EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Inkere

Inkere () on entinen inkeriläinen seurakunta Inkereenjoen alajuoksulla Pietarin eteläpuolella. Seurakunnan väkiluku oli 3550 (1928). Väestö oli enimmäkseen äyrämöisiä. Seurakuntaan kuului 22 puhtaasti suomenkielistä kylää.Virtuaali-Inkerin sivu Inkereestä Entisen seurakunnan alueella sijaitsevat myös seuraavat suuret teollisuustaajamat: Ust'-Ižora (Усть-Ижора), Kolpina, Punaporu, Pella ja Uljana (Uljanovka / Ульяновка) sekä pienemmät taajamat: Lomkka, Pontonnaja (Понтонная) ja Sapjornaja (Сапёрная). ==Historia== Inkereen seurakunta perustettiin 1623-1626. Viimeisin kirkko rakennettiin 1839 ja suljettiin 1937. Osa seurakunnasta joutui toisessa maailmansodassa Leningradin saarron sisäpuolelle ja osa taas saksalaisten puolelle. Ne jotka jäivät saarron sisäpuolelle, lähetettiin 1942 muualle Neuvostoliittoon, kun taas saksalaisten käsiin jääneet siirrettiin Suomeen. Rintama asettui Inkereen kylien keskelle ja alueella käytiin ankaria taisteluja. Rintaman lähellä suuri osa siviileistä sai surmansa tai nääntyi nälkään ja tauteihin. Toisen maailmansodan jälkeen osa Inkereestä asutettiin venäläisellä väestöllä ja Suomesta Neuvostoliittoon palanneet karkotettiin venäjänkielisille alueille. Useimmat Inkereen kylät jäivät kuitenkin sodan jälkeen lopullisesti autioiksi. ==Kylät== Hävinneet kylät kursivoitu. Anola (Аннолово), Aroteppola, Hapoisi (Taskopsina, Таскобщина), Hovinmäki (Старая Мыза), Isoran Lopotti (Ям-Ижора), Iisakkala (Феклистово), Ивановское), Kapasi (Корделево), Kavattila (Niippola), Kirtsala (Кирцалово), Kissala (Черная Речка), Kortela (Корделево), Koski (Большие Пороги), Lankila (Лангелево), Masala (Мазалово), Mokkola (Мокколово), Montila (Монделево), Niippola, Olosi (Olosinmäki / Самсоновка), Papusi (Пабузи), Petrovsina (Петровщина), Pokrova (Покровское), Porkkasi (Кирцалово), Possai (Федоровское), Potola (Подолово), Putrola (Мазалово), Putronmäki (Мазалово), Puusta (Пустынка), Rahikkala (Райколово), Riihikylä (Путролово), Saahosi (Захожы), Soinila (Симанкина), Suomen Jerttova (Большое Гертово), Tuomaala (Петровщина), Tusinansuu (Усть- Тосна), Uusi-Kallila, Vanha-Kallila, Voiskorova (Войскорово) Inkereen kylät == Lähteet == Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Luettelo Papua-Uuden-Guinean kielistä

Tämä on osittainen luettelo Papua-Uudessa-Guineassa puhuttavista kielistä. Tarkkaa lukumäärää ei osata sanoa, mutta Papua-Uudessa-Guineassa puhutaan yli 800 eri kieltä. Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 839 kieltä. Papua-Uudessa- Guineassa tavataan reilu 10 % kaikista maailman kielistä. == Viralliset kielet ja lukutaitoisuus == Papua-Uuden-Guinean perustuslain mukaan maan kolme virallista kieltä ovat englanti, tok-pisin ja hiri-motu. Vuonna 2015 papuauusiguinealainen viittomakieli nostettiin maan neljänneksi viralliseksi kieleksi. Virallisista kielistä tok-pisin on maan lingua franca. Sitä käytetään maan poliittisen ja taloudellisen elämän ensisijaisena kielenä. Englantia äidinkielenään puhuvia on sen sijaan noin 1–2 % maan väestöstä. Maan asukkaista arviolta 64 % on lukutaitoisia. == Muut kielet == Papua-Uusi-Guinea on kielten lukumäärässä mitattuna maailman monikielisen maa. Maan suureen kielimäärään vaikuttavat vaikeakulkuinen maasto, eristäytyneet yhteisöt ja maan noin 40 000 vuotta pitkä asutushistoria. Maan kotoperäiset kielet jaetaan karkeasti kahteen ryhmään: austronesialaisiin kieliin ja papuakieliin. Papuakielten puhujat asuvat pääsääntöisesti sisämaassa ja edustavat enemmistöä väestöstä. Austronesialaisia kieliä puhuvat asuvat pääsääntöisesti rannikolla ja pienemmillä saarilla. Puhutuin näistä kielistä on enga, jolla on arviolta 165 000 puhujaa. Huolimatta siitä, että muilla kielillä ei ole virallisesti tunnustettua asemaa Papua-Uudella-Guinealla, tämä ei sinänsä ole vaikuttanut niiden elinvoimaisuuteen. == Luettelo kielistä == *abadi *abaga *aiklep *aimele *ak *alekano *amele *amto *anem *aribwatsa *asas *askopan *'auhelawa *awa *awun *bagupi *bariji *bauwaki *bepour *biangai *bilakura *bina *bisis *dadibi *dambi *danaru *dobu *doghoro *dumun *elu *enga *faita *fore *gaikundi *galeya *gapapaiwa *girawa *golin *gumawana *hermit *hiri-motu *hula *iatmuli *igana *iwal *kaian *kairiru *kakabai *kalam *kamula *kandawo *kaniet *kaninuwa *karami *karawa *karkar-yuri *kawacha *kibiri *koro *kowaki *kunja *kuanua *kuot *kwanja *label *laua *madi *magori *maisin *makolkol *malol *mauwake *minanibai *mindiri *moere *mokerang *mosimo *motu *mouk-aria *muduapa *mulaha *munkip *mussau-emira *mutu *nafi *nake *nauna *ningera *nukumanu *numbami *odiai *onobasulu *ouma *owiniga *papi *piu *porome *pouye *rotokas *rema *samosa *sene *tench *tinputz *tok-pisin *unserdeutsch *uruava *wagawaga *yalë *yele *yoba == Lähteet == Papua-Uusi-Guinean kielet *
Mokerang

Mokerang on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä oli vuonna 1981 noin 200 äidinkielistä puhujaa.Ethnologue: Mokerang Viitattu 25.7.2015. Kielen sanajärjestys on subjekti-verbi-objekti. ==Lähteet== Luokka:Papua-Uuden-Guinean kielet Luokka:Oseanialaiset kielet
Kattila (Inkeri)

Kattila () on entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se on vanhaa vatjalaisten asuinseutua, jossa luterilaisia inkerinsuomalaisia asui vain muutamissa kylissä. ==Seurakunnan historiaa== Kattilan luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1624. 1700-luvun alun sotavuosien jälkeen Kattilalla, Soikkolalla ja Kapriolla oli yhteinen kirkkoherra. Vuoden 1740 tienoilla Kattila ja Soikkola yhdistettiin, ja vuonna 1834 niihin liitettiin myös Novasolkan seurakunta. Kattilaan rakennettiin uusi puukirkko vuonna 1759. Se korjattiin vuonna 1892. Vuonna 1904 koko seurakunnassa oli noin 1 600 suomalaista, noin 300 virolaista ja 30 saksalaista jäsentä. 1900-luvun alussa kirkkoherranvirka oli pitkään täyttämättä, koska köyhään seurakuntaan, jonka kolme kirkkoa sijaitsivat kaukana toisistaan, oli vaikeaa löytää hakijoita. Vuonna 1919 kolme seurakuntaa erosivat jälleen toisistaan, ja Kattilan virolaiset perustivat oman seurakunnan. Kirkko suljettiin vuonna 1932, minkä jälkeen se toimi elokuvateatterina. Seurakunnan toiminta päättyi 1930-luvun lopussa. Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen. ==Kattilan kylät== 1900-luvun alussa Kattilan seurakuntaan kuuluivat seuraavat kylät: *Ahokylä *Ala-Luutsa () *Illo () *Järvikoiskylä eli Paapina () *Kasikko () *Kattila *Korovaisi () *Korvettula () *Matautio () *Matikylä () *Namasteri eli Monasteri () *Pieni-Kontu eli Pieni-Valkovitsa () *Pieni-Rutja (), *Pihlaala () *Pontila () *Pummola () *Raanala eli Lempola () *Rasi () *Ruuppina eli Kruuppina () *Sauvokkala () *Suuri-Kontu eli Suuri-Valkovitsa () *Villikaisi eli Velikina () *Värtösi eli Viertävä () *Risumäki eli Ylä-Luutsa () Suomalaisia asui vain Ahokylässä, Korovaisissa, Ruuppinassa, Matautiossa, Namasterissa, Raanalassa, Rasissa ja Värtösissä. Muut olivat vatjalais- venäläisiä sekakyliä. Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan, Niisnovan ja Laukaansuun kuntiin. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *Virtuaali-Inkerin sivu Kattilasta Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Keltto

Keltto (, ) on maaseutuasutus Seuloskoin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Siellä on asukkaita on 9 085, ja sen keskus sijaitsee 12 kilometriä Pietarista itään. Keltossa on myös Inkerin kirkon luterilainen seurakunta, joka nykymuodossaan perustettiin vuonna 1989. Kelton kirkko rakennettiin Kolpinan kylään (), ja se vihittiin käyttöön vuonna 1992. Samassa kylässä on myös S. J. Laurikkalalle nimetty teologinen instituutti, josta valmistuu muun muassa pappeja Inkerin kirkolle. Utsjoen seurakunta tukee Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen välityksellä Inkerin kirkon Kelton koulutuskeskuksen toimintaa. Sen vieressä on vanhusten palvelutalo, jossa noin puolet asiakkaista on inkeriläisvanhuksia. Keltossa on myös nuorempia inkeriläisiä yksityisyrittäjiä, jotka ovat perustaneet muun muassa matkailu- ja majoituspalveluja. == Historia == Keltto -nimen alkuperä on epäselvä. Vielä 1900-luvun alussa käytettiin lajasti rinnakkain muotoa "Kelttu". Kansatieteilijä E. H. Buschin mukaan se merkitsisi autiomaata. Myös lausuttu otaksuma, että nimi olisi yhteydessä "keltaisen" kanssa, koska hiekkamaa on senväristä. Seurakunnan tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä, mutta vuonna 1628 se oli jo olemassa. Kirkonkylä sijaitsi Ruotsin vallan aikana Uudessakylässä. Pohjansodassa kirkko hävitettiin ja rakennettiin uudelleen Kirkonpellonkylään. Kirkko otettiin seurakunnalta pois vuonna 1939, ja se purettiin vuonna 1941, ja sen puutavara käytettiin raaka-aineeksi ampumahautoihin. Seurakuntalaiset kokoontuivat vielä tämän jälkeen muun muassa jumalanpalveluksiin vanhalla hautausmaalla kirkon lähellä. Keltossa toimi Ivan Pavlov, joka tutki neurologiaa vuonna 1926 perustetussa tutkimuslaitoksessaan. Hänet tunnetaan varsinkin koirien kanssa tekemiensä kokeiden perusteella muodostamastaan Pavlovin teoriasta. Pavlovin asunto on museo, jonne pääsee tilauksesta. Kelton pohjoispuolella Pietarista Seuloskoin kaupungin kautta Laatokan rantaan kulkee Elämän tie, joka vuosina 1941–1943 yhdisti saksalaisten piirittämän Leningradin maan pääosaan. Elämän tietä pitkin piiritykseen joutuneille tuotiin ruokaa, ja tätä tietä pitkin maaliskuussa 1942 inkeriläiset karkotettiin piirityksestä Siperiaan. Elämän tien varrella on runsaasti muistomerkkejä ja Laatokan rannassa on museo. == Kelton kylät == Ala-Kalttina, Ansareinmäki, Autio (Pappilanautio), Tuprova, Haapoja, Hirvonen (Hirvosi), Hännikäinen, Häsälä, Jaanila, Jorohkova, Kankurinmäki, Kanninen, Karjalankylä, Keltto, Kirkonpelto, Kolpina, Korkkina, Koski, Likolampi, Maaslova, Mustapää, Määhnälä, Ollikkaismäki, Orava, Pieni-Manuskala, Poru, Puntala, Pustoska, Rosmittala, Saakrova, Sarvela, Seltsoi (Voeikovo), Suoranta (Suoranda), Suuri-Manuskala, Tauru, Tokkari, Valittula, Vanhakylä, Virkkilä, Ylä-Kalttina == Lähteet == * Tarinain tupa: Suomalainen Inkeri, matkailukohteet ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Kolmisatavuotinen Keltto, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 27.04.1930, nro 17, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Seuloskoin piirin kunnat Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat Luokka:Kelton kylät
Kolppana

Kolppana () on kylä ja entinen luterilainen seurakunta Inkerissä lähellä Hatsinan kaupunkia. == Historiaa == 1600-luvulla Kolppana muodosti Skuoritsan luterilaisen seurakunnan eteläisimmän osan. Siitä länteen sijaitsi Tääkelin seurakunta, jolla oli oma kirkkoherra 1640-luvulta lähtien. Tääkelillä, myöhemmältä nimeltään Spankkovalla, oli oma pastori 1720-luvulle saakka, mutta sen jälkeen seurakunta, johon kuului myös Kolppanan seutu, liitettiin Koprinaan. Vuonna 1753 Spankkovasta ja Kolppanasta tuli itsenäinen seurakunta. Keisari Paavali I rakennutti Kolppanaan pyhille Pietarille ja Paavalille omistetun kivikirkon, joka valmistui vuonna 1802. Vuonna 1860 Spankkovan ja Kolppanan seurakuntaan kuului noin 1500 inkerinsuomalaista. Vuonna 1905 seurakunnassa oli noin 4800 suomalaista ja viitisenkymmentä virolaista jäsentä. Vuosina 1863–1918 Kolppanassa toimi suomalainen opettajaseminaari. 1920-luvun alusta lähtien Spankkova ja Kolppana toimivat erillisinä seurakuntina. Kolppanan kirkon torni purettiin vuonna 1933 ja kirkko suljettiin vuonna 1937. Toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehitysalueelle jäänyt Kolppanan suomalaisväestö siirrettiin Suomeen vuonna 1943. Virtuaali-Inkerin sivu Kolppalasta ==Kylät== Kolppanassa oli 18 kylää: Pieni Hatsina, Himasi, Kivijärvi, Pieni Kolppana, Suuri Kolppana, Kurema, Lätinä, Pieni Paaritsa, Suuri Paaritsa, Räpisi, Ala-Sakoska, Ylä-Sakoska, Salusi, Sernitsa, Uusi Sernitsa, Vaijala, Vakkala ja Vopsi. ==Lähteet== Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Kosemkina

Kosemkina eli Narvusi on luterilainen seurakunta Länsi-Inkerissä, Luoteis- Venäjällä. Historiallisesti sen alue on käsittänyt Laukaanjoen alajuoksun ja Kurkolanniemen kylät. Luterilaisten inkerinsuomalaisten lisäksi seudulla on asunut ortodoksisia inkerikkoja ja vatjalaisia. Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin, Laukaansuun ja Suuren- Lutskan kuntiin. Aiemmin, Venäjän keisarikunnan aikana kylä (venäjäksi Kuzjomkino) ja ympäröivä seutu oli osa Pietarin kuvernementin Jaaman kihlakuntaa. == Seurakunnan historia == Kosemkinan seurakunta on perustettu viimeistään 1640-luvulla. Vuonna 1690 se liitettiin Narvan ruotsalaiseen tuomiokirkkoseurakuntaan. Venäläisten vallattua Inkerin Kosemkinalla oli yhteinen kirkkoherra Narvan pyhän Mikaelin suomalais-ruotsalaisen seurakunnan kanssa. Suuren-Narvusin kylään rakennettiin vuonna 1732 pyhän Andreaan kirkko. Vuonna 1879 se korvattiin kivisellä pyhän kolminaisuuden kirkolla. Vuonna 1905 Kosemkinassa oli 3 700 suomalaista ja 100 virolaista seurakuntalaista. Vuosittain Narvusissa pidettiin 32 suomen- ja vironkielistä jumalanpalvelusta. Seurakunnan lounaisosa liitettiin vuonna 1920 Viroon Tarton rauhansopimuksella. Viroon kuulunutta aluetta sanottiin Viron Inkeriksi. Venäjälle jäänyt osa oli vuodesta 1920 lähtien itsenäinen seurakunta. Kosemkinassa jumalanpalveluksen loppuivat vuonna 1935, ja viranomaiset sulkivat kirkon seuraavana vuonna. Saksalaismiehityksen aikana Kosemkinan kirkko oli jälleen käytössä. Kosemkinan seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990, ja se sai takaisin aiemmin kerhotalona käytetyn kirkon. Seurakunta kuuluu Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon Länsi-Inkerin rovastikuntaan. Sen kirkkoherrana toimii Anatolij Leshik ==Kosemkinan kylät== Arsiansaari, Feodormaa, Haavikko, Hakaja, Hinnola, Joenperä, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Korovina, Kotko, Kukkosi, Kullankylä, Kurkula, Laukaansuu, Liivakylä, Luttova, Mannakka, Narvusi, Pärspää, Ropsu, Salansuu, Struuppova, Suokylä, Sutela, Takaväljä, Tiensuu, Uusi Narvusi, Uusi Struuppova, Vena, Vipiä ==Lähteet== * == Aiheesta muualla == *Kosemkinan seurakunta Inkerin kirkon www-sivuilla Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Kupanitsa

Kupanitsa () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängölläProjekt, s. 12. kolme kilometriä VolossovastaProjekt, s. 20–21. koilliseen. Kylässä on 250 ja kunnassa 3 600 asukasta (vuonna 2011)Projekt, s. 25–26.. Kupanitsa on myös Inkerin kirkon seurakunta. ==Maantiede ja asutus== Kupanitsan kunnan pinta-ala on 147,02 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Volossovan piirin Kikkerin, etelässä Volossovan, lännessä Terpitsan ja pohjoisessa Lopitsan ja Seltsan sekä koillisessa Hatsinan piirin Sääskelän ja idässä Jelisavettinan kuntiin.Projekt, s. 11. Pinta-alasta 48,5 % on metsää, 45,6 % maatalousmaata ja 5,3 % asuinaluettaProjekt, s. 22–23.. Pinnanmuodostukseltaan seutu on kumpuilevaa tasankoa. Siellä esiintyy paljon karsti-ilmiöitä. Ainoa vesistö on pieni Hylkysinjärvi (ven. Hjulgjuzi).Projekt, s. 13. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Suminan (ven. Sumino) taajama ja 12 kylää: Korkka (Gorki), Korkkylä eli Korpikylä (Kurgolovo), Kottina I (Kotino), Kottina II (Ožogino), Muratta (Muratovo), Putina (Budino), Rževka, Seropitsa (Krasnyje Tšerepovitsy), Sokolovka, Torossova (Torosovo), Vesikkola (Vezikovo) ja Volkova (Volgovo). Suurimmat asutuskeskukset ovat noin puolentoista tuhannen asukkaan Sumina ja Torossova. ==Historia== Novgorodin Vatjan viidenneksen Kaprion kihlakunnan Osertsan pogostaan kuulunut Kupanitsan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1500 verokirjassa. Ruotsalaisaikana 1600-luvun puolessävälissä siitä tuli luterilaisen seurakunnan keskus. Kupanitsan ja sen vieressä sijainneen ”Pienen-Kupanitsan” eli Röllän asukkaat olivat inkerinsuomalaisia savakoita. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kylä toimi volostin ja neuvostoaikana kyläneuvoston keskuspaikkana. ==Liikenne, talous ja palvelut== Kupanitsan kautta kulkevat Kemppaalan (ven. Kempolovo) ja Hattulan (Šapki) sekä Sääpinän (Žabino), Volossovan, Repolan (Repolka) ja Verestin väliset maantiet, joilta on yhteys Pietarin ja Tallinnan väliselle valtatielle. Kunnan eteläpuolella kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen rautatie. Kylistä on linja-autoyhteydet Volossovaan ja Pietariin.Projekt, s. 31–32. Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon ja vihannesten viljelyyn keskittynyt maatalous. Kunnassa toimivat Suminan ja Torossovan maatalousyritykset sekä parikymmentä yksityistilaa. Merkittäviä työllistäjiä ovat myös sosiaali- ja terveyspalvelut sekä koulutus.Projekt, s. 24. Yli kaksi kolmasosaa työvoimasta käy töissä Pietarissa, Volossovassa tai naapurikunnissaProjekt, s. 27.. Palvelut ovat keskittyneet Suminaan ja Torossovaan. Niihin kuuluu kaksi lastentarhaa, keskikoulu, pieni poliklinikka ja lääkintäasema sekä kirjastot, kulttuuritalot, postit ja pankkiProjekt, s. 29.. ==Nähtävyydet== Kunnan alueelta on löydetty useita keskiaikaisia kurgaani- ja kivikehyshautoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1861 pystytetty Kupanitsan luterilainen kirkko sekä Volkovan, Torossovan ja Suminan kartanoalueet.Projekt, s. 18–20. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Kupanitsan kunnan sivusto Luokka:Kupanitsan kylät Luokka:Volossovan piirin kunnat
Amele

Amele on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava kieli. Se kuuluu yleisuusiguinealaisten kielten alaryhmään nimeltä madangkielet. Sillä on noin 5 300 äidinkielistä puhujaa (1987). Kielen sanajärjestys on subjekti-objekti- verbi. Kieli lasketaan uhanalaiseksi ja sijoittuu maantieteellisesti Madangin provinssiin. Amele jakautuu kolmeen päämurteeseen. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti käännettiin ameleksi ensimmäistä kertaa vuonna 1997. == Lähteet == Luokka:Papua-Uuden-Guinean kielet Luokka:Madangkielet
Yleisnero

Yleisneroksi kutsutaan henkilöä, joka hallitsee erinomaisesti useita eri tieteen ja taiteen aloja. Malliesimerkkinä yleisnerosta pidetään usein renessanssin aikaista keksijä-taiteilija-tutkija Leonardo da Vinciä. Vastaavasti renessanssi-ihmiseksi kutsutaan henkilöä, jolla on poikkeuksellisen laajat tiedot useista eri taiteen- tai tieteenaloista. == Yleisneroiksi mainittuja == * Aristoteles kreikkalainen filosofi ja luonnontieteilijä * Arkhimedes kreikkalainen matemaatikko ja filosofi * Leon Battista Alberti italialainen taidemaalari, runoilija, kielitieteilijä, filosofi, muusikko ja arkkitehtiLeon Battista Alberti Encyclopedia Britannica * Francis Bacon englantilainen kirjailija, lakimies, filosofi ja valtiomies * Al-Biruni, persialainen luonnontieteilijä, filosofi ja teologi * Leonardo da Vinci italialainen tieteilijä, matemaatikko, insinööri, keksijä, anatomi, taidemaalari, kuvanveistäjä, arkkitehti, kasvitieteilijä, muusikko ja kirjailija * Albrecht Dürer saksalainen taidemaalari, graafikko, puupiirrosten ja kuparikaiverrusten tekijä * Sigfridus Aronus Forsius, suomalainen pappi, tähtitieteilijä, astrologi, almanakkojen julkaisija, luonnonfilosofi, runoilija ja tieteen yleismies * Benjamin Franklin Yhdysvaltain perustajaisä, sähköopin tutkija, ukkosenjohdattimen keksijä ja liberaali valtiomies * Imhotep egyptiläinen virkamies, arkkitehti, ylipappi ja valtiomiesBunson s. 122 * Thomas Jefferson Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen kirjoittaja ja presidentti, liberaali filosofi * Gottfried Leibniz filosofi, matemaatikko, juristi * Michelangelo italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, arkkitehti ja runoilija * Charles Sanders Peirce, yhdysvaltalainen filosofi, tiedemies ja matemaatikko. * Frederick W. Lanchester, brittiläinen moottoroitujen ajoneuvojen pioneeri. == Katso myös == * Jokapaikanhöylä, henkilö joka osaa monia asioita olematta välttämättä hyvä niistä missään. ==Lähteet== Luokka:Renessanssi Luokka:Renessanssin taide Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit ar:علاّمة fa:علامه (لقب) ps:علامه
Kars

Kars on kaupunki Koillis-Turkissa lähellä Armenian rajaa. Se on Karsin maakunnan pääkaupunki, ja siellä asui vuoden 2022 arvion mukaan noin 91 000 ihmistä. Kars kuului Venäjälle vuosina 1878–1918. Turkkilaiset miehittivät kaupungin 1918 ja perustivat sinne tasavallan. Neuvosto-Venäjä vahvisti kaupungin kuulumisen Turkille Brest-Litovskin rauhansopimuksella 3. maaliskuuta 1918. Seuranneiden sekavien vaiheiden jälkeen kaupunki liitettiin Turkkiin. Turkki ja Armenia riitelevät edelleen kaupungista. Monet matkailijat tulevat Karsiin käydäkseen Anin rauniokaupungissa, joka sijaitsee noin 50 kilometriä kaakkoon Karsista. Karsiin sijoittuu Orhan Pamukin kirja Lumi. Esoteerinen uskonnollinen ajattelija G. I. Gurdjieff varttui Karsissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Turkin kaupungit Luokka:Karsin maakunta
Markkova

Markkova (), aik. Loppi tai Lopenkolkka, on entinen luterilainen seurakunta Inkerin itäisimmässä osassa. ==Seurakunnan historia== 1640-luvulla perustetun Lopen luterilaisen seurakunnan Puttilan kylässä sijainnut kirkko tuhoutui 1700-luvun alun sotavuosina. Pietari Suuri asutti kylän venäläisillä talonpojilla. Luterilainen kirkko rakennettiin vuonna 1722 Markkovan kylään, josta seurakunta sai uuden nimensä. Uusi kirkko pystytettiin vuonna 1777. Markkovan seurakuntaan kuuluivat myös Pähkinälinnan ja Uuden-Laatokan kaupunkien luterilaiset. Markkovan ja Järvisaaren seurakunnat yhdistettiin vuonna 1831. Yhteisen seurakunnan pappila sijaitsi Markkovassa, jonne vuonna 1845 rakennettiin uusi pyhän Johanneksen kirkko. Vuoden 1860 tienoilla Markkovan seurakuntaan kuului noin 2100 inkerinsuomalaista. 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia. Vuonna 1905 noin 4900 seurakuntalaisesta 4300 oli suomalaisia ja noin 600 virolaisia. 1900-luvun alussa suomenkielisiä jumalanpalveluksia pidettiin joka toinen viikko Markkovassa ja joka toinen Järvisaaressa. Molemmissa kirkoissa pidettiin vuosittain kuusi vironkielistä jumalanpalvelusta. Pähkinälinnassa ja Uudessa-Laatokassa järjestettiin vuosittain 6–8 jumalanpalvelusta suomeksi ja joskus myös saksaksi. Neuvostoaikana molempien seurakuntien toiminta jatkui 1930-luvun lopulle saakka. Markkovan kirkko suljettiin vuonna 1937 ja purettiin toisen maailmansodan aikana. ===Papisto 1600-luvulla=== * Kirkkoherrat **Johan Henrici Porthan 1640—1672 **Thomas Andreas, Bottniensis 1682—1699 *Kappalaiset **Andreas Henrici 1666—1673 **Samuel Stephani Kiljander 1675—1695 ==Markkovan suomalaisasutus== Markkovan suomalaiset olivat alkuperältään savakoita. Suomalaisasutus muodosti kapean vyöhykkeen Pähkinänlahden eteläpuolisella ylängöllä. Laatokan rantakylät olivat Liipukkaa lukuun ottamatta venäläisiä, ja myös suomalaisalueen eteläpuolella sijaitsi venäläiskyliä. Eräissä kylissä asui sekä suomalaisia että venäläisiä. Seurakuntaan kuuluivat seuraavat kylät: *Haittola (ven. Гайталово, Gaitalovo) *Hantrova (ven. Хандрово, Handrovo) * *Hyvilä (ven. Поляны, Poljany) *Liipukka eli Kanavan Liipukka (ven. Липки, Lipki) *Maitohuhta (ven. Алексеевка, Aleksejevka) *Markkova (ven. Марково, Markovo) *Pieniautio eli Hujala (ven. Пустоши, Pustoši) * *Saamusti eli Saamosti (ven. Замошье) *Suosaari (ven. Сассары, Sassary) *Tillasi (ven. Килози, Kilozi) * *Tortola (ven. Тортолово, Tortolovo) * *Uusikylä (ven. Новая, Novaja) * *Vanhamylly (ven. Старая Мельница, Staraja Melnitsa) * (* hävinnyt kylä) Suomalaisasutus hävisi toisen maailmansodan aikana. Nykyään alue kuuluu Leningradin alueen Kirovskin piiriin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Virtuaali-Inkerin sivu Markkovasta ja Järvisaaresta * J. Mustonen : Inkerin sivistysriennoista. Kuvauksia Markkova-Järvisaarelta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 25.11.1928, nro 48, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Novasolkka

Novasolkka () on kylä Venäjällä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa ja entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se sijaitsee Länsi- Inkerin ylängöllä kaksi kilometriä Opoljasta luoteeseen. Kylässä on kahdeksan asukasta (vuonna 2010). ==Kylä== Jaaman ujestin Ratsinan pogostaan kuulunut kylä mainitaan nimellä Novoje Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 63 venäläistä ja 53 savakkoa. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia . Myöhemmin he kuuluivat kyläkuntana Opoljan volostiin. Vuonna 1899 Novosolkassa oli 90 asukasta, joista 41 oli suomalaisia, 22 virolaisia, 21 venäläisiä ja 6 ”sekoittuneita”. Luterilaisia 62 henkeä. ==Seurakunta== Jaaman läänin Opoljan ja Jastrebinon pogostat käsittänyt Novasolkan seurakunta perustettiin lakkautetun Jaaman seurakunnan tilalle 1670-luvun lopulla. Ruotsalaisajan lopulla sillä oli kappeli Poretšjen kylässä Laukaanjoen varrella. Venäläisten valloitettua Inkerin Novasolkka yhdistettiin Moloskovitsaan. Vuonna 1759 se sai jälleen oman kirkkoherran. Vuodesta 1825 lähtien papinvirkaa hoitivat Moloskovitsan ja Kattilan–Soikkolan kirkkoherrat, kunnes vuonna 1834 Novasolkka liitettiin jälkimmäiseen seurakuntaan, joka sen jälkeen kantoi nimeä Kattila, Soikkola ja Novasolkka. Vuoden 1860 tienoilla Kattilassa, Soikkolassa ja Novasolkassa oli yhteensä noin 1 800 luterilaista, joista 29 oli saksalaisia ja loput suomalaisia. Vuonna 1904 seurakunnassa oli noin 1 600 suomalaista, noin 300 virolaista ja 30 saksalaista. Novasolkan alueella luterilaisia oli noin 600 henkeä. 1900-luvun alussa kirkkoherranvirka oli pitkään täyttämättä, koska köyhään seurakuntaan, jonka kolme kirkkoa sijaitsivat kaukana toisistaan, oli vaikeaa löytää hakijoita. Vuonna 1919 kolme seurakuntaa erosivat jälleen toisistaan, ja Novasolkan virolaiset liittyivät Moloskovitsan virolaiseen seurakuntaan. Novasolkassa kirkollinen toiminta jatkui vuoteen 1937 saakka. Novasolkan 150-paikkainen puukirkko oli rakennettu ilmeisesti 1700-luvulla. Kirkon sisustus tuhottiin talvisodan aikana suomalaisvastaisessa mielenosoituksessa. ==Novasolkan kylät== Novasolkkalaisia pidettiin savakkoina. Seurakunnan alueella oli myös keskiajalta periytyvää venäläistä asutusta. Suomalaiset elivät enimmäkseen sekakylissä ja olivat kaksikielisiä. Myös venäläiset sukunimet olivat virallisessa käytössä yleisiä. * Hovinkylä (s-e-v) * Jamskovitsa (v-s) * Juhkomo (v-s) * Kerstova (v-s) * Kikkeritsa (s) * Killi (s) * Kuutta (v-s) * Läylikkä (v-s) * Malli (v-s) * Manelja (v-s) * Mustapää (v-s) * Novasolkka (s-e-v) * Novesi (v-s) * Prömpeli (v-s) * Pustoperä (v-s) * Saappolja (s-e-v) * Sakoritsa (s-v) * Skulmanni (v-s) * Tikanpesä (v-s) * Torma (v-s) * Valja (v-s) E – virolaisia, s – suomalaisia, v – venäläisiä. Nykyään seurakunnan alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan ja Pustoperän kuntiin. Inkeriläistä asutusta on säilynyt jonkun verran. Lähetyssaarnaaja Martti Rautanen oli kotoisin Novasolkan Tikanpesän kylästä. ==Lähteet== Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat Luokka:Jaaman piiri Luokka:Novasolkan kylät
Ropsu

Ropsu () on entinen luterilainen seurakunta Inkerissä noin 35 kilometriä Pietarista lounaaseen. Se on myös seurakuntaan kuulunut kylä, venäläiseltä nimeltään Mihailovskaja (), nykyisessä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Ropsunhovin kunnassa Venäjällä. Pietari III murhattiin Ropsussa.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, s. 638. ==Luterilaisen seurakunnan historiaa== Nykyisessä Ropsunhovin taajamassa sijaitsee 1600-luvun puolivälissä rakennettu entinen luterilainen kirkko, joka on myöhemmin muutettu ortodoksiseksi Jumalansynnyttäjän ilmestyksen kirkoksi. 1700-luvun lopulle saakka Ropsun kylät kuuluivat Skuoritsan seurakuntaan. Vuonna 1798 kreivi Ivan Lazarev rakennutti Pienen-Kurkun kylään Pietarille ja Paavalille omistetun kivikirkon, joka 1800-luvulla korjattiin kahteen otteeseen Venäjän keisarihuoneen varoilla. Ropsun kappeliseurakunta erosi Skuoritsasta lopullisesti vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen. Vuonna 1928 seurakunnan väkiluku oli 2 680 henkeä. Viranomaiset sulkivat Ropsun kirkon vuonna 1938. ==Ropsun seurakuntaan kuuluneet kylät== 1900-luvun alussa Ropsun seurakuntaan kuuluivat seuraavat kylät: Hapuni (), Hyvösi (), Iljankylä eli Uusikylä (), Kelosi (), Kivisenmäki eli Pieni-Kuippina (), Korovina, Kuippina (Большая Кипень), Luuhkova (), Läätinä eli Klätinä (), Metsola (), Nikkasenmäki (), Pieni-Kurku (), Raaju eli Korovina (), Ropsu, Ropsun paperitehdas, Ropsunhovi, Rumpali eli Trumbari (), Suuri-Kurku (), Viitinä (), Volossola (). Inkerinsuomalaisten lisäksi seudulla asui ortodoksisia inkerikkoja ja venäläisiä. Suomalaisasutus tuhoutui toisen maailmansodan aikaisten väestönsiirtojen seurauksena. Ropsu-niminen kylä on myös Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Ropsu Virtuaali-Inkerissä Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat Luokka:Ropsun kylät
Rääpyvä

Rääpyvä () on entinen luterilainen seurakunta Pohjois-Inkerissä Kelton ja Toksovan välissä, Pietarin itäpuolella. Rääpyvän kirkko sijaitsi Rumpalin kylässä. Entisen Rääpyvän alueella suurin taajama on Seuloskoin (ven. Vsevoložsk) kaupunki. == Historiaa == Rääpyvän kylä mainitaan jo Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa v. 1500 nimellä Rjabovo (Рябово – kirjavala). Luterilainen seurakunta perustettiin Rääpyvälle 1685. Kirkon rakennutti paroni Fredriks lahjoitusmaalle 1778. Kirkko peruskorjattiin 1913 ja suljettiin 1937. Keisarin aikaan alueen hallintokeskuksena toimi ensin pitkään Rääpyvän hovi, jonka yhtenä omistajana muistetaan kuuluisa valtiomies V. P. Vsevoložski. Rääpyvän kylän ja hovin paikalle syntynyt Seuloskoin (ven. Vsevoložsk) kaupunki on nimetty Vsevoložskin mukaan. Suomalaisia Rääpyvällä oli vuonna 1928 kaikkiaan 2 460 henkeä. Rääpyvällä toimi 1920–1930-luvuilla suomenkielinen maatalousteknikumi eli -opisto. Toisen maailmansodan aikana alue jäi Leningradin saarron sisäpuolelle ja hengissä selvinneet suomalaiset evakuoitiin Itä-Siperian pohjoisrannikolle kevättalvella 1942.Virtuaali- Inkerin sivu Rääpyvästä Evakuointi muuttui sodan jälkeen karkotukseksi, sillä paluuoikeutta ei ollut. ==Kylät== Rääpyvässä oli 13 kylää: Huva, Kornova, Kähy, Kässylä, Miinala, Myllyoja, Paassikka, Papusi, Pieni Pukero, Suuri Pukero, Romanaisi, Rumpali ja Seeklova. == Lähteet == Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Street Fighter II

Street Fighter II on Capcomin kehittämä vuonna 1991 julkaistu taistelupeli, joka on jatkoa Street Fighter -pelisarjan vähemmän tunnetulle ensimmäiselle osalle. Street Fighter II aloitti tappelupelibuumin ja se on valittu World Video Game Hall of Fameen. Yksinkertaisen juonen varaan rakennettu, aitojakin taistelulajeja sisältänyt peli julkaistiin aluksi pelihalleissa ja myöhemmin konsoleilla ja kotitietokoneilla (kuten Amigalla). Pelin pohjalta on luotu myös Street Fighter Alpha -sarja, joka kertoo peliä edeltävästä ajasta. Sarjasta ovat tulleet tunnetuiksi muun muassa hahmot Ryu, Ken ja M. Bison. == Hahmot == Hahmo Ensiesiintyminen Areena Ryu Street Fighter Suzaku Castle, Japani Ken Street Fighter San Francisco Bay, USA E. Honda Ensiesiintyminen Japani Chun-Li Ensiesiintyminen Beijing, Kiina Blanka Ensiesiintyminen Brasilia Zangief Ensiesiintyminen Bilsk Steelworks, USSR Guile Ensiesiintyminen Dhalsim Ensiesiintyminen Bank of the Ganges River, Intia Balrog (Japanissa M. Bison) Ensiesiintyminen Vega Ensiesiintyminen Sagat Street Fighter Ruins of the Ayutthaya Temple, Thaimaa Bison (Japanissa Vega) Ensiesiintyminen ==Muut versiot== Street Fighter II:n pohjalta julkaistiin myös lukuisia parannelmia tai päivityksiä, jotka erosivat vanhasta pelistä varsin vähän ja aiheuttivat aikoinaan paljon kritiikkiä. Ensimmäinen, The World Warrior, oli ensimmäinen konsoliversio ja vastasi suunnilleen hallipeliä. Ensimmäinen päivitetty versio oli vuoden 1992 Champion Edition, jossa pelaajat saivat ohjata pelin neljää viimeistä vastusta (Balrog, Vega, Sagat ja M. Bison). Kahdeksan kuukautta myöhemmin julkaistiin Hyper Fighting, jossa hahmoille oli lisätty uudet väriteemat ja jossa myös pelin tempoa oli nopeutettu (ns. Turbo-moodi). Myöhemmin julkaistiin seuraaja Super Street Fighter II ja sen tietokonevastine Super Street Fighter 2 Turbo, jotka esittelivät viisi uutta hahmoa: Cammyn, T. Hawkin, Dee-Jayn, Akuman ja Bruce Lee -tribuutti Fei Longin. Sarjaan on myöhemmin julkaistu myös varsinaiset jatko-osat Street Fighter III vuonna 2000 ja Street Fighter IV vuonna 2008. ==Merkitys pelien historiassa== Street Fighter inspiroi lukuisia muita tappelupelejä, kuten suurta kohua aiheuttaneen Midwayn Mortal Kombatin ja Rarewaren Killer Instinctin. == Elokuva == Vuonna 1994 ilmestyi Street Fighter II:n pohjalta kehitelty elokuvasovitus Street Fighter, joka ei kuitenkaan menestynyt. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi Steven E. de Souza, ja sen pääosia näyttelivät Jean-Claude Van Damme ja Raúl Juliá. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Luokka:1990-luvulle sijoittuvat videopelit Luokka:Street Fighter Luokka:Amiga-pelit Luokka:Atari ST -pelit Luokka:MS-DOS- pelit Luokka:Sega Mega Drive -pelit Luokka:Super Nintendo Entertainment System -pelit Luokka:Vuoden 1991 videopelit
Skuoritsa

Skuoritsa eli Kuoritsa (, , ) on luterilainen seurakunta Inkerissä. Skuoritsa sijaitsee noin 30 kilometriä Pietarista lounaaseen, Tervolan () lähellä. ==Historia== Ruotsin vallan aikana vuonna 1640 Skuoritsaan perustettiin luterilainen seurakunta. Seurakunnan väkiluku oli 9 000 henkeä vuonna 1928. Skuoritsan pappilassa oli Inkerinmaan suurin kirjasto. Vuonna 1839 rakennettiin kivikirkko, johon mahtui 1 300 henkeä. Uusien asukkaiden kerhona käyttämä kirkko raunioitui tulipalossa 1956. Tämän Pyhän Katariinan kirkon rauniot on nykyään korjattu kirkoksi, arkkitehtina Pekka Wesamaa. Seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990. Skuoritsa on Vantaankosken seurakunnan ystävyysseurakunta. ==Skuoritsan kylät== Ahmosi, Ahokas, Akkala, Ala-Purskova, Aropakkasi, Autio-Tukenitsa, Hatsinanmylly, Huittula, Ihalaisi, Iistinä, Ikatla, Juvaisi, Kaijasi, Kainolaisi, Karhunkylä, Kemppilä, Kesälä, Kiurula, Kolmikanta, Kolmola, Korpikylä, Koskelaisi, Kouhia, Kuitusi, Kämärä, Laitisi, Lusikkala, Malkkila (Tynilä), Metiäisi, Motsina, Multia, Mutakylä, Muttala, Myllykylä, Niisnova, Nikreuksenkylä, Nousiaisi, Näppilä, Ontrova, Orava, Pekkala, Pellilä, Peräjärvi, Petrova, Peussala, Pieni Iistinä, Pieni Reisinä, Pietilä, Pitkälä, Pokkisen Purskova, Punakkala, Pöllä (Sepänkylä), Pöyhölä, Riepposi, Ruotsila, Rähmösi, Rätönkylä, Saalisi, Skuoritsa, Sokkala, Suo- Tukenitsa, Suuri Puutosti, Suuri Reisinä, Suuri Taaitsa, Tehvinä, Tervola, Tervola (Sämpsänpalo), Turtia, Tyyskälä, Uusi Purskova, Uusi Puutosti, Veikkola, Vohkana, Voutila (Foutila), Vuitti, Väisälä, Ylä-Purskova. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Georg Luther. Herdaminne för Ingermanland 2: De finska och svenska församlingarna och deras prästskap 1704-1940. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000. ISBN 951-583-052-4 (sid.) *Esko Jalkanen. Skuoritsan papit sekä seurakunnan historiallisia vaiheita vuosina 1624-2001. Joensuu: Skuoritsan työ-toimikunta, 2002. ISBN 952-91-5356-2 (sid.) *Virtuaali-Inkerin sivu Skuoritsasta *Skuoritsan seurakunnan sivusto Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Kiinalainen shakki

Kiinalainen shakki voi tarkoittaa kahta eri peliä: # Xiangqi, shakkia muistuttava neliölaudalla pelattava kiinalainen peli. # Kiinanšakki, halmaa muistuttava tähdenmuotoisella laudalla pelattava saksalainen peli.
Soikkola

Soikkola () on entinen kylä Inkerissä. Soikkolan kylä sijaitsi Soikkolan niemellä Suomenlahden etelärannalla Kaprion- ja Laukaanlahden välissä. Nykyään alue kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Viistinän ja Niisnovan kuntiin. Alueella on sijainnut myös entiset Soikkolan ortodoksinen seurakunta ja Soikkolan luterilainen seurakunta. ==Soikkolan asutus== 1900-luvun alkupuolelle saakka Soikkola oli pääosin inkerikkojen asuinaluetta ja siten ortodoksista seutua. Inkerikkojen asumia kyliä olivat Hamala, Kolkanpää, Koskina, Loka (Loas), Loukkula, Metsäkylä, Mättäsi, Oussimäki, Pätsinä, Repola, Ruutsia, Röllölä, Saarove, Savimäki, Soikkola, Suuri-Somero, Tammikontu, Uusi-Harkkola, Viistinä. Inkerikkojen lisäksi luterilaisia, inkerinsuomalaisia äyrämöisiä asui vielä 1800-luvun puolivälissä seuraavissa kylissä: Mäkkylä, Otsave, Peipiä, Suija, Säätinä, Tarinaisi, Uusikylä, Vanha- Harkkola, Venakontsa, Voloitsa. Koskisenkylässä oli inkerikkojen lisäksi saksalaisia. Pelkästään äyrämöisten asuttamia kyliä olivat Järvenperä ja Vääräoja. Toisenuskoisiin kohdistetun painostuksen alla 1900-luvulla tullessa äyrämöiset vetäytyivät muutamiin kyliin ja leimallisimmin äyrämöiskyliksi jäivät Uusikylä ja Vääräoja. Venäläisiä asui vanhastaan vain Pienessä- Somerossa. 1930-luvulla Soikkolan niemelle rakennettiin suuri sotilastukikohta, jonka neuvostoliittolaiset tuhosivat toisen maailmansodan vetäytymisvaiheessa. Sodan aikana suomalaiset ja inkerikot siirrettiin Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin Sisä-Venäjälle. Ensimmäiset kanta-asukkaat pääsivät palaamaan 1950-luvulla. Nykyisin Soikkolassa asuu muutama sata inkerikoiksi tunnustautuvaa ihmistä ja inkeroisen kielikin on jossain määrin säilynyt. Soikkolassa toimii inkeroiskuoro, kansanperinneryhmä ja museo. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kattila, Soikkola ja Novasolkka Virtuaali-Inkeri -sivustolla *Sivu Soikkolan ortodoksisen seurakunnan historiasta Luokka:Venäjän entiset kylät Luokka:Jaaman piiri
Spankkova

Spankkova () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Jelisavettinan kunnassa sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Ruotsalaisvallan aikana 1600-luvulla seudulle muuttaneet inkerinsuomalaiset kuuluivat Tääkelin seurakuntaan. Sillä oli oma kirkko ja kirkkoherra jo 1640-luvulla. Vuonna 1731 venäläinen ruhtinas Spankovski rakennutti kirkon Spankkovan kylään, ja seurakunta sai uuden nimensäOtavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 8, palsta 71. 1720-luvulta lähtien se kuului Koprinaan, mutta itsenäistyi uudelleen vuonna 1753. Vuonna 1833 Spankkovaan rakennettiin uusi Neitsyt Marialle omistettu kivikirkko. Seurakuntaan kuului myös Kolppana, jossa oli oma Paavali I:n rakennuttama kirkko. Vuonna 1905 seurakunnassa oli noin 4 800 suomalaista ja viitisenkymmentä virolaista jäsentä, vuonna 1917 enää 3 161. 1920-luvun alusta lähtien Spankkova ja Kolppana toimivat erillisinä seurakuntina. Spankkovan kirkko suljettiin vuonna 1937. Spankkovan asukkaista suurin osa oli inkeriläisiä savakoita. Eräissä kylissä asui myös ortodoksisia inkerikkoja. Seurakuntaan kuului 44 kylää, joista suomalaisia 31: Ahokylä, Hinkkala, Hintikkala, Honkala, Ilkkinä, Kaletino, Karstala, Korpisalo (Uusikylä), Kunttula, Kurkovitsa, Luiskenitsa, Luumitsa, Miikkinä, Peresnova, Pienhovi, Pieni Karstala, Pieni Pornitsa, Pieni Sääskelä, Piesala, Pitkälä, Raakelitsa, Repola, Räähkälä, Saaritsa, Seppälä, Sikoniemi, Smolkkova, Sornua, Spankkova, Suuri Pornitsa, Suuri Sääskelä, Säämälä, Tarovitsa, Toivari, Tuonitsa, Tupitsa, Tääkeli, Uusi Hinkkala, Uusi Holopitsa, Vanha Holopitsa, Vanha Staarosta, Vereppi, Vetkala, Vironkylä. Nykyään kylät kuuluvat Hatsinan piirin Jelisavettinan, Puutostin, Suuren-Kolppanan, Sääskelän ja Voiskovitsan kuntiin. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943 suomalaisväestö siirrettiin Suomeen. Sodan jälkeen seutu asutettiin venäjänkielisellä väestöllä ja Suomesta palanneet sijoitettiin vastaavasti sisämaahan, venäjänkielisille paikkakunnille. Nykyään Spankkovan kylässä on noin 1 200 asukasta. Kylässä on maidontuotantoon erikoistunut maatalousyritys. Raunioitunut Neitsyt Marian kirkko on paikallinen nähtävyys. ==Lähteet== ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == *Spankkova Virtuaali-inkerissä Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat Luokka:Hatsinan piiri Luokka:Spankkovan kylät
Tyrö

Tyrö (, ) on seurakunta Inkerissä Suomenlahden etelärannalla, Kronstadtin kohdalla. Seurakunta kuului Troitskojen kihlakuntaan sekä Oranienbaumin (Kaarostan l. Rampovan), Strelnan (Nuolijoen) ja Uritskin pitäjiin (kuntiin). Seurakunnan väkiluku oli 7900 (1928). Tyrön asukkaat lukeutuivat äyrämöisiin ja puhuivat inkeroiskieltä läheisesti muistuttavaa äyrämöismurretta. Nykyisin Tyrön alue kuuluu Lomonosovin piiriin ja jakautuu useamman pitäjän kesken. ==Historia== Tyrön luterilainen seurakunta perustettiin 1642. Siihen kuului myös Retusaari eli Kronstatti. Kivikirkko rakennettiin 1831. Kirkko otettiin pois seurakunnalta 1936, ja siitä tehtiin elokuvateatteri. Tyrön seurakunta on perustettu uudelleen ja kirkko saatu takaisin 1991. Tyrön seurakunnan alueella asui äyrämöisten ohella huomattava joukko inkeroisia sekä kasvava määrä venäläisiä sekä 1700-luvulle sinne värvättyjä saksalaisia maanviljelijöitä. Alueella oli myös kaupunkeja, kuten Pietarhovi ja Oranienbaum sekä sotilastukikohtia, kuten Yhinmäen linnake (Krasnaja Gorka). Toisessa maailmansodassa Tyrö lähes kokonaan joutui erilliseen saartoon yhdessä koko Hevaan sekä Serepetan pohjoisten kylien kanssa (Ораниенбаумский плацдарм/Oranienbaumskii platsdarm). Seurakunnan itäosan asukkaat ehdittiin evakuoida jo syksyllä 1941 Toksovaan ym. Kannakselle, mistä inkeriläiset kevättalvella 1942 karkotettiin Siperiaan. Tyrön saartorenkaan sisäpuolelta karkotettiin kaikki inkeriläiset ja saksalaiset samoin kevättalvella 1942. Heidät kuljetettiin kuorma-autoilla jään yli Revonnenään ja sieltä Laatokan Jäätien kautta Koillis-Siperiaan Jäämeren rannalle. ==Tyrön kylät== Ahinkonnun Suokas (Кузнецы), Ahinkontu, Ahokylä (Агакули), Aliskala, Asikkala (Новая Деревня), Autio (Туюзи), Haisevaisi (Большая Ижора), Halosi (Халузи), Hanttula, Hiukankylä (Pieni Piutusi), Hovinmätäs, Hännisi, Kangas (Большие Борки), Kapakanmäki (Кабацкое), Kasukanmäki, Kirppula, Kukkosi (Куккузи), Kuusoja (Луизино), Kylänpää, Käkösi, Lankila (Лангерево), Latikan Soikkina (Большая Сойкина), Latikan Suokas, Lautakota (Лавдузи), Leppäsi (Лебяжье), Liiha (Лигово), Liikosi (Лигойзи), Liimosi (Лимузи), Lukkala, Löytysi (Левдузи), Mielisi (Кикинка), Mustaoja (Владимирово), Mustasuu (Заводы), Myllysi (Марьино), Nastola (Настолова), Notkola (Нотколова), Notkolan Soikkina, Penikkala (Пеники), Pieni Seppälä, Piutusi (Пиудузи), Pohjoisi, Porsas, Pronna (Нижняя Бронна), Reijola (Малый Симонгонт), Riikola, Ristikylä (Ольгино), Roitsa (Троицкое), Sahamylly, Seppälänmätäs (Кузнецы), Simonkontu (Большой Симонгонт), Tammenkontu (Таменгонт), Teppois-Soikkina (Санино), Teppola, Tieriikola (Малая Ижора), Tujusi (Туюзи), Tyrönkylä (Мартышкино), Usinkontu (Узигонт), Vahviaisi (Ивановка), Vanhakontu (Дубки), Vihkola, Yhinmäki, Ylikylä (Илики). ==Aiheesta muualla== *Tyrön seurakunnan kotisivu Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Venjoki

Venjoki () on entinen luterilainen seurakunta Keski-Inkerissä. Venjoki oli Inkerinmaan väkirikkaimpia seurakuntia. Asukkaita oli 12260 (1928). Seurakunnan rajojen sisällä sijaitsee myös muutamia kaupunkeja ja suuria taajamia, jotka ovat Puškin eli Saari, Pauluskoi, Aleksandrovskaja, Pulkkala, Slavjanka () ja Ust-Slavjanka (). ==Historia== Venjoen seurakunta perustettiin 1641. Sillä oli Ruotsin vallan aikana kaksi kappeliseurakuntaa: Liissilä ja Inkere. Edellinen kirkko oli Juhana Salosen rakennuttama puinen kaksoisristikirkko. Viimeisin kivikirkko on vuodelta 1885, joka toimi seurakunnan kirkkona 1930-luvun lopulle, kunnes siitä tehtiin neuvostoklubi. Nykyisin kirkossa toimii laboratorio. Toisessa maailmansodassa rintama kulki Venjoen yli ja pysähtyi seurakunnan pohjoisosaan. Venjoen asukkaat siirrettiin saksalaisten sotatoimialueelta Suomeen. Toisen maailmansodan jälkeen Venjoki asutettiin venäläisillä ja Suomesta palanneet karkotettiin venäläisille paikkakunnille. Vuoden 1947 karkotus koski jokseenkin kaikkia kotiseudulle päässeitä venjokelaisia. ==Venjoen kyliä== Anttila, Glaasova, Haapasaari, Haikkola, Hampaala, Hietakylä, Humalasaari (Hynnisi), Huuhka, Hyvösi, Hällölä, Häyhäsi, Hörkkölä, Jäniskylä, Kaakkala, Kapasi, Kaskisaari, Kekälekylä, Kelola (Jurkina), Kiiskilä, Kivola, Kokkola, Kommola, Koprala, Korhosi, Korkanmäki, Korkeamaa, Kouru (Kotsalainen), Koussula, Kuivila, Latukka, Leppälä, Luukkasi, Lyysmäki, Länkioja, Marinova, Mestilä, Montila, Mosina, Mosinanmylly, Novavesti, Paapala, Pappilanautio, Patamäki, Pieni-Ruussova, Pieni-Saklina (Ahola), Pieni-Selkelevä, Piisinä, Poritsa, Porttila, Poru, Pääsölä, Rahkola, Rajakivi, Repola, Ripsevä, Ropola, Rusinautio (Rusila), Rönölä, Saamosti, Saapru, Saksala, Sintosi, Suosaari, Suuri-Kattilaisi, Suuri-Ruussova, Suuri- Saklina, Suuri-Selkelevä, Särtsä, Tanilova (Hantsula), Tonnila, Torasaari, Tärölä, Uusi-Kattilaisi, Uusikylä, Uusi-Onttola, Vanhala, Vanhamoisio, Vanhamylly, Vanha-Onttola, Vekkilä, Ventola, Verevä, Vähikkälä, Väärälä ==Lähteet== Luokka:Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Voitto Hellsten

Voitto Valdemar Hellsten (15. helmikuuta 1932 Pertteli – 7. joulukuuta 1998 Turku) oli suomalainen pikajuoksija. Hän voitti 400 metrillä olympiapronssia Melbournessa 1956 ja EM-hopeaa Bernissä 1954. Hellsten muistetaan kuitenkin erityisesti menestyksestä Suomi–Ruotsi-maaotteluissa. Urheilu-uransa jälkeen hän oli 1960-luvulla kaksi kautta SDP:n kansanedustajana. Hellsten harrasti nuorena urheilua monipuolisesti: kesällä juoksua ja korkeus- ja pituushyppyä, talvella hiihtoa. Hänen kasvattajaseuransa oli Salon Vilpas, mutta hän edusti menestyksekkäimmät vuotensa Turun Tovereita. Hellstenin varsinainen kilpaurheilu-ura alkoi vuonna 1949, jolloin hän juoksi 100 metriä aikaan 11,2 ja 200 metriä aikaan 23,2. Hänellä ei ollut varsinaista valmentajaa vaan oppi tuli kirjoista ja muita juoksijoita tarkkaillen. 1950-luvulla Hellsten alkoi juosta myös pidempiä matkoja, jopa 800 metriä. Hän osallistui 33 maaotteluun ja voitti niissä lajinsa 52 kertaa. Erityisesti voitot Suomi–Ruotsi- maaotteluissa toivat hänelle nimityksen Ruotsin-tappaja. Hellsten kilpaili Helsingin olympialaisissa 1952, jolloin hän karsiutui 100 metrin 1. alkuerissä ajalla 11,1, 200 metrillä 2. alkuerissä ajalla 22,4 ja 4 × 100 metrin viestin alkuerissä ajalla 42,0. Melbournen olympialaisissa 1956 Hellsten sai pronssia 400 metrillä, Bernin Euroopan-mestaruuskisoissa 1954 hopeaa 400 metrillä ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Melbournessa juoksemallaan ajalla 46,20 Hellsten sijoittuu edelleen vuonna 2015 Suomen kaikkien aikojen 400 metrin juoksun tilastossa viidenneksi. Viimeisin suomalainen Hellstenin ajan alittaja on ollut Mikael Söderman kesäkuussa 1991. Hellsten valmistui liikunnanohjaajaksi vuonna 1954 Pajulahden urheiluopistosta. Hän työskenteli Turun kaupungilla vuodet 1955–1991 lukuun ottamatta vuosia 1962–1970, jolloin hän oli eduskunnassa SDP:n kansanedustajana. Hellsten oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1960–1972. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1962 ja 1968 vaaleissa. Vuonna 1972 julkaistiin Hellstenin omaelämäkerta Voiton ja tappion vuodet. __NOTOC__ == Suomen mestaruudet == * 100 metrillä 1952, 1953, 1954 * 200 metrillä 1952, 1954, 1955, 1956, 1957 * 400 metrillä 1955, 1956, 1957, 1958 * Viestijuoksuissa yhteensä viisi mestaruutta ==Lähteet== * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * * Voitto Hellsten Ylen Elävässä arkistossa * * Luokka:Suomalaiset olympiamitalistit Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Kansanedustajat Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Varsinais-Suomen vaalipiiri Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet