EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Axel Leijonhufvud

Axel Steninpoika Leijonhufvud (Lewenhaupt-suku; 11. helmikuuta 1554 Jönköping, Ruotsi – 1619 Rosheim, Elsass) oli ruotsalainen valtaneuvos, Suomen käskynhaltija 1587–1589 ja Raaseporin kreivikunnan kreivi. Hän oli hyvän koulutuksen saanut aatelismies, josta tuli Suomen ensimmäinen laajoin valtuuksin hallinnut virkamies. Hänen maineensa on kuitenkin varsin negatiivinen johtuen kovista otteista alaisiaan kohtaan ja monista poliittisista puolenvaihdoista. Leijonhufvud sai Raaseporin kreivikunnan haltuunsa 1585 äitinsä Ebba Lilliehöökin luopuessa siitä. Kreivikuntaan kuului Raaseporin linna, Inkoon ja Karjaan pitäjät sekä Lohjan Töytäri ja Tammisaaren kartano ja kaupunki. Hän asui kartanossa 1585–1589, muutti Ruotsiin eikä enää palannut tiluksilleen. Vuonna 1585 hänestä tuli myös Raaseporin ja Hämeenlinnan linnaläänien käskynhaltija. Suomen käskynhaltijana hän johti Karjalaa lukuun ottamatta koko muun maan yleishallintoa, johon ei kuulunut verotus eikä tilintarkastustoimi. Leijonhufvud otti osaa aatelisopposition kokoukseen Tallinnassa 1589 kannattaen Sigismundin paluun vastustajia. Hän menetti kuningas Juhana III:n ystävyyden sekä virkansa ja läänityksensä. Hänen korkea aatelinen syntyperänsä ja laajat tietonsa mahdollistivat toiminnan jatkamisen Ruotsissa. Juhanan kuoleman jälkeen 1592 hän yritti Sigismundin puolesta aikaansaada levottomuuksia Länsi-Götanmaalla Kaarle-herttuaa vastaan, mutta hänen oli paettava Puolaan turvaan. Leijonhufvud vaihtoi puolta ja ryhtyi Kaarlen kannattajaksi, jolloin hänet nimitettiin laamanniksi ja Länsi- Götanmaan käskynhaltijaksi. Hän oli ainoa valtaneuvos, joka osallistui Arbogan valtiopäiville 1597 ja Linköpingin valtiopäivillä 1600 hän vastusti valtaneuvosten tuomitsemista kuolemaan. Tämä teki Kaarlen epäluuloiseksi ja välttääkseen vangitsemisen Leijonhufvud pakeni Saksaan, jossa harjoitti Kaarlen vastaista mielipiteenmuokkausta. Vuonna 1613 hän yritti palata Ruotsiin, mutta Kustaa II Aadolf ei antanut siihen lupaa. ==Lähteet== * Otavan iso tietosanakirja, Otava 1960–1965. * Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1960–1966. * Luokka:Ruotsalaiset kreivit Luokka:Suomi Vaasa-ajalla Luokka:Valtaneuvokset Luokka:Vuonna 1554 syntyneet Luokka:Vuonna 1619 kuolleet
KLX

Lyhenne KLX voi tarkoittaa ainakin seuraavia * kiloluksi eli tuhat luksia, lyhenne klx * Kalamátan kansainvälinen lentoasema, kenttäkoodi KLX, lentoasema Kreikassa * * KLX, vuosina 1922–1959 toiminut yhdysvaltalainen radioasema, nykyisin KNEW.
Hugh

Hugh (myös Chucus tai Chugus) oli Austrasian major domus vuosina 617–623. Hänen seuraajansa oli Pipin I. Luokka:Frankkien major domukset Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Lee Won-Hee

Lee Won-Hee ( (유도 선수), s. 19. heinäkuuta 1981) on eteläkorealainen judoka, lajin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Lee voitti Jejun universiadeissa 2003 kultaa alle 73 kg:n sarjassa. Pari viikkoa myöhemmin hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden kukistettuaan Osakan kisojen loppuottelussa ranskalaisen Daniel Fernandesin. Myöhemmin samana syksynä hän voitti vielä 73-kiloisten Aasian mestaruuden Jejussa. Loppuottelussa hän voitti Japanin Yusuke Kanamarun. Lee voitti Ateenan olympialaisissa 2004 kultaa alle 73 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa Venäjän Vitali Makarovin. Dohan Aasian kisoissa 2006 hän sai kultaa 73-kiloisissa voitettuaan loppuottelussa japanilaisen Masahiro Takamatsun. Hän kuului samana vuonna lisäksi joukkuekilpailun MM-pronssia Pariisissa saaneeseen Korean tasavallan joukkueeseen. Lee on voittanut viisi maailmancupin kilpailua, ollut kerran toinen ja kaksi kertaa kolmas. == Lähteet == *Profiili JudoInside.com Luokka:Eteläkorealaiset judokat Luokka:Eteläkorealaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Distro

Distro tarkoittaa monissa erilaisissa yhteyksissä jakeluun keskittyvää toimijaa. Vrt. . == Linux-distrot == Linux-nimellä levitetään useita valmiiksi tuotteistettuja ohjelmistokokoelmia asennus- ja ylläpito-ohjelmineen, joita kutsutaan ohjelmistojärjestelmään sisälletyn vapaasti levitettävän käyttöjärjestelmän jakeluiksi, jakelupaketeiksi, levitysversioiksi, distribuutioiksi tai tuttavallisesti distroiksi. == Äänitedistrot == Alakulttuurien parissa toimii paljon distroja eli yksittäisiä levymyyjiä, jotka välittävät esimerkiksi postimyynnillä äänitteitä musiikin kuuntelijoille. Distroilu on suosittua esimerkiksi musiikin alakulttuureissa kuten esimerkiksi punk -musiikin ja äärimetallin parissa. Distrot toimivat monesti myös pienlevy-yhtiöinä ja siten harjoittavat myös julkaisutoimintaa. Distroilla ei yleensä ole kiinteätä liiketilaa vaan myynti toteutetaan postimyynnillä ja konserttitilaisuuksissa. Nykyisin äänitteitä levitetään myös internetin kautta, jonne se on suureksi osaksi siirtynyt. == Katso myös == * Digitaalinen lataus == Lähteet == === Viitteet === == Aiheesta muualla == * DistroWatch.com: Put the fun back into computing. Use Linux, BSD. Luokka:Yritykset
Soihtu (neuvostoliittolainen lehti)

Soihtu oli Leningradissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomenkielinen kulttuurilehti. Se oli isokokoinen, 16–25 sivua käsittävä kuvitettu kuukausilehti. Soihdussa julkaistiin uutisia kotimaasta ja ulkomailta, historiallisaiheisia kirjoituksia, kertomuksia, runoja, kuvauksia sekä kirjallisuuskritiikkiä. Lehden vastaavana toimittajana oli koko sen toiminnan ajan Yrjö Karppanen. Toimituskuntaan kuuluivat mm. Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko ja Yrjö Savolainen. Taiteilijana toimi Eino Salmi. Lehden levikki oli noin 4 000 kappaletta. Soihdun ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1927 loka-marraskuun kaksoisnumerona. Kanteen oli piirretty veneessä seisova, intoa hehkuva soihdunkantaja. Ison otsikon varjostama tuli heijastui kauas vedenpintaan. Tämä romanttinen hahmo säilyi lehden tunnuksena vuoteen 1929 saakka. Vuonna 1930 Soihdusta tuli Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomenkielisen jaoston äänenkannattaja ja se sai voimakkaammin kirjallisuuslehden luonteen. Alkuperäinen suomenkielinen kaunokirjallisuus muodosti pääosan sen sisällöstä. Proosaa edustivat mm. Josef Schultzin, Ragnar Ruskon, Lea Helon, Fjodor Ivatšovin, Oskar Johanssonin ja Yrjö Savolaisen kertomukset, kuvaukset ja pakinat. Runoja julkaisivat Jalmari Virtanen, Lea Helo, Ragnar Rusko, Santeri Mäkelä, Toivo Raita, Valdemar Vikman ym. Kirjallisuuskriitikkoina esiintyivät Lea Helo, Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko, Aleksanteri Mantere ja Yrjö Savolainen. Käännösproosaa edustivat mm. Maksim Gorkin, Aleksei Tolstoin ja Larisa Reisnerin kertomukset. Jatkoromaaneina ilmestyivät Aleksandr Serafimovitšin Rautavyöry ja Lidija Seifullinan Virineja. Joulukuussa 1930 Soihtu yhdistettiin Petroskoissa julkaistuun Punakantele-lehteen. ==Lähteet== * * ==Aiheesta muualla== * Soihtu digitoituna kansalliskirjastossa Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset lehdet Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet Luokka:Pietarin historia
Vanuvuori

Vanuvuori on mäki Kuopion kaupungin eteläosissa noin 13 kilometriä keskustasta etelään. Mäen korkin huippu Ukko-Vanu on 212 metriä merenpinnasta, joten se on Kuopion neljänneksi korkein mäki. Vanuvuori kohoaa Kallaveden pinnasta 130 metriä, ja se sijaitsee Hiltulanlahden rannalla. Vanuvuorella sijaitsee yksi Kuopion suurimmista luonnonsuojelualueista. ==Vanuvuoren kaupunginosa== Kuopion 39. kaupunginosana Vanuvuori sijaitsee Hiltulanlahden kaupunginosan itäpuolella ja Pirtin kaupunginosan eteläpuolella. Se on veden rajaama kolmesta ilmansuunnasta: idässä se rajoittuu Kallaveden Mustalahteen, pohjoisessa Koiraveteen ja lännessä (Koiraveden) Hiltulanlahteen. Tieyhteys kaupunginosaan johtaa etelästä Hiltulanlahden kautta. Vuosina 2023-2027 kaupunki selvittää asuinalueen rakentamista Vanuvuoren alueelle. ==Lähteet== Luokka:Kuopion kaupunginosat luokka:Kuopion mäet
Vaajasalo

Vaajasalo on 973 hehtaarin kokoinen saari Kallavedessä Kuopiossa. Se on Kallaveden suurimpia saaria. Vaajasalon asukasluku on 84. Vaajasalon ja Itkoniemen välille aurataan talvisin jäätie . Saareen on tällä hetkellä lossiyhteys. Saaressa toimii Alahovin Viinitila. ==Lähteet== Luokka:Kuopion saaret Luokka:Kallaveden saaret Luokka:Haukiveden–Kallaveden alue
Punakantele

Punakantele oli Petroskoissa ja Leningradissa vuosina 1928–1932 ilmestynyt suomenkielinen kirjallisuuslehti. Karjalan proletaarikirjailijoiden yhdistyksen aikakauslehden ensimmäinen numero ilmestyi Petroskoissa maaliskuussa 1928 nimellä Puna-Kantele. Lehden tehtäväksi asetettiin Neuvosto- Karjalan kansallisen kirjallisuuden kehittäminen. Joulukuussa 1929 lehti yhdistettiin Leningradissa ilmestyneeseen Soihtu-kulttuurilehteen, ja sen nimi sai muodon Punakantele. Uuden julkaisun toimitus työskenteli Leningradissa ja kuului Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen alaisuuteen. Petroskoihin jäi toimitusneuvosto, jonka johdossa oli Herman Laukkanen. Vuonna 1928 lehdestä ilmestyi vain yksi numero, seuraavana vuonna neljä numeroa, ja vuonna 1930 siitä tuli kuukausilehti. Levikki nousi 2 500 kappaleesta vuonna 1928 aina 8 000 kappaleeseen vuonna 1931, jolloin lehti ilmestyi jo Punakanteleen nimellä. Päätoimittajana toimi Lea Helo sekä myöhemmin Kalle Lepola ja Ludvig Kosonen. Lehti julkaisi kaunokirjallisen proosan ja runouden lisäksi myös kansanrunouden näytteitä sekä neuvoja aloitteleville kynäilijöille. Ahkerimpia kirjoittajia olivat jo tuolloin tunnetut runoilijat Jalmari Virtanen ja Lea Helo, yksi Petroskoin suomalaisen teatterin perustajista Ragnar Nyström (Rusko), kansanrunouden tutkija Risto Bogdanov ja nuori karjalainen prosaisti Fjodor Ivatšov. Punakanteleessa julkaistiin karjalaisten kirjailijoiden Nikolai Jaakkolan ja Antti Timosen ensimmäiset teokset. Lehden kirjoittajiin kuuluivat myös Arvi Nummi, Hilda Tihlä, Lauri Luoto, Kirilä Virtanen, Matti Husu (Pursi), Einari Leino, Josef Schultz, Väinö Aalto ja Onni Tuomi. Punakanteleessa julkaistiin jonkin verran käännösproosaa ja -runoutta, muun muassa Maksim Gorkia, Juri Libedinskia, Demjan Bednyitä, Mihail Svetlovia, Nikolai Tihonovia, Aleksandr Fadejevia sekä joitakin ulkomaisia tekijöitä. Huhtikuuhun 1931 asti Punakanteletta kustansi lähes yksin Leningradin kirjailijayhdistys. Karjalan yhdistystä syytettiin toimettomuudesta, mutta yhdistykset eivät kyenneet rakentavaan yhteistyöhön. Kesäkuuhun mennessä lehden levikki putosi 2 500 kappaleeseen. Samanaikaisesti pohdittiin lehden nimen muuttamista, koska sen ei katsottu enää vastaavan ajan vaatimuksia. Tammikuussa 1932 lehti sai nimen Rintama. ==Lähteet== * * Luokka:Karjalan tasavallan viestimet Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset lehdet Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet Luokka:Petroskoin historia Luokka:Pietarin historia
Martta Martikainen-Ypyä

Martta Irene Martikainen-Ypyä (19. syyskuuta 1904 Iisalmi – 17. joulukuuta 1992 HelsinkiArkkitehtuurimuseo: Martta Martikainen-Ypyä) oli suomalainen arkkitehti. Martikainen-Ypyän vanhemmat olivat Kalle Martikainen ja Rosa Matilda Asikainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1932. Martikainen-Ypyä toimi Puolustusministeriön rakennustoimiston arkkitehtina 1928–1936 ja suunnitteli tällöin Helsinkiin Puolustusvoimain autopataljoonan kasarmin ja autohallit (1935, 1937). Vuonna 1936 Martikainen-Ypyä perusti miehensä arkkitehti Ragnar Ypyän kanssa arkkitehtitoimiston Viipuriin. Toimisto siirtyi Helsinkiin pari vuotta myöhemmin 1938. Sotavuosien jälkeen hän oli Tukholmassa Hyresgästernas Sparkasse- och Byggnadslånebyrån (HSB) johtavana arkkitehtina 1944–1949.Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, ss. 154-155. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 Martikainen-Ypyä suunnitteli puolisonsa kanssa useita rakennuksia, kuten Starckjohannin liiketalon Lahteen 1950, sekä Lauritsalan kirjaston Veikko Malmion kanssa. Hän lahjoitti Ypyöiden toimiston koko piirustuskokoelman Arkkitehtuurimuseolle vuonna 1982. Martta ja Ragnar Ypyän lapsista Marjatta, Pentti ja Helena ovat toimineet sisustusarkkitehteina. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Come Undone

Come Undone voi tarkoittaa seuraavia: * ”Come Undone”, Anna Abreun musiikkikappale ja single albumilta Now (2008) * ”Come Undone”, Duran Duranin musiikkikappale ja single albumilta Duran Duran (1993) * ”Come Undone”, Robbie Williamsin musiikkikappale ja single albumilta Escapology (2002) * Come Undone, Jackson Watersin albumi vuodelta 2007
And Then We Kiss

"And Then We Kiss" on Britney Spearsin kappale ja promootiosingle hänen albumiltaan B in the Mix: The Remixes. ==Listasijoitukset== Chart (2005) Peak position U.S. Billboard Hot Dance AirplayBritney Spears - Artist Chart History - Singles Billboard.com 15 Russian Airplay Charthttp://www.tophit.ru/cgi- bin/trackinfo.cgi?id=4265 12 South Africa Top 40 6 Tokio Hot 100 11 Eurochart Hot 100 Singles 10 == Lähteet == Luokka:Vuoden 2005 kappaleet Luokka:Britney Spearsin kappaleet
Baichung Bhutia

Baichung Bhutia (; s. 15. joulukuuta 1976, Tinkitam, Sikkim, Intia) on intialainen jalkapalloilija. Bhutia on Intian maajoukkueen kapteeni ja hän pelaa kalkuttalaisessa Mohun Baganissa. Bhutialle on pystytetty Namchiin oma stadion, Baichung Stadium. ==Lähteet== Luokka:Intialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Autotekniikka

Autotekniikka on yksi ajoneuvotekniikan osa-alueista. Autotekniikkaan kuuluu mm. auton rakenne ja toiminta, tuotanto, turvallisuus, ympäristövaikutukset ja käyttö. Siihen kuuluu myös autonhuoltoon liittyvä tekniikka, kuten auton elektroniikan huoltoon ja varaosien vaihtoon liittyvät seikat. Kuten muunkin tekniikan, autotekniikankin tieteellinen perusta on luonnontieteellinen eli autotekniikka perustuu fysiikkaan. Autotekniikkaan kuuluu fysiikkaan kuuluva sähköoppi siltä osin kuin autotekniikkaan kuuluu esimerkiksi akkutekniikka ja sähköautoihin liittyvät seikat. Autotekniikkaan kuuluu myös automekaniikka ja sen hallitseva ammattilainen on automekaanikko. Suomessa autotekniikkaa voi opiskella ammattikorkeakouluissa sekä teknillisissä yliopistoissa, joista opiskelijat valmistuvat insinööreiksi (AMK) sekä diplomi-insinööreiksi. Autotekniikan asiantuntijoiden tietämykseen kuuluvat sellaiset seikat, jotka liittyvät esimerkiksi autojen valmistukseen, suunnitteluun ja huoltoon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Turun ammattikorkeakoulu/Auto- ja kuljetustekniikan koulutusohjelma *Teknillinen korkeakoulu/Koneenrakennustekniikan laitos *
Prokles

Prokles (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristodemoksen ja Argeian poika ja Spartan mytologinen kuningas. Häntä pidetään kaksoisveljensä Eurystheneen kanssa Spartan kaupunkivaltion perustajana ja eurypontidien kuningassuvun ensimmäisenä kuninkaana. Sen jälkeen kun herakleidit olivat valloittaneet Peloponnesoksen, maat jaettiin hyökkäysten osallistuneiden veljesten kesken arvalla. Eurysthenes ja Prokles saivat isänsä osuuden, joka osui Lakoniaan.Apollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 2.8.4 (engl. käännös). == Lähteet == Luokka:Kreikkalainen mytologia Luokka:Spartan kuninkaat
Väinö Aalto

Väinö Aalto (; 12. syyskuuta 1899 Pori – 27. tammikuuta 1938 Leningrad) oli suomalaissyntyinen Neuvostoliitossa asunut lehtimies, kirjailija ja kirjallisuudentutkija. == Elämäkerta == Väinö Aalto syntyi kuorma-ajurin perheeseen. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli kauppaopistossa ja työväenopistossa. Vuonna 1916 Aalto liittyi Suomen sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Huhtikuussa 1918 hän taisteli punaisten puolella Suomen sisällissodassa, jäi vangiksi ja tuomittiin kolmen vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Tuomion jälkeen hän palasi Poriin. Vuoden 1920 alussa Aalto liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Syyskuusta 1920 lähtien hän toimi Savon Kansan toimittajana Kuopiossa. Vuoden 1921 alussa hän sai tuomion kommunistisen propagandan levittämisestä, minkä jälkeen hän siirtyi Neuvostoliittoon. Vuonna 1921 Aalto liittyi Venäjän kommunistisen puolueen jäseneksi. Vuosina 1921–1924 hän työskenteli Komsomolin läänikomitean vastuullisena sihteerinä ja vuosina 1924–1926 Vapaus-lehden toimitussihteerinä. Vuosina 1926–1927 hän toimi Leningradin suomalaisen valistustalon puolueosaston sihteerinä ja suomenkielisen Nuori kaarti -komsomolilehden vastaavana toimittajana. Hän työskenteli myös Kustannusliike Kirjan toimittajana, Luoteisten vähemmistökansojen kommunistisen yliopiston suomalaisen osaston opettajana, kirjailijana ja kirjallisuuskriitikkona sekä Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen osaston sihteerinä. Vuodesta 1931 lähtien Aalto harjoitti jatko-opintoja Punaprofessuurin instituutissa, Taiteentutkimuksen instituutissa ja vuodesta 1935 Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden instituutissa. Vuonna 1937 hän väitteli August Strindbergin tuotannosta. Vuonna 1937 tiedeakatemian Leningradin puoluekomitea erotti Aallon NKP(b):sta. Häntä syytettiin ”yhteydenpidosta kansanvihollisiin ja suursuomalaisen vastavallankumouksellisen fašistisen teorian soveltamisesta kirjallisissa töissään”. Lokakuun 6. päivästä hän työskenteli revolverisorvaajana Engelsin tehtaalla. NKVD pidätti Aallon 25. lokakuuta 1937. Hänet tuomittiin vakoojana kuolemaan ja teloitettiin. Aalto todettiin syyttömäksi vuonna 1955. ==Teoksia== * Sisu vaa’alla: Kertoelma. Leningrad–Petroskoi: Kirja, 1930. * Na dybah. Iz žizni v belogvardeiskom kontsentratsionnom lagere. Perevod s finskogo N. Roždestvenskogo. Leningrad–Moskva: GIHL, 1932. * Rintamain välillä: Punakaartilaisnovelli. Leningrad: Kirja, 1933. * Naturalistitšeski period v tvortšestve A. Strindberga. Moskva–Leningrad, 1936. ==Lähteet== * * Luokka:Kirjallisuudentutkijat Luokka:Venäjän suomenkieliset kirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet Luokka:Suomen sisällissodan punaiset Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet Luokka:Lapuanliikkeen kyydittämät henkilöt
Suokatu

Suokatu on katu Kuopion keskustassa. Katu alkaa idässä Satamakadulta, tekee Snellmanninkadusta jälkeen mutkan, ja toisen mutkan vielä hieman ennen kuin loppuu kiretoliittymään Niiralankadulla aivan Niiralan rajalle. Suokatu on ollut kaksisuuntainen vuodesta 2010 lähtien. Sitä aiemmin se suurelta osin yksisuuntainen, länteen päin johtava katu. Kadulla on 17 risteystä, joista osa on liikennevalo-ohjattua ja joista viisi on rännikatua. Kadun pituus on runsas 1500 metriä. Suokadun varrella ovat muun muassa Kuopion oikeus- ja poliisitalo, Kuntolaakson uimahalli, Kuopion valtuusto-virastotalo. Katu sivuaa Sankaripuiston pohjoislaitaa ja kulkee Hapelähteenpuiston läpi. == Lähteet == Luokka:Kuopion kadut
HMS Swiftsure (08)

HMS Swiftsure (viirinumero 08) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä. == Valmistus == Alus tilattiin osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Vickers Armstrongin Tynen telakalta, missä köli laskettiin 22. marraskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 4. helmikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1944. == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Myöhemmin samana vuonna alus siirrettiin Itäiseen laivastoon. Alus liitettiin marraskuussa muodostettuun Brittiläiseen Tyynenmeren laivaston 4. risteilijäviirikköön.Whitley s. 128 Task Force 57 oli Okinawan taisteluiden alkuvaiheen aikana edelleen koulutettavana Manuksessa. Alus lähti 23. maaliskuuta Ulithista amiraali Rawlingsin Task Force 57:n mukana kohti Okinawaa, jossa se osallistui osaston mukana taistelutoimiin toukokuuhun saakka.Smith, Peter C s. 104 Alus osallistui hyökkäykseen Trukille, jolloin tehtävänä oli poistaa Trukilla mahdollisesti olevien lentokoneiden aiheuttama uhka. Samalla oli tarkoitus suorittaa alueelle vasta saapuneiden joukkojen tulikaste. Kontra-amiraali E. J. P. Brindin alaisuuteen muodostettiin Task Force 111.2, johon kuuluivat: *Task Unit 1: lentotukialus HMS Implacable *Task Unit 2: saattuetukialus HMS Ruler, Swiftsure ja hävittäjä HMS Termagant *Task Unit 5: risteilijät HMCS Uganda, HMNZS Achilles ja HMS Newfoundland *Task Unit 15: 24. hävittäjälaivue Osasto aloitti purjehduksensa 12. kesäkuuta Manuksesta. Lentotukialusten lentokoneet suorittivat pommitus- ja rynnäkkölentoja saarelle. Risteilijöistä sekä hävittäjistä muodostettiin kolme iskuosastoa, joista kullekin määrättiin oma maalinsa. Swiftsure yhdessä hävittäjä HMS Teazerin kanssa tulittivat pohjoisinta kohteista Moenin saaren rannikkopattereita. Osasto lähti paluumatkalle saapuen Manukseen 17. kesäkuuta.Smith, Peter C s. 147-149 Elokuussa amiraali Harcourtin komentama osasto, jossa olivat lentotukialukset HMS Indomitable ja HMS Venerable, risteilijät Swiftsure ja HMS Black Prince sekä hävittäjät HMS Kempenfelt, HMS Ursa, HMS Quadrant ja HMS Whirlwind, purjehti Hongkongiin vastaanottamaan japanilaisen varuskunnan antautuminen sekä suorittamaan Hongkongin uudelleen miehityksen.Smith, Peter C s. 172-173 Sodan päätyttyä alus palveli laivastossa, kunnes se poistettiin palveluksesta. Alus saapui 17. lokakuuta 1962 T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi. == Lähteet == * * ===Viitteet=== Luokka:Kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijät (1943) Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan risteilijät Luokka:Vickersin valmistamat alukset
77 punk

77 punk on punk-musiikkityylin alalaji, jota soitettiin erityisesti punkin tehtyä kansainvälisen läpimurron populaarikulttuuriin 70-luvun lopulla vuoden 1977 tienoilla. Tyylilajin edustajiksi voidaan lukea kutakuinkin kaikki 70-luvulla toimineet punkyhtyeet. Nimitys 77 punk on syntynyt vasta jälkikäteen, kun punkkiin alkoi syntyä selkeästi erilaisia tyylisuuntauksiahttps://prezi.com/pe8eetennct/punkrock/ Viitattu 16.7.2015 . Tämä alkoi 1980-luvun alussa, kun 77 punkista kehittyi uusi rajumpi ja nopeatempoisempi punksuuntaus hardcore punk. ==77 punk Suomessa== 77 punkkiin voidaan laskea mukaan kaikki 70-luvun suomalaiset bändit ennen hardcore punkin syntyä, kuten Eppu Normaali, Pelle Miljoona, Ratsia, Problems?, Kollaa kestää, Korroosio, Sehr Schnell, Sensuuri, Ypö-Viis, Vandaalit, jne. 1980-luvun alussa valtasi hardcore punk alaa myös suomessa ja se näytti syrjäyttävän 77 punkin monien bändien lopettaessa toimintansa tai suuntaamalla tyylinsä Eppu Normaalin tapaan alkuaikojen punkista populaarimmaksi uuden aallon musiikiksi. 77 punk on kuitenkin pysynyt mukana punkin tyylilajien kirjossa ja yhtenä merkittävänä tyylinlajin edustajana voidaan Suomessa pitää Tumppi Varosen jo 70-luvulta asti luotsaamaa Problems-yhtyettä. Punk-musiikin täytettyä 30 vuotta on 77 punk saanut osakseen aikaisempaa enemmän huomiota mm. levyjen uusintapainosten ja kokoelmien muodossa. Monet 77 punk-yhtyeet ovat myös koonneet rivinsa uudelleen ja ryhtyneet jälleen esiintymään. 77 punk ei ole jäänyt vain alkuperäisten 70-luvun bändien tyylilajiksi, vaan se on saanut myös uusia edustajia, joista tunnetuin on Kakka-hätä 77, jonka esikoisalbumi Totaalinen kakkahätä nousi vuonna 2007 ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Muita uusia 77 punkin edustajia ovat mm. Nazi Death Camp, The Dwyers, Heartburns ja Maakuntaradio. Muista punkin alalajeista 80-luvun lopulla ja 90-luvulla suosittu, 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vahvasti elpynyt ja omaan suuntaansa kehittynyt ramopunk on tyylillisesti melko lähellä 77 punkkia. ==Lähteet== *Yle Punklandia dokumenttisarja. *Punknet77: http://www.hiljaiset.sci.fi/punknet/punkidx.htm *Punk 77!: http://www.punk77.co.uk/ ===Viitteet=== Luokka:Punkin tyylilajit
Otto Ravander

Otto Ravander (1843–1914) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut merikapteeni, kauppias ja tervaporvari. Ravanderin isä merikapteeni ja kauppias Isak Ravander kuoli hänen ollessaan kuusivuotias ja hän kasvoikin sitten kauppias S. W. Antmanin hoivissa. Ravander lähti merille nuorena ja suoritti perämiehen ja merikapteenin tutkinnot. Revander oli vuodesta 1866 parkki Fredenin kapteenina, mutta pian hän siirtyi laivanvarustajaksi ollen mukana perustamassa Oulun rannikkohöyrylaiva osakeyhtiötä 1874. Ravander sai kauppiaan oikeudet 1879, ja hän perusti sitten sekatavarakaupan Ouluun. Vuonna 1884 Ravander aloitti tervakaupan, ja hän vei Oulusta ulkomaille sekä tervaa että puutavaraa. 1890-luvulle tultaessa Ravander kilpaili jo Kainuun tervamarkkinoilla oululaisten Bergbomin ja Snellmanin kauppahuoneiden kanssa. Hän toimi siellä yhteistyössä veljensä Isak Ravanderin (1846–1913) kanssa, joka oli toiminut puutavaran välittäjänä 1870-luvulta lähtien ja tervakauppiaana vuodesta 1884. Isak Ravander omisti maatiloja Kainuussa, Latokartanon tilan Oulun Äimärautiolla sekä useita Oulun keskustatontteja. Isak Ravander omisti 1910 21 maatilaa, joiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 10 519 hehtaaria. Hän myi maaomaisuutensa 1912 vastaperustetulle Ab Uleå Oy:lle. Otto Ravander puolestaan omisti 1915 18 maatilaa, joiden yhteenlaskettu pinta- ala oli 5 883 hehtaaria. Ravander oli Oulun kaupunginvaltuutettuna 1890–1909, ja hän toimi myös Ison-Britannian ja Tanskan varakonsulina. Otto Ravanderin kuoltua hänen liikkeensä toimintaa jatkoi omissa nimissään Wiljo Byström. == Lähteet == * Tervaporvareiden aikaan-verkkonäyttely: Merikapteeni ja tervaporvari Otto Ravander Ravander, Otto Ravander, Otto Luokka:Vuonna 1843 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Isokylän tunneli

Isokylän tunneli on moottoritien tunneli Ykköstiellä. Se sijaitsee Salon kaupungissa heti Piihovin liittymästä länteen. Sen pituus on noin 435 m. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Salon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Salon liikenne Luokka:Valtatie 1
Soihtu (täsmennyssivu)

Soihtu tarkoittaa seuraavia asioita: * soihtu, kannettava tai paikallaan poltettava valaistusväline * Soihtu eli Miina Sillanpään muistomerkki, Aimo Tukiaisen suunnittelema veistos Helsingissä * Soihtu, Terho Sakin suunnittelema suihkukaivoveistos Turussa * Soihtu, Leningradissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomenkielinen kulttuurilehti * Soihtu, vuosina 1931–1991 ilmestynyt vasemmistolainen opiskelijalehti * auringon soihtu, auringon pinnalla tapahtuva plasmapurkaus * soihdut eli valkosoihdut (Asphodelus), soihtukasveihin kuuluva kasvisuku * soihtuköynnökset (Aeschynanthus), Kaakkois-Aasiasta kotoisin olevia kasvisuku * Operaatio Soihtu, liittoutuneiden maihinnousu Pohjois-Afrikkaan marraskuussa 1942 * Rymättylän Soihtu, vuonna 1914 perustettu naantalilainen urheiluseura ==Katso myös== *Soihtu (lehti) (täsmennyssivu) *Soihdunkantaja
Tropiikkilepinkäiset

Tropiikkilepinkäiset (Laniarius) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva lintusuku. Tropiikkilepinkäisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kuusitoista lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty erilaisia lajimääriä. == Tropiikkilepinkäisiin kuuluvia lajeja == * Duettolepinkäinen (Laniarius aethiopicus) * Gaboninlepinkäinen (Laniarius bicolor) * Guineanlepinkäinen (Laniarius barbarus) * Keltarintalepinkäinen (Laniarius liberatus) * Keltavatsalepinkäinen (Laniarius atroflavus) * Liuskelepinkäinen (Laniarius funebris) * Mustalepinkäinen (Laniarius poensis) * Nokilepinkäinen (Laniarius leucorhynchus) * Oranssirintalepinkäinen (Laniarius luehderi) * Papyruslepinkäinen (Laniarius mufumbiri) * Punalakkilepinkäinen (Laniarius ruficeps) * Punalepinkäinen (Laniarius erythrogaster) * Rusoduettolepinkäinen (Laniarius ferrugineus) * Senegalinlepinkäinen (Laniarius turatii) * Tulilepinkäinen (Laniarius atrococcineus) * Vuorilepinkäinen (Laniarius fuelleborni) == Aiheesta muualla == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Laniarius Luokka:Afrikanlepinkäiset
Moez Ben Thabet

Moez Ben Thabet (, s. 20. tammikuuta 1975) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti. ==Ura== Ben Thabet pelasi pitkään Chokri El Ouaerin varamaalivahtina Espérancessa, jossa hän voitti muun muassa Tunisian liigamestaruuden. Oltuaan tyytymätön rooliinsa Ben Thabet päätti siirtyä kesäkuussa 2000 US MonastiriinNews - 1er juillet 2000 Viitattu 12.5.2009 , josta hän siirtyi myöhemmin CA Bizertiniin. Ben Thabet kävi tuolloin pelaamassa yhden kauden lainalla CS Hammam-Lifissa, kun joukkue hankki takaisin ykkösmaalivahdikseen Hassen Bejaouin. Bejaouin siirtyessä pois Bizertinista Ben Thabet palasi takaisin lainasopimuksensa päätyttyä ykkösmaalivahdin rooliin. Kauden päätteeksi hän siirtyi kesällä 2007 EGS Gafsaan, jossa hän myös päätti uransa kauteen 2008-2009. ==Saavutukset== *Tunisian cup: 1999 *Tunisian liigamestaruus: 1999, 2000 ==Lähteet== * Kawarji.com * Worldfootball.net ===Viitteet=== Luokka:Tunisialaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hepomäen tunneli

Hepomäen tunneli on tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Muurlassa Salossa. Tunnelin pituus on noin 350 m. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Salon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Salon liikenne Luokka:Valtatie 1
Lakiamäen tunneli

Lakiamäen tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Perttelissä Salossa. Tunnelin pituus on 550 m. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Salon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Salon liikenne Luokka:Pertteli Luokka:Valtatie 1
Tervakorven tunneli

Tervakorven tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Lohjalla. Tunnelin pituus on 650 m. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Valtatie 1
Nurmeksen maalaiskunnan vaakuna

Nurmeksen maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa alueen luonnosta ja metsätaloudesta, joita vaakunan mänty symboloi. Vaakunan selitys on ”puna- mustahalkoisessa kilvessä hopeamänty, jossa kaksi kultakäpyä”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 20. huhtikuuta 1953. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Nurmeksen maalaiskunnan liityttyä Nurmeksen kauppalaan. == Lähteet == * Luokka:Suomen entisten kuntien vaakunat Vaakuna
Cumulonimbus capillatus

thumb|right|350px|Cumulonimbus capillatus nähtynä Malpensan kansainväliseltä lentoasemalta elokuussa 2010. Osa pilvestä muistuttaa vielä yläosiltaan Cumulonimbus calvusta tai Cumulus congestusta. Cumulonimbus capillatus on kuuro- tai ukkospilvi, jossa on selvästi näkyvää kuituista rakennetta, joka voi olla alasimen muotoinen. Jos pilvessä on selvä alasin, kannattaa käyttää nimitystä Cumulonimbus incus. Kuituisuuden ilmestyminen korkeisiin kumpupilviin ennustaa kesällä monesti ukkosta tai rankkoja sadekuuroja. Usein pienikin cirruspilveä muistuttava hahtuva isossa kumpupilvessä ennustaa ukkosta. ==Aiheesta muualla== Luokka:Alapilvet
Pitkämäen tunneli

Pitkämäen tunneli on Eurooppatien E18 ja valtatien 1 moottoritieosuuden tunneli. Se sijaitsee Lohjalla. Tunnelin pituus on noin 700 m. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Valtatie 1
Jon Rønningen

Jon Rønningen (s. 28. marraskuuta 1962 Oslo) on norjalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Rønningen voitti kreikkalais-roomalaisen painin olympiakultaa 52-kiloisten sarjassa sekä Soulissa 1988 että Barcelonassa 1992. Lisäksi hän voitti kolme MM- ja kolme EM-mitalia. Rønningen edusti aktiiviaikanaan Kolbotn IL:a. Hänet valittiin Norjan vuoden urheilijaksi vuonna 1988. Rønningenin perheen muutkin jäsenet ovat menestyneet painissa: Jonin pikkuveli Lars Rønningen on kaksinkertainen painin Euroopan mestari ja lapset Thomas ja Anders ovat menestyneet kansallisella tasolla. ==Lähteet== *Profiili FILA:n tietopankissa *Profiili sports-reference.com:issa *Luettelo Norjan Vuoden urheilijoista Luokka:Norjalaiset kreikkalais-roomalaisen tyylin painijat Luokka:Norjalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Orosmäen tunneli

Orosmäen tunneli on moottoritien tunneli valtatiellä 1. Se sijaitsee Lohjan kaupungissa. Tunnelin pituus on 800 m. Vuonna 2017 uutisoitiin tunnelin suuaukkojen muistuttavan Urho Kekkosen kasvojen yläosaa. Uutisessa kerrottiin, että jotkut kutsuvat tunnelia Suomen Mount Rushmoreksi Yhdysvaltojen presidenttien vuorenseinämään veistettyjä kasvokuvia sisältävän tunnetun monumentin mukaan. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Valtatie 1
Helene Tursten

thumb|200px|Helene Tursten Götegorgin kirjamessuilla 2007 Helene Tursten (s. 17. helmikuuta 1954 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija. Hän kirjoittaa Göteborgiin sijoittuvia rikosromaaneja, joiden päähenkilö on jujutsua harrastava ylikonstaapeli Irene Huss. Hänen kirjojansa on käännetty suomeksi, saksaksi, norjaksi, tanskaksi ja englanniksi. Hänen kirjojen pohjalta on julkaistu kuusi elokuvaa. Ennen kirjailijan uraansa Tursten työskenteli sairaanhoitajana ja hammaslääkärinä. == Teokset == === Irene Huss -kirjat === * Den krossade tanghästen (1998) (Murskattu tanghevonen, 2003) * Nattrond (1999) (Yökierto, 2004) * Tatuerad torso (1999) (Tatuoitu torso, 2005) * Kallt mord (selkokirja, 2002) * Glasdjävulen (2002) (Lasipaholainen, 2006) * Guldkalven (2004) (Kultainen vasikka, 2007) * Eldsdansen (2005) (Tulitanssi, 2010) * En man med litet ansikte (2007) * Det lömska nätet (2008) * Den som vakar i mörkret (2010) === Muut kirjat === * Kvinnan i hissen och andra mystiska historier (2003) * Svarta diamanter (monien eri kirjailijoiden novelleja, 2004, Tursten kirjan toimittaja ja yksi novellisteista) == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset rikoskirjailijat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lasse Wiklöf

Lars ”Lasse” Wiklöf (21. syyskuuta 1944 Maarianhamina - 23\. elokuuta 2008 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen poliitikko, joka edusti Ahvenanmaan sosiaalidemokraatteja. Hän toimi maakuntahallituksen talousministerinä vuosina 1984–1988, 1991–1995 ja 2005–2007. Wiklöf valittiin Ahvenanmaan maakuntapäiville ensimmäisen kerran vuonna 1975. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli myyjänä ja Ålandstidningenin toimittajana. Wiklöf oli myös aktiivisesti mukana pohjoismaisessa yhteistyössä Itämeren puhdistamiseksi. Hänen muistokseen perustettiin Lasse Wiklöfin Itämeri-palkinto. Palkinto myönnetään pohjoismaiselle parlamentaarikolle, joka on pyrkinyt parantamaan Itämeren tilaa. Ensimmäinen palkinto myönnettiin toukokuussa 2009 norjalaiselle Asmund Kristoffersenille. Liikemies Anders Wiklöf on Lasse Wiklöfin veli. == Lähteet == Luokka:Ahvenanmaan sosiaalidemokraattien poliitikot Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Cumulonimbus virga

thumb|right|350px|Cumulonimbus virga on kuuro- tai ukkospilvi, jonka sade ei ulotu maahan asti. Cumulonimbus virga on Cumulonimbus, jonka sade ei ulotu maahan asti. Sade näkyy useimmiten tumman- tai vaaleanharmaana pilvestä roikkuvana viiruisuutena. Tämä pilvi saattaa enteillä sadetta, jos sentyyppisiä pilviä tulee kohti. Mutta sadejuova virga esiintyy myös kuolevassa kuuro- tai ukkospilvessä. Jos sade ulottuu maahan asti, kyse on kuuro- tai ukkospilven tyypistä Cumulonimbus praecipitatio. Luokka:Pilvet
Lehmihaan tunneli

Lehmihaan tunneli on moottoritien tunneli ykköstiellä. Se sijaitsee Lohjan kaupungissa. Tunnelin pituus on 350 m. ==Lähteet== Luokka:Suomen tieliikennetunnelit Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Valtatie 1
Vadim Repin

Vadim Viktorovitš Repin (; s. 31. elokuuta 1971 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on venäläinen viulisti. Repin opiskeli nuorena Zahar Bronin oppilaana, ja häntä pidettiin kautta Venäjän ihmelapsena. 17-vuotiaana hän voitti maailman merkittävimpiin kuuluvan Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun Brysselissä ja oli sen historian nuorin voittaja. Vadim Repin on soittanut sellaisten orkesterinjohtajien johdolla kuin Yehudi Menuhin, Pierre Boulez, Riccardo Chailly, Charles Dutoit, Michael Tilson Thomas, Valeri Gergijev, James Levine, Kurt Masur, Edo de Waart, Simon Rattle, Esa-Pekka Salonen, Mstislav Rostropovitš ja Riccardo Muti. Repin on erikoistunut venäläiseen ja ranskalaiseen musiikkiin, etenkin suuriin venäläisiin viulukonserttoihin, sekä 1900-luvun musiikkiin ja nykymusiikkiin. Hänen ohjelmistossaan on uutta musiikkia esimerkiksi John Adamsilta ja Sofia Gubaidulinailta.Vadim Repin Repin on levyttänyt viulukonserttoja useilta säveltäjiltä, kuten Beethovenilta, Mozartilta, Sibeliukselta, Tšaikovskilta, Prokofjevilta, Šostakovitšilta ja Nikolai Mjaskovskilta. Repin on tehnyt kaksi CD-levyllistä viulu- ja pianomusiikkia Boris Berezovskin kanssa ja on levyttänyt kamarimusiikkia pianistien Martha Argerichin ja Mihail Pletnjovin, viulisti Juri Bašmetin ja sellisti Miša Maiskin kanssa. Repin levytti vuoteen 2005 saakka enimmäkseen Erato-merkille. Vuonna 2005 hän kuitenkin levytti DG:lle levyn, jolla on Sergei Tanejevin sekä Mihail Pletnjovin, Ilja Gringoltsin, Nobuko Imain ja Lynn Harrellin kamarimusiikkia, ja huhtikuussa 2006 Repin solmi DG:n kanssa levytyssopimuksen, jonka mukaan hän levyttää vain sille. Repin soitti vuoteen 2005 Stradivarius ”Ruby” -viulua, joka on valmistettu vuonna 1708 ja jota aikoinaan ihaili myös Pablo de Sarasate. Nykyään hän soittaa Guarneri del Gesùn viulua vuodelta 1736 (”von Szerdahely”). Hän suosii Nicolaus Kittelin ja Nicolas Malinen jousia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Productions Internationales Albert Sarfati, Vadim Repin * Vadim Repinin diskografia Luokka:Venäläiset viulistit Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
KK Split

300px|thumb|Spaladium Arena KK Split () on kroatialainen koripalloseura Splitistä. Joukkue on yhdessä ASK Rigan kanssa ainoa seura, joka on pystynyt voittamaan Euroopan mestaruuden kolme kertaa perättäin. == Historia == Seuran historia alkaa Hajduk Split-seurasta, joka perusti koripallojaoston vuonna 1945. Kolme vuotta perustamisen jälkeen joukkue irtautui emäseurasta ja otti nimeksi KK Hajdukin. Vuonna 1949 nimeksi vaihdettiin nykyisin käytössä oleva KK Split. Kaudeksi 1963-1964 joukkue pääsi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle oltuaan vuosia alemmissa sarjoissa. Vuonna 1967 nimeksi vaihdettiin KK Jugoplastika. Vuonna 1971 joukkue voitti ensimmäisen Jugoslavian mestaruutensa. Vuoden päästä joukkue pääsi ensi kertaa Euroliigan finaaliin. Tällöin Ignis Varèse oli kuitenkin parempi. Ensimmäinen Korac Cupin voitto tuli vuonna 1976, jolloin finaalissa kaatui Chinamartini Torino. Vuoden päästä joukkue voitti sarjan toistamiseen ja tällöin finaalista poistui häviäjänä Fortitudo Alco Bologna. 90-luvun vaihe oli seuran kulta-aikaa kun se voitti kolme Euroopan mestaruutta perättäin Božidar Maljkovićin valmentamana. Vuonna 1990 luovuttiin myös nimestä KK Jugoplastika. Kroatian mestaruuden joukkue saavutti vasta 2001, jolloin se pystyi häiritsemään Cibona Zagrebin hallinnointia. == Entisiä pelaajia == * Toni Kukoč * Dino Rađa * Nikola Vujčić * Roko Ukić * Nikola Prkačin * Andrija Žižić * Damir Mršić * Zoran Savić * Duško Ivanović == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Virallinen kotisivu *Joukkue Adrianmeren liigan sivuilla Split Luokka:Splitin urheilu Luokka:Vuonna 1945 perustetut urheiluseurat
Tarusjärven retkeilyalue

Tarusjärven retkeilyalue on Hämeenlinnan kaupungin Padasjoelta hankkima 1 000 hehtaarin laajuinen virkistysalue Padasjoen lounaisosassa. Alueella on useita järviä, joista suurin järvi on Iso-Tarus. Alueen pohjoisosan itäpuolella on Suomen pelastusalan keskusjärjestön ja Suomen puolustusvoimien harjoitusalue. Alueella on paljon erilaista harrastustoimintaa. Siellä sijaitsee myös puolustusvoimien, Padasjoen reserviläisten sekä riistanhoitoyhdistyksen ampuma-alue. Talvisodan aikaa alueella oli käytössä lentokenttä, josta tehtiin tiedustelulentoja. Kenttä on edelleen hyvin näkyvissä. Alueen läpi kulkee Päijänne-Ilves vaellusreitti, joka alkaa Padasjoen laivarannasta ja päättyy Evon retkeilyalueeseen. ==Järvet== *Pirttijärvi, korkeus merenpinnasta 131,4 metriä *Hakostenjärvi, korkeus merenpinnasta 128,9 metriä *Telhonjärvi, korkeus merenpinnasta 124,9 metriä, järvi laskee Heinjokeen *Vähä-Hervo, korkeus merenpinnasta 130,4 metriä *Takajärvi, korkeus merenpinnasta 130,5 metriä, järvi laskee Iso-Tarukseen *Iso-Tarus, korkeus merenpinnasta 129,9 metriä *Vähä-Kelkute, korkeus merenpinnasta 145,8 metriä *Iso-Kelkute, korkeus merenpinnasta 146,5 metriä *Koveronjärvi, korkeus merenpinnasta 155,5 metriä Hämeenlinnan kaupunki on yhteistyökumppaneidensa kanssa kehittänyt alueelle palveluita. Iso-Taruksen pohjoisrannalla on opastuspaikka, pysäköintialue sekä uimaranta. Järven itärannalla on viiden hengen Vonkamieslaavu. Järven etelärannalta alkaa 6,3 kilometrin pituinen Karhulenkki, joka jatkuu etelään Vähä-Kelkutteen rantaan, jossa on Kelkutteen savottakämppä. Lounaassa on Erakkomurjulaavu Koverossa Koveronjärven rannalla. Pohjoisempana on Ukkoherralaavu.Laavujen vuokrausehtot 2009 ==Lähteet== *
Dekabrist-luokka

Dekabrist-luokka tai D-luokka (sarja I) oli ensimmäinen Neuvostoliiton suunnittelema ja valmistama sukellusvenesarja. Luokka oli osa vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa.Gardiner, Robert s. 332 == Valmistus == Sukellusveneiden tarvetta ja vaatimuksia määriteltiin jo 1923. Vuonna 1925 Neuvostoliitto sai Italian Balilla-luokan suunnitelmat (joka puolestaan oli saanut vaikutteita Italian ensimmäisen maailmansodan sotakorvauksena saamasta Saksan keisarikunnan laivaston tyyppi UE 2:n U-120:sta), josta kehitettiin Neuvostoliiton oma malli. Pääsuunnittelijana oli Boris Malinin, joka suunnitteli myös Leninets-, Štš- ja M-veneet. Veneiden rakennus hyväksyttiin osana vuoden 1926 laivasto-ohjelmaa. Ensimmäinen vene otettiin palvelukseen marraskuussa 1930. Veneiden uppouma sukelluksissa oli 1 354 tonnia ja niissä oli niittaamalla valmistettu, kahdeksaan vesitiiviiseen osastoon jaettu kaksinkertainen runko. Veneissä oli myös runsaasti teknisiä ongelmia ja puutteita, jotka pääosin johtuivat käytetyn teknologian puutteista. Aseistuksena oli kahdeksan 533 mm:n torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä; mukana oli 14 torpedoa. Veneiden tykkiaseistukseen kuului yksi 102 mm B-2 -laivatykki kannella ja 45 mm:n K-21 -ilmatorjuntatykki tornissa. Lisäksi veneissä oli yksi 7,62 mm ilmatorjuntakonekivääri. == Alukset == Dekabrist-luokkaBudzbon, Przemyslaw & Radziemski, Jan 2020 s. 93 nimi rakentaja kölinlasku vesillelasku palvelus kohtalo D-1 Dekabrist (Декабрист) S. Ordžonikidzen mukaan nimetty telakka/Baltijski zavod, Leningrad 5. maaliskuuta 1927 3. marraskuuta 1928 12. marraskuuta 1930 Menetetty onnettomuudessa 13. marraskuuta 1940 lähellä Molotovskia D-2 Narodovolets (Народоволец) Ordžonikidzen telakka, Leningrad 5. maaliskuuta 1927 19. toukokuuta 1929 6. syyskuuta 1931 pois käytöstä 1958, koulutuskäytössä 1956–1987 Kronstadtissa, vuodesta 1994 museona Pietarissa osoitteessa 10 Škiperski protok D-3 Krasnogvardejets (Красногвардеец) Ordžonikidzen telakka, Leningrad 5. maaliskuuta 1927 12. heinäkuuta 1929 1. lokakuuta 1931 upposi 10. heinäkuuta 1942 Norjan rannikolla D-4 Revoljutsioner (Революционер) Mustanmeren Andre Martin mukaan nimetty telakka/Nikolajevin eteläinen, Nikolajev 14. huhtikuuta 1927 16. huhtikuuta 1929 30. lokakuuta 1930 Saksan laivaston aseistetut troolarit Uj 102 ja Uj 103 upottivat Jevpatorijan ulkopuolella Krimillä joulukuussa 1943 D-5 Spartakovets (Спартаковец) Martin telakka, Nikolajev 14. huhtikuuta 1927 28. syyskuuta 1929 5. huhtikuuta 1931 pois käytöstä 1950-luvulla D-6 Jakobinets (Якобинец) Martin telakka, Nikolajev 14. huhtikuuta 1927 12. toukokuuta 1929 15. kesäkuuta 1931 tuhoutui pommituksessa Sevastopolin telakalla 12. marraskuuta 1941 == Lähteet == * * === Viitteet === *
Tähtituliperä

Tähtituliperä (Neochmia ruficauda) on Pohjois-Australiassa elävä loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajia pidetään myös lemmikkinä. == Koko ja ulkonäkö == Kooltaan tähtituliperä on noin 11 cm. Tähtituliperän pää ja nokka ovat väriltään kirkkaan punaiset. Pään höyhenissä on myös valkoisia täpliä. Selkä ja siivet ovat väriltään oliivinvihreät ja yläperä on punainen. Vatsa on väriltään valkoinen tai kellertävä. Naaraat ovat väritykseltään hieman koiraita vaaleampia. == Levinneisyys ja elinympäristö == Tähtituliperää tavataan Pohjois-Australiasta. Sen elinympäristöjä ovat kosteat ruohomaat sekä soiden ja muiden makean veden kosteikoiden lähettyvillä. Laji voi myös elää hieman kuivemmilla savanneilla sekä kaupungeissa. == Ravinto == Tähtituliperien ravinto koostuu pääosin heinäkasvien siemenistä. Syötävää laji etsii useimmiten maasta. Erityisesti lisääntymisaikanaan tähtituliperät voivat syödä myös hyönteisiä. == Lisääntyminen == Tähtituliperät elävät yleensä suurissa parvissa. Lisääntymisaika osuu sadekaudelle. Lintu rakentaa pesänsä ruohoista tiheisiin pensaisiin. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joita myös koirastähtituliperä hautoo. Hautominen kestää noin 12 päivää ja poikaset poistuvat pesästään kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan. Kuoriutuneita poikasia ruokitaan hyönteisravinnolla. Jos sopivia pesäpaikkoja on tarjolla tähtituliperät voivat lisääntyä myös lemmikkilintuina. == Kanta ja uhat == Tähtituliperä luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi. Linnun kannan kooksi arvioidaan 100 000-500 000 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen laiduntamisen ja ravintokasvien häviäminen muiden kasvilajien tieltä. Lisäksi kannan pienuuteen on voinut vaikuttaa pyydystäminen lemmikkilinnuiksi. == Lemmikkinä == Tähtituliperien häkissä tai aviaariossa tulisi olla muutama pensasmainen kasvi sekä korkeita ruohoja tai ruokoja kiipeilyä varten. Laji on ystävällinen myös muita loistopeippolajeja kohtaan ja puolustavat ainoastaan pesänsä välitöntä lähialuetta. Samassa aviaariossa voidaan pitää myös useampi kuin yksi tähtituliperäpariskunta. == Lähteet == Luokka:Loistopeipot
Bernard Collomb

Nicois Bernard Collomb-Clerc (7. lokakuuta 1930 Annecy – 19. syyskuuta 2011 La Colle-sur-Loup, Alpes-Maritimes) oli ranskalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kausilla 1961–1964. Hän oli parhaimmillaan 10. Saksan GP:ssä 1963. Aika-ajoissa Collomb oli parhaimmillaan 21. Collomb osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin ollen parhaimmillaan 4. Wien GP:ssä 1961. ==Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa== (avain) Vuosi Talli Malli Moottori 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Sijoitus Pisteet 1961 Bernard Collomb Cooper Cooper T53 Climax Straight-4 MON DUT BEL FRA Kesk. GBR GER NC ITA USA NC 0 1962 Bernard Collomb Cooper Cooper T53 Climax Straight-4 DUT] MON BEL FRA GBR GER Kesk. ITA USA RSA NC 0 1963 Bernard Collomb Lotus Lotus 24 Climax V8 MON DNQ BEL DUT FRA GBR GER 10 ITA USA MEX RSA NC 0 1964 Bernard Collomb Lotus Lotus 24 Climax V8 MON DNQ DUT BEL FRA GBR GER AUT ITA USA MEX NC 0 ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Virmajärvi

Virmajärvi () on pieni järvi Suomen ja Venäjän rajalla. Suomelle kuuluvalta osaltaan se sijaitsee Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa, Venäjälle kuuluvalta osaltaan Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa. Järvi on osa Koitajoen valuma-aluetta. Lähin suurempi kylä on Hattuvaara Ilomantsissa. Virmajärvellä olevassa saaressa sijaitsee Suomen sekä Euroopan unionin manneralueen itäisin piste. Sama saari oli Ruotsin ja Venäjän välisenä rajapaikkana jo Stolbovan rauhassa vuonna 1617, ja siitä pohjoiseen nykyinen valtakunnanraja on yhä vuonna 1621 määritetyllä paikalla. Virmajärven kohdalla nykyinen raja ja aikaisempi, ennen talvisotaa voimassa ollut Tarton rauhan raja haarautuvat toisistaan. Virmajärven rantaan on vuonna 1996 rakennettu itäpisteen katselupaikka, jonne johtaa tie Hattuvaarasta, matkaa on noin 19 kilometriä. Tien loppuosa, polku katselupaikalle ja katselupaikka on erotettu pois rajavyöhykkeestä eikä rajatulla alueella liikkumiseen tarvita rajavyöhykelupaa. Katselupaikalla käy vuosittain noin 2 500 vierailijaa. Ennen vuotta 1996 itäpisteelle meno edellytti telekopion lähettämistä Pohjois- Karjalan rajavartiostolle ja myönteisen vastauksen saamista. Taistelijan talolla olivat tarvittavat yhteydet. Aikaisemmin Neuvostoliitto yleisesti suhtautui kriittisesti valokuvaamiseen rajavyöhykkeellä Suomestakin päin, minkä vuoksi myös Venäjän federaation tultua 1991 jälkee kysymykseen, suhtauduttiin asiaan Suomessa varovaisesti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Itäpisteen katselupaikan kartta (PDF) Luokka:Ilomantsin järvet Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Koitajoen valuma-alue Luokka:Suomen ja Venäjän raja Luokka:Rajapaikat Luokka:Suojärven piiri Luokka:Ilomantsin nähtävyydet Luokka:Hattuvaara
Alberto Colombo

Alberto Colombo (23. helmikuuta 1946 Varedo, Milano – 7. tammikuuta 2024 Brianza) oli italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kaudella 1978, mutta karsiutui niistä kaikista eikä saavuttanut pisteitä. Hän ajoi myös F1-sarjan ulkopuolisissa osakilpailuissa. Colombo saavutti kohtalaista menestystä Formula 2 -luokassa. == Lähteet == Luokka:Formula 1 -kuljettajat, jotka eivät koskaan osallistuneet lähtöön Luokka:Italialaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet