EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Mikk Titma

Mikk Titma (s. 2. marraskuuta 1939 Tallinna) on virolainen sosiologi, joka oli vuosina 1988–1989 Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen (EKP) ideologiasihteeri ja kansanedustaja. Poliittisen uransa lisäksi Made on toiminut professorina Tarton ja Tallinnan yliopistoissa, Viron tiedeakatemian jäsenenä ja 1990-luvulla tutkijana Yhdysvalloissa Stanfordin yliopistossa. ==Ura sosiologian tutkijana== Titma vietti nuoruutensa Pärnussa ja valmistui ylioppilaaksi. Sen jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatksi 1968 ja filosofian tohtoriksi 1974. Hän sai professorin viran vuonna 1981 Tarton yliopistosta. Opiskeluaikana hän toimi opettajana Tarton yliopistossa. Vuosina 1975-1988 hän toimi Neuvosto-Viron historian instituutin sosiologiaosaston päällikkönä 1975–1988 ja Tallinnan teknillisen yliopiston tieteellisen kommunismin laitoksen apulaisprofessorina 1976–1979 ja edelleen saman laitoksen osa-aikaisena professorina 1979–1983. Vuosina 1988-1991 hän toimi Viron tiedeakatemian filosofian, sosiologian ja oikeuden instituutin tutkijana. Mikk Titma oli kokeellisten ja tilastollisten menetelmien edelläkävijöitä sosiologiassa Baltiassa. Viron itsenäistyttyä hän siirtyi Yhdysvaltoihin tutkijaksi Stanfordin yliopistoon 1991. Sen jälkeen hän toimi Tallinnan yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan professorina vuosina 1999–2002 ja edelleen sosiologian professorina vuosina 2002–2005 eläköitymiseensä asti. ==Ura poliitikkona== Mikk Titma oli Neuvosto-Virossa Viron kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1965 lähtien. Hän oli mukana Viron Laulavassa vallankumouksessa, jonka alkuvaiheeseen liittyy Viron omaa itsenäistä talouspoliitiikkaa aktivoinut IME-ohjelma. Titma oli yksi neljästä virolaisesta toimijasta, joita hänen lisäkseen olivat Siim Kallas, Edgar Savisaar ja Tiit Made., Hänestä tuli Laulavan vallankumouksen eli Viron poliittisen muutosprosessin aikana Viron kommunistipuolueen ideologiasihteeri lokakuusta 1988 aina maaliskuuhun 1990, jolloin Viron kommunistipuolue menetti poliittisen monopolinsa. Helmikuussa 1989 Titma vieraili Suomessa ja tapasi mm. presidentti Mauno Koiviston kertoen Suomen presidentille EKP:n johdolla marraskuussa 1989 käynnistynyttä Viron vapautusmisprosessia. Maaliskuussa 1990 hänet valittiin Neuvosto-Viron aikaisissa ensimmäisissä demokraattisissa parlamenttivaaleissa korkeimman neuvoston jäseneksi, jossa hän kuului kommunistipuolueen radikaaleihin eli ns. Vapaa Viro-ryhmään.Vundamendi taastamine iseseisvale riigile. Dokumente, materjale ja meenutusi Eesti Vabariigi Ülemnõukogu tegevusest aastatel 1990–1992. Täiendatud väljaanne. 2. trükk. Heino Kostabi, Tartu 2012, 136, 185. Tämä parlamentti hyväksyi 20. elokuuta 1991 Viron itsenäisyyden, mutta Titma oli silloin ulkomailla. Mikk Titma on ollut naimisissa vuodesta 2010 Stanfordin yliopiston sosiologian emeritusprofessorin Nancy Tuman kanssa. ===Lähteet=== Luokka:Tarton yliopiston professorit Luokka:Virolaiset professorit Luokka:Virolaiset tieteilijät Luokka:Viron kommunistisen puolueen poliitikot Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Usva (etunimi)

Usva on suomenkielinen etunimi, joka pohjautuu luontoaiheiseen, sumua tarkoittavaan sanaan usva. Yleensä se on naisennimi. Digi- ja väestötietoviraston etuimitilastoon on toukokuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 630–650 naispuolista ja 10–40 miespuolista Usvaa. Suurin osa Suomen Usva- nimisistä henkilöistä on syntynyt 2010- tai 2020-luvulla. Usvalla ei ole nimipäivää almanakassa. == Tunnettuja Usvia == * Usva Kärnä (s. 1982), näyttelijä == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Etunimien taivutus: Usva (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu) Luokka:Etunimet
Aarre Ekomaa

Aarre Ekomaa, sukunimi aik. Ekman (1891–1944) oli suomalainen arkkitehti.Kanttila, Kuopio. Rakennushistoriaselvitys. Arkkitehtitoimisto Hannu Puurunen Oy 2020, sivu 75 Ekomaa valmistui arkkitehdiksi 1916. Hän oli Kuopiossa arkkitehtinä 1920-luvun alkupuolelta lähtien ja toimi vt. lääninarkkitehtinä ja Kuopion kaupungin ensimmäisenä arkkitehtinä 1924–1925. Ekomaa oli Kuopion teollisuuskoulun huoneenrakennusopin lehtorina vuodesta 1929 alkaen. Ekomaan suunnittelemat rakennukset edustivat 1920-luvun klassismia ja myöhemmin funktionalismia. == Suunnittelutöitä == * Vuorikatu 3, Helsinki 1919 E. Ikäläisen kanssa Korttelit.fi * Kanttila, Minna Canthin perillisten liiketalo, muutostyöt 1925 ja 1939 * Sepänkatu 19, Helsinki 1927 Korttelit.fi * Etelä-Hesperiankatu 6, Helsinki 1928 Asunto Oy Etelä- Hesperiankatu 6 * Tehtaankatu 12, Helsinki 1929 Korttelit.fi * Telakkakatu 3, Helsinki 1931 Korttelit.fi * Saastamoinen & Pojat Oy:n liiketalo, Kuopio * Savonmaan Auto Oy:n talo, Kuopio * Savo-Karjalan Osakepankin talo, Kuopio * Mikkelin kauppahallit, Mikkeli 1929-1930, läntinen halli tuhoutui talvisodan pommituksessa ja sen tilalle rakennettiin 1948 väliaikainen linja-autoasema Mikkelin linja-autoaseman porttirakennukset, Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta * Pursimiehenkatu 23 - Kankurinkatu 6, Punavuori, Helsinki 1931 korttelit.fi * Puijon majan laajennus, Kuopio 1936 SAFA arkkitehtuuriopas - Savo * Ainolan talon päärakennus, Hiltulanlahti 1938 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1944 kuolleet
Irja Nissinen

Irja Karin Nissinen (20. marraskuuta 1904 Hämekoski – 24. maaliskuuta 1978) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 212 == Ura == Nissisen vanhemmat olivat Iivari Nissinen ja Henriikka Puustinen. Hän aloitti näyttelijän uransa Kotkan työväenteatterissa 1924. Sen jälkeen hän palveli Vaasan Työväen Teatterissa ja Lahden Teatterissa. Nissinen näytteli etenkin laulurooleja ja tyttöosia. Hänen tehtäviään olivat muun muassa Rosalia (Elokuun yön unelma), Vanda (Puolalaista verta), Stasi (Mustalaisruhtinatar) ja Else (Jalkapallokuningas). Nissinen avioitui näyttelijä Reino Valkaman kanssa 1930. Pariskunnan tytär Ritva Valkama oli niin ikään näyttelijä.Teatterin maailma, s. 240 == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1904 syntyneet Luokka:Vuonna 1978 kuolleet
Kaihoillakko

Kaihoillakko (Hesperis tristis) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, illakoiden (Hesperis) sukuun kuuluva kaksivuotinen kasvilaji. Kaihoillakko voi kasvaa noin puoli metriä korkeaksi. Sen varsi on harvaan karvainen ja yläosistaan haarova. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja ylemmät ruodittomia. Lehtien muoto vaihtelee soikeasta kapeanpuikeaan, ja lehtilaidat ovat jokseenkin hammaslaitaisia. Kaihoillakon kukat sijaitsevat runsashaaraisena rykelmänä, ja kukat ovat 1–2 cm leveitä. Kukkien terälehdet ovat likaisenkeltaisia ja niissä on violetteja juovia. Kaihoillakko kukkii kesäkuussa. Kaihoillakon hedelminä olevat lidut ovat enintään 2 cm pitkiä ja ne sijaitsevat 4–9 cm pitkien hedelmäperien päissä. Kaihoillakko on kotoisin Keski- ja Itä-Euroopasta ja sitä viljellään koristekasvina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Hesperis tristis Luokka:Illakot
Neonkölibarbi

Neonkölibarbi (Chela cachius) on seeprakalojen heimoon (Danionidae) kuuluva makean veden kalalaji. Neonkölibarbi on sukunsa Chela tyyppilaji. Neonkölibarbia tavataan luonnonvaraisena Intiassa, Pakistanissa, Bangladeshissa, Myanmarissa ja Nepalissa. Sitä pidetään myös akvaariossa. Laji voi kasvaa korkeintaan 9,6 senttimetrin mittaiseksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut rusokitabarbin elinvoimaiseksi lajiksi. == Lähteet == Luokka:Danioninae
Waray-waraynkielinen Wikipedia

Waray-waraynkielinen Wikipedia on Wikipedian waray-waraynkielinen versio. Waray-waraynkielisessä Wikipediassa on tällä hetkellä noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään Wikipedian 15. suurin kieliversio. Se avattiin 25. syyskuuta 2005. Waray-waraynkielisen Wikipedian artikkeleista noin 90 prosenttia on luotu botilla. Vuonna 2021 waray-waraynkieliseen Wikipediaan luotiin 761 uutta artikkelia. Eniten artikkeleita luotiin vuonna 2013, jolloin luotiin 847 425 artikkelia. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Waray- waraynkielinen Wikipedia Luokka:Wikipediat kielittäin
Ohjausryhmä

Ohjausryhmä on hankkeen etenemistä seuraava, ohjaava ja tukeva ryhmä. Ohjausryhmä koostuu yleensä linjaorganisaation edustajista, jotka saavat projektituloksen, jotka ovat projektin resurssien omistajia ja hankkeen toimeksiantajan edustajista (sponsoroivat hanketta). == Lähteet == Luokka:Projektinhallinta
Metallilentobarbi

Metallilentobarbi (Esomus metallicus) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Ernst Ahl vuonna 1923. Metallilentobarbi voi kasvaa korkeintaan 7,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan luonnonvaraisena Kambodžasta, Laosista, Malesiasta, Myanmarista, Singaporesta, Thaimaasta ja Nepalista. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut metallilentobarbin elinvoimaiseksi lajiksi. Ravinnokseen se käyttää toukkia, hyönteisiä ja eläinplanktonia. == Lähteet == Luokka:Seeprakalat
Bleeder

Bleeder on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut tanskalainen rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Nicolas Winding Refn. Elokuva menestyi Tanskassa, mutta ei yhtä hyvin kuin Refnin edellinen elokuva, Pusher. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Vuoden 1999 elokuvat Luokka:Tanskalaiset elokuvat Luokka:Rikosdraamaelokuvat Luokka:Nicolas Winding Refnin ohjaamat elokuvat
Paralaubuca

Paralaubuca on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva itäaasialainen, makeissa vesissä elävä särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat viisi lajia: * Paralaubuca barroni (Fowler, 1934) * Paralaubuca harmandi Sauvage, 1883 * Paralaubuca riveroi (Fowler, 1935) * Paralaubuca stigmabrachium (Fowler, 1934) * Paralaubuca typus Bleeker, 1864 == Lähteet == Luokka:Aasiankarpit
Stranger in the Alps

Stranger in the Alps on yhdysvaltalaislaulaja Phoebe Bridgersin esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2017. Albumin tuottivat Tony Berg ja Ethan Gruska. Albumin erikoisjulkaisu ilmestyi lokakuussa 2017. == Arvostelut == Metacritic-sivusto kokosi albumin saamia arvosteluja ja laski niiden painotetun keskiarvon. Sivuston mukaan albumi sai 16 arvostelun perusteella kriitikoilta keskimäärin 82 pistettä sadasta, mikä vastaa ”yleistä ylistystä”. * AllMusic: * NME: * Pitchfork: 7,0/10 == Kappaleet == Kaikki kappaleet säv. ja san. Phoebe Bridgers, ellei toisin mainita. # # # # # # # # # # # ; Erikoisjulkaisun bonuskappaleet # * # == Lähteet == Luokka:Vuoden 2017 esikoisalbumit Luokka:Yhdysvaltalaiset folk rock -albumit
Pseudohemiculter

Pseudohemiculter on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva aasialainen, makeissa vesissä elävä särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat neljä lajia: * Pseudohemiculter dispar (Peters, 1881) * Pseudohemiculter hainanensis (Boulenger, 1900) * Pseudohemiculter kweichowensis (Tang, 1942) * Pseudohemiculter pacboensis Nguyễn, 2001 == Lähteet == Luokka:Aasiankarpit
Sinikiilabarili

Sinikiilabarili (Opsarius barna) on seeprakalojen heimoon (Danionidae) kuuluva makean veden särkikalalaji. Se esiintyy luonnonvaraisena Bangladeshissa, Laosissa, Bhutanissa, Intiassa, Myanmarissa ja Nepalissa. Kala on enintään 15 senttimetrin mittainen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. == Lähteet == Luokka:Seeprakalat
Ena (Gifu)

Ena () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Kisojoen varrella. Osa kaupungin alueesta kuuluu Mino-Mikawan ylänköön. Kaupunki rajautuu etelässä Aichin ja idässä Naganon prefektuuriin. Enassa on 49 564 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 504,24 neliökilometriä. Enan kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen kaksi maaseutukaupunkia, Ōi ja Osashima, sekä kuusi kyläkuntaa. Kaupungin keskusta sijaitsee Ōissa, joka kehittyi Edo-kaudella vilkkaana Nakasendō-tien postiasemana (shukuba). Vuonna 2004 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen yhdistettiin Akechin, Iwamuran, Kamiyahagin ja Yamaokan maaseutukaupungit sekä Kushiharan kyläkunta. Niistä Iwamura, joka sijaitsee nykyisen Enan eteläosassa, oli Edo-kaudella linnanaluskaupunki ja Iwamuran daimiokunnan keskus. Perinteisesti tärkeitä elinkeinoja alueella ovat riisin terassiviljely, vihannesten viljely, maidon tuotanto ja metsätalous. Eräs tunnettu paikallinen tuote on pelloilla viljelty kanten eli agar. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta sekä soitinten ja pahvin tuotantoa. Enan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Iwamuran kaupunginosan suojeltu, historiallinen kaupunkimiljöö, alun perin Kamakura- kaudella rakennetun Iwamuran linnan rauniot ja Takenami-jinjan šintolainen pyhäkkö, joka on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Suosittu luonnonnähtävyys on Kisojokeen rakennetun Ōin padon myötä muodostunut Enan rotko. Enaa palvelevat JR Tōkain Chūō-päälinja ja Akechi- rautatien Akechi-linja. == Kuvia == Tiedosto:Takenami jinja (ena) 02.jpg|Takenami-jinja Tiedosto:Ena city center area Aerial photograph.1976.jpg|Enan keskusta vuoden 1976 ilmakuvassa Tiedosto:Tappara Gorge Fudo Falls 1.jpg|Fudōn vesiputous Tapparan rotkossa Tiedosto:Iwamurajo16.jpg|Iwamuran linnanrauniot Tiedosto:JR Ena Station ac.jpg|Enan rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Gifun prefektuurin kaupungit
Ena

Ena tai ENA voivat tarkoittaa: == Maantiede == * Ena, Japanin kaupunki Gifun prefektuurissa * Enan piirikunta, Japanin entinen piirikunta Gifun prefektuurissa * Enavuori, Japanin vuori Gifun ja Naganon prefektuurien rajalla == Henkilöt == * Ena Shibahara (s. 1998), japanilainen tennispelaaja == Lyhenteenä == * ENA eli École nationale d’administration, hallinnon alan korkeakoulu Ranskassa * ENA eli École nationale d’administration, hallinnon alan korkeakoulu Malissa
Ballë për ballë

Ballë për ballë (”Kasvokkain”) on vuonna 1979 valmistunut albanialainen elokuva. Ismail Kadaren käsikirjoittaman poliittisen draaman ovat ohjanneet Kujtim Çashku ja Piro Milkani. ==Juoni== Elokuvan aiheena on Albanian ja Neuvostoliiton välirikko vuonna 1961. Neuvostoliitto ryhtyy evakuoimaan sukellusveneitään Pashalimanin laivastotukikohdasta ja albanialaiset pyrkivät estämään sen. ==Näyttelijät== Elokuvan alkutekstit. ==Tuotanto, teemat ja vastaanotto== Ballë për ballë perustuu Ismail Kadaren romaaniin Dimri i madh (”Suuri talvi”), jonka aiheena on Enver Hoxhan johtaman Albanian ja Nikita Hruštšovin Neuvostoliiton välirikko 1960-luvun vaihteessa. Aihe oli ajankohtainen, koska myös Albanian ja Kiinan välit olivat katkenneet 1970-luvun lopussa. Elokuva oli yksi siihen mennessä suurimmista albanialaisista tuotannoista. Elokuvan keskiössä on venäläisen laivastonkomentajan Železnjovin ja albanialaisen Mujo Bermeman konflikti. Sulejman Pitarkan esittämä Železnjov on Hruštšovin tapaan epävakaa ja impulsiivinen, kun taas Hoxhaa muistuttava Bermema on rohkea, viisas ja aina tilanteen tasalla. Bujar Lakon näyttelemästä Bermemasta muodostuu samalla Hoxhan tavoin yksinäinen sankarihahmo. Ballë për ballë voitti ensimmäisen palkinnon neljännellä albanialaisen elokuvan festivaalilla. Sulejman Pitarka ja Bujar Lako saivat festivaalilla parhaiden näyttelijöiden palkinnot. Elokuvan pahoin kärsinyt negatiivi oli tarkoitus restauroida 2010-luvun lopulla, mutta hanke peruuntui sen rahoittajan kuoltua. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Albanian elokuva Luokka:Vuoden 1979 elokuvat
José Martín muistomerkki

José Martín muistomerkki on Havannassa sijaitseva Kuuban kansallissankarin José Martín kunniaksi pystytetty muistomerkki Vallankumouksen aukion () laidalla. Se on korkeudeltaan 109-metrinen eli maailman korkein kirjailijalle omistettu monumentti. Torni, jonka juurella Martín patsas sijaitsee, on viisisakaraisen tähden muotoinen ja päällystetty kuubalaisella, Isla de la Juventudin saarelta peräisin olevalla marmorilla. Patsas on kuvanveistäjä Juan José Sicren tekemä. Muistomerkin rakennustyöt aloitettiin Martín syntymän satavuotisjuhlavuonna 1953, mutta projektin suunnittelu oli aloitettu jo ennen Fulgencio Batistan vuonna 1952 tekemää vallankaappausta. Muistomerkin ja aukion tieltä purettiin La Pelusan slummialue, jonka asukkaat vaativat korvausta valtiolta nuoren asianajajan Fidel Castron avustamina. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1958 Batistan diktatuurin viimeisinä päivinä. José Martín muistomerkin ylimmässä kerroksessa on näköalatasanne, jonne pääsee hissillä. Pohjakerroksessa on esillä muun muassa José Martín kirjeitä, kirjoituksia sekä muistoesineitä hänen elämänsä varrelta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Havanna Luokka:Muistomerkit Luokka:Näkötornit Luokka:Kuuban museot
Viktor Reinhold Leopold Grenqvist

Viktor Reinhold Leopold Grenqvist (29. joulukuuta 1832 Viapori – 29. joulukuuta 1890 Nikolajev, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. Sodan jälkeen Grenqvist palveli vuonna 1857 tykistön harjoitusalus Prohorilla Tallinnassa. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän jatkoi palvelusta Pietarin ja Kronstadtin välillä risteilevillä potkuriveneillä Hvat, Metš ja Tresk. Marraskuussa 1859 hänet siirrettiin 15. meriekipaasiin ja määrättiin vuoden 1860 alussa vahtialus Lešij'lle Viaporin redille. Hän purjehti 1861–1862 höyryfregatti Peresvetillä Arkangelista Kronstadtiin ja oli mukana kuljetusalus Krasnaja Gorkan paluupurjehduksella vastakkaisella reitillä. 1863–1864 hän osallistui Peresvetin purjehdukseen Kronstadtista New Yorkiin ja takaisin, 1865–1866 hän palveli klipperi Semtšugin ja korvetti Bajanin Itämeren risteilyillä. Vuoden 1867 alussa Grenqvist määrättiin skruuvialus Šalunin päälliköksi ja seuraavan vuoden alussa skruuvialus Vjadman päälliköksi, molemmat toimivat Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi toukokuussa 1869 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhemmaksi upseeriksi Itämerelle. Vuosina 1873–1875 Grenqvist toimi kaaderieskaaderiin kuuluneen klipperi Almazin päällikkönä Itämerellä. 2\. luokan kapteeniksi Grenqvist yleni tammikuussa 1877 ja hän palveli 1877–1882 korvetti Bojarinin ja klipperi Opritšnikin päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin tammikuussa 1881. Seuraavan vuoden elokuussa hänet määrättiin fregatti Mininin päälliköksi, alusta hän komensi sen Tyynenmeren purjehduksella 1883–1885. Aluksen päällikkyydestä Grenqvist vapautettiin tammikuussa 1887 ja siitä vuoden kuluttua hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Nikolajevin satamakapteeniksi. Tässä tehtävässä toimiessaan hän oli todellisuudessa myös Mustanmeren ja Kaspianmeren laivastojen ja satamien korkein komentaja. Venäjän laivaston upseeriluetteloista Grenqvist poistettiin 24. joulukuuta 1890. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎ Luokka:Suomalaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1832 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Carl Gustaf Casimir Gripenberg

Carl Gustaf Casimir Gripenberg (5. marraskuuta 1836 Hämeenlinna – 26. maaliskuuta 1908 Tsarskoje Selo, Pietarin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. Toukokuussa 1865 Gripenberg siirrettiin Siperian laivastoon, missä hän palveli 1866–1867 tykkivene Moržilla ja kuunari Vostokin päällikkönä Nikolajevskissa. Hän risteili 1868–1871 Moržin päällikkönä Venäjän Tyynenmeren satamien välillä. Maaliskuussa 1872 hänet nimitettiin höyrylaiva Amerikan päälliköksi ja ylennettiin huhtikuussa kapteeniluutnantiksi. Seuraavana vuonna hänet määrättiin Venäjän Tyynenmeren satamien päällikön esikuntapäälliköksi ja siirrettiin 1878 Itämeren laivastoon fregatti Sevastopolin vanhimmaksi upseeriksi. Vuosina 1878–1879 Gripenberg toimi risteilijä Europan päällikkönä matkalla Euroopasta Yhdysvaltojen itärannikolle. Vuosina 1880–1881 hän purjehti Singaporeen, Nagasakiin, Vladivostokiin ja takaisin Kronstadtiin. Hän yleni 2. luokan kapteeniksi 1882 ja johti 1883 risteilijä Europan purjehduksia Itämerellä. Maaliskuussa 1885 Gripenberg tuli yhdeksän torpedovenedivisioonaa käsittäneen laivasto-osaston komentajaksi Suomenlahden saaristomerelle. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1886 ja nimitettiin panssarifregatti Admiral Greighin päälliköksi 1887. Marraskuussa 1889 Gripenberg määrättiin 5. meriekipaasin komentajaksi, mutta hän jatkoi panssarifregatti Admiral Greighin päällikkönä. Lokakuussa 1891 hänet siirrettiin 13. meriekipaasin komentajaksi. Hän sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kontra-amiraalina tammikuussa 1892. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎ Luokka:Suomalaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1836 syntyneet Luokka:Vuonna 1908 kuolleet
Nikolai Jaenisch

Nikolai Jaenisch (? – 1903) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. Jaenisch ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1884 ja määrättiin höyrylaiva Krasnovodskin päälliköksi lokakuussa. 2. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin 1885 ja komennettiin 1886 kuunari Lotsmanin päälliköksi Itämeren laivastoon. Hän palveli tammikuusta 1887 lähtien panssarifregatti Knjaz Požarskin vanhempana upseerina, marraskuussa 1888 hänet siirrettiin panssaripatteri Pervenetsin vanhemmaksi upseeriksi ja helmikuussa 1890 takaisin Kaspianmeren laivastoon risteilijä Azian vanhemmaksi upseeriksi. Tykkivene Burunin päällikkö Jaenischista tuli 1890, monitori Streletsin päällikkö 1891 ja tykkivene Koreetsin päällikkö 1893. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1894, jolloin hän sai myös siirron Itämeren laivastoon toimien siellä elokuusta 1895 lähtien 1. meriekipaasin tykkiveneiden päällikkönä. 1897 hänet määrättiin eskaaderipanssarilaiva Navarinin päälliköksi matkalle Välimerelle ja Kaukoitään, missä hän 1898 johti Port Arthurin ja Talienvanin linnoitusten miehitystä kiinalaisia vastaan. Joulukuussa 1899 Jaenisch määrättiin 14. meriekipaasin päälliköksi Kronstadtiin ja samalla 1. luokan risteilijä Avroran komentajaksi. Vuoden päästä hän sai siirron Mustanmeren laivaston ja satamien komentajan esikuntapäälliköksi. Jaenisch ylennettiin kontra-amiraaliksi 1901, syyskuussa 1902 hän sai eron esikuntapäällikön tehtävästä ja Venäjän laivaston upseeriluetteloista hänet poistettiin toukokuussa 1903, hänen kuoltuaan. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎ Luokka:Suomalaiset amiraalit Luokka:1800-luvulla syntyneet Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Carl Kuhlström

Carl Kuhlström (1829 Viipuri – 28. tammikuuta 1907 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. Carl Kuhlström tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1842, yleni gardemariniksi 1848 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1850, jolloin hänet myös siirrettiin kadettikoulun upseeriluokalle. Kuhlström osallistui 1851–1852 Itämeren ja Pohjanmeren purjehduksiin fregatti Konstantinilla ja priki Polinurilla. Hänet ylennettiin luutnantiksi elokuussa 1852. Krimin sodan aikana vuonna 1855 Kuhlström puolusti soutulaivastossa Viipuria englantilais-ranskalaista laivasto-osastoa vastaan ja toimi sodan lopulla 1856 potkuritykkivene Pištšalin päällikkönä Itämerellä. Vuonna 1858 hänet siirrettiin palvelukseen Pietarin merikadettikouluun, seuraavana vuonna hän toimi potkuriveneiden Molnija, Rosá ja Šalun päällikkönä. Vuosina 1861–1862 Kuhlström purjehti merikadettien mukana linjalaiva Volalla ja korvetti Bajanilla Itämerellä, kapteeniluutnantiksi hän yleni tammikuussa 1863. Vuosina 1864–1866 Kuhlström toimi potkurivene Priboin päällikkönä, vuonna 1867 hän sai siirron merikadettikoulun 4. komppanian päälliköksi. Hän toimi 1867–1868 korvetti Bajanin päällikkönä, loppuvuonna 1868 hänet nimitettiin merikadettikoulun 2. komppanian päälliköksi. Kuhlström yleni 2. luokan kapteeniksi tammikuussa 1871. Joulukuussa samana vuonna hänet määrättiin merikadettikoulun luokantarkastajaksi ja lokakuussa 1872 hänestä tuli Venäjän laivaston akateemisten kurssien jäsen. Kuhlström palveli 1872–1876 höyryfregatti Peresvetin ja korvetti Varjagin lippu-upseerina ja toimi samalla merikadettikoulun johtajan apulaisena. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1875 ja nimitettiin 1877 Venäjän meriakatemian konferenssin jäseneksi. Eron merikadettikoulun johtajan apulaisen tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta Kuhlström sai kontra-amiraalina tammikuussa 1887. ==Lähteet== Luokka:Venäjän keisarikunnan laivaston amiraalit‎ Luokka:Suomalaiset amiraalit Luokka:Vuonna 1829 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Sompanen

Sompanen voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Sompanen, lampi Jyväskylässä * Sompanen, järvi Kouvolassa * sompanen (Enerthenema papillatum), sienilaji * Vähä-Sompanen, umpeen kasvanut lampi Kouvolassa.
Napuen taistelun muistomerkki

thumb|Muistomerkin kivilaatta. Kyösti Wilkunan teksti. thumb|Muistomerkin kivilaatta, jossa Sakari Topeliuksen teksti. Napuen taistelun muistomerkki on suomalaisen arkkitehti ja kuvataiteilija Matti Visannin (joka tuolloin käytti vielä sukunimeä Björklund) suunnittelema Napuen taistelun muistoksi tehty monumentaaliteos Isonkyrön Napuen kylässä. Muistomerkki on paljastettu 10. heinäkuuta 1920. == Muistomerkki == Muistomerkin ja sen ympäristön suunnittelu alkoi vuonna 1917. Matti Visannin suunnitelma edustaa hänen suosimaansa monumentaalisuutta ja symmetriaa. Maantieltä muistomerkille nouseva kivipylväin ja ketjuin reunustettu pitkä käytävä ja kiviportaat sen päässä luovat perspektiivin, joka korostaa muistomerkin jyhkeyttä. Teoksen keskiö on kallio, joka oli toiminut taistelun muistopaikkana jo aikaisemmin. Visannin suunnittelemassa muistomerkissä kallion eteen on rakennettu lohkokivimuurin tukema hiekkapintainen pengerrys sinne johtavine portaineen. Kallioon on kiinnitetty Suomen vaakunaleijona. Kivimuuriin on upotettu kaksi kivistä tekstilaattaa. Vasemmanpuoleiseen laattaan on hakattu Sakari Topeliuksen sanat: Oikeanpuoleisessa laatassa on Kyösti Wilkunan sanat: Muistomerkin paljastustilaisuudessa heinäkuussa 1920 esitettiin ensi kerran kuoroversiona Heikki Klemetin isänmaallinen laulu ”Oi kallis Suomenmaa”, jota tilaisuudessa väitettiin perättömästi isonvihan ajalta peräisin olevaksi lauluksi.Jussi- Pekka Aukia: 1919: Mitä tehdä muotopuolella kansanmarssilla? Sotilasmusiikki- blogi 30.3.2018. Viitattu 26.7.2021. === Napuen taistelu === Napuen taistelu oli Suuren Pohjan sodan viimeiseksi jäänyt iso kenttätaistelu, joka käytiin 19. helmikuuta 1714 Napuen ja sen naapurikylien alueilla. Suomalaisjoukot olivat joutuneet perääntymään 17. lokakuuta 1713 käydyssä Kostianvirran taistelussa. Venäläiset olivat etenemässä kohti Pohjanmaata, ja kenraali Armfelt päätti kohdata vihollisen Isossakyrössä. Venäläisjoukkojen vahvuus oli suomalaisiin verrattuna noin kaksinkertainen. Napuen taistelusta tuli sodan verisin, Armfeltin joukoista kaatui noin 3 000 miestä ja 500 joutui vangiksi. ==== Taistelun muut muistomerkit ==== Myös Vähänkyrön kirkkomaalla on Napuen taistelun muistomerkki; se on paljastettu vuonna 1979. Laihian Napuen puistossa on taistelussa kaatuneiden muistomerkki, joka on paljastettu vuonna 1925. Napuen taistelussa kaatuneiden joukkohaudalle Isonkyrön vanhan kirkon hautausmaalle on paljastettu muistokivi vuonna 1984. Ylistaron sankarihautausmaalla on taistelun ylistarolaisten uhrien muistolaatta, joka paljastettiin vuonna 2015. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomen muistomerkit Luokka:Suuri Pohjan sota Luokka:Isonkyrön rakennukset ja rakennelmat Luokka:Isonkyrön kulttuuri Luokka:Etelä-Pohjanmaan nähtävyydet
Susan B. Anthony List

Susan B. Anthony List (SBA List) on yhdysvaltalainen yleishyödyllinen yhteisö, joka pyrkii lopettamaan abortin Yhdysvalloissa. Sosiologi ja psykologi Rachel MacNair on järjestön perustaja. SBA Listin toimintaan kuuluu muun muassa abortinvastaisten naispoliitikkojen tukeminen. Järjestö on saanut nimensä sufferagetti ja kansalaisoikeusaktivisti Susan B. Anthonyltä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Susan B. Anthony Listin kotisivut Luokka:Abortinvastaiset järjestöt Luokka:Yhdysvaltalaiset järjestöt
Leopold Hägg

Leopold Gustaf Alexis Hägg (4. elokuuta 1885 Oulu – 18. tammikuuta 1974 Asikkala) oli suomalainen agronomi ja eläintentäyttäjä. Hän perusti Asikkalan Urajärvellä toimineen Häggin Eläintäyttämön.Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 30091Häggin Eläintäyttämän museo Eva Pursioinen : Täytettyjä lintuja ja hirvenpäitä. Sakari Hägg kasvoi kemikaalihöyryjen ja eläintenraatojen keskellä, Yle Egenland-matkakohde 2019 Leopold Häggin vanhemmat olivat pankinjohtaja, konsuli Hjalmar Wilhelm Hägg ja Anna Matilda Hägg (Pruntsi). Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Kemin yhteiskoulusta yksityistodistuksella. Hägg aloitti eläintentäyttämisen jo 12-vuotiaana metsänhoitaja Petter Östringin (1843–1904) opastamana ja 15-vuotiaana hän sai palkinnon täyttämistään linnuista Oulun teollisuusnäyttelyssä. Hän muutti 1915 Asikkalan Urajärven kylään Korpinpohjan tilalle ja harjoitti siellä maanviljelystä ja maatalouskoneiden myyntiä. Hägg aloitti myös ammattimaisen eläintentäyttämisen ja hankki sitä varten kirjallista materiaalia amerikkalaiselta eläintentäyttämiskoululta The North Western School of Taxidermy. Hägg siirsi työskentelytilansa uuteen, vuonna 1929 valmistuneeseen tilavaan kaksikerroksiseen ateljeerakennukseen. Hänen yrityksensä toimi nimillä Häggin Preparatorio, Lehtoranta sekä Korpinpohjan Eläintäyttämö. Häggiä avustivat työssä hänen vaimonsa Alma ja poikansa Pertti Hägg (1916–1983). Häggin eläintäyttämö toimi vilkkaasti aina 1960-luvulle saakka ja sieltä toimitettiin täytettyjä eläimiä muun muassa kouluille opetusvälineiksi. Leopold Häggin kuoltua Pertti Hägg jatkoi päätoimisena eläintentäyttäjänä aina vuoteen 1983 saakka. Myös Häggin pojanpojat Olavi (1938–2011) ja Markku (s.1941) ovat toimineet eläintentäyttäjinä. Nykyisin Asikkalan Urajärvellä toimii kesäisin avoinna oleva Häggin Eläintäyttämön museo, jota hoitaa Olavi Häggin poika Sakari Hägg. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Petter Östring == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Häggin Eläintäyttämön museo Facebookissa * Häggin eläintäyttämön museossa voi hypätä menneisyyteen, Seutu4 16.7.2019 * Kuolleita mutta kuitenkin kuin eläviä, Seura, 28.04.1937, nro 17, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset käsityöläiset Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Weesen

Weesen on kunta ja vanha kaupunki Itä-Sveitsissä, Sankt Gallenin kantonissa. Siellä on vajaat 2 000 vakinaista asukasta. == Sijainti== Weesen sijaitsee Walenseen länsipäässä ja järven pohjoispuolella kohoavilla Churfirstenvuorilla, jotka ovat osa Appenzellin Alppeja. Etelässä kunta rajoittuu Linthkanavaan, joka on Maagjoen oikaisu-uoma Walenseestä Zürichinjärveen. == Historiaa == Weesen sijaitsee strategisella paikalla Alppien yli Churiin ja edelleen Zürichin kautta Pohjois-Sveitsiin johtavalla kauppareitillä. Tavarat kuljetettiin Walenseen poikki vesitse, sillä järven pohjois- ja etelärannat ovat hyvin jyrkkiä, käytännössä mahdottomia tavarankuljetukseen. Weesenillä sai kaupunkioikeudet ensi kerran 1300-luvun lopulla. == Liikenne == Moottoritie A3 ja SBB:n rautatie Zürichistä kohti Churia kulkevat Linthkanavan eteläpuolitse Weesenin eteläpuolella. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka: Sankt Gallenin kantonin kunnat
Doug LaMalfa

Douglas Lee LaMalfa (s. 2. heinäkuuta 1960 Oroville, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka on edustanut Kalifornian 1. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 2013 lähtien. Hän on naimisissa Jill LaMalfan kanssa. Pariskunnalla on neljä lasta. == Lähteet == === Viitteet === == Aiheesta muualla == * LaMalfan viralliset kotisivut Luokka:Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Kalifornialaiset poliitikot Luokka:Elävät henkilöt
Yhdystie 2560

Yhdystie 2560 on yhdystie joka kulkee Porin Noormarkusta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Laviaan. Tien pituus on 46 kilometriä. Tien osoitenimenä on Finpyyntie valtatien 23 kiertoliittymästä yhdystien 2555 kiertoliittymään, Laviantie vanhalle Porin ja Lavian kuntarajalle, Noormarkuntie Tuunajärventien risteykseen, ja Riihontie koko loppumatkan eli kantatien 44 risteykseen. ==Lähteet== 2560 Luokka:Porin liikenne
Jasskoje

Jasskoje tai Jassy () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella. == Maantietoa == Järvi on 5,9 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 5,69 neliökilometriä eli 569 hehtaaria. Kaakko-luode-suuntaisella järvellä on paljon niemiä ja esimerkiksi luoteispäässä Zuin () kylässä sijaitsee 700 metriä pitkä asuttu niemi. Levein niemi on muodostunut Ustjen () kylässä Velikajan joensuun ympärille, sillä se on yli 500 metriä pitkä ja samalla yli 600 metriä leveä. Velikaja mutkittelee niemellä ennen kuin se laskee järveen. Siinä on seitsemän saarta, joiden yhteispinta-ala on 29 hehtaaria. Suurimmat kolme saarta sijaitsevat luoteispäässä järveä rantojen lähettyvillä. Järvenselällä ei ole saaria lainkaan. Järven keskisyvyys on 11,5 metriä ja syvänteessä on 24 metriä syvää. Luoteispäässä sijaitsevat pikkukylät Zui ja Drakunovo (). Ustjen vastarannalla sijaitsevat vierekkäin Simonovo () ja Jassy. Kylien ympärillä ympärillä levittäytyvät peltomaat ja niityt ulottuvat rannoille asti. Muualla on metsämaata. Pustoškan ja Opotškan välinen maantie E95 eli P-23 kulkee järven lounaispuolella alle kahden kilometrin päästä ohite. == Luontoarvoja == Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, muikku, seipi, turpa, säyne, mutu, suutari, made, kiiski, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, punasalakka, ruutana, nieriä, simppu ja kymmenpiikki, sekä jokirapua on niukasti. Järven kivisellä pohjalla on hiekkaa ja silttiä. == Vesistösuhteita == Jasskoje sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven pohjoisosaan laskee pohjoisesta suo-oja, joka virtaa Jaškovon () kylän läpi. Itäisen kylän Gajevon () takaa suurelta Gajovkij Mohin () suolta lähtevät kaivetut ojat keräävät matkallaan peltolaueiden vesi ja johtavat ne järveen tulevan Veikajan uomaan ennen sen laskua järveen. Järven kaakkoispuolella sijaitsevan järven Golovinskoje () laskuojasta ei karttojen avulla voi päätellä mitään. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 730 tai 1 725 neliökilometriä . Suuri valuma-alue selittyy Velikajan valuma-alueella. Järvi on Velikajan läpivirtausjärvi, ja Velikaja jatkaa eteenpäin länsirannasta laskien kilometrin päässä Jezerištšeen. Uoman edellinen järvi on 10 kilometrin päässä sijaitseva Zavolotskoje. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Velikajan valuma-alue Luokka:Pustoškan piiri
Kilpailumanipulaatio

Kilpailumanipulaatio (tai tulosmanipulaatio, ottelumanipulaatio) on hyötymistarkoituksessa tehtyä vääristävää vaikuttamista urheilukilpailun tai ottelun kulkuun tai lopputulokseen. Manipuloinnin motiivina voi olla kilpailullinen menestys, urheiluvedonlyönti tai rahanpesu. Joskus mukana on kansainvälistä järjestäytynyttä rikollisuutta, joka muodostaa laajan ja tehokkaan verkoston ja käyttää hyväkseen eri maiden lainsäädäntöjen eroavaisuuksia. Kilpailumanipulaatiota pidetään uhkana, sillä sen katsotaan uhkaavan urheilun arvoja ja koskemattomuutta sekä vaarantavan maineensa menettäneiden urheiluseurojen toiminnan ja olemassaolon. Manipulointi voi olla eritasoista. Esimerkiksi tenniksessä vedonlyöjä voi tarjota pelaajalle rahaa koko ottelun häviämisestä tai vain tietyn pelin tai erän häviämisestä. Suurin osa kilpailumanipulaatiosta tapahtuu alemman tason kilpailuissa, sillä niissä on haavoittuvia tahoja, matalan palkkatason pelaajia tai urheilijoita, vähän televisio- ja medianäkyvyyttä sekä vähäinen yleisökiinnostavuus. Sopupeli on ottelumanipulaatiota, jossa vastakkain pelaavat joukkueet ovat keskenään sopineet ottelun lopputuloksesta. ==Katso myös== * Pesäpallon sopupeliskandaali * Suomen jalkapallon vedonlyöntiskandaali ==Lähteet== Luokka:Urheilu Luokka:Järjestäytynyt rikollisuus
Yhdystie 2555

Yhdystie 2555 on yhdystie joka kulkee Porin Ruosniemestä saman kaupungin alueella sijaitsevaan Noormarkkuun. Tien pituus on 10 kilometriä. Tien osoitenimenä on Ruosniementie yhdystien 2550 risteyksestä katuverkon päätekohtaan, Ahteentie Koliahteen pohjoislaidalle, ja Finpyyntie koko loppumatkan eli yhdystien 2560 kiertoliittymään. ==Lähteet== 2555 Luokka:Porin liikenne
Yhdystie 2471

Yhdystie 2471 on yhdystie joka kulkee Kokemäen Tulkkilasta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Sonnilaan. Tien pituus on 3 kilometriä. Tien osoitenimenä on Satakunnantie Risteentien risteykseen ja Sonnilantie koko loppumatkan eli valtatien 2 risteykseen. ==Lähteet== 2471 Luokka:Kokemäen liikenne
Yhdystie 2444

Yhdystie 2444 on yhdystie joka kulkee Ulvilan Friitalassa yhdystien 2443 kiertoliittymästä valtatien 2 sekä Tampere-Pori-radan ylittävän ylikulkusillan kautta yhdysteiden 2442 ja 2551 kiertoliittymään. Tien pituus on 500 metriä ja se sijaitsee lähes koko pituudeltaan edellä mainitulla ylikulkusillalla. Tien osoitenimenä on Siltatie koko matkalla. ==Lähteet== 2444 Luokka:Ulvilan liikenne
Zverino (järvi)

Zverino () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella. == Maantietoa == Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,15 neliökilometriä eli 115 hehtaaria. Järven pohjoisosassa on lahtimainen järvenosa ja myös eteläpäässä järvi kapenee kuin lahti. Järvessä ei ole saaria. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja syvänteessä on 6 metriä syvää. Järven länsirannassa sijaitsee asuinalue Holjuny (). Kaakkoispuolella järven luusuassa sijaitsee lomakeskus Alol , jonne pääsee Pustoškan ja Opotškan väliseltä maantieltä E95 eli P-23. Tie ohittaa järven sen eteläpäässä ja sen silta ylittää luusuassa Velikajan. Vastakkaiselle puolelle tietä jää pieni järvi Maloje Zverino (), jonka kautta Velikaja virtaa. Järvi on muutoin metsämaiden ympäröimä. == Luontoarvoja == Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, seipi, turpa, säyne, mutu, suutari, made, kiiski, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, punasalakka, ruutana, nieriä, simppu ja kymmenpiikki, sekä jokirapua, jota on niukasti. Järven pohja on hiekkaa, jonka päälle on laskeutunut mutaa. Järven ympäristössä on puolet metsämaata ja viljelymaata, josta osa pelloista on ilmakuvien perusteella pusikoitunutta. Rannat ovat hiekkarantoja. == Vesistösuhteita == Zverino sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven oma lähialue on pieni ja siihen sisältyy lampi Lomonosovskoje (), jonka laskuoja on johdettu järven pohjoispäähän. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 744 tai 1 800 neliökilometriä . Suuri valuma-alue johtuu Velikajasta, joka laskee järven läpi. Uoman edellinen järvi on Jasskoje ja seuraava on Jezerištšeen. == Huomautuksia == == Lähteet == Luokka:Pihkovan alueen järvet Luokka:Velikajan valuma-alue Luokka:Pustoškan piiri
Diritromysiini

Diritromysiini (C42H78N2O14) on makrolideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina esimerkiksi hengitystieinfektioiden hoitoon. ==Ominaisuudet ja käyttö== Diritromysiini muistuttaa rakenteeltaan erytromysiiniä. Se on erytromysyyliamiinin puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien proteiinisynteesiä. Teho grampositiivinen bakteereja vastaan on hieman heikompi kuin erytromysiinin, mutta teho eräitä gramnegatiivisia bakteereja vastaan voi olla parempi. Diritromysiiniä käytetään keuhkokuumeen keuhkoputkentulehduksen ja ihoinfektioiden hoitoon. ==Haittavaikutukset== Suurin osa diritromysiinin haittavaikutuksista on mietoja. Tyypillisiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, vatsakivut, ripuli ja pääkipu. ==Lähteet== Luokka:Makrolidit
Myrsky (etunimi)

Myrsky on suomalainen etunimi, joka on sekä naisen että miehen nimi. Se pohjautuu suomen kielen sanaan myrsky, joka tarkoittaa hyvin voimakasta tuulta. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Myrsky on annettu Suomessa etunimeksi yli kolmellesadalle henkilölle. Suurin osa heistä on syntynyt 2000–2010-luvuilla, jolloin luontoaiheiset, suomenkieliset ja yksilöllisyyttä korostavat nimet ovat olleet trendikkäitä. Myrskyllä ei ole virallista suomenkielistä nimipäivää. Hevosten nimipäiväkalenterissa Myrskyn nimipäivä on 10. marraskuuta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Etunimien taivutus: Myrsky (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu) Luokka:Etunimet
Latinalaisen Amerikan kirjallisuus

Latinalaisen Amerikan kirjallisuus on Latinalaisen Amerikan alueella kirjoitettua proosaa, runoutta ja näytelmiä. Ennen siirtomaa-aikaa alueen kulttuureilla ei ollut käytössä kirjainmerkkejä, joten runous, virret, legendat ja näytelmät olivat suullista perinnettä. Siirtomaiden varakuninkailla oli eurooppalaistyyliset hovit, joissa runous ja kirjallisuus kukoisti. 1500-luvulla alueelle perustettiin yliopistoja. Kolumbuksen, Hernán Cortésin ja muiden löytöretkeläisten ja valloittajien kirjeet levisivät Euroopassa ja levittivät tietoa Latinalaisesta Amerikasta. Kirjallisuus oli enimmäkseen sidoksissa eurooppalaisen kirjallisuuden kehitykseen, mutta vuosien varrella syntyi myös lähtökohdiltaan latinalaisamerikkalaisia suuntauksia kuten barokkiin liittyvä Barroco de Indias ja nicaragualaisen Rubén Daríon johtama modernismo. 1920-ja 1930-luvuilla eri maiden runoilijat muodostivat ryhmiä ja perustivat aikakauslehtiä. Kärkinimiin kuuluivat chileläinen Pablo Neruda (1904–1973), meksikolainen Octavio Paz (1914–1998) ja argentiinalainen Jorge Luis Borges. Samaan aikaan kun runous suuntautui kaupunkilaiseen avantgardeen, proosakirjallisuudessa kukoisti maaseudusta kertova sosiaalinen realismi. Myös ihmisen luontosuhde oli suosittu aihe. Brasiliassa Jorge Amado (1912–2001) kirjoitti kaakaontuotannosta. Latinalaisen Amerikan kirjallisuudessa kultakausi eli “boom” ajoittuu noin vuosille 1946–1970. Kultakauden kirjailijoita olivat Gabriel García Márquez, Mario Vargas Llosa, Carlos Fuentes, José Donoso, ja Julio Cortázar joiden teokset levisivät Espanjaan ja sieltä espanjankielisen maailman ulkopuolelle. Gabriel García Márquezin pääteoksesta Sadan vuoden yksinäisyys (1967) tuli kultakauden keskeinen teos, jopa niin, että maaginen realismi, eli fantastisten aiheiden käyttäminen realistisessa kerronnassa, nähtiin ainoana oikeana latinalaisamerikkalaisena kirjallisuutena. Kultakauden kirjallisuudelle tyypillistä oli myös machokulttuurin korostaminen. Sotilasvallankaappausten jälkeen ja muulloinkin monet poliittisesti aktiiviset kirjailijat ja runoilijat lähtivät maanpakoon, ja tekivät samalla eteläamerikkalaista kirjallisuutta tunnetuksi muilla mantereilla. 2000-luvulla on noussut esille uusi sukupolvi, jolla ei ole omakohtaisia kokemuksia köyhästä lapsuudesta maaseudulla tai elämästä diktatuurin alla. Sen sijaan he kuvaavat elämää suurkaupungeissa ja enemmän tai vähemmän eksentristen päähenkilöidensä elämää. Tässä sukupolvessa on monia naiskirjailijoita. == Nobelin kirjallisuuspalkinto == Nobelin kirjallisuuspalkinto on myönnetty kuudelle Latinalaisen Amerikan kirjailijalle ja kahdelle karibialaiselle: * Gabriela Mistral, Chile (1945) * Miguel Angel Asturias, Guatemala (1967) * Pablo Neruda, Chile (1971) * Gabriel García Márquez, Kolumbia (1982) * Octavio Paz, Meksiko (1990) * Derek Walcott Saint Lucia (19929 * V.S. Naipaul, Trinidad (2001) * Mario Vargas Llosa, Peru (2010) == Lähteet == Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Mikko Röppänen

Mikko Röppänen on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Röppänen pelasi Superpesistä kaudella 1995 ja kausilla 2000-2008. Hän edusti urallaan Kankaanpään Mailaa, Loimaan Palloilijoita ja Hyvinkään Tahkoa. Hyvinkään Tahkossa pelatessaan Röppänen voitti SM-kultaa kauden 2007 päätteeksi. Röppänen pelasi urallaan 215 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 28 tavallista juoksua, toi 152 juoksua ja keräsi 802 kärkilyöntiä. Hän pelasi 66 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi 50 juoksua ja keräsi 243 kärkilyöntiä. Lisäksi Röppänen pelasi 21 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi 24 juoksua ja keräsi 88 kärkilyöntiä. ==Lähteet== * http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=451&view;=pelaajakortti * https://www.pesis.fi/pesis-info/historia/mitalistit/ Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
La Côte-Saint-André

La Côte-Saint-André on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Grenoblesta luoteeseen. La Côte-Saint-André on Bièvren tasangon pääkaupunki. == Nähtävyyksiä == Säveltäjä Hector Berlioz on syntynyt La Côte-Saint-Andréssa. Hänen kunniakseen on perustettu vuosittainen kansainvälinen sinfoniamusiikin festivaali Festival Berlioz. Festivaalin keskuspaikka on Château de La Côte- Saint-André, joka tunnetaan myös nimellä Château Louis XI. Sen rakennuttamisen alueen puolustamiseksi sekä asuinlinnaksi päätti Savoijin kreivi Filip I vuonna 1260. Linna valmistui vuonna 1281, ja sen suunnitteli arkkitehti Jacques de Saint-Georges. Kunnassa on myös hänelle omistettu museo Musée Hector-Berlioz, jossa voi tutustua hänen elämään ja työhön. Museorakennus on hänen syntymäkotinsa. Paikallinen Cherry Rocher -tislaamon juuret juontavat vuoteen 1705 saakka Ludvig XIV hallintokaudelle. Yritys on ollut alusta saakka menestyvä. Sen tuotteita on toimitettu Grenoblen arvohenkilöille suuriin tapahtumiin, kuten kuninkaallisiin vierailuihin ja Dauphinin suvun häihin. Jean Anthelme Brillat-Savarin sanoi vuonna 1828, että Ranskan parhaat liköörit tehdään La Côte-Saint-Andréssa. Tislaamon museo Musée des liqueurs on avoinna vierailijoille. Siellä pääsee tutustumaan tehtaan historiaan, ja siellä näytteillä muun muassa vanhoja etikettejä ja julisteita. == Tunnettuja kuntalaisia == *Louis Berlioz (1776-1848), lääkäri, joka ensimmäinen ranskalaisena käytti akupunktiota. Hector Berliozin isä *Hector Berlioz (1803-1869), säveltäjä *Johan Barthold Jongkind (1819-1891), alankomaalainen taidemaalari *Jean-Baptiste Davaux (1742-1822), säveltäjä Tiedosto:Concert_à_Pupetières.jpg|Festival Berlioz Tiedosto:Château_Louis_XI_de_la_Côte_Saint_André.jpg|Château de La Côte-Saint- André Tiedosto:Musée_Berlioz_2019_abc1.jpg|Musée Hector-Berlioz Tiedosto:La_Côte_Saint-André_musée_des_liqueurs.jpg|Musée des liqueurs ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Isèren kunnat
Julia (kirja)

Julia on Peter Straubin kirjoittama romaani vuodelta 1975.Stephen King: Danse Macabre (uudelleenpainos, sivu 267). Gallery Books, 2010. ISBN 9781439170984 Se on hänen kolmas kirjoittamansa romaani ja ensimmäinen kauhuromanttisella tyylillä kirjoitettu teos, jonka viitoittamalla tiellä Straub jatkoi.S.T. Joshi: The Modern Weird Tale: A Critique of Horror Fiction (sivut 202–205). McFarland, 2001. ISBN 9780786409860 Se kertoo miehestään eron ottaneen ja tyttärensä menettäneen Julia Loftingin tarinan hänen ostettua Lontoosta uudeksi kodikseen talon, joka muuton myötä tulee paljastaneeksi hänelle salatun, kammottavan historiansa, johon Julia enemmässä tai vähemmässä määrin entuudestaan liittyy. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 1977 kanadalaisbrittiläinen elokuva Julian painajainen, jonka on ohjannut Richard Loncraine ja jossa näytteli pääosaa Mia Farrow ja Keir Dullea. == Aiheesta muualla == * Julia Kirjasampo-sivustolla. * Julia Risingshadow-sivustolla. ==Lähteet== Luokka:Goottilaiset romaanit Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuromaanit Luokka:Vuoden 1975 kirjat
Bressieux

Bressieux on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône- Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 54 kilometriä Grenoblesta luoteeseen. Tämän pienen kunnan tärkein nähtävyys on linna Château de Bressieux. Feodaaliaikaisen punatiilisen linnan rauniot korkealla mäellä hallitsevat kunnan näkymiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Isèren kunnat