EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Maija Pokela

Maija Maaret Pokela (s. 1990) on suomalainen, Espoon Kilosta kotoisin oleva kanteleensoittaja ja laulaja. Hän soittaa pääasiassa 15- ja 38-kielisiä kanteleita. Pokela on konsertoinut eri kokoonpanojen kanssa ympäri maailmaa ja vaikuttanut useissa kansanmusiikkiyhtyeissä, joista aktiivisimmat ovat Kardemimmit, Enkel ja Folk'Avant. Kardemimmit-yhtyeen kolmas albumi Autio huvila (2012) ja Enkel-yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia Pappilan hääyö (2016) ja We Are Enkel (2018) valittiin julkaisuvuosinaan Vuoden kansanmusiikkilevyiksi. We Are Enkel oli myös vuoden 2018 Etno-Emma-ehdokas. Pokela aloitti kanteleensoiton vuonna 1995 Espoossa kaustislaisen Sanna Huntuksen oppilaana, ja pääsi soittamaan lapsena myös veteliläisen mestaripelimanni Toivo Alaspään kanssa. Hän tuli kolmanneksi Valtakunnallisen Konsta Jylhä -kilpailun perinteisessä sarjassa vuonna 2013. Pokela aloitti opinnot Taideyliopiston kansanmusiikin aineryhmän nuorisokoulutuksessa vuonna 2007 ja opiskeli varsinaisella osastolla vuodesta 2010 lähtien. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2017. Muusikon työn ohella Pokela on toiminut kansanmusiikin opettajana muun muassa Kaustisen kansanmusiikkilinjalla, Taideyliopiston Sibelius-Akatemian kansanmusiikin aineryhmässä , Centria- ammattikorkeakoulussa ja Keski-Pohjanmaan konservatoriossa. == Diskografia == * Enkel – We Are Enkel (2018) * Kardemimmit – Kesäyön valo (2018) * Enkel – Pappilan hääyö (2016) * Unaja (2015) * Kardemimmit – Onni (2015) * Kansanmusiikkia kouluihin (2014) * New Better Spring Band (2014) * Sibelius Academy Folk Big Band (2014) * Kardemimmit – Autio huvila (2012) * Kardemimmit – Kaisla (2009) * Eno – Entisten Nuorten Orkesteri (2009) * Kardemimmit – Viira (2006) == Vieraililjana albumeilla ja kokoelmalevyillä == * Muji Finland BGM Compilation album (2019) * Maksetut Viulut – Kolmas (2019) * Orivesi All Stars – Kaikenmoisia tansseja (2019) * Jutta Rahmel – Varjot kulkevat mukanani (2018) * Johanna Juhola – Diivan jäljet (2017) * JPP & Pentti Rasinkangas – On maailma hiljaa (2017) * Maksetut Viulut – Joululevy (2016) * Esko Järvelä Epic Male Band (2013) * Pirulainen – Hurja hehku (2013) * Frigg – Polka V (2012) * Jimmy Träskelin – Tuulisen kylän poika (2011) * Baltic Crossing – Firetour (2010) * Kings of Polka – Everyman's polka (2008) * Frigg – Economy Class (2008) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kanteleensoittajat Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1990 syntyneet
Bretwalda

Bretwalda, myös Brytenwalda, Bretenanwealda tai Brytenweald, oli nimitys, jota käytettiin useista anglosaksikuninkaista, joilla oli oman kuningaskuntansa lisäksi yliherruus myös muissa kuningaskunnissa. Nimitys on peräisin Anglosaksien kronikasta, ja se merkinnee suunnilleen ”brittien hallitsija” tai ”Britannian hallitsija”. Anglosaksien kronikassa nimitystä käytetään vuonna 839 kuolleesta Wessexin kuningas Egbertistä, joka oli kronikan mukaan kahdeksas kuningas, joka oli samalla Bretwalda. Kronikka mainitsee myös aikajärjestyksessä seitsemän aiempaa Bretwaldaa. He ovat: * Sussexin Ælle * Wessexin Ceawlin * Kentin Ethelbert Kentiläinen * Itä-Anglian Raedwald * Northumbrian Edwin * Northumbrian Oswald * Northumbrian Oswiu Nämä nimet on kopioitu Beda Venerabiliksen Historia Ecclesiasticasta. Oletetaan, että nämä seitsemän kuningasta olisivat kukin vuorollaan hallinneet valtaosaa Englannista. Heidän valtansa ei kuitenkaan liene ollut ehdoton eikä pysyvä. Toisen teorian mukaan nimitys bretwalda olisi tarkoittanut sotapäällikkyyttä tai ylivaltaa Humberin eteläpuolisessa Englannissa, eikä sillä ollut mitään tekemistä brittien tai Britannian kanssa. == Lähteet == Luokka:Anglosaksit
Sähkö & Tele

Sähkö & Tele on suomalainen sähkö- ja tietoliikennealan kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä ammattilehti, jota julkaisee Sähköinsinöörit – SIL ry. Lehti käsittelee sähköalan ilmiöitä ja julkaisee alan ammattilaisten kolumneja. Lehden päätoimittaja on Riittamaija Ståhle. Lehti ilmestyy paperilehtenä ja on luettavissa avoimesti verkossa myös näköislehtenä. == Historia == Lehti aloitti ilmestymisensä vuonna 1928 nimellä Voima ja valo. Vuosina 1965–1990 lehti ilmestyi nimellä Sähkö ja vuodesta 1990 alkaen Sähkö–Tele. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sähkö & Tele -lehti * Maksuton arkisto Luokka:Suomalaiset ammattilehdet Luokka:Sähkötekniikka
Johan Granqvist

Johan Granqvist (alun perin Juho Juhonpoika; 29. elokuuta 1829 Iitti, Suomen suuriruhtinaskunta – 15. helmikuuta 1882 Iitti, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen nimismies, kunnankirjuri, itseoppinut kynäilijä ja lauluntekijä. Granqvist on tullut lähinnä tunnetuksi laulun En voi sua unhottaa poies (Kaipaus) tekijänä. == Elämä == Granqvist oli syntyisin Iitistä, torpparin poika, jonka seurakunnan lukkari Johan Engberg otti palvelukseensa. Alkuoppinsa hän sai lukkarin perheessä, jossa oppi myös ruotsin kielen ja pääsi lopulta lukkarinkokelaaksi. Granqvist ryhtyi kirjoittamaan pitäjänuutisia eri lehtiin, varsinkin Suomettareen. Hän kirjoitti myös runoja, soitti viulua ja esitti laatimiaan arkkivirsiä hautajaisissa. Kokemuksensa onnettomasta rakkaussuhteesta esimiehensä lukkarin tyttäreen hän puki sanoiksi ja säveliksi Kaipaus-laulussa. Lyhyen aikaa siltavoutina toimittuaan Granqvist muutti sittemmin ensin Tammelaan ja sitten Mikkeliin. Toimittuaan lääninhallituksen kanslistina hänet nimitettiin nimismieheksi Mikkelin pitäjään. Kuitenkin jo muutaman vuoden kuluttua vuonna 1866 hän joutui talous- ja virkaepäselvyyksien vuoksi eroamaan tehtävästään. Loppuelämänsä hän toimi kotipaikallaan Iitissä asioitsijana ja Iitin ensimmäisenä kunnansihteerinä. == Kaipaus-laulu == Kaipaus-laulu julkaistiin ensimmäisen kerran koulunopettaja F. V. Illbergin vuonna 1867 kokoomassa suomalaisten kansanlaulujen ja -tanssien kokoelmassa. Kaipaus on siinä ensimmäisenä. Se esitellään Juvan ja Mikkelin pitäjistä olevana kansanlauluna. Tällä oli ratkaiseva merkitys myös laulun myöhempien julkaisujen kannalta. Kansanlaululla ymmärrettiin tuolloin kansan keskuudessa suosittuja lauluja, jolloin niiden alkuperäiseen tekijään ei huomiota kiinnitetty. Seuraavana vuonna Illbergin kirjan ilmestymisestä haluttiin kuitenkin oikaista Kaipaus-laulun alkuperä: kyse oli entisen nimismies Granqvistin laulu- ja nuottikirjasta peräisin olevasta sävellyksestä. Tämän korjauksen Granqvist itse vahvisti omassa vastineessaan. Laulun sanat ja sävel ovat hänen vuonna 1855 Iitissä tekemät, joskin alun perin vain yksityiseen käyttöön tarkoitetut. == Säilyneet kirjoitelmat == * 15 runoa (runokatkelmaa) * viisi virsimukaelmaa (käännöstä) * vajaa 20 sanomalehtikirjoitusta * kaksi kirjettä == Lähteet == == Kirjallisuus == * Esa Palletvuori 2008. Erään kansanlaulun tarina. Teoksessa Kansanestetiikka. Kalevalaseuran vuosikirja 87. Toimittaneet Seppo Knuuttila ja Ulla Piela. SKS, Helsinki. Luokka:Suomalaiset lauluntekijät Luokka:Vuonna 1829 syntyneet Luokka:Vuonna 1882 kuolleet
Sähköinsinöörit – SIL

Sähköinsinöörit – SIL (vuoteen 2019 asti Sähköinsinööriliitto ry) on suomalainen sähköalan ammattilaisten ja asiantuntijoiden yhteistyöjärjestö. Järjestö julkaisee kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvää Sähkö & Tele -lehteä. == Aiheesta muualla == * Sähköinsinöörit – SIL ry:n kotisivut Luokka:Suomalaiset teknologiajärjestöt
Otto Brahm

thumb|upright|Otto Brahm noin vuonna 1905. Otto Brahm, alun perin Abrahamson, (1856−1912) oli saksalainen kirjallisuushistorioitsija, kriitikko ja teatterinjohtaja. Vaikutettuaan teatteriarvostelijana Henrik Ibsenin ja Gerhart Hauptmannin hyväksi Saksassa Brahm oli 1889 mukana perustamassa Freie Bühneä, jonka johtajana hän alkoi toteuttaa näyttämöllisiä aatteitaan. Vuodesta 1892 hän oli Deutsches Theaterin johtaja ja kohotti sen taiteellisesti korkeatasoiseksi näyttämöksi. Lessing-teatterin johtajana Brahm oli vuodesta 1897. Hänen teoksistaan ovat merkittäviä: Heinrich v. Kleist, Schiller, Henrik Ibsen. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kriitikot Luokka:Kirjallisuushistorioitsijat Luokka:Saksalaiset teatterinjohtajat Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1912 kuolleet
Škoda Enyaq

Škoda Enyaq on Škoda Auton vuodesta 2020 lähtien valmistama crossover- tyyppinen sähköautomalli. Sen konseptimalli Vision iV esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2019. Tuotantoversio esiteltiin Prahassa syyskuussa 2020. Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Enyaq sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Enyaq perustuu samalle Volkswagen Groupin modulaariselle MEB- pohjalevylle kuin Volkswagen ID.3. Se on valmistajansa ensimmäinen täyssähköauto, joka ei perustu polttomoottorikäyttöiseen malliin, kuten aiemmin markkinoille tullut Citigo iV. Perusmallina on Enyaq 50 iV, jossa on 150 hevosvoiman tehoinen sähkömoottori ja 55 kilowattitunnin akku. Suurin toimintamatka on 340 kilometriä. Seuraava malli on Enyaq 60 iV 177-hevosvoimaisella moottorilla ja 62 kilowattitunnin akulla. Suurin toimintamatka on 390 kilometriä. Näiden yläpuolella on Enyaq 80 iV 205-hevosvoimaisena ja 82 kilowattitunnin akulla, jonka toimintamatka on malliston pisin, 510 kilometriä. Malli on saatavana myös nelivetoisena 80x iV -versiona, jossa teho on nostettu 265 hevosvoimaan ja suurin toimintamatka on 460 kilometriä. Malliston huipulla on Enyaq RS iV, jonka teho on 305 hevosvoimaa ja suurin toimintamatka 460 kilometriä. Škoda Enyaq valittiin vuoden autoksi Suomessa 2022. Tammikuussa 2022 esiteltiin Enyaq Coupé, jonka peräosa on muotoiltu perusmallia viistommaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Enyaq Luokka:Sähköautot Luokka:J-segmentin autot Luokka:2020-luvun autot
Sid Haig

Sidney Eddie Mosesian (14. heinäkuuta 1939 – 21. syyskuuta 2019), tunnetaan paremmin nimellä Sid Haig, oli yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten useista rooleistaan Jack Hillin blaxploitaatioelokuvissa, sekä rooleistaan kauhuelokuvissa, joista mainittavin lienee kapteeni Spaulding Rob Zombien elokuvissa House of 1000 Corpses (2003), The Devil’s Rejects (2005) ja 3 from Hell (2019). Haigin kapteeni Spauldingia sekä Haigia itseään ollaan pidetty yhtenä kauhugenren ikoneista. Haig on myös esiintynyt monissa televisiosarjoissa, joihin lukeutuu Lahjomattomat (1962), Batman (1966), Gunsmoke (1966–1969), Vaarallinen tehtävä (1966–1970), Star Trek (1967), Salainen agentti 86 (1967–1970), Charlien enkelit (1978), A-Team (1983) ja Ihmemies MacGyver (1985–1986). Hän on myös esiintynyt Quentin Tarantinon elokuvissa Jackie Brown (1997) ja Kill Bill: Volume 2 (2004) sekä James Bond -elokuvassa Timantit ovat ikuisia (1971). Myöhemmin hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Halloween (2007), Hatchet III (2013) ja Bone Tomahawk (2015). Hänen viimeisiksi töikseen jäivät roolit elokuvissa Hanukkah (2020) ja Abruptio (2022), kunnes hän kuoli kehkoahtaumataudin aiheuttamiin komplikaatioihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut * * * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvatuottajat Luokka:Yhdysvaltalaiset muusikot Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet Luokka:Amerikanarmenialaiset
Samsung Galaxy S20 Ultra

Samsung Galaxy S20 Ultra on Samsungin 11. helmikuuta 2020 julkaisema älypuhelin. Sen ennakkomyynti alkoi julkaisupäivänä ja toimitukset alkoivat 13. maaliskuuta 2020. Puhelin on suurempi versio Samsung Galaxy S20:sta ja Samsung Galaxy S20+:sta. Samsung Galaxy S20 Ultrassa on kahdeksanydinprosessori ja 6,9 tuuman näyttö 120 hertsin virkistystaajuudella. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja se on laajennettavissa muistikortilla. Keskusmuistia on 12 gigatavua. Laite tukee 5G-verkkoja. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 108, telekameran 48, laajakulmakameran 12 ja syvyyskameran 12 megapikseliä. Telekamerassa on viisinkertainen optinen zoom, kymmenkertainen häviötön zoom ja satakertainen digitaalinen zoom. Etukameran tarkkuus on 40 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 000 milliampeerituntia ja se tukee 45 watin latausta. Laite tukee myös langatonta latausta. Puhelimessa on kasvojentunnistus ja näytönalainen sormenjälkitunnistin. Laitteen IP-luokitus on 68, ja se on pölyn- ja vedenkestävä. Puhelimen käyttöjärjestelmä on Android 10. == Lähteet == Galaxy S20 Ultra Luokka:Vuoden 2020 matkapuhelimet Luokka:Android-pohjaiset laitteet
Amforeus

Amforeus (, ) voi viitata seuraaviin: * amfora, antiikin aikainen vaasien tyyppi * amforeus eli (amforeus) metretes, antiikin kreikkalainen mittayksikkö, amforallinen Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Amforiskos

Amforiskos (, ; dem., ’pieni amfora’) on pieni antiikin aikainen hajustepullo. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Amforiskoksia käytettiin hajusteöljyjen säilyttämiseen. Muodoltaan amforiskos muistuttaa nimensä mukaisesti pientä amforaa, yleensä kaula-amforaa tai kuljetusamforaa. Siinä on samanlainen kaula ja alaspäin suippeneva vartalo ja yleensä kaksi kädensijaa. Vaasien korkeus on tyypillisesti noin 10 cm. Amforiskoksia tehtiin paitsi savesta eli keraamisena myös muun muassa lasista. Tiedosto:Amphoriskos.gif|Amforiskoksen muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:Amphoriskos MET DP281083.jpg|Kyproslaisia terrakotta-amforiskoksia, n. 850–750 eaa. Tiedosto:Terracotta amphoriskos (oil flask) MET DP119942.jpg|Terrakottainen amforiskos, n. 575–500 eaa. Tiedosto:Glass amphoriskos (perfume bottle) MET DP151243.jpg|Lasinen amforiskos, 500–400-luku eaa. Tiedosto:Terracotta amphoriskos (oil flask) MET DP114232.jpg|Terrakottainen amforiskos, 300-luku eaa. Tiedosto:Glass amphoriskos MET DP106005.jpg|Lasinen amforiskos, 1. vuosisata jaa. Tiedosto:Glass amphoriskoi BM MME1887.01-08.3 4.jpg|Lasisia amforiskoksia, 1. vuosisata/100-luku jaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Amis (keramiikka)

Amis () on antiikin aikainen keraaminen yöastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Amiksia oli mahdollisesti useita tyyppejä. Eräs muistutti hieman suurta munaa, ja siinä oli yläosassa suuri reikä, johon miehet saattoivat virtsata, sekä ämpärin kahvaa muistuttava kädensija. Yöastia voitiin ripustaa naulaan seinälle. Athenaioksen mukaan amiksia käytettiin paitsi makuuhuoneissa myös miesten juomingeissa, alun perin Sybariissa.Athenaios: Deipnosofistai 12.17 (519e) (kreik.) (engl. käännös). Alkibiadeen sanotaan tuoneen tällaisen käytön Ateenaan. Muita antiikin kreikkalaisia nimityksiä yöastioille ja potille ovat muun muassa ūranē () ja enūrēthra (), jotka kummatkin palautuvat sanaan ūron (), ’virtsa’. Naisten pientä venettä muistuttanut yöastia tunnettiin tähän perustuneella nimellä skafion (, ). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat Luokka:Käymälät
Eksaleiptron

Eksaleiptron () on antiikin aikainen keraaminen hajuvoideastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Eksaleiptronin suhde plemokhoeen ja kothoniin on epäselvä. Usein eksaleiptron käsiteään kothonin synonyymiksi, mutta termi kothon voi viitata myös muihin astioihin. Toisaalta eksaleiptron on käsitetty myös plemokhoen synonyymiksi. == Historia ja käyttö == Eksaleiptroneita käytettiin astiana hajuvoiteille ja hajustetuille vesille, joita käytettiin sekä yksityisessä käytössä, uskonnollisissa toimituksissa että haudoilla. Niitä valmistettiin arkaaiselta kaudelta 500-luvun eaa. alkupuolelta klassiselle kaudelle 400-luvun eaa. lopulle saakka. Vaasin nimi perustuu sanaan eksaleifō (), ’pestä’, ’voidella’. == Muoto ja tyypit == Eksaleiptron on muodoltaan yleensä pieni, kannellinen ja korvaton astia, jossa on pyöreäseinäinen matala vartalo. Vaasien leveys on yleensä noin 15 cm ja korkeus noin 15–18,5 cm. Tyyppi A Tyypissä A on lyhyt ja leveä jalka. Tyyppi B Tyypissä B on pidemmällä varrella varustettu jalka, joka päättyy jalkalevyyn. Erityisesti tämä tyyppi yhdistetään plemokhoeen. Tiedosto:Exaleiptron.gif|Eksaleiptron-plemokhoen muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:Black-glaze plemochoe Louvre CA3131.jpg|Eksaleiptron-plemokhoe, 550–535 eaa. Tiedosto:Attisches Exaleiptron in Hannover.jpg|Eksaleiptron- plemokhoe, 550–525 eaa. Tripodi-eksaleiptron Tripodi-eksaleiptronissa eli kolmijalka-eksaleiptronissa on sen nimen mukaisesti kolme jalkaa. Tiedosto:Tripod-Exaleiptra.gif|Tripodi-eksaleiptronin muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:Ancient Collection MfA Boston 0469.JPG|Attikalainen tripodi- eksaleiptron, n. 580–570 eaa. Tiedosto:Exaleiptron birth Athena Louvre CA616.jpg|Attikalainen tripodi-eksaleiptron, n. 570–560 eaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Epikhysis

Epikhysis (, ) on antiikin aikainen keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Epikhysis-muoto kehitettiin eteläitalialaisessa keramiikassa, ja se oli suosittu erityisesti Apuliassa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa noin vuosina 340–300 eaa. Vaasin nimi on peräisin kreikan sanasta epikheō (), ’kaataa päälle’. Epikhysiksessä on sylinterimäinen alaosa, joka muistuttaa pyksistä. Sen päältä lähtee pitkä ja kapea kaatonokka, jonka päästä kaareutuu kädensija. Yläosa muistuttaa hieman lekythosta. Nokka on joissakin tapauksissa kourumainen ja sopiva erityisesti pienten nestemäärien annosteluun. Nokan ja kädensijan yhtymäkohdassa on usein silmämäiset koristeaiheet. Epikhysikset koristeltiin yleensä punakuviotekniikalla tai Gnathia-tyylillä. Tiedosto:Umzeichnung - Epichysis.gif|Epikhysiksen muoto. Tiedosto:Epichysis palmette MBA Lyon X482-80.jpg|Apulialainen epikhysis, n. 330 eaa. Tiedosto:0143 - Museo archeologico di Milano - Rennes painter, Epichys apula, 325-300 a.C - Foto Giovanni Dall'Orto, 13 Mar 2012.jpg|Apulialainen epikhysis, n. 325–300 eaa. Tiedosto:Epichysis Louvre ED859.jpg|Apulialainen epikhysis, Gnathia-tyyli, n. 325–300 eaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Epinetron

Epinetron () on antiikin aikainen keraaminen reisisuoja. Se tunnetaan erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Epinetron ei ole varsinainen vaasi, vaan keramiikasta tehty suoja, jonka päällä pesty tai kehrättävä villa vanutettiin kuontaloiksi. Sen nimi tulee kreikan sanoista epi (), ’päällä’ ja neō (), ’käsitellä villaa’, ’kehrätä’. Epinetron on pitkittäin halkaistun sylinterin muotoinen. Koristeltu on usein tehty mustakuviotekniikalla ja myöhemmin punakuviotekniikalla. Tiedosto:Epinetron.gif|Epinetronin muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:NAMA Epinetron Bellérophon.jpg|Attikalainen epinetron, n. 425–420 eaa. Tiedosto:Gynaeceum scene Louvre MNC624.jpg|Naisia gynaikeionissa. Yksityiskohta attikalaisen epinetronin koristelusta, n. 500 eaa. Tiedosto:UsoEpinetron.jpg|Esimerkki epinetronin käytöstä. Piirretty edellisen kuvan päälle. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Eskhara

Eskhara (, , ’tulisija’; ) voi viitata seuraaviin asioihin antiikin Kreikassa: * kotiliesi tai -alttari eli hestia, tai ainakin sen yläosa, jossa pidettiin hiiliä * polttouhrialttari, erityisesti: ** Eskhara, alttari Eleusiissa * eskhara eli hiilipannu, vaasityyppi keramiikassa == Lähteet == Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Haapasalmi

Haapasalmi on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Eero Haapasalmi (s. 1959), hiihtosuunnistaja *Hannu Haapasalmi (s. 1960), nyrkkeilijä *Kalle Haapasalmi (1926–2006), painija *Markku Haapasalmi (1953–2012), pesäpalloilija.
Eskhara (keramiikka)

pienoiskuva|upright=0.95|Eskhara, n. 375–325 eaa. Eskhara (, , ’tulisija’; ) on antiikin aikainen keraaminen hiilipannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Eskharaa käytettiin ruoanlaitossa, ja se oli siirrettävissä. Samaa eskhara-sanaa käytettiin myös muun muassa koti- ja polttouhrialttareista. Muita termejä vastaavanlaisille hiilipannuille tai jalustoille olivat muun muassa baunos (), khytropūs (), lasana () ja pyraunos (). Tiedosto:Eschara - ancient Greek cookware.gif|Eräs eskharan muoto. Tiedosto:Rhodian Eschara Antikensammlung Berlin 1.jpg|Eskhara, n. 720 eaa. Shallow rectangular brazier (eschara) with cover - AGMA.jpg|Katettu eskhara, n. 500–300 eaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot
Eternity (Catharina Zühlken kappale)

Eternity on Catharina Zühlken esittämä musiikkikappale, joka sijoittui vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailussa viidenneksi. Kappale kertoo rakkauden voimasta. Sen ovat kirjoittaneet Henrik Tala, Marcia Sondeijker, Roel Rats, Catharina Zühlke ja Josefin Myrberg. == Kappaleen synty ja aihe == Kappaleen kirjoittaneet suomalainen Henrik Tala sekä hollantilaiset Marcia Sondeijker ja Roel Rats tapasivat vuoden 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa, ja syntyi idea musiikin tekemisestä yhdessä. He järjestivät tapaamisen Tukholmaan, jossa kirjoitettiin ”Eternity”. Kappaletta tehtäessä kolmikon mielessä oli heidän lähipiiriin kuulunut henkilö ja tämän vaikea elämäntilanne. Kappaleen aiheen pohja-ajatuksena oli se, ”kuinka elämä voi yhdessä illassa kääntyä täysin päälaelleen”, ja ainoa asia joka säilyy on rakkaus. Toisena sävellyspäivänä ryhmään liittyi mukaan ruotsalainen Josefin Myrberg. ”Eternity” valmistui, kun sanoitukseen osallistunut Catharina Zühlke tuli mukaan. Kappaleen tuotti Henrik Tala. Zühlke on kertonut, että kappale on hänelle hyvin henkilökohtainen ja että se on hänelle kunnianosoitus ja tapaa muistaa kuolleita ihmisiä. ”Eternity” on tyyliltään balladi. == Julkaisu ja vastaanotto == ”Eternity” julkaistiin vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailun kappaleista viimeisenä, 31. tammikuuta 2020. Iltalehden Mari Pudas kirjoitti, että kappale oli niin laadukas, että sitä kuunnellessa ”loksahtaa suorastaan leuat”. Pudas vertasi ”Eternitya” ruotsalaislaulaja Loreenin ”Euphoriaan” ja Venäjän Euroviisu-edustuskappaleisiin. Pudaksen mukaan kappaleen oli helppo kuvitella pärjäävän Euroviisuissa, etenkin jos visuaalisuus on onnistunut. Arvostelussaan Pudas antoi kappaleelle täydet kolme leijonaa. Ylen Anton Vanha-Majamaa uskoi ”Eternityn” voittavan Uuden Musiikin Kilpailun ja siten pääsevän edustamaan Suomea Eurovision laulukilpailuun. Hänen mukaansa ”jos voitto (Euroviisuissa) kiinnostaa, raati lähettää Rotterdamiin Catharina Zühlken”. Uuden Musiikin Kilpailussa 7. maaliskuuta 2020 ”Eternity” keräsi 66 pistettä ja sijoittui viidenneksi. Se sai 42 pistettä kansainvälisiltä raadeilta ja 24 pistettä yleisöltä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *YouTube: Kappaleen video *YouTube: Live-esitys UMK:ssa *Yle Areena: Catharina Zühlke – biisin tarina Luokka:Suomalaiset musiikkikappaleet Luokka:Vuoden 2020 kappaleet
Formiskos

Formiskos (, ) on antiikin aikainen keraaminen öljypullo. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Formiskoksia käytettiin oletettavasti öljyn pirskottelemiseen uskonnollisissa rituaaleissa. Niitä on löydetty muun muassa haudoista. Vaasityypin nimi on deminutiivi sanasta formos (), ’kori’. Formiskos on muodoltaan päärynän tai säkin muotoinen pullo, jossa on kapea kaula ja pieni suu. Usein muoto jäljitteli samannimistä nahkaista pussia, jossa kannettiin astragaloksia eli pelinoppia. Formiskosten korkeus oli tyypillisesti noin 20 cm. Tiedosto:Phormiskos.gif|Formiskoksen muoto. Tiedosto:Phormiskos Louvre CA943.jpg|Formiskos, hellenistinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Guttus

pienoiskuva|upright=0.9|Apulialainen punakuviotekniikalla koristeltu guttus, n. 420–370 eaa. Guttus (lat., < gutta, ’tippa’, ’pisara’) on pieni antiikin aikainen keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Guttus on muodoltaan pitkä- ja kapeakaulainen kannumainen astia, jossa on pieni suuaukko. Guttuksesta kaadettiin tipoittain viiniä tai oliiviöljyä arkikäytössä tai uhritoimituksessa. Guttus voidaan nähdä askoksen alatyyppinä. Tiedosto:Guttus -a.png|Tyypin A guttuksen muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:Guttus -b.jpg|Tyypin B guttuksen muoto. Tiedosto:Guttus -c.jpg|Tyypin C guttuksen muoto ulkoa ja sisältä. Tiedosto:Arqueologia do Mediterrâneo MN03.jpg|Erityyppisiä guttuksia. Tiedosto:Apulia, guttus a forma di ranocchia, 400-300 ac ca.jpg|Sammakonmuotoinen guttus, n. 400–300 eaa. Tiedosto:Guttus a forma di papera, da teano (CE), 310-290 ac ca..JPG|Linnunmuotoinen guttus, n. 310–290 eaa. Tiedosto:Kampanischer Guttos, Hetjens-Museum Düsseldorf (DerHexer).JPG|Campanialainen guttus, 300–200-luku eaa. Tiedosto:Guttus (suction bottle?), Roman Age glass, Prague Kinsky, NM-H10 1811, 142168.jpg|Roomalainen lasinen guttus. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot
Holmos

Holmos () on antiikin aikainen keraaminen jalusta. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. Holmos on muodoltaan korkea ja voimakkaasti profiloitu jalusta, jonka päälle asetettiin juhla-aterioilla käytettyjä suuria astioita, kuten dinos. Holmoksessa oli joskus koristeellisia aukkoja. On arveltu, että jalustan päällä ollut astia voitiin lämmittää holmoksen kautta. Tiedosto:Terracotta holmos (stand) MET DP243846.jpg|Etruskilainen holmos, 700–600-luku eaa. Tiedosto:Produzione falisca, holmos red on white, da capena, 650-600 ac ca.jpg|Faliskilainen holmos, n. 650–600 eaa. Tiedosto:Terracotta dinos (deep round-bottomed bowl) and holmos (stand) MET DP112021.jpg|Faliskilainen holmos, n. 630–600 eaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin Kreikan vaasien muodot Luokka:Kreikankieliset sanat ja sanonnat
Afrikangepardi

Afrikangepardi (Acinonyx jubatus jubatus) on yksi kissaeläinten (Felidae) heimoon ja kissojen (Felinae) alaheimoon kuuluvan gepardin (Acinonyx jubatus) kuudesta alalajista. == Koko ja ulkonäkö == Afrikangepardin ruumiin pituus on 140–150 cm ja hännän pituus 60–90 cm. Sen säkäkorkeus vaihtelee 70 ja 95 senttimetrin välillä ja paino 40 ja 60 kilogramman välillä. Afrikangepardilla on hoikka vartalo, pienikokoinen pää ja huomattavan pitkät raajat. Korvat ovat lyhyet ja niiden kärki on pyöristynyt. Turkki on kauttaaltaan pienten, tasaisesti tummien ja lähekkäin sijaitsevien täplien peitossa, jotka muuttuvat hännän kärkiosassa rengasmaisiksi juoviksi. Sen pohjaväri on tavallisesti ruskeankellertävän ja vaaleanruskean välillä. Vatsapuoli voi olla vaaleampi. Häntä on suhteellisen pitkä ja sen pää on valkoinen. Harja ulottuu niskasta selän etuosaan. Se on lyhyt ja erottuu uroksilla naaraita selvemmin. Alle kolme kuukautta vanhoilla pennuilla on tumma ja mustatäpläinen turkki, ja niiden niskassa on pitkäkarvainen siniharmaa harja. == Levinneisyys == Afrikangepardia tavataan Afrikassa, missä se on levinnyt lähinnä mantereen etelä- ja itäosiin. Niiden lukumäärän arvioitiin 1990-luvulla olevan 1 500 – 3 000, mikä oli puolet vähemmän kuin 1960-luvulla. Historiallisesti afrikangepardia on elänyt koko Afrikan alueella, ja vielä 1800-luvulla sillä oli vahvoja kantoja Saharan pohjoispuolella. == Ravinto ja elintavat == Afrikangepardin ravintoa ovat pienehköt sorkkaeläimet, kuten gasellit ja impalat, gnuiden vasat, pahkasiat ja jäniseläimet. Serengetissä on havaittu naaraiden reviirin koon olevan 800 neliökilometriä ja urosten 30 neliökilometriä. Jotkin urokset vaeltavat. Afrikangepardi saavuttaa sukukypsyyden noin puolitoistavuotiaana. Se lisääntyy ympäri vuoden. Kantoaika on noin kolme kuukautta. Poikasia syntyy neljästä viiteen kappaletta, ja naaras hoitaa ne yksin. Vastasyntyneenä afrikangepardi painaa 250–300 grammaa. == Lähteet == Luokka:Kissaeläimet Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Garry Valk

Garry Valk (s. 27. marraskuuta 1967 Edmonton, Alberta) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan 777 NHL-runkosarjaottelua Vancouver Canucksissa, Anaheim Mighty Ducksissa, Pittsburgh Penguinsissa, Toronto Maple Leafsissa ja Chicago Blackhawksissa. Valk teki NHL-urallaan yhteensä 100 maalia, 156 syöttöpistettä ja 256 tehopistettä. Rangaistusminuutteja hän keräsi yhteensä 747. Valk pelasi urallaan myös 29 AHL-ottelua ja teki niissä 20 tehopistettä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vancouver Canucksin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Adriano Bar

Adriano Bar oli Adriano Vinciguerran ja Raimo Kietäväisen pitämä ravintola Lappeenrannassa. Adriano Bar perustettiin vuonna 1964. Se oli ensimmäisiä pizzaa tarjonneita ravintoloita Suomessa. ==Lähteet== Luokka:Entiset ravintolat Suomessa Luokka:Lappeenrannan rakennukset ja rakennelmat
Pazin

Pazin on kaupunki Istrian piirikunnassa Kroatiassa. Se on ollut Istrian piirikunnan hallintokeskus vuodesta 1945 lähtien. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 8 638\. Asukkaista 78,6 prosenttia oli kroaatteja. Ensimmäinen maininta Pazinista on vuodelta 983. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kroatian kaupungit
Konstal 105Na

Konstal 105Na on Euroopan liikenteeseen suunniteltu yksisuuntainen korkealattiainen raitiovaunu, joka on yksi 105N-sarjan alatyypeistä. Sitä valmisti puolalainen raitiovaunuvalmistaja Konstal Chorzówissa. Vaunutyyppi suunniteltiin 105N:n korvaajaksi. 105Na oli tuotannossa vuodesta 1979 vuoteen 1992, ja tänä aikana myytiin 2 134 moottorivaunua, joten se Puolan yleisin raitiovaunu. 105Na suunniteltiin toimivaksi Puolan jokaiselle raitiotieyhtiölle. == Muotoilu ja rakenne == Kulkuneuvossa on kulmateräskori, jossa on suuret ikkunat ja neljä ovea oikealla kyljellä. Matkustamossa oli muoviset istuimet, kuminen liukuestelattia, kermanväriset seinät sekä harmaa katto ja lattia. Alustassa on kaksi teliä ja yhteensä neljä akselia, ja jokaisella akselilla on oma ajomoottorinsa. Virta otetaan ajojohtimesta virroittimella. 105Na voi liikennöidä yksinään tai moniajossa kaksi- tai kolmivaunuisena raitiotiejunana. Matkustajainformaatiojärjestelmään kuuluu etu-, sivu- ja takalinjakilpi sekä sisälinjakilpi. == Kuvia == 105Na "3" Niepodległości Częstochowa.JPG|Konstal 105Na Częstochowassa Konstal 105Na Fotka 003.jpg|Konstal 105Na Krakówissa PST - 10 lat, Konstal 105N.JPG|Konstal 105Na Poznańissa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Konstal 105Na - tramwar.pl Luokka:Raitiotiekalusto Luokka:Szczecinin liikenne
Minami-Awaji

Minami-Awaji () on Japanin kaupunki Awajin saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se käsittää nimensä mukaisesti (’Etelä-Awaji’) saaren eteläosan ja siellä sijaitsee Miharan tasanko, saaren merkittävin tasankoalue. Kaupunki rajautuu lännessä Seton sisämeren Harimanmereen, etelässä Kiin kanaaliin ja lounaassa Narutonsalmeen, joka erottaa sen Shikokusta. Siihen kuuluu myös Kiin kanaalissa sijaitseva Nushiman saari. Minami-Awajissa on 46 914 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 229,01 neliökilometriä. Minami-Awaji on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Midorin, Miharan, Nandanin ja Seidanin maaseutukaupungit. Se on Awajin saaren vanhaa ydinseutua, jonka Ichin alueelle sijoitettiin Nara- kaudella Awajin provinssin pääkaupunki (kokufu) ja provinssitemppeli. Merkittäviä elinkeinoja alueella ovat maanviljely, maito- ja karjatalous sekä kalastus. Minami-Awajiissa viljellään etenkin vihanneksia, kuten keltasipulia, lehtisalaattia ja keräkaalia, joita viedään Keihanshinin metropolialueelle. Maidon tuotannolla on seudulla Meiji-kaudelle saakka ulottuvat perinteet. Ympäröivillä vesillä harjoitetaan norin, wakamen ja esimerkiksi fugun vesiviljelyä. Kaupunki tunnetaan myös kattotiilten tuotannosta. Matkailukohteita Minami-Awajissa ovat esimerkiksi Narutonsalmen vuorovesipyörteet, Nushiman saari ja Keino-matsubaran mäntymetsä, joka mainitaan jo Man’yōshū-runoantologiassa. Rakennettua kulttuuriperintöä edustavat Awaji kokubun-ji eli Awajin provinssitemppeli, Gokoku-jin temppeli ja Nushiman saarella sijaitseva Onokorojiman pyhäkkö. Kaupungissa on säilynyt paikallinen bunraku-nukketeatterin muoto (Awaji ningyōjōruri), jolla on noin 500 vuoden pituinen historia. Se on lisätty Japanin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon, ja kaupungissa toimii sitä esittelevä museo. Osa kaupungista kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Minami-Awajin liittää Shikokun saarella sijaitsevaan Tokushiman prefektuurin Naruton kaupunkiin Narutonsalmen ylittävä Ōnaruton silta, joka valmistui vuonna 1985. == Kuvia == Tiedosto:Yamato-Okunitama-jinja, Minamiawaji torii.jpg|Yamato Ōkunitama-jinja Tiedosto:Yuzuruha Mts 3.jpg|Näkymä Yuzuruhavuorille Tiedosto:Memorial Hall for Students who Perished in the War2.jpg|Muistomerkki toisessa maailmansodassa kuolleille opiskelijoille, Kenzō Tange Tiedosto:Big Naruto Bridge05n3872.jpg|Ōnaruton silta, taustalla Minami-Awaji == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Hyōgon prefektuurin kaupungit
Tammerkoski (lehti)

Tammerkoski on Tampere-Seuran julkaisema aikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1938 lähtien. Se on Suomen vanhin kotiseutulehti. Tammerkosken jutut käsittelevät Tampereen historiaa ja kaupungin nykypäivää. Alun perin lehdestä ilmestyi vuoden aikana neljä numeroa, nykyään kuusi. Kyseessä ei ole Tampere- Seuran jäsenlehti, vaan itsenäinen julkaisu. ==Lehden päätoimittajia== * Kaapo Murros (1938–1947) * Unto Kanerva (1955–1977) * Uuno Sinisalo (1977–1980) * Arvi Laakso (1981–1988) * Katriina Avonius (1991–2019) * Matti Rainio (2020–) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Tammerkoski Facebookissa * Tammerkoski-lehden vanhoja numeroita (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot) Luokka:Suomalaiset aikakauslehdet Luokka:Kotiseutujulkaisut Luokka:Tampereen media
Timna

thumb|"Sieneksi" kutsuttu kivimuodostelma Timnassa. Timna on laakso Aravanlaakson alueella Israelissa. Paikka tunnetaan etenkin historiallisista kuparikaivoksistaan. ==Maantiede== Timna sijaitsee noin 20–30 kilometriä pohjoiseen Eilatin satamakaupungista Punaisellamerellä. Laakso on muodoltaan hevosenkenkämäinen ja muodostunut mannerlaattojen liikkuessa ja alue on osa Isoa hautavajoamaa. Timnan läpi kulkee kolme wadia (Nahal Mangan, Nahal Timna ja Nahal Nehushtan) Aravanlaaksoon. Timnan kuuluisat kaivokset sijaitsevat laakson länsiosassa levittäytyen noin 10 km² kokoiselle alueelle. Vanhat sulattamot sijaitsevat laakson keskiosassa. ==Historia== thumb|Hathorin temppeli. Ihmiset alkoivat hyödyntää Timnan kupariesiintymiä kalkoliittisella kaudella 3000-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Kuparin varhaiset hyödyntäjät keräsivät kuparia sisältäviä lohkareita ja sulattivat niitä savisissa uuneissa. Suurempia sulattamista ja valamista varten tehtyjä laitoksia alkoi ilmestyä myöhäisellä pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Ne on ajoitettu suurin piirtein 1300–1200-luvuille eaa. ja lienevät peruja muinaisen Egyptin 19. ja 20. dynastian kausilta. Timnasta löytyneellä Hathorille omistetusta temppelistä löydettiin suuri joukko hieroglyfejä, minkä lisäksi temppelille klähettivät lahjoja faaraot Ramses II, Merenptah ja Seti II. Ennen löydöksiä paikan liitettiin kiistanalaisesti Salomon kaivoksiin. Nykyisin Timnaa pidetään Ramses III:n aikaisessa papyruksessa mainittuna Atikan kaivoksena, jotka edelsivät Salomon kaivoksia. Kaivostoiminta Timnassa loppui pitkäksi aikaa 1100-luvun eaa. jälkeen. Tosin Roomalaiset hankkivat alueelta kuparimalmia 100-luvulta 300-luvulle jälkeen ajanlaskun alun. Timnassa harjoitettiin paljon myöhemmin jonkin aikaa myös nykyaikaista kaivostoimintaa. Vuonna 1959 avautui Timna Copper Works noin 25 km Eilatista pohjoiseen. Kaivoksen tuotanto kasvoi 5 000 tonnista kuparia 14 000:n tonniin vuonna 1968. Kaivos suljettiin talousvaikeuksien aikana vuonna 1976. Paikka avattiin uudestaan vuonna 1980, mutta suljettiin sen jälkeen lopullisesti 1985. Nykyisin Timna on matkailukohde, jonne matkailijoita vetävät arkeologiset kohteet ja luonnon muodostelmat, kuten Salomon pilareina tunnettu harjanne ja sienenä tunnettu kivi. Timna on ollut vuodesta 2000 Israelin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Arkeologiset kohteet Israelissa Luokka:Israelin maantiede
Chuukin kansanäänestys itsenäisyydestä 2020

Chuukin kansanäänestys itsenäisyydestä oli tarkoitus järjestää 5. maaliskuuta 2020. Aivan alkujaan itsenäisyysäänestys Mikronesian liittovaltiosta oli tarkoitus järjestää jo vuoden 2015 vaalien yhteydessä, mutta se siirrettiin vuoden 2019 vaalien yhteyteen. Kansanäänestystä siirrettiin toistamiseen ja viimeisin päivämäärä lyötiin lukkoon loppuvuodesta 2018. == Tausta == Mikronesian liittovaltio on solminut liitännäisvaltiosopimuksen Yhdysvaltojen kanssa, jonka nojalla USA tukee Mikronesiaa taloudellisesti ja saa vastineeksi oikeudet vastata maan sotilaallisesta puolustuksesta. Itsenäisyyden kannattajien mukaan liittovaltio ei kykene turvaamaan Chuukin riittävää sosioekonomista kehitystä. Itsenäisyyttä ajava komissio (Chuuk Political Status Commission) ilmaisee myös tyytymättömyytensä liitännäisvaltiosopimusta kohtaan. Liitännäisvaltiosopimus vanhenee vuonna 2023, jolloin liittovaltion ja mahdollisesti itsenäisen Chuukin tulee neuvotella se USA:n kanssa uudelleen. Itsenäisyyttä ovat vastustaneet mm. liittovaltion nykyinen presidentti David Panuelo, joka painotti virkaanastujaispuheessaan, miten hän ja muut maan poliittiset johtajat ovat ensisijaisesti mikronesialaisia ja toissijaisesti esim. Panuelon itsensä tapauksessa pohnpeilaisia. == Siirto vuoteen 2022 == Kansanäänestystä siirrettiin uudelleen vuoteen 2022. Chuukin oikeusministerin mukaan äänestyksen siirtäminen antaa liittovaltiolle aikaa korjata epäkohtia, joiden vuoksi itsenäisyyttä kannatetaan.. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2020 vaalit Luokka:Mikronesia Luokka:Kansanäänestykset itsenäisyydestä
Degania Alef

Degania Alef () on kibbutsi Israelin Pohjoisella hallintoalueella Genesaretinjärven eteläpuolella. Degania perustettiin vuonna 1909 ja siitä tuli ensimmäinen kibbutsi vuonna 1911. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 538. == Maantiede == Degania Alef sijaitsee Israelin pohjoisosassa Genesaretinjärven eteläpuolella. Sen naapurissa sijaitsee Degania Bet. == Historia == Degania perustettiin juutalaisen kansallisrahaston ostamalle maalle vuonna 1909. Ensimmäiset siirtolaiset tulivat Kinneretistä ja he olivat pyytäneet maata viljeltäväkseen Arthur Ruppinilta. He saivatkin koeajan maalla, jonka arabit olivat tunteneet nimellä Umm Juni. Koe oli taloudellisessa mielessä onnistunut, vaikkakin viljelijät muuttivat muualle vuoden kuluttua. Vuonna 1911 paikalle saapui joukko juutalaisia siirtolaisia Venäjältä. He sopivat keskenään kollektiivitilan luomisesta ja paikasta tuli ensimmäinen kibbutsi. Kommuuniyhteisöjen ideologian kehitykseen vaikutti huomattavasti deganialainen A. D. Gordon. Kibbutsin ensimmäiset toimintavuodet olivat kuitenkin hankalia. Paikkaa vaivasivat esimerkiksi beduiinien tekemät hyökkäykset. Maanviljelyn menetelmät alkoivat tehostua ensimmäisen maailmansodan myötä. Vuonna 1920 kibbutsista lohkottiin toinen kibbutsi nimeltä Degania Bet ja myöhemmin kolmas Afikim. Israelin itsenäisyyssota syttyi vuonna 1948 ja Syyrian armeijan joukot etenivät Jordanin länsirannalle. 20. toukokuuta hyökkäys saatiin kuitenkin pysäytettyä Degania Alefin tasalle kiivaissa taisteluissa, joiden muistomerkiksi jätettiin tuhottu syyrialainen panssarivaunu. Monet kibbutsit ajautuivat taloudellisiin vaikeuksiin talouskriisin aikana 1980-luvulla. Degania Alefissa päätettiin toimintojen yksityistämisestä vuonna 2007. == Talous ja kulttuuri == Degania Alefissa harjoitetaan intensiivistä maataloutta, jonka tukena ovat alueen runsaat vesivarat. Alueella kasvatetaan esimerkiksi avokadoja, banaaneja ja taateleita, sekä maito- ja siipikarjaa. Toolgal on paikallinen tehdas, joka on erikoistunut esimerkiksi timanttien työstämiseen tarvittavien työkalujen ja laitteiden valmistukseen. Tehdas työllistää noin 100 henkilöä. Degania Alefissa sijaitsee Bet Gordonin museo ja opiskelukeskus. Itse kibbutsi sai vuonna 1981 palkinnon valtiolta ”erityisestä panoksesta” valtioon ja yhteiskuntaan. Se on ollut myös vuodesta 2000 Israelin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä Nahalalin kanssa. == Väestö == Degania Alefin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 538. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Israelin kaupungit
Battir

Battir on kylä Palestiinan Länsirannalla. Paikka on saanut nimensä historialliselta Beteriltä, jonka rauniot sijaitsevat kylän vieressä. Kylä tunnetaan myös vanhoista kivisistä terassiviljelmistään, joiden kulttuurimaisema liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Kylän asukasluku oli vuoden 2016 arvion mukaan 4 993\. ==Maantiede== Battir sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Betlehemin kuvernoraatissa noin 6,4 kilometriä Betlehemin kaupungista luoteeseen. Kylän naapuripaikkakuntia ovat Beit Jala ja Al Walaja idässä, Husan lännessä, Al Khader etelässä ja vuoden 1949 aselepolinja pohjoisessa. Battirin korkeus merenpinnasta on 761 metriä. Battirin kukkuloille on ajan saatossa rakennettu kivisiä terassiviljelmiä, jotka tunnetaan nimellä widian. Niistä nykyisin vain osa on kasteluja. Keskimääräinen vuotuinen sadanta Artasin alueella on 653 mm ja keskimääräinen lämpötila 16°C. ==Historia== Nykyinen Battir on säilyttänyt vanhan paikannimen Beter. Beter on raamatullinen paikannimi ja se on yhdistetty Battirin vieressä kukkulaan, jota on kutsuttu nimellä Khirbet al-Yahud. Beter mainitaan esimerkiksi Joosuan kirjassa ja ensimmäisessä aikakirjassa. Rooman valtakunnan vastaisen toisen juutalaissodan aikana Simon bar Kokhba valitsi paikan tukikohdakseen. Paikalla oli lähde ja se sijaitsi strategisella tiellä Gazasta Jerusalemiin. Roomalaiset piirittivät paikan, mutta käydystä taistelusta ei mainita juuri muuta historiallisissa lähteissä. Siitä on kuitenkin arkeologisia todisteita. Beter kuitenkin kukistui ja sen asukkaat surmattiin. Kaupunki tuhottiin, eikä sitä jälleenrakennettu. Sen rauniot ovat kuitenkin olemassa edelleen. Battirin kylä on sittemmin saanut vetensä samasta lähteestä, kuin historiallinen Beter. Osmanien valtakunnan kaudella Battirin ohi rakennettiin rautatie Jaffasta Jerusalemiin. Israelin ja Jordanian solmittua aselevon vuonna 1949 Battir jäi Jordanian hallitsemalle alueelle, eli niin sanotulle Länsirannalle. Israel valtasi alueen kuuden päivän sodan yhteydessä vuonna 1967. Sittemmin se annettiin kuitenkin Palestiinalaishallinnon alaisuuteen. Muinaisilta ajoilta lähtien käytetyt Battirin kiviset terassiviljelmät ja niiden kulttuurimaisema liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Vuonna 2015 Israelin ylioikeus jäädytti puolestaan hankkeen rakentaa Länsirannan turva-aita kylän maiden läpi. ==Talous== Israelin työmarkkinoilla on huomattava osuus Battirin taloudessa. Se työllistää arviolta 65 % paikallisesta työssäkäyvästä väestöstä. Muita työllistäneitä aloja ovat hallinto ja yksityinen ala (20 %), maatalous (10 %), kauppa (3 %) ja teollisuus (2 %). Lähes 40 % paikallisista on työttömiä. Historiallisilla terassella harjoitetaan edelleen jonkin verran maanviljelyä ja niillä kasvatetaan esimerkiksi oliiveja ja vihanneksia. ==Väestö== Battirin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2016 arvion mukaan 4 993\. Vuonna 2007 vastaava luku oli 3 917 ja vuonna 1967 1 445. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Palestiinan kaupungit Luokka:Unescon maailmanperintökohteet Palestiinassa
Paul Botten-Hansen

Paul Botten-Hansen (1824−1869) oli norjalainen bibliografi ja kirjailija. Hän oli vuodesta 1864 Kristianian yliopiston kirjastonhoitaja. Hän oli 1851−1866 päätoimittajana Illustreret Nyhedsbladissa, joka hänen johdollaan kohosi Norjan ensimmäiseksi kirjalliseksi äänenkannattajaksi. 1868 Botten-Hansen julkaisi erinomaisen, muistutuksilla varustetun systemaattisen luettelon Norjan kirjallisuudesta vuosina 1800−1867: La Norvège littéraire au 19:e siècle.Botten-Hansen, Paul, Tietosanakirja osa 1, palsta 1188, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Bibliografit Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1824 syntyneet Luokka:Vuonna 1869 kuolleet
Louis-Hyacinthe Bouilhet

Louis-Hyacinthe Bouilhet (1822−1869) oli ranskalainen runoilija. Hän kirjoitti runoja ja runomuotoisia näytelmiä, kuten La conjuration d’Amboise, sekä huvinäytelmiä. Hänen näytelmiensä ansiona on niiden kuvallisuus, tyyli ja rytmi, mutta haittana on niiden löyhä rakenne ja keveä siveyskäsitys.Bouilhet Louis Hyacinthe, Tietosanakirja osa 1, palsta 1191, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset runoilijat Luokka:Ranskalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1822 syntyneet Luokka:Vuonna 1869 kuolleet
Paul Bourget

Paul Bourget (2. syyskuuta 1852 Amiens, Ranska – 25. joulukuuta 1935 Pariisi, RanskaPaul Bourget, Britannica.com, viitattu 12.2.2020) oli ranskalainen kirjailija, 1800-luvun lopun luetuimpia kirjailijoita Ranskassa. Bourget esiintyi aluksi runoilijana, jossa kuvastui Charles Baudelairen ja Percy Bysshe Shelleyn vaikutus. Pääpaino hänen tuotannossaan on kuitenkin psykologisilla romaaneilla ja aikakauden hengenelämää käsittelevillä kirjoitelmilla. Hänen pessimistisistä, seurapiirien sielunelämää ja eroottisia ristiriitoja tutkivista romaaneistaan ovat mainittavia Le disciple, Notre coeur, La terre promise, Cosmopolis. Oltuaan jossakin vaiheessa Leo Tolstoin ihailija Bourget muuttui myöhemmin kiihkokatoliseksi kirjailijaksi. Bourget’n esseekokoelmat Essais de psychologie contemporaine, Nouveaux essais, Études et portraits saivat suurta suosiota henkevän psykologisen analyysinsä vuoksi. Hänen myöhempää esseekokoelmaansa Sociologie et littérature leimaa kirkollinen käsityskanta. Myöhemmistä romaaneista, joista myös kuultaa hänen taantumuksellinen ja katolinen hengensuuntansa, ovat mainittavia L’étape ja näytelmä Un divorce.Bourget, Paul, Tietosanakirja osa 1, palsta 1197, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Ensimmäisen maailmansodan aikana hän julkaisi sotaa käsittelevät romaanit Le sens de la mort (1915; suom. Kuoleman tarkoitus, 1919), Lazarine (1916), Le justicier (1918)Bourget Paul, Tietosanakirja osa 11, palsta 172, Täydennysosa, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1922. ==Suomennetut teokset == * Avioero: romaani (Un divorce), suom. L. Onerva, Otava 1925. Sarja: Otavan uusi romaanisarja, 24. * Kuoleman tarkoitus (Le sens de la mort), suom. Aune Krohn, Porvoo: WSOY 1919. Sarja: Suomen kristillisen ylioppilasliiton julkaisuja, 7. * Toinen rakkaus, suom. Timo Tuura, Hämeenlinna: Karisto 1909. Sarja: Kirjallisia pikkuhelmiä, n:o 21. * Luvattu maa (La terre promise), suom. Gertrud Colliander, Helsinki: Otava 1909. Sarja: Otavan romaanisarja, n:o 42. Otavan 2 markan kirjasto, 2. * Opetuslapsi (Le disciple), suom. Veikko Valtonen, WSOY 1941 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1852 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet
Hjalmar Boyesen

Hjalmar Hjorth Boyesen (1848−1895) oli norjalaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, professori ja kirjallisuudentutkija. Opiskeltuaan Kristianian yliopistossa Boyesen siirtyi 1869 Yhdysvaltoihin ja oli vuodesta 1874 saksan kielen ja myöhemmin New Yorkissa germaanisen kielitieteen ja kirjallisuuden professori. Kirjailijana Boyesen osoittaa yhdysvaltalaisen kansanelämän kuvauksissaan Bjørnstjerne Bjørnsonin talonpoikaiskuvausten vaikutusta. Niistä esimerkkejä ovat Falconberg, Social struggles, Norseland tales. Hänen kirjallisuushistoriallisista teoksistaan esimerkkejä ovat Goethe and Schiller, The history of Norway, Essays on German literature; A commentary on the writings of Henrik Ibsen ja Essays on Scandinavian literature.Boyesen, Hjalmar Hjorth, Tietosanakirja osa 1, palsta 1201, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Kirjallisuudentutkijat Luokka:Amerikannorjalaiset Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1895 kuolleet
Emanuel Bozděch

Emanuel Bozděch (1841−1889) oli tšekkiläinen näytelmäkirjailija, komedioiden kirjoittajana aikalaistensa joukossa merkittävimpiä. Hän kirjoitti muun muassa näytelmät Paroni Görtz (1871). Maailmanhallitsija yötakissa (Napoleon I), Valtiomieskoe, Kenraali ilman armeijaa (joita ei ole suomennettu).Bozdech Emanuel, Tietosanakirja osa 1, palsta 1201−1202, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Hän kirjoitti myös novellejaBozděch Emanuel, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 3. palsta 1394 . == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Tšekkiläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1841 syntyneet Luokka:Vuonna 1889 kuolleet