EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Santamäen kartano

Santamäen kartano on Lopen Launosten kylässä sijaitseva kartano. Kartano muodostettiin vähitellen 1800-luvun kuluessa, kantatilana oli kolmannes Seppälän säteriratsutilaa. Kartanon yhteydessä on ollut myös teollista toimintaa.Museovirasto : Valtakunnalisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Loppi, Santamäen kartanomaisema Vuonna 1889 Hjalmar G. Paloheimo (Brander) meni naimisiin Santamäen kartanon tyttären Elin Hernbergin kanssa ja hän osti samalla kartanon sen omistaneelta Hernbergin perikunnalta. Vuonna 1890 Paloheimo perusti kartanon yhteyteen yksiraamisen sahalaitoksen ja 1890-luvun puolivälissä vielä pienen tiilitehtaan aluksi kartanon omia tarpeita varten. 1900-luvun alussa Paloheimon teollisen toiminnan painopiste siirtyi Riihimäelle jossa hän oli muun muassa osakkaana Riihimäen lasitehtaassa. Paloheimo avioitui leskeksi jäätyään Kormun kartanon tyttären Ida Anderssonin kanssa ja samalla myös tämä kartano siirtyi hänen haltuunsa. Tässä vaiheessa kartanon koko oli noin 6 000 hehtaaria.Santamäen kartano kaupan Lopella, Hämeen Sanomat 19.9.2015 Vuonna 1907 valmistui kapearaiteinen Riihimäen–Lopen rautatie, joka kulki Santamäen kartanon kautta Lopen Kesijärveltä Riihimäen rautatieasemalle. Rata oli aluksi hevosvetoinen rillirata mutta vuonna 1911 alkoi höyryveturien käyttö radalla. Santamäen kartanoalueella sijaitsee kolme eri-ikäistä päärakennusta. Rakennuksia ympäröi puisto ja alue on rajattu kiviaidalla. Vanhin päärakennus on mahdollisesti peräisin 1700-luvulta ja sitä laajennettiin useassa vaiheessa 1800-luvulla. Vuonna 1894 valmistuneen toisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti H. R. Helin. Uusin rapattu tiilinen päärakennus valmistui 1920, suunnittelija oli arkkitehti Yrjö Sadeniemi. Tämän rakennuksen nykyinen ulkoasu on peräisin vuodelta 1933. Talousrakennuksiin kuuluu muun muassa 1870-luvulta peräisn olevat hirsiset viljamakasiini ja talli sekä 1890-luvulta peräisin oleva vesitornirakennus. Kartanon työväen asuinrakennukset ovat peräisin 1890- ja 1910-luvulta. == Lähteet == Luokka:Suomen kartanot Luokka:Lopen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1700-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Vieno Levänen

Vieno Levänen-Sandelin (, 1. syyskuuta 1911 Hancock – 30. toukokuuta 1998) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden ja laulujen suomentaja. Vieno Levänen syntyi amerikansuomalaiseen työläisperheeseen, joka palasi Suomeen vuonna 1920. Levänen kävi koulunsa Kotkassa ja opiskeli vuosina 1929–1932 Helsingin yliopistossa harrastaen myös kieliä ja musiikkia. Perhe muutti Petroskoihin vuonna 1932, ja samana vuonna Levänen meni naimisiin näyttelijä Alarik Sandelinin kanssa. Levänen työskenteli säestäjänä Petroskoin radiossa, opetti suomea ja käänsi aluksi saksasta ja myöhemmin myös venäjästä. Hänen miehensä kuoli vuonna 1937 ja isä ammuttiin vuonna 1938. Levänen, hänen äitinsä ja kaksi lastaan karkotettiin Petroskoista Puudosin piiriin ja edelleen Tšeboksaryyn. Sodan aikana perhe oli evakossa Permin alueella. Palattuaan Petroskoihin vuonna 1946 Levänen työskenteli radion toimittajana ja kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Vuonna 1950 hän siirtyi suomenkielisen kaunokirjallisuuden toimittajaksi kirjakustantamoon. Levänen on suomentanut paljon venäläistä ja neuvostokirjallisuutta sekä sanoittanut lauluja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1955. ==Lähteet== Luokka:Suomentajat Luokka:Venäläiset kääntäjät Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Marco Wörgötter

Marco Wörgötter (s. 16. lokakuuta 2002) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Kitzbüheler SC:tä. Wörgötter voitti nuorten talviolympialaisissa 2020 Lausannessa sekä normaalimäen että sekajoukkuemäen kultaa. Maailmancupissa hän debytoi helmikuussa 2020 Sapporossa sijoittuen heti ensimmäisessä kilpailussaan pisteille ollen 22:s. Continental Cupissa hän on ollut parhaimmillaan 13:s. == Lähteet == * * Marco Wörgötter Itävallan hiihtoliiton sivuilla Luokka:Itävaltalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Helinä Rautavaaran museo

pienoiskuva|Meksikon ja Guatemalan esillepanoa Helinä Rautavaaran museossa. Helinä Rautavaaran museo on etnografinen museo Espoossa. Se on toiminut kauppakeskus Entressen tiloissa syksystä 2019. https://www.kulttuuriespoo.fi/fi/event/29681-helina-rautavaaran-museon- avajaiset Helinä Rautavaaran nimelle omistettu museo esittelee maailmankulttuureita järjestämällä vaihtuvia näyttelyitä sekä erilaisia tapahtumia, työpajoja ja seminaareja. == Historia == Museo avattiin Tapiolassa, Weegee-talon kolmannessa kerroksessa kesäkuussa 1998. Vuonna 2006 se siirtyi Weegeen toiseen kerrokseen. Vuonna 2017 kokoelmat siirtyivät Näyttelykeskus Weegeen yhteydessä sijainneeseen väliaikaiseen tilaan Ahertajankuja 4:ssä, jossa kokoelmanäyttely Leiri kertoi yhteisöjen voimasta ja kyvystä selviytyä muuttuvassa maailmassa esittelemällä sekä Helinä Rautavaaran kokoelmaa että museolle lahjoitettua esineistöä. Näyttelyn seitsemän ”telttaa” kätkivät sisälleen yhteisöilleen merkityksellisiä esineitä. Länsiafrikkalaiset tanssipuvut, capoeiera-soittimet ja bengaliyhteisön Durga-alttari ovat elävää kulttuuriperintöä ja yhdyssiteitä eri puolilla maailmaa asuvien ihmisten välillä. === Keskustelu ja kritiikki === Syyskuusta 2007 asti Espoon kaupungin koulutoimi on vaatinut koululaisten vanhemmilta luvan siihen, että lapset voivat kouluaikana osallistua kulttuuri- ja liikuntapolku KULPS:n puitteissa järjestettävälle vierailulle Helinä Rautavaaran museoon. Päätöksen perusteena oli huoli lasten altistumisesta vieraille uskonnollisille tavoille. Museon kanta on, että sen tiloissa harjoitetaan ainoastaan sivistystointa – ei siis minkäänlaisia uskonnollisia menoja. Päätös liittyy pitkäaikaiseen keskusteluun Helinä Rautavaaran elämäntyöstä sekä vieraita kulttuureja koskevan tiedon roolista perusopetuksessa. === Tanssiteos === Elokuussa 2010 sai Louhisalissa ensi- iltansa espoolaisen tanssiteatterin Glims & Glomsin esitys Helinä, joka kertoo itseoppineesta antropologista ja uskontotieteilijästä. Helinän koreografian on tehnyt Simo Heiskanen, joka myös esittää vanhaa Helinää, teoksen kertojaa.Kansatieteilijä Helinä Rautavaara herää henkiin tanssiteatterissa. Helsingin Sanomat 18.8.2010. == Lähteet == *Helinä Rautavaaran museo ===Viitteet=== Luokka:Suomen museot Luokka:Espoon museot
Tyyne Perttu

Tyyne Perttu (, 27. syyskuuta 1918 Lappeenranta – 12. huhtikuuta 1975) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja. Perttu syntyi maalarin perheeseen, joka muutti Neuvostoliittoon Tyynen ollessa kolmetoistavuotias. Keskikoulun jälkeen hän meni opiskelemaan Leningradin farmakologiseen instituuttiin, mutta joutui jättämään sen kesken. Vuonna 1940 Perttu siirtyi Petroskoihin, jossa hän työskenteli aluksi kirjakustantamon toimittajana ja sittemmin Totuus-lehden kääntäjänä. Perttu on suomentanut paljon neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta. Työskennellessään Neuvosto-Karjala -lehdessä hän toimi myös Petroskoin kaupunkineuvoston edustajana. Perttu palkittiin lehdessä julkaistusta artikkelisarjasta vuonna 1969 ja seuraavana vuonna hän sai Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen. Perttu hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1956 ja hän kuului myös Neuvostoliiton journalistiliittoon. ==Lähteet== Luokka:Suomentajat Luokka:Venäläiset kääntäjät Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Beardsley

Beardsley voi tarkoittaa seuraavia: * Beardsley (Minnesota), * Aubrey Beardsley (1872–1898), englantilainen kuvittaja ja kirjailija * Peter Beardsley (s. 1961), englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Curium(III)oksalaatti

Curium(III)oksalaatti tai curiumoksalaatti Cm2(C2O4)3 on radioaktiivisen alkuaine curiumin oksalaatti. Se esiintyy tavallisesti kidevedellisenä dekahydraattina Cm2(C2O4)3·10H2O. Curium(III)oksalaattia voidaan valmistaa saostamalla Cm3+-ioneja sisältävä liuos oksaalihapolla: :\mathrm{2\ Cm^{\,3+}\ + 3 \ H_2C_2O_4 +\ 10 \ H_2O \longrightarrow 2\ Cm_2(C_2O_4)_3\ \text{·} \ {10}\ H_2O \ + 6\ H^{\,+}} Dekahydraatti muuttuu vähitellen tyhjiössä kidevedettömäksi 280 °C lämpötilassa. Jos sitä lämmitetään edelleen 360 °C lämpötilaan, muodostuu curiumkarbonaattia: :\mathrm{Cm_2(C_2O_4)_3\ \text{·} \ {10}\ H_2O \ \xrightarrow {280\, {}^{\circ}C} \ Cm_2(C_2O_4)_3 + 10\ H_2O} :\mathrm{Cm_2(C_2O_4)_3\ \xrightarrow {360\, {}^{\circ}C} \ Cm_2(CO_3)_3 + 3\ CO_2} Hydratoitunut oksalaatti liukenee alkalimetallien karbonaattiliuoksiin. Suuren radioaktiivisuuden vuoksi vasta muodostunut curiumoksalaatti muuttuu radiolyysillä karbonaatiksi muutaman tunnin kuluessa. Curiumoksalaattia käytetään valmistettaessa curium(IV)oksidia CmO2 curium(III)hydroksidista Cm(OH)3. Curiumoksalaatin ominaisuuksia on tutkittu käytetyn ydinpolttoaineen käsittelyä varten. Curiumionit, joihin on sekoittunut epäpuhtautena plutoniumia ja amerikiumia pitkän varastointiajan kuluessa, voidaan erotella liuoksista hyvällä saannolla (jopa 99,4 %) oksalaatin saostamisen avulla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *PubChem: Curium;oxalic acid Luokka:Curiumyhdisteet Luokka:Oksalaatit
Risi

Risi voi tarkoittaa seuraavia: ;sukunimenä: * Dino Risi (1916–2008), italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja * Edward Gabriel Risi (s. 1969), eteläafrikkalainen roomalaiskatolinen piispa * Marco Risi (s. 1951), italialainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja ;muita merkityksiä: * Risi Competizione, italialais-yhdysvaltalainen kilpatalli. Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Liu xing hua yuan

Liu xing hua yuan voi tarkoittaa seuraavia: * Liu xing hua yuan, CTS:n esittämä taiwanilainen televisiosarja vuodelta 2001 * Liu xing hua yuan, Hunan TV:n esittämä kiinalainen televisiosarja vuodelta 2018
Carl Samuel Nottbeck

Carl Samuel Nottbeck (13. syyskuuta 1779 Tallinna – 1. elokuuta 1847 Pietari) oli baltiansaksalainen liikemies. Hän oli Suomen tuottoisimman tehtaan Finlayson & Co:n omistajajohtaja ja Suomen Nottbeck-suvun kantaisä. ==Perhe== Carl Samuel Nottbeck oli viidennen polven tallinnalainen. 1800-luvun alussa hän muutti Pietariin. Hän solmi avioliiton Charlotta Dorotea von zur Mühlenin kanssa, joka oli myös baltiansaksalainen, tallinnalaisen raatimiehen tytär. He asuivat Pietarin Vasilinsaaressa ja saivat yksitoista lasta. Heidän kotinsa oli uskonnollinen, ja siellä järjestettiin gossnerilaisten hartaushetkiä. Nottbeckien kotikielenä Pietarissa oli saksa, mutta kodin ulkopuolella puhuttiin ranskaa ja venäjää. Nottbeck johti Pietarissa perustamaansa kauppahuonetta, jolla oli oikeus harjoittaa ulkomaankauppaa. ==Finlayson== Vuonna 1836 Nottbeck osti Finlaysonin puuvillatehtaan yhdessä Georg Adolf Rauchin kanssa. Lisäksi heillä oli äänetön yhtiökumppani englantilainen William Wheeler. Finlaysonin ostoa oli järjestelemässä baltiansaksalainen Ferdinand Uhde, josta tuli Finlaysonin isännöitsijä. Heitä kaikkia, kuten yrityksensä myynyttä James Finlaysonia, yhdistivät uskonnolliset verkostot. Nottbeck vastasi yhtiön tuotteiden myynnistä ja markkinoista Venäjällä ja toimi koko yhtiön johtajana. Hänen aikanaan alkoi yhtiön voimakas kehittäminen. Tuotantotiloja rakennettiin ja tuotantoa kasvatettiin Tampereella, vaikka Nottbeck ei tiettävästi koskaan käynyt siellä. Sen sijaan hän lähetti toiseksi vanhimman poikansa Wilhelmin jo vuonna 1836 Tampereelle Ferdinand Uhden mukana perehtyäkseen tehtaan toimintaan ja johtamiseen. Vanhin poika Carl työskenteli Finlaysonin Pietarin konttorissa. Muut lapset eivät työskennelleet yhtiössä. == Lähteet== Luokka:Finlayson Luokka:Baltiansaksalaiset Luokka:Venäläiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1779 syntyneet Luokka:Vuonna 1847 kuolleet
Eero Kuitunen

Eero Kuitunen (s. 15. lokakuuta 1997 Vantaa) on suomalainen pesäpalloilija. Kuitunen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Imatran Pallo-Veikkoja. Kuitunen pelaa ulkopelissä etukentällä. Hänen kasvattajaseuransa on Keravan Pesis- Juniorit. Kaudella 2018 alkaneella urallaan Superpesiksessä Kuitunen on pelannut 32 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt yhden kunnarin ja viisi tavallista juoksua, tuonut 19 juoksua ja kerännyt 66 kärkilyöntiä. Kolmessa pelaamassaan pudotuspelissä Kuitunen on kerännyt yhden kärkilyönnin. Ennen debyyttiä Superpesiksessä Kuitunen pelasi Ykköspesistä Haminan Palloilijoissa Kuitunen valittiin B-nuorten Itä-Länsi-otteluun vuosina 2014 ja 2015. == Lähteet == * https://www.koskenkorvanurheilijat.fi/kuitunen-eero * http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=8111&view;=pelaajakortti Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Multamäen rautatieasema

Multamäen rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Kouvolan Kuusankoskella, Multamäellä. Se perustettiin seisakevaihteena 4. marraskuuta 1910. Vuonna 1946 se miehitettiin ja muutettiin kohtauspaikaksi, koska Kouvolan ja Mikkelin välisellä rataosuudella oli pitkiä osuuksia ilman kohtauspaikkaa. Paikalle rakennettiin vaatimaton asemarakennus, jonka suunnitteli Jarl Ungern. Miehitys lopetettiin vuonna 1963 ja rata Voikkaalle rakennettiin alkamaan Multamäeltä 1970. Henkilöliikenne lakkautettiin 1. kesäkuuta 1980 ja rata Voikkaalle purettiin 1981. Junakohtaukset Multamäellä lopetettiin ja ratapiha purettiin vuonna 2000. Liikennepaikka lakkautettiin 9. lokakuuta 2001. == Lähteet == Luokka:Kouvolan rautatieliikennepaikat Luokka:Kymenlaakson lakkautetut rautatieliikennepaikat Luokka:Kuusankoski
Alexander Gripenberg

Alexander Gripenberg (28. toukokuuta 1879 Pultava Venäjä – 9. helmikuuta 1935 Sedjenane, Tunisia) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri. (Viitattu 1.2.2020) Alexander Gripenbergin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali Oskar Ferdinand Gripenberg ja Katarina (Hedvig Ida Angelique) Lundh. Gripenberg valmistui keisarin paašikoulusta, ylennettiin aliluutnantiksi ja määrättiin palvelukseen Henkivartioväen ratsastavaan tykistöprikaatiin 1898. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1902 ja komennettiin alikapteenina 9. Itä-Siperian tarkk’ampujatykistöprikaatiin, jossa hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905. Hän haavoittui sodassa niin, että hänen toinen jalkansa amputoitiin. Gripenberg tuli vuoden 1905 alussa tykistön ylitarkastaja suuriruhtinas Sergei Mihailovitš Romanovin adjutantiksi ja siirrettiin luutnanttina Henkivartioväen ratsastavan tykistöprikaatin upseeriluetteloihin. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1906 ja kapteeniksi 1911. Gripenberg määrättiin Henkivartioväen ratsastavaan tykistöprikaatiin 1912 ja ylennettiin everstiksi. Hän erosi sotapalveluksesta 1914, mutta palasi ensimmäisen maailmansodan aikana palvelukseen 1915 suuriruhtinas Sergei Mihailovitšin adjutantiksi. Hän oli maailmansodan aikana myös kevyen mörssäritykistödivisioonan komentaja vuoteen 1917, jolloin hän erosi sotapalveluksesta kenraalimajurina. Hän siirtyi sitten Ranskaan ja toimi Ranskan valtion tierakentamisen johtajana Tunisiassa aina kuolemaansa saakka. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet
Eugen Gripenberg

Eugen Gripenberg (s. 7. syyskuuta 1859 Simbirskin kuvernementti Venäjä – ?) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri. (Viitattu 1.2.2020) Eugen Gripenbergin vanhemmat olivat eversti, valtioneuvos Carl August Edvard Gripenberg ja Eudoxia Lunina ja puolisot 1886–1890 Elisabet Henriette Maria Natalia Sofia Baumgarten ja vuodesta 1895 Helena Paulovna Šumeikova. Gripenberg valmistui keisarin paašikoulusta, ylennettiin aliluutnantiksi ja määrättiin Henkivartioväen 3. krenatööritykistöprikaatiin 1880. Vänrikkinä hänet siirrettiin Henkivartioväen 2. tykistöprikaatiin seuraavana vuonna, ylennettiin aliluutnantiksi 1884 ja luutnantiksi 1885. Hänet komennettiin 2. reservitykistöprikaatin 5. henkivartioväen patteriin 1891, ylennettiin alikapteeniksi 1893 ja kapteeniksi 1895. Samana vuonna hän myös tuli Henkivartioväen 3. tykistöprikaatin palvelukseen, mutta siirrettiin 1897 Henkivartioväen 2. tykistöprikaatiin. Hänet nimitettiin 1900 Henkivartioväen 3. tykistöprikaatin 2. patterin päälliköksi ja ylennettiin samana vuonna everstiksi. Gripenberg osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905. Vuonna 1907 hänet määrättiin Henkivartioväen 2. tykistöprikaatin komentajaksi ja ylennettiin kenraalimajuriksi. Hän erosi sotapalveluksesta 1910, mutta palasi ensimmäisen maailmansodan aikana palvelukseen, toimien 2. tykistöprikaatin esikuntapäällikkönä 1914–1915. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1859 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Johan Fredrik Sebastian Gripenberg

Johan Fredrik Sebastian Gripenberg (1. helmikuuta 1801 Köyliö – 4. kesäkuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri. (Viitattu 1.2.2020) Gripenbergin vanhemmat olivat majuri, tilanomistaja Nils Leonard Gripenberg ja Christina Gustava Rosbeck ja puoliso vuodesta 1826 Sofia Margareta Ascholin. Kenraaliluutnantti Johan Axel Gripenberg oli heidän poikansa. Johan Fredrik Sebastian Gripenberg tuli kersantiksi 1. Suomen jääkärirykmentin Turun pataljoonan Turun komppaniaan 1815, ylennettiin seuraavana vuonna porte-épée-vänrikiksi ja 1819 aliluutnantiksi rykmentin Hämeenlinnan pataljoonan Helsingin komppaniaan. Sieltä hänet kuitenkin siirrettiin pian 2. Suomen jalkaväkirykmentin Hämeenlinnan pataljoonan Janakkalan komppaniaan, vuonna 1820 1. Suomen jalkaväkirykmentin Vaasan pataljoonan Kokkolan komppaniaan ja 1821 edelleen mainitun pataljoonan adjutantiksi. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1823 ja määrättiin 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 2. Vaasan tarkk’ampujapataljoonan esikunnan adjutantiksi 1827. Vuonna 1830 hän siirtyi Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 3. komppaniaan. Gripenberg oli pataljoonansa mukana kukistamassa Marraskuun kansannousua Puolassa 1831–1832. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1832, kapteeniksi 1833 ja majuriksi 1834, jolloin hänet siirrettiin Savonlinnan suomenmaalaiseen jalkaväkirykmenttiin. Seuraavana vuonna hän siirtyi 2. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja 6. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan vuonna 1838. Hänestä tuli 3. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentaja vuonna 1841, everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1845 ja everstiksi 1852. Vuonna 1855 hän siirtyi komentajaksi 5. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan, joka osallistui Krimin sodan aikana 1855 Helsingin puolustamiseen. Gripenberg määrättiin 2. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi 1857. Tästä tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina elokuussa 1862. Gripenberg edusti aatelissäädyssä Knorring-sukua valtiopäivillä 1863–1864.Eduskunta. Alla armahan lakimme – Valtiopäivät 1863–1864. Edusmiehet kartalla. Viitattu 10.4.2021. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1801 syntyneet Luokka:Vuonna 1865 kuolleet
Kerttu Juntunen

Kerttu Kyhälä-Juntunen (, 12. maaliskuuta 1924 Kiiskilampi, Oulun lääni – 14. heinäkuuta 1994) oli neuvostoliittolainen kirjallisuuden suomentaja. Kerttu Juntunen syntyi kansanedustaja Kalle Kyhälän maanviljelijäperheeseen. Lapuan liike kyyditti hänen isänsä Neuvostoliittoon vuonna 1930. Kerttu ja hänen äitinsä muuttivat vuonna 1931 Alavoiseen, jonne isä perusti sovhoosin. Vuonna 1934 perhe muutti Petroskoihin. Isä pidätettiin vuonna 1938 ja Kerttu karkotettiin äiteineen Äänisjärven Hirvisaarelle, josta he siirtyivät Soutjärven piiriin. Kerttu kävi metsätöissä ja pääsi seuraavana vuonna palaamaan Petroskoihin, jossa hän työskenteli lähettinä ja kirjastonhoitajana. Jatkosodan aikana Juntunen oli evakkona Kemerovon alueella. Palattuaan Petroskoihin vuonna 1945 hän työskenteli kirjastossa, kirjankuvittajana ja osallistui taidenäyttelyihin. Vuonna 1955 Juntunen pääsi opiskelemaan Petroskoin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden laitokselle. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjallisuustoimittajana ja kääntäjänä. Juntunen on suomentanut neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta sekä kirjallisuus- ja yhteiskuntatieteellisiä teoksia. Juntunen hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1986. Hänelle on myönnetty Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimi. Juntusen muistelmat ilmestyivät vuonna 1991 Carelia-aikakauslehdessä. ==Kirjallinen tuotanto== * K. Kyhälä-Juntunen: "Siperian vuodet: Muistelmia". Carelia. N:o 4, 1991 ja N:o 11 1992. S. 4-31 * K. Kyhälä-Juntunen: "Kaksi vanhaa: Kertomus". Carelia. 1994. N:o 6. S. 5 - Karjalan Sanomat. 23.6.1994 ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Pitkä päivätyö käännöskirjallisuuden vainiolla: [Kerttu Kyhälä-Juntusesta]. Carelia. 1994. N:o 3. S. 124-125. * Ettei kukaan olisi nähnyt: Kerttu Juntunen täyttää tänään 70 vuotta. Karjalan Sanomat. 12.3.1994 Luokka:Suomentajat Luokka:Venäläiset kääntäjät Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Kashiba

Kashiba () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Naran altaan länsireunalla. Lännessä sen alue nousee Nijōvuoren rinteille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Kashibassa on 79 272 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 24,26 neliökilometriä. Kashiba on alun perin maaseutumaista aluetta, jonne syntyi ennen toista maailmansotaa aluksi maanviljelijöiden sivutyönä tehtävää sukkien ja hiekkapaperin valmistusta. Kashiban maaseutukaupunki muodostettiin neljän kyläkunnan kuntaliitoksella vuonna 1956. Myöhemmin se on kasvanut voimakkaasti Osakan lähiönä. Kaupunkioikeudet Kashiballe myönnettiin vuonna 1991. Sinne on sijoittunut myös metalli- ja muoviteollisuutta. Tärkeä elinkeino on puutarhaviljely, joka tuottaa esimerkiksi vihanneksia, kakeja ja mansikoita. Kashiban kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Hiranotsuka-Anayaman kofun-hautakumpu, keisari Buretsun hautamausoleumi ja muut historialliset jäänteet. Eräs luonnonnähtävyys on Donzurubōn eroosion kuluttama tuffikivimuodostelma. Osa kaupungin alueesta kuuluu Kongō-Ikoma-Kisenin puolikansallispuistoon. Kashibaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja sekä Kintetsu-rautateiden Osaka- linja ja Minami-Ōsaka-linja. == Kuvia == Tiedosto:Kashima-jinja Kashiba201806.jpg|Kashima-jinja Tiedosto:Kitsui Shiroyama Kofun, zenkei.jpg|Kitsui Shiroyama-kofun Tiedosto:Dondurubo5.jpg|Donzurubōn kalliomuodostelmia Tiedosto:Platform of Goido Station.jpg|Goidōn rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Naran prefektuurin kaupungit
Y Bham Enuol

Y Bham Enuol (s. 1913) oli Vietnamin keskiylängön vähemmistökansojen asemaa ajanut aktivisti ja aseellisen Front Unifié de Lutte des Races Opprimées eli FULRO-järjestön komentaja. ==Elämäkerta== Y Bham Enuol syntyi vuonna 1913 Buon Ale An kylässä nykyisessä Vietnamissa ja tuolloisessa Ranskan Indokiinassa. Hän opiskeli ranskalaisessa lähetyskoulussa ja sittemmin maatalouskoulussa Tuyên Quangissa. Opintojensa jälkeen hänestä tuli virkamies ranskalaisessa siirtomaahallinnossa. Enuol liittyi nationalistiseen Bajaraka-liikkeeseen, joka oli perustettu ajamaan Vietnamin vähemmistökansoihin kuuluvien bahnarien, rhadéjen, jaraiden ja kohojen etuja. Liike vastusti etenkin Etelä-Vietnamin presidentti Ngô Đình Diệmin ajamaa maaudistusta, joka olisi vienyt vähemmistökansojen maita ja tuonout vietnamilaisia siirtolaisia Vietnamin keskiylängön vähemmistöalueille. Enuol pidätettiin toimintansa takia vuonna 1958 ja hänet vapautettiin vuonna 1964. Vapauduttuaan Enuol jatkoi toimintaansa vähemmistölkansojen puolesta ja Bajaraka-liike muodostui aseelliseksi ryhmittymäksi Front Unifié de Lutte des Races Opprimées eli FULRO. Vuonna 1964 Ban Mê Thuộtin erikoisjoukkojen leirillä syttyi kapina, jonka aikana Enuol laati vähemmistökansojen maiden palauttamsita vaatineen manifestin. Uuden påidätyksen uhkaama Enuol siirtyi Vietnamin rajan yli Môndôl Kiriin Kambodžan puolelle, jossa hänestä tuli noin 5 000–6 000 sotilasta käsittäneen FULRO:n aseellisten joukkojen komentaja. Monet heistä olivat karanneet Etelä-Vietnamin hallituksen joukoista. FULRO:n edustajana Enuol kävi sittemmin neuvotteluja Etelä-Vietnamin, Kambodžan, sekä myös Pohjois-Vietnamin ja Vietkong kanssa. Vietnamin keskiylängön vähemmistökansojen kyliä uhkasi vuonna 1968 tet-hyökkäys ja kiihtyvät taistelut. Enuol halusi siirtää joukonsa Vietnamin puolelle kylien turvaamiseksi. Hän neuvotteli asiasta Etelä- Vietnamin hallinnon kanssa ja syntyneen sopimuksen mukaisesti FULRO oli tarkoitus liittää alueellisiin joukkoihin. FULRO:n johdolle luvattiin edustuspaikkoja maan hallintoon. Enuol syrjäytettiin kuitenkin FULRO:n sisäisessä valtakamppailussa ja hän päätyi perheensä mukana maanpakoon Phnom Penhiin, jossa hän oli kotiarestissa vuodesta 1970 lähtien. Kambodžassa vaikutti kommunistiliike Punaiset khmerit, jonka joukot etenivät pääkaupunkiin huhtikuussa 1975. Enuol ja noin 150 hänen seuraajaansa pakenivat Ranskan lähetystöön, jonka evakuoinnit ranskalaiset aloittivat. Enuolin kohtalosta tämän jälkeen ei tiedetä. Viimeinen silminnäkijähavainto häestä oli, kun hän johti joukon kannattajiaan lähetystöltä antautumaan punakhmerien joukoille. ==Lähteet== Luokka:Vietnamilaiset sotilaat Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Tauno Haapalainen

Tauno Haapalainen (, 19. syyskuuta 1908 Viipuri – 30. tammikuuta 1976) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja. Haapalainen syntyi työläisperheeseen. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli ammattikoulussa. Perhe muutti vuonna 1926 Neuvostoliiton Kontupohjaan. Vuonna 1930 Haapalainen kutsuttiin puna-armeijaan. Asevelvollisuuden jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton Kaukoidässä, oli perustamassa Mys Šmidtan arktista asemaa ja osallistui radistina Tšeljuskin-laivan miehistön pelastamiseen, josta hänet palkittiin työn punaisen lipun kunniamerkillä. Vuonna 1940 Haapalainen alkoi opiskella viestintätekniikkaa. Opinnot keskeytti toinen maailmansota, jonka aikana Haapalainen korjasi sotilasradioasemia Moskovassa ja siirtyi sitten Uralille. Sodan jälkeen hän työskenteli Virossa ja muutti vuonna 1947 Petroskoihin. Haapalainen työskenteli vuodesta 1950 lähtien kääntäjänä ja toimittajana Karjalan kirjakustantamossa ja Progress-kustantamon suomenkielisessä toimituksessa. Hän on kääntänyt muun muassa venäläistä, neuvostoliittolaista ja virolaista kaunokirjallisuutta. Haapalainen hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1969. ==Lähteet== Luokka:Suomentajat Luokka:Venäläiset kääntäjät Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
GC-1

GC-1 on Gran Canarian saarella, Espanjassa sijaitseva pääosin moottoritieksi rakennettu päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Las Palmasista. Las Palmasista tie jatkuu itärannikkoa myötäilen Gran Canarian lentoseman sivuitse saaren suurimpaan matkailukeskukseen, Maspalomasiin ja sieltä edelleen Puerto del Mogániin. Tie on pääosin neliajoratainen ja sillä on yhteensä 16 tunnelia, joista suurin osa sijaitsee Mogánin kunnassa. Koko tien pituus on noin 78 kilometriä, josta moottoritietä on noin 70 kilometriä ja loput nelikaistatietä Las Palmasin keskustassa. Moottoritie on valmistunut useissa eriosissa. Viimeisin osa (Puerto Rico-Puerto del Mogán) on valmistunut vasta 2010-luvulla. == Reitti == * Las Palmas de Gran Canaria (GC-2) ** El Risco de San Nicolás (GC-110) ** Vega de San José (GC-31) ** San Cristóbal (GC-309) ** Mercalaspalmas (GC-100, GC-3) * Telde ** Las Remudas (GC-101, GC-10) ** El Calero (GC-102) ** Salinetas (GC-117) ** El Goro (GC-140) ** Gran Canarian lentoasema * Ingenio ** Carrizal (GC-191) * Agüimes ** Arinaga (GC-193, GC-100) * Santa Lucía de Tirajana ** Vecindario (GC-65, GC-191, GC-500) * San Bartolomé de Tirajana ** Bahía Feliz (GC-500) ** San Agustín (GC-500) ** Playa del Ingles (GC-60) ** Maspalomas (GC-503) ** Pasito Blanco (GC-500) * Mogán ** Arguineguin (GC-500) ** Puerto Rico ** Puerto del Mogán (GC-200) == Nähtävää == * Saaren pääkaupunki Las Palmas de Gran Canaria satamineen * Catedral de Santa Ana Las Palmasissa * Ostoskeskus Centro Comercial Atlántico Vecindario Vecindariossa * Sioux City Park San Agustíssa * Maspalomasin hiekkadyynit * Maspalomasin majakka == Lähteet == Luokka:Gran Canarian liikenne
Antonio Puertas

Antonio José Rodríguez Díaz eli Antonio Puertas (s. 21. helmikuuta 1992 Benahadux, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Granadaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä. == Seurajoukkueura == 16\. kesäkuuta 2017 Puertas palasi takaisin Granadaan ja teki seuran kanssa kolmivuotisen sopimuksen.Comunicado | Puertas ficha por el Granada CF Granada CF. Viitattu 1.2.2020. Hän liittyi välittömästi seuran edustusjoukkueeseen ja oli toisella kaudellaan 2018–2019 joukkueen paras maalintekijä. Kauden päätteeksi Granada nousi maan pääsarjaan Primera Divisióniin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Antonio Puertasin tilastot BDFutbol-sivustolla * Antonio Puertasin tilastot Soccerway-sivustolla Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mary Crosby

Mary Frances Crosby (s. 14. syyskuuta 1959 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Crosby on näytellyt niin tieteiselokuvissa, television saippuadraamoissa, komedioissa, kauhuelokuvissa kuin puheteatterissakin. == Ura == Mary Crosby syntyi Bing Crosbyn ja Kathryn Grantin perheeseen. Hän esiintyi jo kuusivuotiaana Peter Pan -näytelmässä ja teki televisiodebyyttinsä kahdeksanvuotiaana sarjassa The Danny Thomas Hour. Epäonnistuneiden yliopisto-opintojen jälkeen Mary Crosby opiskeli paremmalla menestyksellä American Conservatory Theatre -koulussa San Franciscossa. Ammattimaisen näyttelijän uransa hän aloitti 1978 televisiosarjassa Starsky ja Hutch. Crosbyn tunnetuin rooli lienee juonitteleva Kristin Shepard television draamasarjassa Dallas. Kristin on femme fatale -tyyppi, joka on koitua sarjan päähahmoksi kohonneen J. R. Ewingin kohtaloksi. Crosby näytteli Kristiniä 1979–1981. Hahmo piipahti myös Dallasista lohkaistussa oheissarjassa Knots Landing. Crosbyn televisioura jatkui lähinnä vierailevan tähden osissa muun muassa sarjoissa Lemmenlaiva, Star Trek: Deep Space Nine ja Beverly Hills 90210. Minisarjassa Hollywood Wives (1985) hän näytteli yhden päärooleista. Valkokankailla Crosby debytoi vuonna 1983. Elokuva oli David Nelsonin ohjaama draama Last Plane Out. Crosbyn elokuvatyöt ovat suurimmalta osin sivurooleja, paitsi tieteiskomediassa The Ice Pirates (1984), jossa hän näytteli prinsessa Karinaa. 2000-luvun taitteen jälkeen Crosbyn televisioura hiipui, mutta hän näytteli edelleen elokuvarooleja, kuten kuvernöörin vaimoa toimintaelokuvassa Zorron legenda (2005). Mary Crosby on myös teatterinäyttelijä. Vuonna 1985 hän teki Julian roolin klassikkotragediassa Romeo ja Julia, Romeona oli James Cromwell. Crosby palasi Julian rooliin 1988 ja voitti Drama-Logue-palkinnon. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tampa Bay

Tampa Bay on noin tuhannen neliökilometrin laajuinen estuaari Floridan länsirannikolla Yhdysvalloissa. == Maantiede == Tampa Bay työntyy Meksikonlahdesta koilliseen ja jakautuu pohjoisosastaan kahteen pienempään lahteen, Old Tampa Bayhin ja Hillsborough Bayhin. Old Tampa Bayn ja Meksikonlahden pääaltaan välissä on Pinellan niemi. Tampa Bayhin laskevat seuraavat joet: Hillsborough River, Alafia, Manatee ja Little Manatee. Tampa Bayn fauna ja floora on rikasta. Alueella elää muun muassa delfiinejä, pelikaaneja, merikilpikonnia ja manaatteja. Kalalajeja on yli 200. Tampa Bayn keskisyvyys on vain nelisen metriä, joten siihen on ruopattu suurille aluksille soveltuvia väyliä. Tampa Bayn rannoilla on useita satamia, mukaan luettuna Floridan suurin satama, Port Tampa Bay. Tampa Bayn metropolialueen asukasluku oli noin 3,1 miljoonaa vuonna 2018. Suurimpia kaupunkeja ovat Tampa, St. Petersburg, Clearwater, Brandon ja Spring Hill. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Dunedin, Largo, Palm Harbor, Pinellas Park, Tarpon Springs, Wesley Chapel ja Zephyrhills. Eurooppalaisista Tampa Bayn saavutti ensimmäisenä konkistadori Pánfilo de Narváez huhtikuussa 1528. Espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto saapui alueelle toukokuussa 1539. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tampa Bay Water Atlas Luokka:Estuaarit Luokka:Yhdysvaltain lahdet Luokka:Atlantin valtameren lahdet
Katsuragi (Nara)

Katsuragi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Naran altaan lounaiskulmassa. Lännessä sen alue nousee Kongōvuorille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Katsuragissa on 37 399 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 33,72 neliökilometriä. Katsuragi on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Katsuragin piirikunnassa sijainneet Shinjōn ja Taiman maaseutukaupungit. Se on vanhaa kulttuuriseurua, jonka läpi kulki Asukan ja Naniwan eli nykyisen Osakan toisiinsa yhdistävä Takenouchi-kaidō-tie. Kaupungin alueella on säilynyt lukuisia kofun- hautakumpuja. 600-luvun loppupuolelta seutu kukoisti merkittävän Taima-deran buddhalaisen temppelin hallinnassa ja oli Hakuhō-kulttuurin ydinaluetta. Edo- kaudella Shinjōhon perustettiin paikallisen daimiokunnan hallinnollinen keskus (jin’ya). Perinteisiä elinkeinoja olivat puuvillan viljely ja lääkkeiden valmistus. Nykyisin kaupungissa viljellään riisiä, vihanneksia ja koristekukkia sekä harjoitetaan karjataloutta. Sinne on sijoittunut myös paperi-, elektroniikka-, muovi- ja tekstiiliteollisuutta. Katsuragin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Taima-deran temppelialue, jossa on useita kansallisaarteita ja tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteita. Se tunnetaan myös Chūjō-himeen liittyvästä legendasta, puutarhastaan ja Sekkō-jin temppelin tavoin pioneistaan. Kaupungissa toimii Katsuragin historiallinen museo ja sumō-museo. Kongōvuorten alueet kuuluvat Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Katsuragia palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja sekä Kintetsu-rautateiden Minami-Ōsaka-linja ja Gose-linja. == Kuvia == Tiedosto:Katsuragi-imasuhonoikaduchi-jinja honden.jpg|Katsuraki Niimasuhonoikazuchi-jinja Tiedosto:Sekkoji soukanno suna.jpg|Sekkō-ji Tiedosto:近鉄南大阪線 尺土駅にて Shakudo station 2013.1.23 - panoramio.jpg|Shakudon rautatieasema Tiedosto:Kitahanauchi Otsuka Kofun, zenkei.jpg|Kitahanauchi- Ōtsuka-kofun == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Naran prefektuurin kaupungit
Voldemar Virolainen

Voldemar Matvejevitš Virolainen (, 1901 Pietari – 1983 Leningrad) oli pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko. Virolainen työskenteli Suomen ja Lokakuun rautateillä vuosina 1919–1934 ja Ašhabadin rautatien apulaispäällikkönä vuosina 1934–1939. Hän valmistui Neuvostoliiton rautatieakatemiasta vuonna 1939. Vuosina 1940–1947 hän toimi Kirovin rautatien apulaispäällikkönä ja päällikkönä. Virolainen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvoston jäsen vuosina 1937–1950 ja toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1947–1950. Vuodesta 1947 lähtien Virolainen oli myös Karjalais- suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustaja. Toukokuussa 1947 Virolainen vieraili korkeimman neuvoston valtuuskunnan jäsenenä Suomen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa, johon liittyi vierailu Tampereelle. Siellä hän tunnisti paikallisliikenteen höyryveturin nro 293 entiseksi Pietarin varikon veturiksi, jolla veturinkuljettaja Hugo Jalava oli auttanut V. I. Leniniä salaisissa rajanylityksissä. Löytö johti veturin lahjoitukseen Neuvostoliitolle vuonna 1957. Virolainen oli vangittuna vuosina 1950–1954 Karjalan puoluejohtajan Gennadi Kuprijanovin erottamiseen ja Leningradin juttuun liittyen. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Lokakuun rautateiden osastopäällikkönä. Hänet on palkittu isänmaallisen sodan ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä. Virolainen on laatinut vuonna 1977 julkaistun muistelmateoksen Vihreä valo (Zeljonaja ulitsa), jossa hän kertoo muun muassa suomalaisten rautatieläisten osallistumisesta Venäjän vallankumoustapahtumiin. ==Suomennettu teos== * Vihreä valo. Suom. Impi Vauhkonen. Moskova: Progress, 1981. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset poliitikot Luokka:Pietarinsuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet Luokka:Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Luvari

Luvari (Luvarus imperialis) on suurikokoinen trooppisten ja subtrooppisten merten kala, luvarien heimon (Luvaridae) ainoa nykyinen edustaja. Sen sukulaisia ovat välskärikalat. Luvari elää avomerellä lähellä rannikkoa. Kalalla on harvinaisen pitkä ohutsuoli. Se käy nuoruudessaan läpi perusteellisen muodonmuutoksen kolmen hyvin erinäköisen poikasvaiheen kautta. Luvarit kasvavat puolitoista metriä pitkiksi, joskus jopa kaksimetrisiksi. Ne voivat painaa jopa sata kiloa. Luvarit syövät suurikokoista hyytelömäistä planktonia, kuten meduusoita ja kampamaneetteja. == Lähteet == Luokka:Välskärikalat
Chandragupta II

Chandragupta II oli nykyisen Intian alueella sijainneen Gupta-valtakunnan hallitsija, jonka aikana valtakunta kasvoi suurimmilleen. Hän sai paikkansa Samudraguptan jälkeen noin vuonna 375. Chandragupta II:n seuraaja oli hänen poikansa Kumaragupta noin vuonna 415. == Lähteet == Luokka:Intian historia
Bernard B. Fall

Bernard B. Fall (11. marraskuuta 1926 Wien, Itävalta – 21. huhtikuuta 1967 Vietnam) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kirjeenvaihtaja ja opettaja, joka julkaisi esimerkiksi useita Vietnamia ja Kaakkois-Aasiaa käsitteleviä teoksia. ==Elämäkerta== Bernard B. Fall syntyi Itävallan pääkaupunki Wienissä 11. marraskuuta 1926 ja vietti nuoruutensa Ranskassa. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui saksalaisvastaisen vastarintaliikkeen toimintaan. Sodan jälkeen hän toimi analyytikkona Nürnbergin oikeudenkäynneissä ja vuonna 1951 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän valmistui Syracusen yliopistosta. Suoritettuaan maisterintutkinnon Fall jatkoi opintojaan tohtoriksi. Osana opintojaan hän matkusti Ranskan Indokiinaan vuonna 1953, jossa hän pääsi ranskalaisjoukkojen mukaan näiden toiminnassa Indokiinan sodan aikana. Fall palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1954 ja sai tohtorinarvonsa vuonna 1955. Hänestä tuli ensin apulaisprofessori American University -yliopistossa ja myöhemmin professori Howard University -yliopistossa. Uransa aikana Fall kirjoitti seitsemän kirjaa ja 250 lehtiartikkelia, joiden aiheita olivat Vietnam ja Kaakkois-Aasia. Teoksesta Street without Joy tuli yksi Indokiinan sotaa käsitelleiden teosten klassikoista. Hell in a Very Small Place: The Siege of Dien Bien Phu käsitteli puolestaan Điện Biên Phủn taistelua. Fall oli ollut kriittinen Ranskan toiminnan suhteen Indokiinan sodassa ja sittemmin hän arvosteli myös Yhdysvaltoja Vietnamin sodan suhteen. Fallin mukaan sota oli ennen kaikkea poliittinen, mitä taas ei tiedostettu Yhdysvalloissa tai aiemman sodan aikana Ranskassa. Toisaalta Fall käsitteli kriittisesti muitakin osapuolia, minkä johdosta häntä siteerasivat sodan aikana niin sodan vastustajat, kuin sen kannattajatkin. Teostensa puolesta Fall uskoi ensikäden tiedon tärkeyteen. Niinpä hän oli sotilaiden mukana myös Vietnamissa. 21. huhtikuuta 1967 hän oli merijalkaväen joukkojen mukana Huến luoteispuolella, kun hän sai surmansa Vietkongin asettaman maamiinan räjähdyksessä. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset sotakirjeenvaihtajat Luokka:Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Trumpettikala

Trumpettikala (Aulostomus chinensis) on trumpettikalojen (Aulostomidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Trumpettikalan tavallinen pituus on 60 senttimetrin luokkaa, ja maksimissaan se voi kasvaa 80 senttimetrin mittaan. Sen selkäevässä on 8–12 piikkiä, ja sen takaosa sijaitsee samassa kohdassa kuin peräevä. Kummankin vatsaevän tyvessä on musta täplä. Myös pyrstössä on yleensä kaksi pyöreää täplää. Trumpettikala on levinnyt leviää koko Tyynellemerelle Itä-Afrikan rannikolta Panamaan ja Norfolkinsaarelle, Kermadecsaarille ja Australiasta Japaniin. Trumpettikala on pohjakala ja elää veden pelagisella vyöhykkeellä. Sitä tavataan koralli- ja kiviriutoilla, missä sitä tavataan korkeintaan 200 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Suuria yksilöitä on myös havaittu luolissa. Trumpettikala pystyy edukseen sopeutumaan muunlaisiin elinympäristöihin, joten jos korallit alkavat vaaleta, laji kärsii, mutta kykenee todennäköisesti mukautumaan uusiin elinoloihin koralleista riippuvaisia lajeja paremmin. Trumpettikala kutee pelagisissa vesissä ja poikaset siirtyvät jo pieninä elämään epipelagiseen vyöhykkeeseen. Suurempina nuoret kalat elävät meri- ja koralliriutoilla. Trumpettikala on huono uimari ja luottaa siksi saalistaessaan suojaväritykseensä ja viekkauteensa. Tiedosto:Aulostomus chinensis JNC2527 - head.JPG|Pää lähikuvassa Tiedosto:Aulostomus chinensis JNC2527 - tail.JPG|Takaruumis lähikuvassa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Données d'observations pour la reconnaissance et l'identification de la faune et de la flore subaquatiques Luokka:Putkisuukalat
Uda (Nara)

Uda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Yamaton ylängöllä. Lännessä kaupungin alue nousee Ryūmonvuorille, koillisessa se rajautuu Mien prefektuuriin. Udajoki virtaa kaupungin läpi. Udassa on 29 825 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 247,50 neliökilometriä. Uda on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Haibaran, Ōudan ja Utanon maaseutukaupungit sekä Murōn kyläkunta. Alue sijaitsee historiallisen Ise-kaidō-tien varrella, ja useat nykyisen kaupungin alueella sijaitsevat paikkakunnat kehittyivätkin tien varren postiasemina (shukuba). Niistä entisen Ōudan maaseutukaupungin Matsuyama oli Edo-kaudella myös linnanalus- ja kauppakaupunki. Siellä on säilynyt monia aikakauden vanhoja rakennuksia, jotka on suojeltu. Udan alue on pääosin metsää, ja metsätalous onkin merkittävä elinkeino. Kaupungissa tuotetaan myös esimerkiksi vihanneksia, kudzua ja naudanlihaa, Utanossa turkiksia. Udan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat vanhat temppelit ja pyhäköt, joista Murō-ji ja Mikumari-jinja on nimitetty Japanin kansallisaarteiksi. Muita temppeleitä ovat esimerkiksi Ōno-dera ja Kaichō-ji. Osa kaupungin alueesta kuuluu Murō- Akame-Aoyaman puolikansallispuistoon. Udaa palvelee Kintetsu-rautateiden Osaka-linja. == Kuvia == Tiedosto:Udamikumari1248.jpg|Uda Mikumari-jinja Tiedosto:Uda Matsuyama35s3872.jpg|Matsuyaman historiallista kaupunginosaa Tiedosto:Matabei-zakura 2014 - panoramio.jpg|Suuri kirsikkapuu Matabei-zakura Tiedosto:Kintetsu Haibara Station 20151129.JPG|Haibaran rautatieasema == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Naran prefektuurin kaupungit
Blagoje Georgievski

Blagoje Georgievski (, 15. lokakuuta 1950 Skopje, Makedonian KT – 29. tammikuuta 2020 Skopje, Pohjois-Makedonia) oli pelaajaurallaan Jugoslaviaa edustanut koripallon olympiamitalisti ja koripallovalmentaja. Georgievski saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Montréalissa 1976 ja EM- hopeaa Länsi-Saksassa 1971. Hän edusti maata myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972.Basketball-Reference.com Seuratasolla Georgievski edusti KK Rabotničkia. Makedonian itsenäistyttyä muun muassa sen miesten maajoukkueen päävalmentajana toiminut Georgievski kantoi Makedonian lippua Ateenan kesäolympialaisissa 2004. Hän kuoli Skopjessa auto-onnettomuudessa 69-vuotiaana 29. tammikuuta 2020 menetettyään autonsa hallinnan liukkaalla tiellä ja törmättyään betonipylvääseen. == Lähteet == * Blagoja Georgievski Olympic Stats Basketball-Reference.com === Viitteet === Luokka:Jugoslavialaiset koripalloilijat Luokka:Pohjoismakedonialaiset urheiluvalmentajat Luokka:Jugoslavialaiset olympiamitalistit Luokka:Liikenneonnettomuudessa kuolleet Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Korkkipuut

Korkkipuut (Phellodendron) on ruutakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, joka sisältää vain kaksi Kaakkois- ja Itä-Aasiassa luonnonvaraisena kasvavaa lajia. Korkkia saadaan korkkitammesta (Quercus suber), joka ei ole sukua korkkipuille. == Ulkonäkö ja koko == pienoiskuva|vasen|Amurinkorkkipuun (Phellodendron amurense) lehtiä ja kukintoja. Korkkipuut ovat kesävihantia puita, joiden nimi tulee niiden korkkimaisesta kuoresta. Nila on väriltään voimakkaankeltaista. Talvisilmut ovat piilossa lehtivarren tyven alla. Vastakkaiset lehdet jakautuvat lehtivarteen ja -lapaan. Lehtilapa on parittomasti jakautunut ja koostuu 5–13 lehdykästä. Lehdykät ovat läpikuultavien rauhasten peittämiä ja tuoksuvat aromaattisilta. Korkkipuut ovat kaksikotisia kasveja, joiden yksineuvoiset kukat sijaitsevat oksankärjissä olevissa terttumaisissa kukinnoissa. Pienehköt kukat ovat väriltään kellertävänvihreitä ja tavallisesti viisiteräisiä. Hedelmä on musta luumarja, joka sisältää viisi yksisiemenistä ydintä. == Käyttö == Korkkipuiden puuaineksessa on rengashuokosia. Niiden arvokasta sydänpuuta käytetään puusepäntöihin. Nilasta, hedelmistä ja lehdistä voidaan uuttaa eteerisiä öljyjä. == Luokittelu == Suvun Phellodendron kuvasi ensimmäisenä Franz Joseph Ruprecht vuonna 1857 julkaisussa Bulletin de la Classe Physico-Mathématique de l'Académie Impériale des Sciences de Saint-Pétersbourg, 15, 23–24, sivuilla 353–356. Suvun tyyppilaji on Phellodendron amurense Rupr.. Korkkipuiden sukuun on aiemmin voitu luokitella jopa kymmenen lajia, mutta vuonna 2006 niiden lukumäärä vähennettiin kahteen: * Amurinkorkkipuu (Phellodendron amurense Rupr., synonyymeja Phellodendron amurense var. sachalinense F.Schmidt, Phellodendron japonicum Maxim., Phellodendron lavalleei Dode, Phellodendron sachalinense (F.Schmidt) Sarg., Phellodendron wilsonii Hayata & Kaneh.): Kotoisin Itä-Aasiasta (Kiina, Japani, Taiwan, Venäjä, Korea), mutta istutettu myös lukuisiin muihin maihin. * Phellodendron chinense C.K.Schneid. (synonyymeja: Phellodendron chinense var. glabriusculum C.K.Schneid., Phellodendron sinense Dode): Kotoisin Kiinan Anhuin, Zhejiangin, Fujianin, Henanin, Hunanin, Hubein, Gansun, Jiangsun, Guangdongin, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Yunnanin ja Guangxin maakunnista. == Aiheesta muualla == * Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Korkkipuut (Phellodendron) * Suomen Lajitietokeskus: Korkkipuut – Phellodendron * ITIS: Phellodendron * United States Department of Agriculture (USDA): Phellodendron * Flora of China: Phellodendron * The Plant List: Phellodendron Luokka:Ruutakasvit
Parijuovahuulikala

Parijuovahuulikala (Halichoeres bivittatus) on huulikalalaji. == Koko ja ulkonäkö == Parijuovahuulikala kasvaa suurimmillaan noin 35 cm pitkäksi. Tyypillinen pituus on vajaat 20 cm. Väritys muuttuu dramaattisesti kalan kasvaessa. Aikuisella on pitkittäissuuntaiset vaaleanpunaiset ja ruskeat raidat vihertävällä pohjalla. == Elinympäristö ja levinneisyys == Parijuovahuulikala on kotoisin läntisen Atlantin keski- ja eteläosista. Sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Carolinasta etelään, Karibialta ja Brasiliasta pohjoiseen. Sitä tavataan koralli- ja kallioriutoilla, mutta ei niinkään meriruohoniityillä. == Lähteet == Luokka:Meriakvaariokalat Luokka:Huulikalat