Tuomarinkylän kartano

Tuomarinkylän kartano (ruots. Domarby gård) on Helsingin Tuomarinkylässä Vantaanjoen varrella sijaitseva kartano. Kylän nimenä Tuomarinkylä () tunnettiin jo keskiajalla. Ensimmäinen maininta Tuomarinkylästä on vuodelta 1417 olevassa asiakirjassa. Kartanon nimenä se esiintyy 1700-luvun puolivälissä, jolloin kartanon omisti majuri Magnus Brunow. Kartano kehittyi Viaporin vaikutuksesta 1700-luvun puolivälin jälkeen. Sotakamreeri Johannes Weckström osti kartanon 1781. Sen nykyinen päärakennus rakennettiin kivestä 1790-luvulla kustavilaiseen tyyliin. Samalta ajalta ovat peräisin nykyiset kolme piharakennusta. Niitä on alun perin ollut neljä, joista yksi on purettu 1900-luvun alussa. == Kavaleffien aika == Sotakamreeri Weckströmin kuoltua kartano siirtyi sukulaisten haltuun. Vuonna 1845 kartano siirtyi Kavaleff kauppiassuvun haltuun kun Jacob Kavaleff (1799-1879) osti kartanon 1845. Venäjän keisari Nikolai I oli lahjoittanut perheelle arvokkaan helmi- ja timanttikorun kiitokseksi vieraanvaraisuudesta yövyttyään Kavaleffin suvun talossa Helsingissä. Jacob käytti kartanon hankkimiseen korun myymisestä saatuja varoja.Vihreätsylit, ’Tuomarinkylän kartanon historia’ Hänen jälkeläisensä, maanviljelysneuvos Jacob Kavaleff (1870-1936) kehitti Tuomarikylästä yhden Suomen suurimmista maanviljelystiloista ja hankki omistukseensa myös läheisen Niskalan (Nackböle) ja vuonna 1913 Haltialan (Tomtbacka) kartanotilan. Kavaleff toi Suomeen uusia viljelymenetelmiä, kasvilajeja, maatalouskoneita ja friisiläistä karjaa. Hänellä oli parhaimmillaan 300 lypsylehmää ja hän kasvatti tiloillaan monenlaisia eläimiä, joukossa oli jopa kaksi sutta, karhu, hirvi ja poroja.HS. ’Tuomarinkylän kartanonherran karhu päätyi Korkeasaareen' Vuonna 1917 tapahtui Tuomarinkylän kartanon ”ryöstö”. Sen yhteydessä venäläiset sotilaat ja Pakinkylän järjestyskaarti veivät kartanosta aseita ja muutama sata kiloa sokeria ja kartanon kalliit viinit. Kaarti sai myös kartanon isännältä 5,000 markkaa lahjana, jotta he pysyisivät vastedes poissa kartanolta.Maija Hakanen, ’Pakinkylän Punainen Kaarti’, (Kustannusyhtiö TA-Tieto Oy 2019), 36–39 Kavaleff myi kartanon 1917 Helsingin kaupungille. Kauppakirjaan sisältyneen ehdon turvin hänen jälkeläisensä saivat kuitenkin asua päärakennuksessa 1950-luvun lopulle.Yle, ’Русская Финляндия: 100 лет – 100 судеб – от Синебрюховых до Фаберже’ Kartanon päärakennus restauroitiin 1960-luvun alussa. Ulkoasultaan ja väritykseltään se palautettiin 1700-luvun lopun asuun. Päärakennus toimi Helsingin kaupunginmuseon näyttelytilana vuodesta 1962 vuoteen 2013. Helsingin kaupunki hoitaa ja viljelee yhä kartanon maita. Ympäröivät pellot muodostavat maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden. Kartanon entisessä tallissa ja navetassa toimii ratsastuskouluja. Tuomarinkylän kartano kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin.Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt, Museovirasto (RKY 2009) == Linnoituslaitteet == Tuomarinkylän kartanon alueella on pääkaupunkiseudun ensimmäisen maailmansodan linnoitteista tukikohta XV, asema 1 ja 2. Kartanon peltojen ansiosta asemiin liittynyt laaja ampuma-ala on edelleen nähtävissä. Kartanon eteläpuolella olevaan asema 1:teen kuuluu juoksuhautoja ja ainoa ehjänä säilynyt katettu konekivääriasema sekä kaksi tähystysasemaa ja suojahuone. Kaikkien katoissa ovat säilyneet teräspalkit, jotka yleensä on räjäytetty irti metalliarvon vuoksi. Alueella käytiin tulitaistelu hattujen sodan (pikku vihan) aikana elokuussa 1742 ruotsalaisten ja venäläisten välillä.HELSINGIN KAUPUNKISUUNNITTELUVIRASTO, ASEMAKAAVAOSASTO, "TUOMARINKYLÄN KARTANO ASEMAKAAVAN MUUTOKSEN NRO 12072 SELOSTUS”, 2011 Ruotsalaisten patteri sijaitsi Tuomarinkylän mäellä ja venäläisten Vantaanjoen toisella puolella Tapaninkylän mäellä, nykyisellä Kapteenskanmäellä. Taistelusta on kaksi silminnäkijäkuvausta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Helsingin kartanot Luokka:Tuomarinkylä Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Helsingin suojellut rakennukset Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa