EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Anu Palevaara

Anu Irmeli7 Päivää Anu Palevaara Palevaara (s. 14. elokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, koreografi ja tanssija. Anu Palevaara opiskeli tanssia, draamaa ja laulua Laine Theatre Art -musiikkiteatterikoulussa Englannissa 1990–1993. Palevaara on tehnyt koreografioita mm. Lahden kaupunginteatterille ja Hot Club Dance Companylle. Hän on myös näytellyt naispääosan Markku Pölösen menestyselokuvassa Kuningasjätkä (1998) sekä televisiosarjassa Iskelmäprinssi. Vuonna 1998 hän juonsi Tangomarkkinat Heikki Hietamiehen kanssa. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva / TV- elokuva / Lyhytelokuva Rooli 1989 Se soundaa taas 1998 Kuningasjätkä Hilkka Mäkelä Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies Roosa Torvensoittaja katolla revyy 2017 Rendel huora === Televisiosarjat ja nettisarjat === Vuosi Sarja Rooli Televisio- vai nettisarja 1996 Herkku & Partanen tanssija televisiosarja 1998 Tangomarkkinat juontaja televisiosarja Iskelmäprinssi Anita televisiosarja 1999–2001, 2002–2011, 2012–2013 Salatut elämät Jenni Vainio televisiosarja 2005 Huuma Anu Palevaara televisiosarja 2010–2011 Lillukanvarsia Jenni Vainio nettisarja 2018 Pihlajasatu televisiosarja 2019 Justimus esittää: Duo Maritan äiti nettisarja ==== Jenni Vainion rooli ==== Palevaara tunnetaan parhaiten Jenni Vainion roolista MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät. Palevaara oli sarjassa mukana alusta asti, mutta vuonna 2001 hän jäi äitiyslomalle. Äitiysloman jälkeen Palevaara palasi sarjaan keväällä 2002, jolloin itse sarjassakin Jenni oli saanut lapsen, Niko Vainion. Hahmo poistui ruudusta tämän tekemän vauvojenvaihdon seurauksena marraskuussa 2011. Palevaara kertoi syyksi poistumiselle halunneensa keskittyä välillä muihin projekteihin. Hän palasi kuitenkin Jennin rooliin 28. syyskuuta 2012 esitetyssä jaksossa. Palevaaran esittämä Jenni Vainio kuoli 21. maaliskuuta 2013 esitetyssä jaksossa, jonka myötä näyttelijä jätti sarjan. Kesällä 2018 esitetyssä Salattujen elämien spin-off-sarjassa Pihlajasatu Palevaara palasi jälleen Jenni Vainion rooliin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset improvisoijat Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Suomalaiset tanssijat
Valtatie 3 (Viro)

Valtatie 3 on Virossa pohjois–etelä-suuntainen valtaväylä. Se alkaa Koillis- Virossa sijaitsevasta Jõhvista valtatie 1:ltä. Tie kulkee etelään Peipsijärven länsirantaa seuraten, kiertää Mustveen kaupungin, jatkuu Tarton kaupungin läpi ja päättyy Valgaan Latvian rajalle. Valtatie on 219,7 kilometriä pitkä. Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä Via Hanseatica. == Tien kulku == Tie kulkee neljän maakunnan ja seuraavien kuntien kautta. === Itä-Virumaa === * Jõhvin kunta * Kohtla-Järve * Alutagusen kunta === Jõgevamaa === * Mustveen kunta === Tartumaa === * Tarton kunta * Tarton kaupunki * Kambjan kunta * Nõon kunta * Elvan kunta === Valgamaa === * Otepään kunta * Valgan kunta == Välimatkataulukko == Jõhvi Mustvee 74 Mustvee Tartto 136 62 Tartto Rõngu 171 97 35 Rõngu Valga 224 150 88 53 Valga == Lähteet == Valtatie 3 Luokka:Itä-Virumaan tiet Luokka:Jõgevamaan tiet Luokka:Tartumaan tiet Luokka:Valgamaan tiet
Tuomas Reunanen

Tuomas Reunanen (s. 30. elokuuta 1982 Kerava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt Ami Vainion roolissa MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 2001–2008. Reunanen on soittanut harrastuksekseen 16 vuotta selloa. Hän on pyöräillyt maajoukkueringissä 1998–1999 ja pelannut jääkiekkoa Keravan Shakersissa I-divisioonassa. Reunanen on myös esiintynyt muutamissa mainoksissa ennen rooliaan Salatuissa elämissä. Hänet tunnetaan Lastenklinikoiden Kummit ry:n kummina, minkä vuoksi hän on osallistunut muun muassa Kummien 24päivää-joulukalenterin kaltaisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Reunanen esiintyi myös tammikuussa 2008 alkaneessa Jim-kanavan Tuuma-ohjelmassa. Salatut elämät -televisiosarjan kuvauksissa Reunanen aloitti loppuvuonna 2000. Syksyllä 2003 hän oli poissa sarjasta loppuvuoden ajan mutta palasi takaisin heti alkuvuonna 2004. Hahmon viimeinen kohtaus kuvattiin syksyllä 2007. == Filmografia == ;Näyttelijänä *Salatut elämät – Ami Vainio (2001–2008) *Raja 1918 (2007) – Sotilas Lampinen ;Muut esiintymiset *Huuma (1 jakso, 2005) *Tanssii tähtien kanssa (1 jakso, 2007) *Tuntemattomat (1 jakso, 2008) *Tuuma (2008) == Lähteet == * * Luokka:Suomalaiset televisionäyttelijät Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti

Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti () on hallintoalue (mkhare) Georgian pohjoisosassa. Alueella on noin 27 600 asukasta (2022) ja sen pinta-ala on 4 990 neliökilometriä. Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin pääkaupunki on Ambrolauri. Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti rajautuu Samegrelo ja Zemo Svanetiin lännessä, Imeretiin etelässä, Šida Kartliin kaakossa ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Hallintoalue käsittää Ratšan, Letškhumin ja alemman (kvemo) Svanetian historialliset provinssit. Alue on hyvin vuoristoinen ja harvaan asuttu. Rioni-joki saa alkunsa alueelta ja virtaa sen läpi. Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti jaetaan neljään piirikuntaan: Piirikunta Väkiluku (2022) Pinta-ala Ambrolauri 10 205 1 142 km² Lentekhi 3 905 1 344 km² Oni 5 425 1 748 km² Tsageri 8 081 755 km² == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Georgian alueet
Julius Pillai

Julius Pillai on suomalais-intialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Taneli Halosen roolihahmosta Salatut elämät -televisiosarjassa. ==Filmografia== ===Elokuvat=== * Vieraalla maalla – Lainajussi (2003) * Vuosaari – Opettaja (2012) ===Televisiosarjat=== * Salatut elämät – Taneli Halonen (2005–2006) * Uutishuone – Luis (2009) * Villa Helena – Darpan (2011) ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Suomalaiset televisionäyttelijät Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Arrigo Boito

Arrigo Boito (24. helmikuuta 1842 Padova – 10. kesäkuuta 1918 Milano) oli 1800-luvun jälkipuoliskolla merkittävä kulttuurivaikuttaja Italiassa. Hän oli kirjailija, runoilija, kapellimestari ja säveltäjä. Nykypäivänä hänen tunnetuimmiksi saavutuksikseen luetaan oopperansa Mefistofele sekä hänen Giuseppe Verdille kirjoittamaansa kaksi librettoa. ==Elämä== ===Nuoruus ja opiskelu=== Boito opiskeli Milanon konservatoriossa, josta ystävänsä Franco Faccion tavoin sai stipendin opiskeluun Pariisissa. Ranskan pääkaupungissa hän tapasi Verdin, jolle kirjoitti tekstin yhteen kantaattiin. Palattuaan Milanoon Boito kuitenkin keskittyi taas oman musiikkinsa luomiseen, erityisesti musiikilliseen näkemykseensä Goethen Faustista. Vuonna 1863 Faccio tilasi häneltä libreton oopperaansa I profughi fiamminghi – työhön, jonka Boito sanoi ”puhdistavan nykyään bordellin seinien lailla liatun italialaisen oopperan alttarin”. Verdi otti tämän kommentin henkilökohtaisesti, ja miesten välille muodostui kuilu monen vuoden ajaksi. ===Mefistofele ja sen jälkeiset vuodet=== Vuonna 1866, hieman sen jälkeen kun Itävalta oli luovuttanut Venetsian nupullaan olevalle Italian yhdistyneelle kuningaskunnalle, Boito ja Faccio olivat Giuseppe Garibaldin mukana edistämässä yhdistyneen Italian asiaa. Kolmen kuukauden kampanjoinnin jälkeen säveltäjä lähti Puolaan, jossa viimeisteli Mefistofeleen 1867. Oopperan kantaesitys Milanon La Scalassa oli katastrofi 26-vuotiaalle säveltäjälle, joka myös itse johti esitystä kapellimestarin pallilta. Niin laulajien kuin kapellimestarinkin suoritukset jättivät toivomisen varaa, ja esitys venyi yli puolenyön. Ensi-illan päättyessä puoli kahdelta yöllä teatteri oli puolityhjä. La Scalan johdon kikkailu esityksen jakamisella kahteen osaan ei auttanut, ja Boito veti oopperansa pois kierrosta kolmannen esityksen jälkeen. Työnsä vastaanotosta masentunut Boito keskittyi vaihteeksi muihin asioihin – hän kirjoitti librettoja muille säveltäjille, muun muassa Catalanille ja Ponchiellille ja käänsi italian kielelle oopperoita kuten Tristanin ja Isolden ja Ruslanin ja Ludmilan. Seitsemän vuotta kantaesityksensä jälkeen, vuonna 1875, Mefistofeleen uusittu versio sai kuitenkin Bolognassa innostuneen vastaanoton. ===Yhteistyö Verdin kanssa=== Vuoteen 1879 mennessä Boito ja Verdi olivat sopineet vanhat nokkapokkansa ja aloittivat hedelmällisen säveltäjä–libretisti-yhteistyön, jonka tuloksena olivat mestariteoksiksi laskettavat oopperat Otello ja Falstaff. Verdi patisti Boitoa jatkamaan myös omaa säveltäjänuraansa, mutta tämä ei kuitenkaan koskaan saanut valmiiksi Nerone-oopperaansa, jonka oli aloittanut jo 1862. Nerone valmistui lopulta kapellimestarilegenda Arturo Toscaninin johdolla, joka myös johti teoksen kantaesityksen vuonna 1924. ==Oopperat== *Mefistofele – (Milano, 1868) *Nerone – (Milano, 1924) Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset oopperasäveltäjät Luokka:Romantiikan säveltäjät Luokka:Italialaiset libretistit Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Khašurin piirikunta

Khašurin piirikunta () on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 52 603 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 585,2 neliökilometriä. Sen keskus on Khašurin kaupunki. Khašuri on rautatieliikenteen solmukohta, jossa Tbilisin–Potin rautatielinjasta lähtee haara Akhaltsikheen ja lyhyt sivuraide Suramiin, joka on piirikunnan alueella sijaitseva historiallinen linnoituskylä ja lomakohde. Piirikunnan nähtävyyksiin lukeutuu lisäksi Tsromin keskiaikainen, 600-luvun alkupuolella rakennettu kirkko. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Georgian piirikunnat Luokka:Šida Kartli pl:Chaszuri
Valtatie 4 (Viro)

thumb|Pärnu maantee Tallinnassa. Valtatie 4 on Viron pohjois–etelä-suuntaisia pääväyliä. Se alkaa Tallinnasta ja kulkee Sauen, Märjamaan, Aren ja Pärnun kautta Latvian rajalle Häädemeesten kunnan Iklan kylään. Tie jatkuu Latvian puolella Riikaan. Valtatie on 192,3 kilometriä pitkä. Valtatie 4 on osa Eurooppatietä E67 eli Via Balticaa. == Tien kulku == Tie kulkee kolmen maakunnan ja seuraavien kuntien kautta. === Harjumaa === * Tallinna * Sauen kunta === Raplamaa === * Märjamaan kunta === Pärnumaa === * Põhja-Pärnumaan kunta * Torin kunta * Pärnun kaupunki * Häädemeesten kunta == Välimatkataulukko == Tallinna Äesmäe 28 Äesmäe Märjamaa 64 36 Märjamaa Pärnu 129 101 65 Pärnu Laadi 143 115 79 14 Laadi Ainaži, Latvia (vir. Heinaste) 194 166 130 65 51 Ainaži, Latvia (vir. Heinaste) == Lähteet == Valtatie 4 Luokka:Harjumaan tiet Luokka:Raplamaan tiet Luokka:Pärnumaan tiet
Khobin piirikunta

Khobin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 30 548 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta- ala on 659 neliökilometriä. Sen keskus on Khobin kaupunki. Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluu historiallinen Khobin luostari. Alueen läpi virtaa Khobin joki. == Lähteet == Luokka:Georgian piirikunnat
Eugene Field

Eugene Field (2. syyskuuta 1850 - 4. marraskuuta 1895) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja runojen ja lorujen sepittäjä. Field syntyi Saint Louisissa Missourissa, mutta hänen äitinsä kuoli varhain, ja hänen serkkunsa Massachusettsissa otti hänet kasvattaakseen. Hän opiskeli useassa collegessa huonohkoin tuloksin. Hän oli enemmän kiinnostunut piloista ja vitseistä kuin vakavasta koulunkäynnistä. Hän kokeili myös näyttelemistä, muttei viihtynyt kauan. Hänet lähetettiin Eurooppaankin, mistä hän palasi pennittömänä. Field palasi synnyinsijoilleen Missouriin, avioitui samana vuonna, ja pariskunta sai kahdeksan lasta. Laskut Field pyysi lähettämään suoraa vaimolleen, hänellä kun mielestään oli "huono rahapää". Field pääsi Gazetten toimittajaksi. Siihen hän kirjoitti kevyttä, juorutyylistä pakinaa. Hän työskenteli sittemmin pakinoitsijana myös Denverissä ja Chicagossa. Hän kuoli Kansasissa 45-vuotiaana. Denverin aikoina hän kirjoitti Hollantilaisen tuutulaulun, joka tunnetaan paremmin nimellä Wynken, Blynken and Nod, jossa päähenkilöt ovat kolme puukengällä purjehtivaa merimiestä - ne kuvaavat lupsahtelevia silmiä ja nuokkuvaa päätä. Suomenettukin runo on nimellä Tuike, Välke ja Huis. Runon pohjalta on varhainen pianosävellys, Walt Disneyn lyhyt piirroselokuva vuodelta 1938 sekä Donovanin kaksikin sävellystä eri aikakausien koosteissa. Luokka:Yhdysvaltalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1895 kuolleet
Suwa

Suwa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa vuorten ympäröimän Suwajärven etelärannalla Matsumoton kaakkoispuolella. Suwassa on 49 362 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 109,91 neliökilometriä. Kaupunkioikeudet Suwa sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1941. Kaupungissa sijaitsee Suwa-taisha, yksi Japanin vanhimmista ja tärkeimmistä šintolaisista pyhäköistä. Se toimii yli 10 000 haarapyhäkön pääpyhäkkönä. Kaupungin elämää rytmittävätkin pyhäkön rituaalit ja festivaalit, joista vaikuttavimpiin kuuluu joka kuudes vuosi järjestettävä Onbashira-festivaali, jossa suuria puunrunkoja kuljetetaan vuorilta alas pyhäkölle. Edo-kaudella Suwa kehittyi Suwan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Suwan Takashiman linna rakennettiin uudelleen vuonna 1970. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat myös 1 500–1 900 metrin korkeudella sijaitseva Kirigaminen ylänkö, Kamisuwan kuuma lähde (onsen) ja Suwajärvellä järjestettävät ilotulitukset. Suwaa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja. == Kuvia == Tiedosto:View from Kirigamine, -November 2010 a.jpg|Näkymä Kirigaminen ylängöltä Tiedosto:130607 Kamisuwa Onsen Suwa Japan03s3.jpg|Kamisuwan kuuman lähteen aluetta Tiedosto:160603 Takashima Castle Suwa Nagano pref Japan02n.jpg|Takashiman linna Tiedosto:Onbasira Kiotoshi.JPG|Onbashira-festivaali == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Suwa
Celia Cruz

Celia Cruz (21. lokakuuta 1924 Havanna – 16. heinäkuuta 2003 New Jersey) oli kuubalainen salsa-laulaja. Hän vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. Celia Cruz aloitti laulamisen jo lapsena. Hänen ensimmäiset levytyksensä tehtiin Venezuelassa vuonna 1948. Vuonna 1950 Cruz liittyi La Sonora Matanzera -yhtyeeseen, jossa hän oli vuoteen 1965 saakka. Cruz muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Vuonna 1962 hän meni naimisiin trumpetisti Pedro Knightin kanssa. Vuonna 1974 Cruz julkaisi Johnny Pachecon kanssa albumin Celia y Johnny, joka myi kultaa ja valittiin vuonna 2013 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan.Complete National Recording Registry Listing, Library of Congress. Viitattu 7.9.2020.. Tämän jälkeen Cruz esiintyi muun muassa Fania All-Stars -yhtyeen kanssa. Vuonna 1991 hän esitti kuubalaisen pop-muusikko Martikan kanssa kappaleen ”Mi tierra”. Cruz kuoli aivokasvaimeen 16. heinäkuuta 2003. Laulajan kuoleman jälkeen julkaistiin vielä hänen viimeinen albuminsa, Regalo del Alma. Se ilmestyi helmikuussa 2004. ==Lähteet== Luokka:Kuubalaiset laulajat Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2003 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Aivotulehdus

Aivotulehdus eli aivokuume tai enkefaliitti on aivojen tulehdus. Sen aiheuttaa useimmiten virus, mutta sen voi aiheuttaa myös bakteeri, tai se voi olla jonkin muun sairauden, kuten vesikauhun, sikotaudin, herpes simplexin tai kupan, komplikaatio. Aivotulehduksen oireita ovat kuume, päänsärky, oksentelu, kouristelu, alentunut tajuisuus ja valonarkuus. Joskus potilailla esiintyy myös muun muassa niskan jäykkyyttä, ataksiaa ja persoonallisuuden muutoksia.http://www.infektiofoorumi.fi/kysy/keskushermosto.html Aivotulehdus johtaa joskus koomaan tai jopa kuolemaan. Se aiheuttaa joskus pysyviä keskushermostovaurioita, ja sairaus on mahdollinen kuurosokeuden syy.http://www.nhsdirect.nhs.uk/articles/article.aspx?articleId=446&sectionId;=14288 Meningoenkefaliitista voidaan puhua, jos myös aivokalvot ovat tulehdustilassa. Aivotulehduksen aiheuttava virus on tarttuva. Sairauden akuutti vaihe kestää useimmiten enintään noin viikon, vaikka täysi toipuminen saattaa viedä huomattavasti kauemmin. Vakava aivokuume voi vaurioittaa keskushermostoa pysyvästikin. Mikäli aivokuume oireilee hyvin lievästi, potilas saattaa selvitä kotihoidolla. Useimmat kuitenkin tarvitsevat sairaalahoitoa. Aivokuume voi olla tappava varsinkin pikkulapsilla ja vanhoilla ihmisillä. Aivokuumeen ennuste vaihtelee. Herpesenkefaliittiin liittyy asikloviirihoidosta huolimatta 19–28 prosentin kuolleisuus, ja hengissä selvinneistäkään suurin osa ei toivu sairaudesta täysin. Suomessa 70 prosenttia tervehtyy muiden virusten aiheuttamista aivokuumeista. Sairautta esiintyy kaiken ikäisillä, etupäässä kuitenkin lapsilla, ikääntyneillä ja heillä, joilla immuunijärjestelmä on jostain syystä heikennyt.http://www.kidshealth.org/parent/infections/bacterial_viral/encephalitis.html Enkefaliiteilla on lukuisia aiheuttajia, ja toisinaan sairaus jää etiologialtaan epäselväksi. Erään tutkimuksen mukaan vuosittain 1,5/100 000 suomalaisesta sairastuu enkefaliittiin. Lapsilla sairauden uskotaan olevan yleisempi.http://cc.oulu.fi/~sisawww/esit/040819.htm Japanin aivotulehdus aiheuttaa vuosittain noin 15 000 kuolemaa. Sitä esiintyy Japanissa, Kiinassa, Koreassa, Taiwanissa, Kaakkois-Aasiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. == Katso myös == * Rasmussenin aivokuume * Puutiaisaivotulehdus * Akuutti disseminoitunut enkefalomyeliitti * Von Economon tauti == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Aivotulehdus, Terveyskirjasto.fi Luokka:Tartuntataudit Luokka:Neurologiset sairaudet Luokka:Tulehdukset Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
The New York Times

The New York Times (lyh. NYT) New Yorkissa vuonna 1851 perustettu Yhdysvaltojen merkittävimpiin kuuluva sanomalehti. Lehti on saanut yli 130 journalismin Pulitzer-palkintoa. Lehden keskimääräinen levikki vuonna 2013 oli 1 865 318 kappaletta arkipäivisin ja 2 322 429 sunnuntaisin. Lehdellä on New Yorkin alueella kuusi toimitusta, muualla Yhdysvalloissa 11 ja ulkomailla 26. The New York Timesin toimituksessa työskentelee 1 700 toimittajaa eli noin 7% Yhdysvaltain kaikista vakinaisista toimittajista. Lehden elokuvakriitikot ovat Manohla Dargis ja Alissa Wilkinson. Lehden arvioidaan olevan poliittisesti lähellä Yhdysvaltain demokraattista puoluetta. Vuoden 1960 vaaleista lähtien se on aina tukenut presidentinvaaleissa demokraattien presidenttiehdokasta.New York Times Endorsements Through the Ages, The New York Times 23.9.2016. == Historiaa == The New York Timesin perustivat 18. syyskuuta 1851 Henry Jarvis Raymond ja George Jones. Lehti vähensi 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla toimittajia ja madalsi toimittajien palkkoja. Kuten useissa muissakin amerikkalaislehdissä, lehden ilmoitustulot ovat internetin vaikutuksesta pienentyneet ja tilaajat vähentyneet. Vuoden 2011 alussa lehti muuttui internetissä pääosin maksulliseksi, sen irtonumeron hinta kaksinkertaistettiin ja panostettiin laatujournalismiin. Lehden pääkilpailija The Wall Street Journal oli vuosien ajan ainoa suuri yhdysvaltalaissanomalehti, joka peri verkkoversion lukemisesta maksua. Epäilyksistä huolimatta lehti on menestynyt, joskaan taloustilanne ei vielä syksyllä 2011 ollut hyvä.Aki Petteri Lehtinen, Laatujournalismi pelasti New York Times, Helsingin Sanomat 16.9.2011 Sivu D 6 Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump suuttui syyskuussa 2019 korkeimman oikeuden uutta tuomaria Brett Kavanaugh’ta käsittelevästä paljastusuutisesta ja vaati päätoimittajaa myöten niitä lehden toimittajia eroamaan, jotka olivat osallistuneet uutisen tekemiseen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Dokumenttielokuvat * Andrew Rossi: Page One: Inside the New York Times (2011) * Vanessa Gould: Obit (2017) * Richard Press: Bill Cunningham New York (2011) * Liz Garbus: The Fourth Estate (2018). Dokumenttisarja, 4 osaa. Verkossa * The New York Times * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Pierre Puvis de Chavannes

Pierre Puvis de Chavannes (14. joulukuuta 1824 Lyon – 24. lokakuuta 1898 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli seinämaalauksen uudistaja ja teki renessanssin inspiroimana suurikokoisia seinämaalauksia. Hänen maalauksissaan oli laajoja väripintoja, yksinkertaisuutta ja varhaisrenessanssin henkisiä himmeitä värisävyjä, vaikka hän muuten suosi viileää klassismia. Hänen teoksensa vaikuttivat laajasti eri taiteilijoiden tuotantoon, myös Suomessa. Puvis de Chavannesin ura ei ollut välitön menestys, ja mainetta hän alkoi saavuttaa vasta joitakin vuosia myöhemmin, kun Ranskan hallitus hankki erään hänen töistään. Myöhemmin hän nautti laajaa arvostusta ja keräsi opetuslapsia nuoremman polven taiteilijoista. Vaikka Puvis de Chavannes opiskeli romantikkojen kanssa, hänen teostensa katsotaan yleensä edustavan symbolismia. Vuonna 1844 Puvis de Chavannes matkusti opiskelemaan Pariisiin muun muassa Eugène Delacroix’n ja Thomas Couturen johdolla. Hän on tunnettu seinämaalauksistaan, joita hän maalasi moniin julkisiin rakennuksiin; näitä ovat Pariisissa muun muassa Panthéon, Hôtel de Ville ja Sorbonne sekä Yhdysvalloissa Bostonin kaupunginkirjasto. Montmartrella hänellä oli suhde mallinsa Suzanne Valadonin kanssa, josta tuli yksi aikansa johtavia naistaiteilijoita. Monet suomalaistaiteilijat, muun muassa Venny Soldan- Brofeldt ja Pekka Halonen, saivat vaikutteita Puvis de Chavannesin töistä. Pitkälti hänen ansiotaan oli monumentaalimaalauksen uusi nousu, joka alkoi Ranskassa 1800-luvun lopulla. Helen Schjerfbeck on kertonut ihailleensa Puvis de Chavannesin maalausta Köyhä kalastaja. == Teoksia == Tiedosto:Pierre Puvis de Chavannes, 1863, Le Travail, Musée de Picardie.jpg|alt=Työ 1863 Musée de Picardie|Työ, 1863, Musée de Picardie. Tiedosto:Chavannes Poor Fisherman.jpg|alt=Köyhä kalastaja1881The National Museum of Western Art, Tokio|Köyhä kalastaja, 1881, The National Museum of Western Art, Tokio. Tiedosto:Pierre-Cécile Puvis de Chavannes 003.jpg|alt=Uni 1883 Walters Art Museum, Baltimore|Uni, 1883, Walters Art Museum, Baltimore. Tiedosto:Le Bois des Muses.JPG|alt=Pyhä lehto1884Musée des Beaux-Arts de Lyon, Ranska|Pyhä lehto, 1884, Musée des Beaux-Arts de Lyon, Lyon. Tiedosto:Geneviève veillant sur Paris.jpg|alt=Geneviève1898 Panthéon, Pariisi|Geneviève, 1898, Panthéon, Pariisi. Tiedosto:Pierre-Cécile Puvis de Chavannes 001.jpg Tiedosto:Pierre- Cécile Puvis de Chavannes 005.jpg Tiedosto:Pierre-Cécile Puvis de Chavannes 004.jpg Tiedosto:Pierre-Cécile Puvis de Chavannes 007.jpg ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Symbolistiset taiteilijat Luokka:Vuonna 1824 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Tukkimiehentäi

Tukkimiehentäi (Hylobius abietis) on kärsäkkäisiin kuuluva kovakuoriainen. Aikaisemmin lajin kansanomaisena nimityksenä on ollut muun muassa sarveton palopukki erotuksena sarvijaakosta, jota kutsuttiin nimellä sarvellinen palopukki. Yleisenä kansanomaisena nimenä on ollut myös rautakopra, mikä juontuu lajin taipumuksesta puristua lujasti esimerkiksi puuta tai sormea vasten. == Koko ja ulkonäkö == Aikuinen kuoriainen on 8–14 mm pitkä. Tummissa, lähes mustissa peitinsiivissä on kellertävistä karvoista muodostuneita läikkiä. Lajia on vaikea erottaa pikkutukkikärsäkkäästä (Hylobius pinastri). Parhaiten pikkutukkikärsäkkään erottaa tukkimiehentäistä pikkutukkikärsäkkään punertavista raajoista. Tuntosarvet ovat kiinnittyneet lähelle kärsän kärkeä. Suomenkielisen nimensä tukkimiehentäi on saanut siitä, että se voi tarrautua voimakkaasti kiinni metsurin vaatteisiin etenkin tuoreilla hakkuutyömailla. Taksonomisesti tämä kovakuoriaisiin kuuluva kärsäkäs ei ole mitään sukua täille. Tuoreet hakkuutähteet, etanolin ja alfa-pineenin sekoitus, houkuttavat kevätkesällä parveiluaikana tukkimiehentäitä puoleensa. Parveiluaikana tukkimiehentäit voivat löytää tiensä uusiin puu- ja hirsirakennuksiin. == Levinneisyys ja elinympäristö == Tukkimiehentäi on levinnyt koko Eurooppaan ja Aasiaan. Tukkimiehentäi on uudistamisvaiheen merkittävin tuhohyönteinen kaikkialla Pohjoismaissa ja myös Suomessa. Suomessa se on erittäin yleinen ja myös metsätaloudelle tuhoja aiheuttava. Se elää etenkin havumetsissä. Tukkimiehentäitä tavataan yleisesti myös puutavaran käsittely- ja saha- alueilla. Aikuiset hyönteiset nakertavat pienten taimien tyveltä kuorta ja nilaa ravinnokseen. Tukkimiehentäi tappaa syönnillään pääasiassa 1–3-vuotiaita männyn ja kuusen istutustaimia, mutta on lähes kaikkiruokainen puuvartisten ravintokasvien suhteen. Tuhoja torjutaan käsittelemällä taimet etukäteen taimitarhoilla torjunta-aineella ja istuttamalla taimet muokattuun maahan. Tukkimiehentäi pyrkii siirtymään pois kivennäismaalta, kuten hiekalta tai soralta. Tästä syystä havupuiden taimet tulisi istuttaa kivennäismaapintaiseen mättääseen, jossa taimen ympärillä on 10–15 senttimetriä halkaisijaltaan oleva puhdas kivennäismaa-alue. Suomessa hyväksyttyjä tehoaineita tukkimiehentäin torjuntaan ovat deltametriini, imidaklopridi ja lambda-syhalotriini. Tukkimiehentäin toukkia saalistavat ainakin tarhasysikiitäjäiset (Pterostichus madidus). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * * UniProt: Taxonomy - Hylobius abietis * * * Forest Research UK: Large pine weevil (Hylobius abietis) Luokka:Tuhohyönteiset Luokka:Metsätuhot Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Kärsäkkäät
Kinopalatsi (Helsinki)

Kinopalatsi on Finnkinon elokuvateatteri Fennia-korttelissa Helsingin Kaisaniemessä. Kinopalatsissa on kymmenen salia ja 1 694 paikkaa. Se avattiin 20. marraskuuta 1998, ja kesäkuuhun 2006 saakka sen omisti Sandrew Metronome. Sandrew Metronome avasi kolme vuotta myöhemmin myös Turussa samannimisen elokuvateatterin. Kinopalatsi on helmikuussa 1999 avatun Tennispalatsin ohella toinen Helsingin kahdesta suuresta multiplex-elokuvateatterista. Paikalla on toiminut elokuvakuvateatteri jo vuodesta 1939, jolloin sen nimi oli Metropol. Kyseinen sali on yhä toiminnassa, nykyään salina Kinopalatsi 2. Salissa oli tuhat paikkaa, ja se oli pitkään Helsingin suurin elokuvateatteri. Silloin siellä kävi Suomen-vierailullaan vuonna 1953 myös elokuvatähti Gregory Peck. Teatteri on myöhemmin toiminut nimillä Boston ja Formia. Nykyisen Kinopalatsin sisustus pyrkii jäljittelemään vanhaa 1930-luvun tunnelmaa. Vanhan Metropol- salin sekä Kinopalatsin lippuaulan muutostyöt suunnitteli arkkitehti Edward W. Grew III. ==Galleria== Tiedosto:Kinopalatsin lipunmyynti (Helsinki).JPG|Kinopalatsin lipunmyyntialue. Tiedosto:Kinopalatsi (Helsinki).JPG|Kinopalatsia tammikuussa 2016. Tiedosto:Kinopalatsin herkkumyymälä (Helsinki).JPG|Kinopalatsin herkkumyymälä. Tiedosto:Kinopalatsi Helsinki2.jpg|Kinopalatsia sisältä. Kuva vuodelta 2006. ==Aiheesta muualla== Luokka:Kluuvi Luokka:Helsingin elokuvateatterit
Sanginjärvi

Sanginjärvi on Utajärven kunnan suurin järvi. ==Sijainti== Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta koilliseen lähellä Oulun kunnanrajaa. Sanginjärven laskujoki on Sanginjoki, joka laskee Kortelammen kautta Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järveen taas laskee koillisesta Itäoja, jonka yksi haara lähtee Vaaranlammesta Lamminvaaran juurelta. Järvessä on kolme saarta: Lamposaari, Sairastensaari ja Tiironsaari. ==Ympäristö== Sanginjärvi on antanut nimensä koko kylälle, jonka ensimmäinen asutus sijoittui järven kaakkoislaidalle Kärpän ja Niemen talon tienoille ja seuraavaksi luoteiskolkkaan Lahden talon ympäristöön. Myöhemmin asutus kuitenkin keskittyi järven pohjoisrannalle Puutturintien varteen, jonne myös Sangin koulu ja kyläkauppa perustettiin. Alkuperäisen asutuksen lähistölle tosin sijoittui sittemmin Osuuskauppa, samoin kuin jo lakkautettu Sanginkylän posti. Järven etelä- ja lounaisosat Tankolahdelle saakka ovat olleet aina vähän asuttuja, lukuun ottamatta joitakin myöhemmin rakennettuja kesämökkejä ja eräkämppiä. Kesäasutuskin on keskittynyt järven pohjoislaidalle, ehkäpä koska eteläisille rannoille ei ole juuri tieyhteyttä ja länteen Maaselän suuntaan on muutenkin laaja asumaton alue. Siellä sijaitsevaa Järvenpäänsuota lukuun ottamatta järven rannat ovat kuivia kangas- ja peltomaita, laaja turvekäytössä oleva Itäsuo taas jää seututien 837 toiselle puolelle. ==Käyttö== Sanginjärvi on Sangin kylähistorian mukaan ollut jo varhain tärkeä kalapaikka, varsinkin hauki oli aiemmin arvokala, jota järvestä pyydettiin paljon. Ahven ja lahna ovat myös olleet tärkeitä kalastajille, ja matalana ja varsin tummavetisenä järvessä on paljon särkiäkin. Mataluus on johtanut monena talvena hapen puutteeseen ja kalakuolemiinkin. Rantatilojen omistajien ohella kesäasukkaat ovat nauttineet järven näkymistä. Itäojan suulle on rakennettu muitakin varten kota, talvella pohjois-eteläsuunnan moottorikelkkareitti kulkee kodan kautta. Pohjoisrannan pientä Sairastensaarta käytettiin aikanaan talvisin vainajien tilapäisenä hautausmaana, ennen kuin kylälle saatiin oma hautausmaa. Lamposaaren nimi viittaa sen käyttöön lammaslaitumena. Kolmas eli Tiironsaari on pieni luoto. Sanginjärvestä lähtevä Sanginjoki tarjoaa elämyksiä melojille ainakin tulva- aikana, jolloin se on laskettavissa koko pituudeltaan. Sangin kylähistorian mukaan Sanginjärvi ja Sanginjoki muodostivat aikoinaan yhteyden Oulujoen ja Kiiminkijoen vesistöjen välille, lukuun ottamatta muutamia maakannaksia, joihin viittaa mm. Sangin Tervolankylän Talasniemi -paikannimi. == Kuvagalleria == Kuva:Sanginjärvi lake.JPG|Sanginjoen alkupiste Kuva:Tiironsaari Sanginjärvi.JPG|Näkymä Tiironsaaresta Kuva:Lamposaari Sanginjärvi.JPG|Näkymä Lamposaaresta Kuva:Sairastensaari Sanginjärvi.JPG|Sairastensaarta == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Sanginjärven kylähistoria. Sanginjärven kyläseura ry. Sanginkylä 2000. Toim. Esko Vesala ja Matti Savolainen, 708 s. ISBN 952-91-2823-1 (Järven ympäristön historiaa ja asutusta) Luokka:Ala-Oulujoen alue Luokka:Utajärven järvet
Dissonanssi

Dissonanssi eli riitasointu (riitasointisuus, dissonoivuus) on musiikinteorian käsite, jolla tarkoitetaan samanaikaisten tai peräkkäisten sävelien soivuuden puutetta. Länsimaisessa musiikissa luetaan tavallisesti intervalleista dissonansseiksi suuri ja pieni sekunti, suuri ja pieni septimi sekä kaikki ylinousevat ja vähennetyt intervallit. Myös puhdasta kvarttia pidetään riitaintervallina kun se esiintyy bassoon nähdenSalmenhaara, Erkki: Soinnutus, Otava 1970, s. 84.. Soinnuista ovat dissonansseja eli riitasointuja ne, joihin sisältyy ainakin yksi dissonoiva intervalli, eli kaikki muut paitsi duuri- ja mollikolmisoinnut. Eri aikoina eri intervallien dissonanssi on kuitenkin koettu eri tavalla, esimerkiksi terssiä pidettiin vielä keskiajan musiikissa dissonoivana. Keskiajalla ylinouseva kvartti eli tritonus oli jyrkästi kielletty dissonanssinsa vuoksi. Sitä pidettiin paholaisen sointuna. == Katso myös == * Konsonanssi * Konsonanssi ja dissonanssi == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Musiikin teoria Luokka:Musiikkitermit
Mike Markkula

Armas Clifford (”Mike”) Markkula, Jr. (s. 11. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja yksi tietokoneyhtiö Applen alkuvaiheen rahoittajista. Markkula loi omaisuutensa henkilöstöoptioilla 1960- ja 1970-luvuilla toimiessaan markkinointipäällikkönä Intelillä ja Fairchild Semiconductorissa. Apple tarvitsi rahaa Apple II:n emolevyjen valmistamista varten . Mike Markkula auttoi liiketoimintasuunnitelman kirjoittamisessa ja päätyi liittymään yhtiöön sen kolmantena osakkaana. Markkula sijoitti 80 000 dollarin alkupääoman ja antoi 170 000 dollarin lainan Steve Jobsin ja Steve Wozniakin perustamaan Appleen. Sijoituksellaan Markkula sai haltuunsa kolmanneksen yhtiön osakkeista. Markkula toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1981–1983 ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1997 saakka. Markkula jätti Applen hallituksen vuonna 1997. Aktiivisen työuransa lopetettuaan hän on toiminut hyväntekeväisyyden parissa yhdessä Linda-vaimonsa kanssa. Amerikansuomalaisen Markkulan juuret ovat Sievissä Keski- ja Pohjois- Pohjanmaan rajalla, josta hänen isovanhempansa muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1883. == Lähteet == Luokka:Applen henkilöstö Luokka:Yhdysvaltalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Amerikansuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Rutulit

Rutulit () ovat pieni kaukasialaisiin kansoihin kuuluva kansa Dagestanin (Venäjän) ja Azerbaidžanin rajaseudulla Itä-Kaukasiassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä, pääasiassa Dagestanissa, oli 29 929 rutulia (12 000 vuonna 1970). Rutulien puhuma rutulin kieli kuuluu lezgiläisiin kieliin. Uskonnoltaan rutulit ovat muslimeja. Rutulit eivät etnisesti ja kulttuurisesti eroa kovinkaan paljon muista lezgiläisistä kansoista. Rutulien tärkein elinkeino on karjankasvatus (lähinnä lampaita), maanviljely ja puutarhanhoito. ==Aiheesta muualla== * rutulia.com — Rutul kansallinen web Luokka:Dagestanin etniset ryhmät Luokka:Azerbaidžanin etniset ryhmät Luokka:Kaukasialaiset kansat
Konsonanssi

Konsonanssi (), musiikillisena terminä voi viitata joko tasasointiseen harmoniaan, sointuun tai intervalliin. Yksinkertaistetusti konsonanssi tarkoittaa sitä, että kaksi yhtä aikaa soivaa säveltä kuulostaa miellyttävältä ja sävelet ns. sulautuvat toisiinsa. Konsonanssia ja dissonanssia pidetään usein vastakohtina toisilleen. Kun dissonanssi koetaan epävakaaksi, konsonanssi edustaa vakautta sekä tehoa, jota ei tarvitse purkaa tai käsitellä. Tonaalisessa musiikissa jännitteiset intervallit pyrkivät etenemään vakaampaan intervalliin eli dissonanssit purkautuvat konsonanssille. Länsimaisessa musiikissa käsitetään intervalleista konsonansseiksi yleensä puhdas oktaavi, kvartti ja kvintti sekä suuri ja pieni terssi ja seksti. Näille on yhteistä se, että niissä olevien sävelten taajuuksien suhteet voidaan esittää pelkästään kokonaislukujen 1–6 avulla. Soinnuista ovat konsonansseja ne, joissa on pelkästään konsonoivia intervalleja; tällaisia ovat duuri- ja mollikolmisoinnut. ==Katso myös== * Dissonanssi * Konsonanssi ja dissonanssi == Lähteet == Luokka:Musiikin teoria Luokka:Musiikkitermit it:Consonanza e dissonanza pt:Consonância e dissonância sl:Konsonanca in disonanca
Škhara

Škhara (, ) on Georgian korkein vuori. Se sijaitsee Georgian Svanetian alueen ja Venäjän Kabardi-Balkarian rajalla, 88 kilometriä Kutaisin kaupungista pohjoiseen. Huippu kuuluu Suureen Kaukasukseen ja sijaitsee sen keskiosassa Euroopan korkeimman vuoren Elbrusin kaakkoispuolella. Škhara on Kaukasuksen kolmanneksi korkein vuori heti siitä muutama kilometri pohjoiseen sijaitsevan ja muutama metri korkeamman Dyhtaun jälkeen. Škhara on Bezingin (tai Bezengin) muurina tunnetun 12 kilometriä pitkän massiivin korkein kohta ja itäinen ankkuri. Se on suurikokoinen ja jyrkkä vuorenhuippu jäätikköalueella ja huomattava haaste vuorikiipeilijöille. Sen pohjoinen rinne (Venäjän puolella) on 1 500 metriä korkea ja sitä pitkin kulkee useita vaikeita kiipeilyreittejä. Škharan läntinen sivuhuippu on 5 068 metrin korkuinen ja oma vuorikiipeilykohteensa. Kiipeämistä koko Bezingin muurin yli pidetään "Euroopan pisimpänä, vaikeimpana ja sitovimpana tutkimusretkenä". Huipulle kiipesi ensimmäisen kerran vuonna 1888 koillista reittiä pitkin brittiläis- sveitsiläinen retkikunta, jonka muodostivat U. Almer, J. Cockin ja C. Roth. Reitti on edelleen yksi vuoren helpoimmista ja suosituimmista reiteistä. Bezingin muurin ylittivät kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran itävaltalaiset K. Poppinger, K. Moldan ja S. Schintlmeister vuonna 1931. Venäjän puolella massiivia kiipeämistä helpottaa hyvin varustettu Bezengin leiri, jossa on majoja, kirjasto ja sauna. Georgian puoli on syrjäisempi ja raportit maantierosvoista ovat pitäneet kiipeilijät loitolla. Vain "kourallinen ihmisiä" kiipeää Škharalle vuosittain vaikeuden, korkeuden ja syrjäisen sijannin vuoksi. ==Katso myös== *Luettelo maiden korkeimmista kohdista == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Toponimitšeski slovar Kavkaza, 2011: Škhara (jonka mukaan korkeimman huipun korkeus 5 201 metriä) (academic.ru) * Neuvostoliiton aikainen topografiakartta 1:100 000 alueesta (Käytössä 1942 vuoden koordinaattijärjestelmä (huom), ja sen mukaan korkeus 5068,8 m (huippu sijaitsee kartan yläreunassa) Skhara Luokka:Georgian ja Venäjän raja
Chanson

Chanson (ranskaa, ’laulu’; ) tarkoittaa usein mitä tahansa laulua, jonka sanat ovat ranskaksi, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös klassisia ranskalaisia melodisia lauluja tai polyfonisia ranskalaisia lauluja keskiajan ja renessanssin musiikissa. Vanhemmat chansonit olivat yleensä jossain formes fixesissä: balladessa, rondeaussa tai virelaissa vaikka myöhemmin muoto oli teoksissa vapaampi. Kuuluisimpia chansonsäveltäjiä olivat Guillaume Dufay, Johannes Ockeghem ja Josquin Desprez. Chanson-tyylisiä lauluja kuunneltiin useimmiten renessanssin aikana. Chanson-nimitystä käytetään vanhimmassa ranskalaisessa runoudessa sekä eeppisistä runoista (esimerkiksi chanson degeste, kuten sankarirunoelma Rolandin laulu) että lyyrillis-eeppisistä runoista (esimerkiksi chanson d’histoire, chanson detoile, naisten käsitöiden ääressä laulamia lauluja) ja puhtaasti lyyrillisistä runoista. Sittemmin chansoneiksi ruvettiin sanomaan kansanomaisia lauluja yleensä sisällyksestä riippumatta. Suuri kokoelma neliäänisiä chanson-lauluja julkaistiin Pariisissa 1527−1549, sekä myöhemmin, 1627−1654 ja 1623−1667, kokoelmat yksi- ja kaksiäänisiä Tanssi- ja juomalauluja. Tämä sävellyslaji levisi sitten Alankomaihin ja Saksaan. Niiden tyyli on vaikuttanut myös kansanlaulun pintakerroksiin.Chanson, Tietosanakirja osa 1, palsta 1583, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909 Myöhemmin chansoniksi on kutsuttu sävelmän ja tekstin kiinteään vuorovaikutukseen perustuvia laulelmia. Chansonit voivat olla luonteeltaan esimerkiksi kertovia tai elegisiä, poliittisia, satiirisia tai koomisia. Usein chanson on ollut esittäjänsä säveltämä ja sanoittama. Tunnettuja 1900-luvun chanson-taiteilijoita ovat olleet esimerkiksi Charles Aznavour, Jacques Brel ja Georges Brassens, säveltäjä Joseph Kosma, laulajia Maurice Chevalier, Charles Trenet, Edith Piaf, Juliette Greco ja Yves Montand.Keijo Virtamo (toim.): Otavan musiikkitieto (2. painos), s. 69. Helsinki: Otava, 1997. == Lähteet == Luokka:Taidemusiikin muodot Luokka:Ranskankieliset sanat ja sanonnat eo:Ŝansono
BirdLife International

BirdLife International on kansainvälinen lintujen suojelemista edesauttava ympäristöjärjestö. BirdLife International on maailman suurin ympäristöjärjestöjen yhteenliittymä, joka toimii 120 maassa. Järjestöllä on maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa jäsentä ja tukijaa, yli 7500 työntekijää, ja sen yhteenlaskettu budjetti on 539 miljoonaa dollaria. Järjestön perustivat vuonna 1922 Gilbert Pearson ja Jean Theodore Delacour nimellä International Council for Bird Preservation. Toiminta loppui toisen maailmansodan jälkeen, mutta käynnistyi jälleen uudelleen vuonna 1983, ja nimi vaihdettiin nykyiseksi 1993. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on jordanialainen Khaled Anis Irani ja toimitusjohtaja ecuadorilainen Patricia Zurita. Lintutieteellisten yhdistysten liitto (perustettu 1973) on nykyään BirdLife Internationalin täysivaltainen jäsen nimellä BirdLife Suomi. ==Aiheesta muualla== *BirdLife International *BirdLife Suomi Luokka:Ympäristöjärjestöt Luokka:Kansainväliset järjestöt Luokka:Ornitologia
Ambrosialainen kirkkomusiikki

Ambrosialainen kirkkomusiikki oli keskiajalla vaikuttaneista paikallisista jumalanpalvelusperinteistä tärkein heti Rooman jälkeen. Se syntyi Milanossa ja on nimetty pyhän Ambrosiuksen, Milanon piispan mukaan. Ambrosialainen kirkkomusiikki ja riitti ovat säilyneet Milanossa ja sen ympäristössä meidän päiviimme asti, vaikka sitä on pyritty vuosisatojen aikana kitkemään ja syrjäyttämään muun muassa gregoriaanisella kirkkomusiikilla. Ambrosialaisessa kirkkomusiikissa käytettävät liturgiset tekstit on kirjoittanut luultavasti pyhä Ambrosius tai joku aikalainen noin vuonna 374. Ambrosiuksen kirjoitettua joitakin hymnejä omaksuttiin hänen tyylinsä kirjoittaa musiikkia ja tätä tyyliä kutsutaan ambrosialaiseksi kirkkomusiikiksi. Tämä tyyli levisi Italiasta ainakin Ranskaan, Espanjaan ja Afrikan pohjoisosaan. Ambrosiuksen hymnejä olivat ”Deus creator omnium” (Herra kaiken luoja), ”Aeterne rerum conditor” (Ikuinen maailman luoja) ja ”Veni redemptor genium” (Tule pakanoiden vapahtaja). == Lähteet == Luokka:Katolinen liturgia Luokka:Kirkkomusiikki it:Rito ambrosiano#Il canto ambrosiano
Alppiniitty

Alppiniitty on korkealla merenpinnasta puurajan yläpuolella sijaitseva ruohoinen niitty. Niityllä saattaa olla harvassa esimerkiksi pensaita, ja niittyjä käytetään usein karjan laitumena. Alppiniityt kuuluvat WWF:n biomiluokitukseen. Nimensä alppiniitty on saanut Alpeilta, mutta niitä esiintyy vuoristoisilla alueilla ympäri maailmaa. == Katso myös == * Tunturiniitty Luokka:Biotoopit
Conchita Supervia

Conchita Supervia (9. joulukuuta 1896 Barcelona – 30. maaliskuuta 1936) oli espanjalainen mezzosopraano, joka oli tunnettu värikkäästä ja taipuisasta äänestää, nopeasta vibratosta ja vangitsevasta lavasäteilystään. Supervia teki debyyttinsä Buenos Airesin Teatro Colónissa vain 15-vuotiaana 1910. Hän lauloi paljon Gioacchino Rossinin oopperoita, ja teki näin säveltäjän työtä tunnetuksi. Conchita Supervia kuoli traagisesti synnyttäessään toista lastaan maaliskuussa 1936. ==Merkittäviä rooleja== *Straussin Ruusuritariin Octavian Roomassa (vain 16-vuotiaana) 1911 *Saint-Saënsin Simsonin ja Dalilan Dalila Barcelonan Liceussa 1912 *Rossinin Tuhkimon nimirooli Torinon Teatro Regiossa 1920-luvulla *Rossinin Italialainen Algeriassa Isabella Torinon Teatro Regiossa 1920-luvulla *Rossinin Sevillan parturin Rosina useaan otteeseen *Bizet'n Carmenin nimirooli Pariisin Opéra-Comique'ssa 1930 == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset oopperalaulajat Luokka:Mezzosopraanot
Sekvenssi (liturgia)

Sekvenssi (lat. sequentia, [jotain] seuraava) on latinankielinen runo, joka on kirjoitettu ei-klassisessa runomitassa ja usein kristillisestä aiheesta. Se oli alkuaan messun hallelujan laajennus, sitten runomittainen virren tapainen laulu. Sekvenssit olivat erityisen suosittuja 900–1200-luvuilla, jolloin niitä esitettiin messun halleluja-osan jälkeen. Sekvenssi kehittyi halleluja-laulun loppuun lisätystä juhlallisesta pitkästä melismasta, johon alettiin lisätä 800-luvulla latinankielisiä ja 900-luvulla kansankielisiä uusia sanoja. Näin syntyneen sekvenssirunouden ensimmäinen kukoistuskausi oli 900–1000 luvuilla ja toinen 1100–1200-luvuilla, joiden tärkein sekvenssirunoilija oli Adam Victorilainen. Hymnit ja sekvenssit eroavat toisistaan sävelmien luonteen perusteella. Hymneissä lauletaan samalla sävelmällä jokainen säkeistö, sekvenssissä enintään kaksi peräkkäistä säkeistöä. Keskiajan lopulla kehittyi tapa, että pitkän latinankielisen sekvenssin välissä seurakunta lauloi "kansankielisen värssyn", säkeistön. Näistä säkeistöistä on myöhemmin muodostunut virsiä. Vastauskonpuhdistuksen aikana Trenton kirkolliskokouksessa (1545-1563) pyrittiin katolisen kirkon jumalanpalveluskäytäntöä yhtenäistämään, ja suurin osa sequentia-runoista jätettiin pois. Trenton kirkolliskokous hyväksyi tridentiinisen messun osina käytettäväksi vain neljä sekvenssiä: * Victimae Paschali Laudes pääsiäisenä (tekijä Wipo Burgundilainen) * Veni Sancte Spiritus helluntaina * Lauda Sion Salvatorem Pyhän ruumiin juhlapäivänä, Corpus Christi, (tekijä Tuomas Akvinolainen) sekä * Dies irae Requiemissa, sielunmessussa (tekijä Tuomas Celanolainen) Vuonna 1727 käyttöön hyväksyttiin vielä viides sekvenssi, Stabat Mater, jota voidaan käyttää Jeesuksen äidin tuskien muistopäivänä, 15. syyskuuta. Stabat Materin tekijä on Jacopone da Todi. == Katso myös == *Dies irae *Adam Victorilainen == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Encyclopedia Catholica: Prose or Sequence Luokka:Kirkkomusiikki Luokka:Katolinen liturgia Luokka:Jumalanpalvelustekstit
Paavo Liski

Paavo Antero Liski (4. heinäkuuta 1939 Vuoksela – 8. marraskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja, teatterinjohtaja ja professori. ==Elämä ja ura== Liski oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän aloitti ammattiteatteriuransa Turun kaupunginteatterissa 1963 näyttelijä- dramaturgina. Hän toimi 1968–1972 Kuopion Yhteisteatterissa (nyk. Kuopion kaupunginteatteri) ohjaajana ja näyttelijänä. Vuonna 1972 Liski nimitettiin vastavalmistuneen Oulun kaupunginteatterin teatterinjohtajaksi. Vuodesta 1975 Liski toimi Helsingin kaupunginteatterin johtajana. Liski jättäytyi vuonna 1983 vapaaksi taiteilijaksi. Hän ohjasi Suomen eri teattereissa ja näytteli tv- ja elokuvatuotannoissa. Hän ohjasi myös Virossa Draamateatterissa ja Marin ja Petroskoin kansallisissa teattereissa. Liski ohjasi muun muassa Kalevala- aiheisia näytelmiä. Ennen kuolemaansa Liski näytteli draamasarjassa Salatut elämät Ulla Taalasmaan miesystävää Yrjö Merilää. Hahmon oli tarkoitus jatkaa sarjassa, mutta Liskin kuoltua myös roolihahmo kuoli. Liskin viimeiseksi elokuvaksi jäi Rock’n Roll Never Dies (2006). Liski on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle. Paavo Liskin poika Petri Liski on Suomen Kansallisteatterin näyttelijä. ==Palkinnot ja tunnustukset== Liski sai vuonna 2002 elämäntyöstään kirkon kulttuuripalkinnon. Liski sai vuonna 1986 parhaan miespääosan Jussin roolistaan Rauni Mollbergin ohjaaman Tuntemattoman sotilaan Antti Rokkana. * professori 1991 * Suomen Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki * ItTAR R * Karjalan Liiton kultainen ansiomerkki * Oulun kaupungin tunnustuspalkinto 1973 * Kuopion taiteilijaseuran Minna-patsas 1971 ja 1972 * Kulttuurin yrittäjävene 1974 * Nurmes-palkinto 1985 * Jussi-patsas 1986 (Antti Rokka, miespäärooli R. Mollbergin elokuvassa Tuntematon Sotilas) * Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1986 * Kajaanin Elias Lönnrot –palkinto 1990 * Kirkon kulttuuripalkinto 2002 * Vuoden hämäläinen 2003 ==Katso myös== * Luettelo Paavo Liskin ohjauksista ja rooleista ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatterinjohtajat Luokka:Oulun kaupunginteatterin johtajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Välimerentaateli

Välimerentaateli eli taatelipalmu eli aitotaateliFinto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Phoenix dactylifera (lajin suomenkielisten nimien lähde.) (Phoenix dactylifera) on taatelien (Phoenix) sukuun kuuluva puu. Se on hedelmiensä eli taatelien takia kasvatettu hyötykasvi. Koska sitä on viljelty niin pitkään, alkuperäistä esiintymisaluetta ei tunneta tarkkaan. Pohjoisen Afrikan keitaita ja Persianlahden seutua on esitetty. Viljelystä on arkeologisia jäännöksiä 4000 vuotta eaa. Välimerentaateli on keskikokoinen puu, 15–25 metriä korkea. Lehdet ovat jopa kolme metriä pitkät, ja niissä on 20 cm pitkiä pari senttimetriä leveitä lehdyköitä. Sylinterinmuotoiset, 3–7 cm pitkät hedelmät kasvavat terttuina. Ne ovat luumarjoja, ja niissä on pitkulainen siemen sisällä.Floridata Suomeen tuodaan taateleita yleensä auringossa kuivattuina. Vuonna 2012 suurimpia taatelintuottajamaita olivat YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) tilaston mukaan Egypti, Iran, Saudi-Arabia, Algeria, Irak ja Pakistan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Fineli: Taatelin ravintosisältö (kuivattu) Luokka:Taatelit Luokka:Hedelmät Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lahden Sininen

Lahden Sininen oli lahtelaisen Mallasjuoma-panimon olutmerkki, joka perustettiin 1935 Lahden Erikoisolut III:na. Sen etiketti ja korkki olivat väriltään sinisiä. Tästä olut sai puhekielessä nimityksen Lahden Sininen, joka myöhemmin otettiin viralliseksi nimitykseksi. Hartwall osti Mallasjuoma- panimon vuonna 1988, ja vuonna 1997 Lahden Sinisen valmistus lopetettiin. Olut oli tyypiltään pils-olut. Runsaasti mainostetut olutmerkit tekivät 1960- ja 1970-luvulla Lahtea tunnetuksi yhdessä Salpausselän kisojen kanssa. Hartwall palautti Lahden Sinisen takaisin tuotantoon nimellä Sininen 25. maaliskuuta vuonna 2008.Hartwall – Oluiden aatelinen, Sininen, tulee takaisin Olutharrastajien mielestä puolen litran tölkeissä myytävä 4,5 % vahvuinen uudestaan lanseerattu olut on hyvin miedosti humaloitu ja vaahdoltaan niukka.http://olutopas.info/beers.php?olut=695 Olutarvostelu Hartwallin Sinisen raaka-aineita ovat vesi, ohramallas, ohratärkkelys, humala sekä hapettumisenestoaineet E300 ja E224http://www.hartwall.fi/fi/Juomat/tuoteryhmat/Oluet/Sininen/Sininen/ Harwallin verkkosivut. Kesäkuussa 2012 kauppoihin saapui myös pienemmissä 0,33 litran tölkeissä myytävä miedompi 3,5 % Sininen "kakkosolut".http://olutverkko.wordpress.com/2012/06/11/hartwall-teki- sinisesta-35-prosenttisen-kakkosoluen/ ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset olutmerkit luokka:Mallasjuoma Luokka:Hartwall