri Näätsaari (os. Heikkilä s. 11. joulukuuta 1950) on entinen Turun kaupungin kirjastotoimenjohtaja, entinen Naantalin kaupungin kirjastonjohtaja ja kirjailija. Hän sai Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkin vuonna 2009, ja Mikael Agricola-mitalin vuonna 2011. == Ura == Näätsaari valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1976 Tampereen yliopistosta. Jo ennen valmistumistaan hänellä oli takana työuraa kirjastoalalla, sillä Näätsaari toimi Kemin kaupunginkirjastossa harjoittelijana vuonna 1970, ja opiskelun ohella hän työskenteli Tampereen yliopiston kirjastossa vuodet 1973-1975. Valmistuttuaan hän astui heti Naantalin kaupunginkirjaston kirjastonjohtajaksi (1976-1978), ja sen jälkeen aloitti työt Turun kaupunginkirjastossa. Hän työskenteli Turun kaupunginkirjastossa ensin 1979 alkaen opiskelunneuvojana, sitten apulaisjohtajana 1981-2000 ja lopulta kirjastotoimenjohtajana tai kirjastopalvelujohtajana yhteensä 14 vuoden ajan, 2000-2014. Näätsaaren työskennellessä Turun kaupunginkirjaston johdossa Turkuun alettiin suunnitella ja valmistaa uutta kaupunginkirjastoa. Kehityshanke kesti suuren osan Näätsaaren uraa, vuodesta 1985 vuoteen 2008, ja hän oli kirjastotoimen johtajana keskeisessä osassa projektia. . Näätsaari julkaisi kirjaston valmistumisesta ja sen kehittämisen vaiheista myös kirjan Kaupungin valo.(2012) Vuonna 2011 Turun kirjastolle myönnettiin kirjastokehittäjäpalkinto. Näätsaari oli vuoden 2007 Finlandia Junior -palkinnon valitsija. == Valittuja julkaisuja == * The Library of our dreams. Avain, 2012 * Kaupungin valo : Turun pääkirjasto Siriuksen korttelissa. Enostone, 2012 ISBN 9789525960211 * Muusan kuiskaus: kirjoituksia kirjastosta, kulttuurista ja pelin tarkoituksesta. Enostone, 2004 ISBN 951-9036-47-4 * Irmeli Hovi, Inkeri Heikkilä, Terhikki Pohjanvalta: Suunnittelu ja kehittäminen kirjastossa. Kirjastopalvelu 1984. ISBN 951-692-126-4 * Inkeri Heikkilä & Aulikki Holma: Tieto ja elämä. Kirjastopalvelu, 1990 ISBN 951-692-250-3 * Kirjastotyön ideaa etsimässä Kirjastopalvelu, 1986 ISBN 951-692-146-9 == Palkinnot == * Suomen Leijonan Ritarikunnan ritarimerkki, 2009 * Mikael Agricola -mitali, 2011 * Hilkka M. Kauppi -palkinto, 2014 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Extralaine: utta tämä ei ole vielä loppu. Turun Sanomat, 17.06.2006 * YKN:n päättäjille suunnattu strategia 2010-2015: Kirjaston henkilöstö Kirjastokaista, 25.5.2010 Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Mikael Agricola -palkinnon saajat Luokka:Kirjastonhoitajat
Samuli Jaskio

Samuli Jaskio 31.3 1987 Savonlinna Suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt pitkissä elokuvissa, lyhytelokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista: Hevi reissu, Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia. == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Pertti Kavén

Pertti Kavén (s. 24. marraskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen sotalapsi, tietokirjailija ja yrittäjä. ==Henkilöhistoria== Helsingissä syntynyt Kavén tuli ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1962, valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi 1967 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 2010 sotalapsia koskeneella tutkimuksellaan. Hänet lähetettiin sotalapsena Ruotsiin keväällä 1944, Suomeen hän palasi täysin ruotsalaistuneena vuoden päästä. Kavén oli Helsingin Seudun Sotalapset -yhdistyksen perustajajäsen 1995 ja puheenjohtaja 1995–1999 ja 2006–2009, samoin kuin Suomen sotalapsiyhdistysten keskusliiton varapuheenjohtaja 2006–2008 ja puheenjohtaja 2011–2013 ja Sotalapsi-lehden päätoimittaja 2011–2013. Väitöskirjan ohella hän on julkaissut useita teoksia sotalapsista ja pitänyt heitä koskevia esityksiä kotimaassa ja ulkomailla. (ei-vapaa) Kavén on ollut ammatiltaan myyntineuvottelija Oy Nokia Ab Elektroniikassa 19671–973 ja Paragonilla 1974. Kamreeri Postipankissa hän oli 1975–1980, Kunnallistieto Oy:n järjestelmäkouluttaja 1980–1986, Kunnallisopiston tietotekniikan koulutussuunnittelija 1986–1992 ja Vihdin tietotekniikasta vastaava projektipäällikkö 1993–1995. Oman yrityksen, Oy ATK-palvelu Pertti Kavén Ab, omistaja hän oli 1996–2019. ==Julkaisuja== * 70 000 pientä kohtaloa: Suomen sotalapset, 1985 (uudistettu painos 2004, ruotsiksi 1994, jonka uudistettu painos 2003) * Tietojärjestelmähankinnat terveyden- ja sosiaalihuollossa ostajan näkökulmasta, 2001 * Suomi 85: itsenäisyyden puolustajat: kotirintamalla, 2002 * Humanitaarisuuden varjossa: poliittiset tekijät lastensiirroissa Ruotsiin sotiemme aikana ja niiden jälkeen, 2010 (väitöskirja) * Sotalapset: toiveet ja todellisuus, 2011 (ruotsiksi 2012) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kavén

Kavén on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Mikko Kavén (s. 1975), jalkapallomaalivahti *Pertti Kavén (s. 1941), sotalapsi, yrittäjä ja tietokirjailija
Arvokuljetus

Arvokuljetus on toimeksiantoon perustuvaa arvo-omaisuuden kuljettamista. Arvokuljetuksia hoitavat arvokuljetuspalvelut siihen soveltuvilla autoilla, joiden turvallisuustoimet riippuvat kuljetettavan tavaran arvosta. Arvokuljetukseksi lasketaan esimerkiksi rahan, arvopaperien ja muiden arvokkaiden esineiden kuljetukset. Arvokuljetuksilla siirretään rahaa yleensä pankkiautomaatteihin ja yritysten ja pankkien välillä. == Arvokuljetusluokat == Arvokuljetukset luetellaan neljään eri luokkaan, jotka perustuvat kuljetettavan omaisuuden arvoon. Kuljetuksen turvallisuustoimenpiteet perustuvat eri luokkiin. Korkeampi luokka sisältää myös edellisten luokkien turvatoimet. === 1-Luokka === * Kuljetettava omaisuuden arvo on alle 10 000 € * Kuljetuksessa käytettävän auton ulkonäöstä ei saa päätellä kuljetettavan omaisuuden arvoa. * Kuljetuksessa käytettävään autoa ei saa jättää valvomatta. Auton ovet ja ikkunat täytyy olla lukittuina kuljetuksen ajan. === 2-luokka === * Kuljetettavan omaisuuden arvo on 10 000–50 000 € * Kuljetuksessa oltava vähintään 2 henkilöä * Kuljetettava tavara on oltava lukitussa arvokuljetusyksikössä. === 3-luokka === * Kuljetettavan omaisuuden arvo on 50 000–120 000 € * Arvokuljetuksen siirtäjän täytyy olla muiden kuljetukseen osallistuvien näköpiirissä. * Kuljettajilla on oltava kannettavat hälytyslaitteet. === 4-luokka === * Kuljetettavan omaisuuden arvo on yli 120 000 € * Suojelutavoista ja kuljetuksesta sovitaan erikseen vakuutusyhtiön kanssa. == Lähteet == Luokka:Logistiikka