EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Slovenská pošta

Slovenská pošta on Slovakian valtion omistama postiyhtiö. Yhtiö palvelee yli 1 500 postitoimistolla ja sen pääkonttori sijaitsee Banská Bystricassa. Postilaitos myös ylläpitää kaupungissa sijaitsevaa postimuseota. Yhtiö perustettiin 1. tammikuuta 1993. Saman vuoden maaliskuussa Slovakia liittyi maailman postiliittoon, jota siellä edustaa Slovenská pošta. Yhtiö muuttui valtionyhtiöstä osakeyhtiöksi 1. lokakuuta 2004. Yhtiö on ollut perustamisesta lähtien kokonaan valtion hallinnassa, mutta on taloudellisesti itsenäinen eli ei saa tukea valtion budjetista. == Galleria == Tiedosto:Slovak postbox in Bratislava.jpg|Postilaatikko Bratislavassa Tiedosto:Bratislava Main Post Office.jpg|Bratislavan postitalo == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset verkkosivut Luokka:Slovakialaiset yritykset Luokka:Postiyhtiöt
Eero Mattsson

Eero Mattsson (18. heinäkuuta 1955 Kuopio – 11. syyskuuta 2020 Tamperehttps://www.satakunnankansa.fi/a/c43bfac2-999e-4095-be53-144ce9853ab3?c=1528895878478 ) oli Pomarkun kunnanjohtaja 2001–2020. Ylioppilaaksi hän pääsi Virtain lukiosta 1974. Mattsson suoritti opintonsa Tampereen yliopistossa valmistuen yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1981. Hän toimi vuoden Pomarkun suunittelusihteerinä. Mattsson lähti puoleksitoista vuodeksi Alahärmään, josta palasi 1983 Pomarkun kunnansihteeriksi. Vuonna 1998, hän aloitti kunnanjohtajan viransijaisena ja 2001 kunnanjohtajana. Hän jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 2020. == Lähteet == Luokka:Pomarkun kunnanjohtajat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Kuluttajaluottorikos

Kuluttajaluottorikos tai kulutusluottorikos on rangaistava teko, jossa kuluttajaluoton ottajalta vaaditaan luottosopimuksen lisäksi erillinen maksusitoumus. Suomen rikoslaissa käytetty nimike vaihtui vuonna 2010. Vain elinkeinonharjoittaja–kuluttaja-asiakassuhteessa tehty teko on rangaistava. Rangaistusasteikko on sakko tai vankeutta enintään vuosi. Kuluttajaluottorikokset ovat harvinaisia. == Lähteet == * https://www.laki24.fi/riri-rikokset-elinkeinorikokset-kulutusluottorikos/ * https://pxnet2.stat.fi/PXWeb/pxweb/fi/StatFin/StatFin__oik__syyttr/statfin_syyttr_pxt_11ia.px/table/tableViewLayout1/ Luokka:Rikokset
Näsilinnankatu 33 A

Näsilinnankatu 33 A on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva puinen asuinrakennus, joka on valmistunut vuonna 1882. Se edustaa uusrenessanssityyliä. Talon on suunnitellut kaupunginarkkitehti F. L. Calonius. Rakennus on säilynyt alkuperäisessä asussa, ja se on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti merkittävä kohde.Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998, s. 13, 78. F. L. Calonius on suunnitellut myös Näsilinnankatu 36:ssa sijaitsevan puutalon.Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998, s. 80. ==Lähteet== Luokka:Tampereen asuinrakennukset Luokka:F. L. Caloniuksen suunnittelemat rakennukset Luokka:Nalkala Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Tampereen suojellut rakennukset
Pál Szemere

Pál Szemere (1785–1861) oli unkarilainen kirjailija. Hän julkaisi nuorena lyyrisiä runoja, joista merkittäviä ovat varsinkin sonetit. Hänen suurin merkityksensä on siinä, että hän edisti aikansa kirjailijoiden ja kirjallisen yleisön kirjallisuudentuntemusta. Szemeren kootut teokset julkaisi vuonna 1890 Kisfaludy-seura, ja ne toimitti József Szvorényi.Szemere. 1, Pál S. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1785 syntyneet Luokka:Vuonna 1861 kuolleet
Pavel Juráček

Pavel Juráček (2. elokuuta 1935 Příbram – 20. toukokuuta 1989 Praha) oli tšekkoslovakialainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi. Juráčekin ohjausta Nuoren pyövelin tapaus vuodelta 1970 pidetään yhtenä uuden aallon keskeisistä elokuvista. Kun Prahan keväänä tunnettu kulttuurisesti ja poliittisesti vapaa ajanajakso päättyi Neuvostoliiton miehityksen jälkeen, Nuoren pyövelin tapaus ja Josef Kilián (1963) joutuivat kiellettyjen elokuvien listalle. Juráček sai potkut Barrandov-elokuvastudioilta, eikä saanut enää ohjata tai käsikirjoittaa elokuvia. == Filmografia == *Jan Schmidt: Černobílá Sylva (), 1961, käsikirjoittaja, lyhytelokuva *Věra Chytilová: Strop (), 1962, käsikirjoittaja, lyhytelokuva *Hynek Bočan: Hlídač dynamitu (), 1963, käsikirjoittaja, lyhytelokuva *Jindřich Polák: Ikaria XB 1, 1963, käsikirjoittaja *Josef Kilián, 1963, ohjaus yhdessä Jan Schmidtin kanssa, lyhytelokuva *Karel Zeman: Kaksi muskettisoturia, 1964, käsikirjoittaja *Každý mladý muž (), 1965, ohjaus *Hynek Bočan: Nikdo se nebude smát (), 1966, käsikirjoittaja *Věra Chytilová: Tuhatkaunokit , 1966, käsikirjoittaja *Jan Schmidt: Konec srpna v Hotelu Ozon (), 1967, käsikirjoittaja *Radúz Činčera: Člověk a jeho dům (), 1967, käsikirjoittaja *Nuoren pyövelin tapaus, 1970, ohjaus == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset elokuvaohjaajat Luokka:Elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Neilikkapirkko

Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Neilikkapirkko on kooltaan pieni ja rakenteeltaan pyöreä ollen aikuisena noin 3,5–4,5 mm pitkä. Aikuisen neilikkapirkon peitinsiivet ovat pohjaväriltään oranssit ja niissä on yleensä 20–24 kappaletta mustia täpliä. Peitinsiipien täplien määrä ja kuviointi vaihtelevat ja nuorten yksilöiden peitinsiivet ovat väriltään keltaiset. Osa kotimaisista yksilöistä ovat lentokyvyttömiä, koska niiden takasiivet ovat tyngät. Neilikkapirkko elää aluskasvillisuuden seassa lämpimissä paikoissa kuten kedoilla ja ratojen varsilla. Laji on kasvinsyöjä syöden hernekasveja (Fabaceae), savikkakasveja (Chenopodiaceae) ja kohokkikasveja (Caryophyllaceae). Joissain maissa neilikkapirkko voi esiintyä runsaslukuisena aiheuttaen tuhoa mm. rehukasvina viljeltävälle sinimailaselle (Medicago sativa) ja lääkekasvina kasvatettavalle rohtovuohenherneelle (Galega officinalis). Näissä maissa laji on luokiteltu kasvituholaiseksi. Neilikkapirkko on Suomessa vakiintunut, mutta harvinainen laji esiintyen etelästä Suomen keskiosiin saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Subcoccinella vigintiquatuorpunctata == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata) *iNaturalist: Neilikkapirkko (Subcoccinella vigintiquatuorpunctata) *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Subcoccinella vigintiquatuorpunctata *UniProt: Taxonomy - Subcoccinella vigintiquattuorpunctata (24-pointed ladybird beetle) *National Center for Biotechnology Information (NCBI): Subcoccinella vigintiquattuorpunctata, taxonomy *Iowa State University, Bug Guide: Species Subcoccinella vigintiquatuorpunctata - Alfalfa Lady Beetle *Pherobase: Semiochemicals of Subcoccinella vigintiquattuorpunctata, the Twentyfour-spotted ladybird Luokka:Leppäkertut
Milton Shapp

Milton Jerrold Shapp (alk. Shapiro; 25. kesäkuuta 1912 – 24. marraskuuta 1994) oli Pennsylvanian 40. kuvernööri ja Pennsylvanian ensimmäinen juutalainen kuvernööri. Hän toimi kuvernöörinä vuodet 1971–1979. Shapp oli koulutukseltaan insinööri. Hän palveli Yhdysvaltain armeijan viestijoukoissa toisessa maailmansodassa Pohjois-Afrikassa ja Euroopassa. Sodan jälkeen hän perusti Jerrold Electronics -⁠yhtiön, joka oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä kaapelitelevisiojärjestelmien toimittajista. Shapp vaurastui yhtiöllään, ja hän pystyi rahoittamaan itse kampanjoitaan, kun hän siirtyi politiikkaan 1960-luvulla. Hän tuki John F. Kennedyn presidentinvaalikampanjaa 1960 ja ehdotti Kennedylle Rauhanjoukkojen perustamista. Joukot perustettiin kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1966 Shapp pyrki demokraattipuolueen kuvernööriehdokkaaksi Pennsylvaniassa ja voitti esivaalit hyvällä äänimäärällä, vaikka puolueen johto suhtautui karsaasti poliittisten klikkien ulkopuoliseen ehdokkaaseen. Shappin vaalilause oli ”The Man Against the Machine” eli ”Mies vastaan kone”. Hän kuitenkin hävisi niukasti varsinaisen vaalin republikaanisen puolueen Raymond P. Shaferille. Neljän vuoden päästä Shapp oli jälleen ehdolla, ja hänet valittiin kuvernööriksi. Hän pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 1976 vaaleihin mutta ei saanut esivaaleissa kannatusta edes kotiosavaltiossaan. Shapp vastusti kuolemanrangaistusta, mutta Pennsylvanian edustajainhuone toteutti lakimuutoksen, jolla kuolemanrangaistus otettiin uudelleen käyttöön sen jälkeen, kun Yhdysvaltain korkein oikeus oli todennut osavaltioiden kuolemanrangaistuskäytännöt perustuslain vastaisiksi vuonna 1972. Shappin kaudella Pennsylvaniaan iski hurrikaani Agnes, jonka seurauksena Shapp joutui pakenemaan kotoaan veneellä, kun Susquehanna tulvi. Jerrold Electronics myytiin General Instrumentille vuonna 1967, mutta tuotemerkkinä Jerroldin nimeä käytettiin vielä 1990-luvulla. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset demokraattipoliitikot Luokka:Pennsylvanian kuvernöörit Luokka:Yhdysvaltalaiset insinöörit Luokka:Yhdysvaltalaiset liikemiehet Luokka:Amerikanjuutalaiset Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Ede Szigligeti

Ede Szigligeti, alkuperäinen nimi Szathmáry József, (1814–1878) oli unkarilainen näytelmäkirjailija. Szigligeti valmistui alun perin insinööriksi, mutta hän ryhtyi vuonna 1834 näyttelijäksi ja myöhemmin ohjaajaksi, Kansallisteatterin sihteeriksi ja vihdoin sen draamalliseksi johtajaksi vuosiksi 1873–1878, kuolemaansa saakka. Szigligeti oli tuottelias ja kirjoitti toistasataa näytelmää. Hänen murhenäytelmänsä, joista parhain on A trónkeresö (1868), eroavat ainakin näyttämökelpoisuutensa puolesta edukseen muista aikansa unkarilaisista tragedioista. Paljoa huomattavampi merkitys on Szigligetin huvinäytelmillä (ensimmäinen, Rózsa, ilmestyi jo 1840), joissa luonteenkuvaus tosin ei ole syvällinen, mutta jotka vauhdikkaan toimintansa, kekseliään ja vaikuttavan juonensa puolesta sekä teknisesti uudenaikaisina saavuttivat suurta suosiota. Koomiset aiheensa tekijä ammensi etupäässä perhe- elämän piiristä. Szigligeti kirjoitti runsaasti huvinäytelmiä, mutta hänen suurin merkityksensä lienee unkarilaisen kansannäytelmän luojana.Szigligeti, Ede. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 Szigligetin vaikutus unkarilaiseen näytelmään kesti viitisenkymmentä vuotta. Hänen aloittamansa kansanäytelmän suuntauksen aineksia olivat murre, kansanpuvut, -laulut ja -tanssi. Kansallisteatterin ensimmäisten neljänkymmenen vuoden aikana kolmasosa näytelmistä oli hänen kirjoittamiaan. Niistä arvostetuimpana on säilynyt Liliomfi. ==Teokset (valikoima)== * Rósza, 1840 * Liliomfi, 1849 * Házassági három parancs, 1850 * Dalos Pista , 1855 * Mama, 1857 * Nöuralom, 1862 * A trónkeresö, 1868 * Udvari bolond, 1871 ;Kansannäytelmiä * Szökött katona, 1843 * Két pisztoly, 1844 * Csikós, 1846 * Lelene, 1863 * Cigány, 1853; suom. Mustalainen, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, 1879 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1814 syntyneet Luokka:Vuonna 1878 kuolleet
Ernst von Wolzogen

Ernst von Wolzogen (23. huhtikuuta 1855 – 30. elokuuta 1934) oli saksalainen kulttuurikriitikko, kirjailija ja kirjallisen kabareen perustaja. == Elämäkerta == Wolzogen oli itävaltalaita aatelissukua. hän opiskeli kirjallisuutta, filosofiaa ja taiteen historiaa Strassburgin ja Leipzigin yliopistoissa. Vuonna 1882 hän meni Berliiniin, jossa hän työskenteli toimittajana kustantamossa ja myöhemmin vapaana kirjailijana. Vuosina 1892–1899 hän asui Münchenissä ja perusti siellä kirjallisuusyhdistyksen Freie Literarische Gesellschaft. Hän palasi 1899 Berliiniin. Ensimmäisen kirjallisen kabareen hän perusti 1901, ja sen nimeksi tuli Überbrettl, joka viittasi Nietzschen käsitteeseen Übermensch ja tarkoitti jonkinlaista "super- kabareeta". Myöhemmin sana Überbrettl on vakiintunut sanan kabaree saksankieliseksi vastineeksi. Wolzogen kirjoitti Überbrettlille yhteiskunnallista satiiria. Sen lakkauttamisen jälkeen hän palasi vuonna 1905 Darmstadtiin. Wolzogen kirjoitti humoristisia kirjoja. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Die Kinder der Exzellenzin (1888); Das Lumpengesindel (1892); Ein unbeschriebenes Blatt (1896); Der Kraft-Mayr, kaksi osaa (1897); Das dritte Geschlecht, kaksi osaa (1899). Vaikka hänet tunnetaan pääasiassa humoristina, hän kirjoitti myös vakavista aiheista. Hänen vakavammasta puolestaan kirjoittajana ovat esimerkkejä teokset Fahnenflucht (1894), Das Wunderbare (1898) ja Die arme Sünderin (1901). Wolzogenin tyylissä on älyä ja eleganssia. Wolzogenin puoliso oli vuodesta 1902 Elsa Laura Seemann von Mangern. == Teokset == * 1879 Um 13 Uhr in der Christnacht * 1885 Wilkie Collins: Ein Biographisch-Kritischer Versuch, elämäkerta * 1886 Heiteres und Weiteres, runous * 1887 Thüringer Roman * 1888 Die Kinder der Excellenz, romaani * 1890 Die tolle Komteß, romaani * 1890 Erikuvaaja, Komedia * 1892 Das Lumpengesindel, traaginen komedia * 1894 Das gute Krokodil und andere Geschichten * 1897 Der Kraft-Mayr, romaani * 1897 Die Gloria-Hose, novelli * 1899 Das dritte Geschlecht, romaani * 1901 Feuersnot, Opera libretto, säveltäjä Richard Strauss * 1905 Jae aus meinem Leben * 1923 Wie ich mich ums Leben brachte (omaelämäkerta; antisemitistinen) == Lähteet == Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset kriitikot Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Áron Szilády

Áron Szilády (3. marraskuuta 1837 Ságvár – 20. maaliskuuta 1922 KiskunhalasÁron Szilády (1837-1922), BnF 8.7.2020, viitattu 18.10.2020 ) oli unkarilainen kirjallisuushistorioitsija ja protestanttinen pappi. Vanhemman unkarilaisen kirjallisuuden tuntijana hän julkaisi alalta arvokkaita tutkimuksia, esimerkiksi Temesvári Pelbárt élete és munkái (1880) sekä vanhemman kirjallisuuden tuotteita, esimerkiksi kokoelman vanhojen unkarilaisten runoilijoiden tuotteita: Régi Magyar Költők Tára (1877–1896). Hän julkaisi yhdessä Sándor Szilágyin ja Ferenc Salamonin kanssa kokoelman turkkilaisia historiallisia lähdekirjoja turkkilaisvallan ajalta (Török- magyarkori okmánytár, 1863–1873). Hän oli vuodesta 1893 kirjallisuushistoriallisen aikakauskirjan Irodalomtörténeti közleményekin toimittaja.Szilády, Áron. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Unkarilaiset historioitsijat Luokka:Unkarilaiset papit Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1922 kuolleet
Lubaczówin piirikunta

Lubaczówin piirikunta () on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 217\. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Lubaczów. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Cieszanów, Horyniec-Zdrój, Lubaczów, Narol, Oleszyce, Stary Dzików sekä Wielkie Oczy ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Cieszanów, Narol ja Oleszyce. Lubaczówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 48,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Lubaczówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 8,3 prosenttia. Luku on huomattavasti koko Puolan työttömyysastetta korkeampi. Vuoden 2019 lopussa Lubaczówin piirikunnassa arvioitiin olevan 55 217 asukasta, joista 50,3 prosenttia naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 57 761 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 43 090 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,5 prosenttia ja eläkeikäisten 20,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 490 lasta. == Lähteet == Luokka:Ala-Karpatian piirikunnat
Mikkelin tori

thumb|Torikauppaa, taustalla torin itälaidan rakennuksia. Hallitustori eli Mikkelin tori on tori Mikkelin keskustassa Savilahden kaupunginosassa. Toria ympäröivät kadut ovat Raatihuoneenkatu, Maaherrankatu, Porrassalmenkatu ja Hallituskatu, joista viimeksi mainittu kulkee torin kohdalla kävelykatuna. Torin laidoilla sijaitsevat muun muassa Mikkelin kaupungintalo, seutukirjasto, vanha lääninhallituksen talo, kauppakeskus Stella ja Mikkelin Sokos. Mikkelin torilla on torikauppaa kuutena päivänä viikossa ja markkinat kerran kuussa.Torit ja torikaupanvalvonta Mikkelin kaupunki. Viitattu 18.10.2020. Hallitustori sai alkunsa arkkitehti Carl Ludvig Engelin vuonna 1837 laatimasta Mikkelin asemakaavasta, ja on siitä alkaen ollut kaupungin hallintokeskus.Mikkelin hallitustori ympäristöineen Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY, Museovirasto. Viitattu 18.10.2020. Tori kivettiin ensi kerran vuonna 1927. Vuonna 1975 torin kohdalla kulkeva osa Hallituskatua muutettiin kävelykaduksi.Mikkelin kauppakatujen historiaselvitys, s. 10, 15 Mikkelin kaupungin museot, Issuu.com 2014. Viitattu 18.10.2020. Torin alle rakennettiin vuosina 2009–2011 kaksikerroksinen maanalainen pysäköintihalli Mikkelin toriparkki, missä yhteydessä myös itse tori uusittiin.Tietoa toriparkista Mikkelin Toriparkki. Viitattu 18.10.2020. Tuolloin Hallituskadun kävelykadulle istutettiin parikymmentä palmua, mutta ne eivät sopineet paikalliseen ilmastoon, joten ne jouduttiin muutaman vuoden kuluttua siirtämään pois.Marika Lehto: Muistatko Mikkelin kävelykadulle vuonna 2011 hankitut palmut? — Löysimme niistä viimeiset, eikä niillä mene hyvin Länsi-Savo 17.1.2018. Viitattu 18.10.2020. Vuonna 2011 torin itälaidalle valmistui myös arkkitehti Aki Davidssonin suunnittelema pysyvä torirakennus Muikku. Torin länsireunalla lääninhallituksen talon edessä sijaitsee Mannerheimin patsas eli Päämajapatsas, joka siirrettiin tälle paikalle vuonna 2003.Reijo Perälä: Minne Marski Mikkelissä? Ylen Elävä arkisto. Viitattu 18.10.2020. Torin länsireunalla on myös Savon prikaatin killan vuonna 1989 pystyttämä Mikkelin Malmin muistokivi. Mikkelin Malmi eli Jääkäriplaani oli torin ja Mikkelin keskustan paikalla ennen kaupungin perustamista vuosina 1721–1809 ollut Ruotsin sotaväen harjoituskenttä.Mikkelin malmi Kulttuurireitit, Mikkelin kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 25.10.2020. Vuonna 1999 torin itälaidan alta löydettiin kevyenliikenteenväylän rakennustöiden yhteydessä kivikautisen kuokan jäännökset ja muita esineitä, joten Porrassalmenkadun kohdalla on saattanut olla kivikautinen asuinpaikka. Kehdonjalaksen muotoisen kuokan ääriviivat on merkitty torin kiveykseen löytöpaikan kohdalle. Tori ympäristöineen on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Mikkelintori.fi Luokka:Savilahti (Mikkeli) Luokka:Suomen aukiot Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa
Mulki Mölsä

Mulki Elmi Mölsä (s. 11. marraskuuta 1958 Burhakaba, Somalia) on somalialainen lääkäri ja tutkija. Mölsää pidetään yhtenä monikulttuurisuuden uranuurtajana, joka on edistänyt merkittävästi yhteisymmärrystä somalialaisten ja suomalaisen yhteiskunnan välillä. Mölsä on toiminut 1990-luvun taitteesta lähtien laajasti maahanmuuttajien kotouttamiseksi ja ympärileikkausperinteen lopettamiseksi. Vuonna 2001 Mölsä julkaisi miehensä kanssa Somalialaisen keittokirjan. == Ura == Mölsä kouluttautui Mogadishussa lääkäriksi Siad Barren sosialistisessa diktatuurissa, jossa tyttöjen koulunkäynti tehtiin mahdolliseksi osana yhteiskunnan modernisointia. Lääkäriopinnoissa Mölsä erikoistui neurokirurgiaan. Mölsä muutti Suomeen 1985 ja sai lääkärin pätevyyden Suomessa 1989. Suomessa Mölsä on toiminut lääkärinä pääkaupunkiseudulla ja tutkijana Stakesissa, Tampereen yliopiston rokotetutkimuslaitoksella ja Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksella. Mölsä oli Mida Finnsom -hankkeessa vuonna 2008 Hargeisan yliopistossa psykiatrian opettajana. 2016-2017 hän oli Mogadishussa lääketieteen lehtorina Somalian kansallisella yliopistossa ja opetussuunnitelman suunnittelijana. == Yksityiselämä == Mölsä tapasi puolisonsa Pekka Mölsän kehitysaputyöntekijöiden joukosta Somaliassa. Heillä on neljä lasta. == Julkaisut == * * == Lähteet == Luokka:Somalialaiset lääkärit Luokka:Somalialaiset tieteilijät Luokka:Somalialaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mielecin piirikunta

Mielecin piirikunta () on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 136 660\. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Mielec. Yhdeksän maalaiskuntaa ovat Borowa, Czermin, Gawłuszowice, Mielec, Padew Narodowa, Przecław, Radomyśl Wielki, Tuszów Narodowy sekä Wadowice Górne ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Przecław ja Radomyśl Wielki. Mielecin piirikunnalla on yhteistä rajaa Staszówin, Tarnobrzegin, Kolbuszowan, Ropczycen-Sędziszówin, Dębican sekä Dąbrowan piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 24,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Mielecin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,3 prosenttia. Vuoden 2019 lopussa Mielecin piirikunnassa arvioitiin olevan 136 660 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 135 980 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 120 572 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 20,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 1 412 lasta. == Lähteet == Luokka:Ala-Karpatian piirikunnat
Epilachninae

Epilachninae on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaisalaheimo. Alaheimoon kuuluvien tribuksien ja sukujen määrä vaihtelee eri lähteissä. Alaheimoon kuuluu maailmanlaajuisesti neljä tribusta ja noin 20 sukua. Suomessa alaheimoon kuuluu lajeja kahdessa tribuksessa ja kahdessa suvussa, joissa yhteensä kaksi lajia.Laji.fi: Epilachninae == Alaheimoon kuuluvia tribuksia ja sukuja == *Epilachnini **Adira **Afidenta **Afidentula **Afissa **Afissula **Afilachna **Chnootriba **Epilachna **Figura **Henosepilachna **Subcoccinella **Toxotoma *Epivertini **Epiverta *Cynegetini **Cynegetis *Madaini **Cynegetis **Lorma **TrophaUniProt: Taxonomy - Epilachninae National Center for Biotechnology Information (NCBI): Epilachninae, taxonomy == Lähteet == == Aiheesta muualla == *iNaturalist: Alaheimo Epilachninae *Iowa State University, Bug Guide: Subfamily Epilachninae - Plant-eating Lady Beetles Luokka:59.6 Selkärangattomat Luokka:Leppäkertut
Aleksi Malinen

Aleksi Malinen (s. 26. toukokuuta 2003 Tuusula) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. == Ura == === Seuraura === Malinen on JYPin kasvatti. Kesäkuussa 2019 hän teki seuran kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen. Maaliskuussa 2020 Malinen teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana kauden 2020–2021 neljännellä kierroksella 10. lokakuuta 2020 KalPaa vastaan. Malinen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.43 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Malinen teki neljännessä ottelussaan 29. joulukuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan. Hänen osumansa jäi JYPin 3–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Kalle Koskinen valitsi Malisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Hän pelasi lopulta lähes koko kauden SM-liigassa tehden 30 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Malinen vahvisti JYPin U20-junioreita kolmessa playoff-ottelussa. New York Islanders varasi Malisen kuudennella kierroksella vuorolla numero 189 NHL:n varaustilaisuudessa 2021. Kaudella 2021–2022 hänen roolinsa JYPin SM-liigajoukkueessa jäi pieneksi ja Malinen pelasi vain kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja Malinen oli tehoilla 3+14=17. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Toukokuussa 2022 Malinen teki JYPin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Malinen pelasi SM- liigassa 42 runkosarjaottelua tehden seitsemän syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla KeuPassa. Kesäkuussa 2023 JYP käytti Malisen sopimuksessa olleen option ja teki hänen kanssaan vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Alkukaudella 2023–2024 Malinen sai tililleen vain 15 ottelua, kunnes joulukuussa 2023 JYP uutisoi Malisen olevan loppukauden sivussa. === Maajoukkueura === Malinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä Malinen on pelannut 20 nuorten ja 35 poikien maaottelua. == Tilastot == 2019–2020 JYP A-SM 49 1 9 10 6 – – – – – 2020–2021 JYP A-SM – – – – – 3 0 1 1 0 U18 7 1 0 1 0 JYP SM-liiga 30 2 1 3 10 – – – – – 2021–2022 JYP U20-SM 33 3 14 17 20 – – – – – JYP SM- liiga 6 0 0 0 0 – – – – – KeuPa HT Mestis 2 0 0 0 0 – – – – – 2022–2023 JYP U20-SM 5 1 2 3 2 – – – – – JMM 5 0 1 1 2 JYP SM-liiga 42 0 7 7 2 – – – – – KeuPa HT Mestis 3 1 1 2 4 – – – – – 2023–2024 JYP SM-liiga 15 0 2 2 0 – – – – – 4 kautta yhteensä SM-liiga 93 2 10 12 12 – – – – – 2 kautta yhteensä Mestis 5 1 1 2 4 – – – – – == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:JYPin pelaajat Luokka:New York Islandersin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Viljami Istala

Viljami Istala (s. 22. helmikuuta 2000 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä. == Ura == === Seuraura === Istala on Saimaan Pallon kasvatti. Hän siirtyi B-juniori- ikäisenä kaudeksi 2016–2017 Rauman Lukon akatemiaan. Kaudella 2017–2018 Istala jakoi tehoilla 12+18=30 koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin toisen sijan kolmen muun pelaajan kanssa edellään vain Kärppien Kalle Loponen. Kaudeksi 2020–2021 Istala palasi kasvattajaseuraansa SaiPaan ja siirtyi seuran U20-junioreihin. Hän nousi samalla kaudella myös SaiPan SM-liigarinkiin. Istala pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa runkosarjan neljännellä kierroksella 10. lokakuuta 2020 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan seitsemänneksi puolustajaksi. Istala sai ottelussa jääaikaa 2.57 minuuttia. Kesäkuussa 2021 SaiPa lainasi Istalan koko kauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi alkukaudella myös neljä ottelusa SaiPan U20-joukkueessa. Joulukuussa 2021 Istala siirtyi Ketterän sopimuspelaajaksi. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 45 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä ja 12 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Istala pelasi myös kuusi Suomen Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin. Toukokuussa 2022 Istala teki Ketterän kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. === Maajoukkueura === Istala on pelannut kolme poikien maaottelua. == Muuta == Istala valmistui merkonomiksi keväällä 2019. == Tilastot == 2017–2018 Lukko A-SM 2 0 0 0 0 – – – – – 2018–2019 Lukko A-SM 44 1 2 3 18 – – – – – 2019–2020 Lukko A-SM 50 4 5 9 22 – – – – – 2020–2021 SaiPa U20-SM 24 2 6 8 10 5 0 1 1 2 SaiPa SM-liiga 1 0 0 0 0 – – – – – 2021–2022 SaiPa U20-SM 4 0 2 2 0 – – – – – Ketterä Mestis 45 0 4 4 16 12 0 0 0 2 1 kausi yhteensä SM-liiga 1 0 0 0 0 – – – – – 1 kausi yhteensä Mestis 45 0 4 4 16 12 0 0 0 2 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Imatran Ketterän pelaajat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Józef Szujski

Józef Szujski (1835–1883) oli puolalainen historioitsija ja kirjailija. Hän oli Galitsian maapäivien ja Itävallan herrainhuoneen jäsen. Hän oli vuodesta 1869 Puolan historian professori Krakovan yliopistossa ja julkaisi useita Puolan keskiajan historian lähteitä, kronikoita ynnä muuta. Kirjoittamassaan Puolan historiassa Dzije Polski (1880) hän edustaa sitä tuolloin uutta käsitystä, että Puolan valtakunnan kukistumista ei ole luettava yksinomaan ulkovaltojen syyksi. Hän julkaisi myös runoelmia, kertomuksia ja historiallisia näytelmiä, kuten Maryna Mniszchówna.Szujski, Józef, Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Puolalaiset kirjailijat Luokka:Puolalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1835 syntyneet Luokka:Vuonna 1883 kuolleet
Pascal Gallois

Pascal Gallois (s. 29. maaliskuuta 1959 Linselles) on ranskalainen fagotisti.Pascal Gallois Le Figaro Gallois opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa sai fagotinsoiton ensipalkinnon. Hänen opettajiinsa kuului Maurice Allard. Hän liittyi vuonna 1981 Pierre Boulez'n pyynnöstä solistina Ensemble Intercontemporainiin. Gallois on kantaesittänyt monia uusia teoksia, kuten Luciano Berion fagottikappaleen Sequenza XII Pariisissa vuonna 1995. Hän on tehnyt useita levytyksiä. Gallois on tehnyt opetustöitä Pariisin konservatoriossa, Zürichin taideyliopistossa ja Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Hän julkaisi Bärenreiter-kustantamon kautta CD-levyllä varustetun fagotinsoittotekniikoita käsittelevän kirjan The Techniques Of Bassoon Playing.The Techniques of Bassoon Playing Bärenreiter Gallois on muiden tehtäviensä ohella toiminut kapellimestarina, johtanut Pariisissa vuonna 2016 käyttöön otettua Mozart-konservatoriota ja isännöinyt Quiberonin Musicales-festivaalia.MEETING THE BASSOONIST AND CONDUCTOR PASCAL GALLOIS Thierry Vagne == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Ranskalaiset fagotistit Luokka:Ranskalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nikolas Arnesson

Nikolas Arnesson (1150– 7. marraskuuta 1225, Oslo) oli norjalainen piispa ja poliitikko. Hänet vihittiin Oslon piispaksi vuonna 1190 ja hän oli yksi baglien puolueen perustajista. Nikolas Arnesson oli lendmann Arne på Ståreimin ja kuningas Harald Gillen lesken, ruotsalaisen prinsessa Ingrid Ragnvaldsdotterin poika sekä kuningas Inge Koukkuselän velipuoli. Arnesson ja hänen perheensä olivat läheisissä väleissä kuningas Maunu Erlinginpojan ja tämän kirkolle myönteisen puolueen kanssa. Nikolas taisteli vuonna 1180 Maunun joukoissa Ilevollenen taistelussa. Vuonna 1189 Nikolas Arnesson valittiin Stavangerin piispaksi. Kuningas Sverre Sigurdinpoika, birkebeinien johtohahmo ja Maunun vanha vastustaja, vastusti Nikolaksen valintaa piispaksi, mutta antoi seuraavana vuonna suostumuksensa siihen, että Nikolas valittaisiin Oslon piispaksi. Useiden vuosien ajan Nikolas alistui Sverren hallintoon, ja hän kruunasi Sverren kuninkaaksi Bergenissä 1194. Tämän vuoksi paavi asetti Nikolas Arnessonin ja muut norjalaiset piispat pannaan. Seuraavana vuonna Nikolas pakeni Tanskaan ja teki sovinnon Sverren maanpakoon ajaman arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa. Tanskassa Nikolas nostatti baglit kuningas Sverreä vastaan ja toimi puolueen sotilaallisena ja henkisenä johtajana. Nikolas Arnesson ja kuningas Haakon Sverrenpoika tekivät rauhan kesällä 1202, mutta Nikolas nostatti baglit uudelleen kapinaan Haakonin kuoltua 1204. Nikolas Arnesson valitutti baglien vastakuninkaaksi sisarenpoikansa Filippus Simonssonin. Baglien ja birkebeinien Kvitsøyn rauhansopimuksessa vuonna 1208 Filippus tunnustettiin Vikenin alueen hallitsijaksi, mikä oli piispa Arnessonille merkittävä poliittinen voitto. Arnesson näyttää tämän jälkeen vetäytyneen politiikasta. Hän suostui säilyttämään rauhan, eikä Filippuksen kuoleman jälkeen 1217 enää vastustanut Haakon Haakoninpojan kuninkuutta. == Jälkimaine == Käsitys Nikolas Arnessonista petollisena juonittelijana on syntynyt saagojen ja Henrik Ibsenin Kuninkaan alut -näytelmän perusteella. Niistä välittyvä kuva perustuu Arnessonin vastustajien näkemyksiin, eikä siihen voi täysin luottaa. Nikolas näyttäytyy muutoin aktiivisena organisaattorina hiippakunnassaan. Todennäköisesti juuri hän esitteli varhaisen prosti-järjestelmän Oslon hiippakunnassa, ja Arnesson lienee myös aloittanut piispanlinnan rakentamisen Oslossa. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset katoliset piispat Luokka:Vuonna 1150 syntyneet Luokka:Vuonna 1225 kuolleet
Škoda Superb (2001)

Škoda Superb Typ 3U on Škoda Superbin ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2001–2008. == Škoda Superb Typ 3U (2001–2008) == Ensimmäisen sukupolven Superb oli uudelleennimetty Volkswagen Passat B5 10 senttimetriä pidemmällä akselivälillä (sama kuin Kiinassa myydyssä Passatissa). Moottori oli sijoitettu pitkittäin. Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Superb sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Bensiinimoottoreina olivat turboahdettu 1,8-litrainen (150 hv), vapaasti hengittävä kahdeksanventtiilinen 2,0-litrainen (115 hv) sekä 2,8-litrainen V6 (190 hv). Dieselvalikoimassa olivat aluksi nelisylinterinen 1,9 TDI (130 hv) ja 2,5 V6 TDI (155 hv). Vuonna 2002 1,9-litraisesta dieselistä tuli tarjolle 100-hevosvoimainen versio. Vuoden 2005 lopulla sen teho nousi 105 hevosvoimaan ja uutena moottorina esiteltiin 2,0 TDI (140 hv). Vuonna 2006 tehtiin pieniä muutoksia etusäleikköön ja takavaloihin. Sivuvilkut siirtyivät lokasuojista peileihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Superb (2001) Luokka:D-segmentin autot Luokka:2000-vuosikymmenen autot
Ecology Stone

Ecology Stone on Akseli Leinosen suunnittelema julkinen taideteos kauppakeskus Triplan sisäänkäynnin yläpuolella, Fredikanterassilla Helsingin Keski- Pasilassa. Teos voitti kaksivaiheisen suunnittelukilpailun keväällä 2017, jossa haettiin pysyvää ja paikkasidonnaista teosta, joka vahvistaisi Fredikanterassin luonnetta kohtaamis- ja viihtymispaikkana. Teoksen toivottiin antavan alueelle identiteettiä ja tarjoavan uusia näkökulmia alueen asukkaille ja muillekin Pasilassa liikkuville. Ecology Stone paljastettiin lokakuussa 2020. Teos koostuu mustasta, suorakulmaisesta palkista, jonka kulmaan on asennettu raudoitettuun kevytbetoniin valettu kiveä muistuttava harmaa osa. Sen rakenteessa on kastelujärjestelmä, joka on yhteydessä kiven sisällä olevaan istutusaltaaseen. Altaaseen istutetaan suomalaisen metsämaiseman tyypillistä kasvillisuutta. Myös kiven pinta käsitellään aineella, johon sammaleen on helppo kiinnittyä. Arkkitehti Akseli Leinosen mukaan teos on kuollut kappale, jonka päältä luonto pystyy kuitenkin kasvamaan ulos. Luonnon tasapaino muodostuu siitä, että keinotekoisen kappaleen päällä on luonto. Teoksen avulla hän haluaa herätellä ihmisiä tiedostamaan rakentamisen vaikutuksia luontoon. Teos osoittaa, että luonto pystyy kuitenkin elämään ihmisen rakentamassa kaupungissa. Voitettuaan suunnittelukilpailun Ecology Stone oli Akseli Leinosen ensimmäinen julkinen taideteos. Vuonna 2019 valmistui hänen teoksensa Massa Kansalaistorille Oodin eteen. Teos on toteutettu Keski-Pasilassa käytössä olevalla prosenttiperiaatteella, jonka mukaan alueen kaupungin infrastruktuurihankkeiden kustannuksista käytetään taiteeseen noin yhtä prosenttia vastaava osuus. == Kuvia teoksesta == Tiedosto:Akseli Leinonen Ecology Stone 2020 kokokuva.JPG|Akseli Leinosen Ecology Stone. Tiedosto:Akseli Leinonen Ecology Stone 2020 läheltä.JPG|Teoksen osa "kivi" lokakuussa 2020. Tiedosto:Akseli Leinonen Ecology Stone 2020 yleiskuva 1.JPG|Ecology Stone kuvattuna itään. Tiedosto:Akseli Leinonen Ecology Stone 2020 yleiskuva 2.JPG|Teos ja taustan julkisivuja. Tiedosto:Akseli Leinonen Ecology Stone 2020 yleiskuva 3.JPG|Teos kuvattuna Fredikantorilta etelään rakennusten välistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Teoksen suunnittelupiirustuksia * Teosta koskeva sopimus * Akseli Leinosen kotisivu Luokka:Helsingin patsaat ja veistokset Luokka:Keski-Pasila
Ivari Ilja

Ivari Ilja (s. 3. toukokuuta 1959 Tallinna) on virolainen pianisti.Ivari Ilja Estonian Music Information Centre Ilja opiskeli vuosina 1977–1981 Laine Metsin johdolla Tallinnan valtionkonservatoriossa (sittemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia). Vuonna 1984 hän valmistui Moskovan konservatoriosta Vera Gornostajevan johdolla opiskeltuaan. Täydentäviä opintoja hän suoritti Moskovan konservatoriossa Sergei Dorenskin johdolla vuoteen 1986. Ilja sai vuonna 1980 toisen palkinnon virolaisten pianistien kilpailusta Tallinnassa ja kolmannen palkinnon Valko-Venäjän pianistikilpailusta Minskissä. Hän sai myös diplomin taiteellisista ansioista Varsovan Chopin-kilpailusta vuonna 1985 sekä neljännen palkinnon ja erikoispalkinnon Lissabonin Vianna da Motta -kilpailusta 1987.Ivari Ilja Mariinsky Theatre Vuonna 1986 Ilja sai opettajanpaikan Tallinnan valtionkonservatoriosta, jonka uudeksi nimeksi tuli vuonna 1993 Viron musiikkiakatemia ja vuonna 2005 Viron musiikki- ja teatteriakatemia. Iljasta tuli tämän oppilaitoksen avustava professori vuonna 1994, täysprofessori 1999 ja rehtori 2017. Vuonna 2000 hänestä tuli sen pianonsoiton laitoksen johtaja. Iljan johdolla ovat opiskelleet muiden muassa Marja Jürisson, Anneli Tohver, Sten Lassmann, Mihkel Poll, Antti Siirala, Mihkel Mattisen, Mihhail Gerts ja Maksim Štšura. Ilja on pitänyt myös mestarikursseja Virossa ja Suomessa. Ilja on pitänyt sooloresitaaleja Virossa, Venäjällä, Suomessa, Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa. Hän on esiintynyt myös useiden sinfoniaorkestereiden, kuten Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja venäläisorkesterien solistina.Ivari Ilja Askonas Holt Kapellimestareita, joiden johdolla Ilja on soittanut, ovat olleet Jüri Alperten, Veronika Dudarova, Stephen Gunzenhauser, Eri Klas, Leo Krämer, Theodore Kuchar, Peeter Lilje, Roman Matsov, Andres Mustonen, Hannu Norjanen, Vello Pähn, Urs Schneider, Arvo Volmer ja Anu Tali. Ilja aloitti vuonna 2003 säännöllisen kiertämisen baritoni Dmitri Hvorostovskin kanssa eri maanosissa. Muita laulajia, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Margarita Voites, Pille Lill, Juhan Tralla, Taimo Toomast, Irina Arhipova, Marija Gulegina ja Elena Zaremba. Ohjelmistossaan Ilja on painottanut romanttista musiikkia, kuten Frédéric Chopinin, Johannes Brahmsin ja Robert Schumannin teoksia. Muiden aikakausien säveltäjiä, joiden teoksia hän on tulkinnut, ovat olleet muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozart, Sergei Prokofjev ja Benjamin Britten. Iljalle myönnettiin vuonna 2001 Viron tasavallan kulttuuripalkinto ja vuonna 2006 Viron musiikkineuvoston palkinto. Ilja on itse toiminut Viron musiikkineuvoston puheenjohtajana ja Viron esiintyjäliiton johtokunnan puhemiehenä. == Lähteet == Luokka:Virolaiset pianistit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Loputkin loat

__EISISLUETT__ Loputkin loat oli vuosina 1988–1997 toiminut kemiläinen rock- yhtye, joka julkaisi neljä albumia, kaksi EP-levyä ja yhden singlen. Yhtyeen perustajana ja laulaja-kitaristina toimi Nicepappi-yhtyeessä aikaisemmin soittanut Pentti Korpela, joka oli myös ainoa kaikilla Loputkin loat -levyillä soittanut jäsen. Loputkin loat kuvaili tyyliään Perämeren pohjukan puhuri -albumin julkaisun aikaan "rumankauniiksi pehmopunkiksi". Korpelan sanoitukset ottivat kantaa myös yhteiskunnallisiin aiheisiin kuten luonnosuojeluun. Helsingin Sanomissa yhtyeen luonnehdittiin soittavan kiukkuista rockia, ja äkäisten sanoitusten kuvailtiin käsittelevän vanhakantaisen kantaa ottavasti "moraalin rapistumisen" ja "luonnon raiskaamisen" kaltaisia teemoja. Yhtyeen vuonna 1992 "Korttitalo"-kappaleesta tekemä musiikkivideo valittiin Tampereen elokuvajuhlilla kahdenkymmenen parhaan musiikkivideon joukkoon. == Julkaisut == === Albumit === * Kolhoosi (1989, omakustanne) * Perämeren pohjukan puhuri (1991, Bluelight Records) * Alkulimasta ihmiseksi (1993, omakustanne) * Kova luu (1996, omakustanne) === EP:t === * Viimeinen (1988, omakustanne) * Outo pisto (1994, omakustanne) === Singlet === * "Pilvilinnat" / "Perämeren pohjukan puhuri" (1991, Bluelight Records) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Loputkin loat Discogs-tietokannassa * Loputkin loat Populappi-sivustolla * Loputkin loat Finnmusic.com-sivustolla Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet Luokka:1980-luvun suomalaiset yhtyeet ja sooloartistit
James Dyson

James Dyson (s. 2. toukokuuta 1947) on brittiläinen keksijä, yrittäjä ja miljardööri. Dyson-yhtiö on tunnettu esimerkiksi pölynimureista ja muista kodinkoneista. ==Elämäkerta== James Dyson syntyi 2. toukokuuta 1947 Cromerissa Englannin Norfolkissa. Lapsena hän kävi koulua arvostetussa Gresham’s Schoolissa. 1960-luvulla hän opiskeli sisustusta ja huonekalujen suunnittelua Royal College of Art -yliopistossa. 1970-luvulla Dyson oli mukana suunnittelemassa sittemmin Ison-Britannian asevoimien käyttämää Rotork Sea Truck -maihinnousuvenettä. Dysonin ensimmäinen menestynyt keksintö oli Ballbarrow. Ballbarrow on tavallinen kottikärry, mutta tavanomaisen renkaan sijaan kärryissä on kumipallo, joka helpottaa kärryn työntämistä pehmeällä maalla. Dyson valmisti kärryään vuonna 1974 perustamansa yrityksen kautta ja se sai vuonna 1977 Building Design Innovation-palkinnon. Vuonna 1978 hän alkoi puolestaan kehittää sylinteripölynimuria, joka poikkesi perinteisemmistä pölynimureista, sillä imuri ei vaatinut pölypussia. Hieman yli 5 000:n prototyypin valmistamisen jälkeen malli oli valmis vuonna 1983, mutta Dyson ei löytänyt imurilleen aluksi valmistajaa. Lopulta vuonna 1986 Dysonin malli G-Force tuotiin markkinoille Japanissa paikallisen yrityksen avulla. G-Forcen myöhempi vuonna 1993 julkaistu malli Dyson DC01 oli kansainvälinen menestys. Kaikki Dysonin keksinnöt eivät menestyneet. Yksi epäonnistumisista oli vuonna 2000 julkaistu vaatteidenpesukone Contrarotator eli CR01. Kaksirumpuisen pesukoneen oli tarkoitus kuivattaa pyykki tavallista nopeammin, mutta kallista laitetta myytiin vain vähän. Toinen suuri menestys oli kuitenkin vuonna 2006 julkaistu Airblade, edelleen kehitelty versio käsien kuivaajasta. Forbesin mukaan Dysonin omaisuus oli lokakuussa 2020 6,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, mikä teki hänestä maailman 268. rikkaimman henkilön. Dyson julkaisi vuonna 1997 omaelämäkerran Against the Odds ja vuonna 1998 hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen. Vuonna 2002 perustettu James Dyson Foundation jakaa esimerkiksi palkintoja ja avustuksia nuorten kannustamiseksi tekniikan alalla. Kiistanalaisemmin Dyson tunnettiin myös näkyvänä kovan Brexitin kannattajana ja rahoittajana, Dysonin mukaan sopimukseton ero Euroopan unionista loisi Britannialle uusia mahdollisuuksia globaaleilla markkinoilla. Brexitin toteuduttua Dyson kuitenkin ilmoitti siirtävänsä yhtiönsä pääkonttorin Britanniasta Singaporeen mikä sai aikaan syytöksiä tekopyhyydestä ja kaksinaamaisuudesta. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset keksijät Luokka:Brittiläiset miljardöörit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
René Felber

René Felber (14. maaliskuuta 1933 – 18. lokakuuta 2020) oli sveitsiläinen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Sveitsin liittoneuvoston jäsen (1987–1993). Sveitsin liittopresidenttinä hän oli vuoden 1992. Felber aloitti poliittisen uransa sosiaalidemokraattisessa puolueessa Le Loclen kunnallishallinnossa. Neuchâtelin kantonin parlamentissa hän oli 1965–1976. Hänet valittiin vuonna 1967 Sveitsin liittokokouksen alahuoneeseen kansallisneuvostoon. Felber jätti parlamentin vuonna 1981, kun hänet oli valittu Neuchâtelin kantonin valtuustoon. Felber valittiin vuonna 1987 Sveitsin liittoneuvostoon, missä hän johti ulkoministeriötä. Felber oli Eurooppa-myönteinen, ja hän ajoi avoimempaa Eurooppa-politiikkaa. Politiikka koki kolauksen, kun kansanäänestyksessä hylättiin Sveitsin liittyminen Euroopan talousalueeseen. Felber toimi vuoden 1992 Sveitsin liittopresidenttinä, ja hän jättäytyi vuonna 1993 politiikasta terveydellisten syiden takia. == Lähteet == Luokka:Sveitsin liittopresidentit Luokka:Sveitsin liittoneuvoston jäsenet Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Rineke Dijkstra

Rineke Dijkstra (s. 2. kesäkuuta 1966) on alankomaalainen taidevalokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti muotokuvistaan. Hän on voittanut useita merkittäviä palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa vuonna 1999 Deutsche Börse -valokuvapalkinnon ja vuonna 2017 Hasselblad-palkinnon. Dijkstraa pidetään yhtenä merkittävimmistä nykyisin toimivista muotokuvaajista. Hän toimi 1990-luvulla ammattimuotokuvaajana ennen ryhtymistään taidevalokuvaajaksi. Dijkstra kuvaa yleensä valokuvasarjoja, jotka koostuvat yksittäisistä muotokuvista. Hänen kuvaamansa muotokuvat ovat suurikokoisia ja keskittyvät vain kohteeseensa. Kuvattavan ympäristö ja tausta on usein riisuttu. Dijkstra kuvaa ihmisiä usein pitkän ajan kuluessa tutkiakseen miten aika ja tapahtumat muuttavat heitä. Muotokuvasarjoissaan hän on kuvannut esimerkiksi ihmisiä uimarannoilla (Beach portraits 1992–1996), härkätaistelijoita taistelun jälkeen, Ranskan muukalaislegioonan sotilaita (Olivier, 2000–03) ja Israelin armeijan sotilaita ennen asepalvelusta ja sen aikana (2002–2003). Valokuvaamisen lisäksi Dijkstra on käyttänyt välineenään myös videota. == Palkintoja == * 1994: Werner Mantz -palkinto. * 1998: 1999 Citibank- valokuvapalkinto (nykyisin Deutsche Börse -valokuvapalkinto). * 2011: Kunniatohtori, Royal College of Art, Lontoo. * 2012: Kunniajäsen, Royal Photographic Society. * 2017: Hasselblad-palkinto, €100 000. == Julkaisuja == * Beach Portraits. LaSalle Bank, 2002. ISBN 9780970245229. * Portraits. Munich: Schirmer/Mosel, 2004. ISBN 9781933045184. * Rineke Dijkstra - A Retrospective. Guggenheim Museum Publications, 2012. ISBN 9780892074242. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Rineke Dijkstra galleria Max Hetzlerin esittelyssä *Haastattelu Guggenheim-museon retrospektiivinäyttelyn yhteydessä Luokka:Alankomaalaiset valokuvaajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seitsenkulmiopyramidiluku

Seitsenkulmiopyramidiluku eli seitsenkulmainen pyramidiluku on muutaman ensimmäisen seitsenkulmioluvun summa. Se saadaan joko niiden suoralla yhteenlaskulla tai käyttämällä kaavaa: :\frac{n(n+1)(5n-2)}{6}. Ensimmäiset kymmenen seitsenkulmiopyramidilukua ovat 1, 8, 26, 60, 115, 196, 308, 456, 645 ja 880. == Lähteet == Luokka:Kuvioluvut
Saint-René Taillandier

René Gaspard Ernest Taillandier, myös: Saint-René Taillandier, (1817–1879) oli ranskalainen kirjailija. Hän toimi yliopiston opettajana, viimeksi Pariisissa. Vuosina 1870–1872 hän toimi opetusasiainministeriön ylisihteerinä. Hän oli vuodesta 1873 Ranskan akatemian jäsen. Hän julkaisi tutkielmia erityisesti Saksan ja Venäjän kirjallisuuden alalta, muun muassa Histoire de la Jeune- Allemagne (1849), Le poète du Caucase ou la vie et les oeuvres de Michel Lermontoff (1856).Taillandier, René Gaspard Ernest. Tietosanakirja osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * René Taillandier, dit Saint-René Taillandier, Académie française Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1817 syntyneet Luokka:Vuonna 1879 kuolleet
Liebherr

Liebherr on monikansallinen teollisuus- ja teknologiayritys. Se on perheyritys, ja se on yksi maailman suurimmista työkone- ja nosturivalmistajista. Se kuitenkin tekee myös komponentteja ja muita tuotteita. == Historia == Liebherr perustettiin vuonna 1949, kun Hans Liebherr kehitti helposti siirreltävän torninosturin ja alkoi valmistaa sellaisia. Vuonna 1954 Liebherr alkoi valmistaa hydraulisia kaivinkoneita sekä jääkaappeja. Vuonna 1977 Liebherr esitteli ensimmäisen ajoneuvonosturin, jolla voi ajaa myös maastossa. Myöhemmin Liebherr on valmistanut myös muunlaisia työkoneita ja nostureita sekä lentokoneiden osia. == Tuotteet == Liebherr valmistaa muun muassa seuraavanlaisia tuotetyyppejä: *Torninosturit *Ajoneuvonosturit *Telaketjunosturit *Merinosturit *Rakennustyökoneet, esimerkiksi kaivinkoneet ja kauhakuormaajat *Kaivostyökoneet, esimerkiksi dumpperit ja suuret kaivinkoneet *Materiaalinkäsittelykoneet *Hammasjyrsimet *Lentokone- ja liikenneteknologiatuotteet *Komponentit *Jääkaapit ja pakastimet *Hotellit == Kuvia == kuva:Pelleteuse Liebherr A 918 Compact à Lyon (mars 2019).jpg|Liebherr A 918 C Litronic kuva:Bauma 2007 Telescopic Handler Liebherr 1.jpg|Liebherr-kurottaja kuva:Radlader.jpg|Kauhakuormaaja kuva:Liebherr 631 Kettenlader 1.JPG|Telaketjukuormaaja kuva:Liebherr t282 1.jpg|Liebherr T 282B kuva:Telescopic crane, SouthGate, Bath.jpg|Liebherr LTM 1500 -ajoneuvonosturi kuva:Liehbherr hydraulic shovel.JPG|Liebherr R 9250 -kaivinkone kuva:Liebherr HS 895 01.jpg|Liebherr HS 895 -torninosturi kuva:Airbus A350 Nose Landing Gear Mock-up.jpg|Liebherrin valmistama Airbus A350:n nokkalaskuteline kuva:Liebherr - Kran LTM 1500-8.1 (a).JPG|Liebherr LTM 1500-8.1 kuva:Кран с маховой стрелой.jpg|Liebherr-710 HC-L 32/64 Litronic -torninosturi kuva:Liebherr, IFA 2018, Berlin (P1070080).jpg|Liebherr- jääkaappeja kuva:ILA Berlin 2012 PD 154a.JPG|Lentokoneen ilmastointilaite == Katso myös == *Liebherr T 282B *Liebherr R 9800 *Liebherr LTM 1500-8.1 *Liebherr LTM 11200-9.1 *Liebherr R 9250 == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Liebherrin suomenkieliset kotisivut *