Siiri Angerkoski

Siiri Saimi Angerkoski (o.s. Palmu, vuoteen 1904 Pelkonen; ) oli suomalainen näyttelijä. Teatterissa uransa aloittanut Angerkoski työskenteli vuosina 1938–1963 Suomen Filmiteollisuuden kuukausipalkkaisena näyttelijänä. Angerkosken näyttelijänura jatkui hänen kuolemaansa asti. Yhteensä 107 elokuvaroolia tehnyt Angerkoski on kaikkien aikojen työllistetyin suomalainen elokuvanäyttelijä. Angerkoski oli sivuosien valovoimainen esittäjä, joka muistetaan lukemattomista, usein koomisista rooleistaan kotiapulaisina, vanhoinapiikoina, leskirouvina, vuokraemäntinä ja seurapiirirouvina. Jälkipolville hän on tuttu erityisesti kahdesta pitkäikäisestä elokuvasarjasta: rouva Justiina Puupään roolista kahdessatoista Pekka ja Pätkä -elokuvassa sekä kotiapulainen Hildan roolista kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa. Kaksi Jussi-palkintoaan Angerkoski sai kuitenkin vakavista rooleista, sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa Anna Liisa (1945) ja pääroolista televisioelokuvassa Aliisa (1970). Hänet palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla. Angerkoski tunnettiin rempseästä luonteestaan ja huumorintajustaan. Hän kuitenkin koki yksityiselämässään paljon surua, muun muassa puolisonsa Kaarlo Angerkosken varhaisen kuoleman 1939. Angerkosken sopimus SF:n kanssa päättyi 1964. Hän sairastui loppuvuosinaan paksusuolen syöpään ja kuoli 68-vuotiaana maaliskuussa 1971. == Varhaisvaiheet == Siiri Angerkoski syntyi 21. elokuuta 1902 Oulussa hopeaseppä Kustaa Sakarinpoika Palmun (alk. Pelkonen) ja Hanna Juhontytär Johanssonin esikoislapseksi. Hänen vanhempansa olivat avioituneet Haaparannalla 2. helmikuuta. Kustaa Pelkonen oli kotoisin Muhokselta ja Hanna Johansson Iistä. Tuntemattomasta syystä perheen sukunimi vaihdettiin pari vuotta Siirin syntymän jälkeen Pelkosesta Palmuksi.Uusitalo 2002, s. 9, 10. Palmun perhe vietti sangen liikkuvaa elämää. Siirin nuorempi sisar Iines Ihanelma syntyi Turussa vuonna 1905 ja toinen sisar Irja Inkeri Maariassa 1907. Hanna Palmu joutui vankilaan vuonna 1910, sillä hän teki laittomia abortteja eli oli niin sanottu ”enkelintekijä”. Hän istui tuomionsa Hämeenlinnan naisvankilassa ja vapautui 1916. Vankeuden aikana Kustaa Palmu oli ottanut kumppanikseen toisen naisen, Anna Saarenpään. Hanna Palmu muutti saman tien sisarensa luo Amerikkaan eikä palannut enää kotimaahan. Anna Saarenpäälle ja Kustaa Palmulle syntyi kahdeksan lasta, jotka kaikki saivat äitinsä sukunimen. Kustaa ja Hanna Palmun kolme tytärtä, Siiri, Iines ja Irja jäivät isänsä ja uuden äitipuolensa hoiviin. 1950-luvulla Angerkoskella oli sivuroolit myös muun muassa elokuvissa Kaunis Kaarina (1955) ja Kahden ladun poikki (1958). Vuonna 1959 tehtiin vielä yksi Suomisen perhettä käsittelevä filmi. Kesäisessä elokuvassa Taas tapaamme Suomisen perheen Angerkoskella on tuttu Hildan rooli. Lehtiarvioissa hänen suoritustaan luonnehdittiin ”aidosti tomeraksi”, ”herttaiseksi” ja ”meheväksi”.Uusitalo 2002, s. 250, 252, 256. === Elokuvauran loppu === SF:n toiminta hiipui 1960-luvulla. Angerkoski tulkitsi muun muassa Manta Neulasta elokuvassa Kankkulan kaivolla (1960). Hän esitti Mantana myös ”Vanha mustalainen” -laulun. Arvostelijat nostivat esiin Angerkosken roolin yövahdin vaimona elokuvassa Minkkiturkki (1961) ja pitivät hänen ja Leo Jokelan yhteistä kohtausta elokuvan parhaana.Uusitalo 2002, s. 259, 260. Vuoden 1963 kohuelokuvassa Jengi Angerkoskella oli sivuosa vuokraemäntänä. Hänen viimeiseksi SF-elokuvakseen jäi Teerenpeliä (1963), jossa hän esitti myös vuokraemäntää. Heikki Eteläpään mukaan Angerkoski näytteli Teerenpelissä ”kaikki muut kirkkaasti seinänvierille”. Ainoat Siiri Angerkosken värielokuvat ovat Kun tuomi kukkii (1962) ja Ihana seikkailu (1962).Uusitalo 2002, s. 264–266. Kaikkiaan Angerkoski teki pitkälti toista sataa roolisuoritusta elokuvissa ja televisiossa. Niistä elokuvarooleja oli 107Uusitalo 2002, s. 6., ja hän on historian työllistetyin suomalainen elokuvanäyttelijä. Työteliäimpinä aikoinaan SF:n näyttelijänä hän esiintyi viidessä tai kuudessa elokuvassa saman vuoden aikana. Televisio alkoi tehdä tuloaan 1950-luvun lopulla, ja Suomen Näyttelijäliitto aloitti 1963 kaksivuotisen näyttelijälakon. SF lopetti studiotoimintansa ja siirtyi kokonaan mainoselokuvatuotantoon. Angerkoski irtisanottiin SF:ltä sen viimeisenä filmitähtenä 1964. Erottaminen ja töiden puuttuminen teatteripuolelta masensivat häntä, ja Angerkoski sai veritulpan. ”Otin erottamisen liian raskaasti. Terveyteni ei kestänyt”, Angerkoski kertoi vuonna 1970.Uusitalo 2002, s. 268, 269. === Teatterivierailut === Teatterilavoja Siiri Angerkoski ei täysin jättänyt pitkän filmiuransa aikanakaan, vaan hän teki lukuisia teatterivierailuja. Syksyllä 1941, yli kahden vuoden tauon jälkeen, Angerkoski vieraili työläisdraamassa Morsiushuntu, jossa hän näytteli äidin roolin. Repertuaariin kuului myös tuttu Pohjalaisten Kaisa, jonka Angerkoski teki ensin itsenäisyyspäivänä 1942 Helsingin Työväen Teatterin juhlaensi-illassa ja myöhemmin kesäteattereissa. Vapun tienoilla 1944 Angerkoski vieraili muutaman muun näyttelijän kanssa Karhumäen Teatterissa revyyssä Puolalainen masurkka.Uusitalo 2002, s. 196, 197. Heinäkuussa 1945 Angerkoski vieraili kolmeen otteeseen Mustikkamaan ulkoilmateatterissa. Syyskuussa hän vietti 25-vuotistaiteilijajuhlaansa tutulla farssilla Sisäkkö Kalle topakan Cordelian osassa.Uusitalo 2002, s. 209, 210. Angerkoski oli keväällä 1948 mukana Aku Korhosen kiertueella, jolla esitettiin ranskalaista komediaa Tuomarin aviomies. Angerkoski lähti loppukesällä 1950 kiertueelle Joel Rinteen 30-vuotistaiteilijajuhlan merkeissä. Ohjelmanumero oli Mika Waltarin Myöhästynyt hääyö, jossa hän näytteli Lilli Sorjasta. Vastanäyttelijöinä olivat Rinteen lisäksi Edvin Laine ja Hilkka Helinä. Samalla näytelmällä Angerkoski vietti omaa 30-vuotistaiteilijajuhlaansa ennen joulua. Keväällä 1952 hän teki vielä juhlakiertueen Rosi Rinteen kanssa, ohjelmana tällä kertaa rouva Dynybylin osa tšekkiläisessä komediassa Lyhytsulku.Uusitalo 2002, s. 231, 236. Angerkoski vieraili kesällä 1950 Tampereen Kesäteatterissa Nummisuutarit-näytelmän Marttana, sama rooli hänellä on myös näytelmän elokuvaversiossa. 1960-luvulla Angerkosken töihin lukeutuivat vierailut muun muassa Intimiteatterissa sekä Helsingin Kesäteatterin näytelmissä Roinilan talossa ja Putkinotko. Hän antoi äänensä myös muutamalle Radioteatterin esitykselle vuosina 1963 ja 1970.Uusitalo 2002, s. 270, 273. === Televisio === Angerkoski oli 1960-luvulla mukana useissa televisiotuotannoissa. Hänet nähtiin 29. marraskuuta 1964 Lasse Malmlundin Kuplia-sarjaan kuuluvassa ohjelmassa yhdessä Maija Karhin ja Leo Jokelan kanssa. Angerkoski esiintyi myös suosituissa Sisarukset- ja Tarinatalo-televisiosarjoissa. Mainostelevisiossa vuosina 1966–1969 pyörineessä Tarinatalossa hän tulkitsi Lydia Lindströmiä.Uusitalo 2002, s. 273, 274. Vahvasti koomikoksi leimautuneen Angerkosken televisiotöistä tunnetuin on Jukka Sipilän ohjaama vakava tv- elokuva Aliisa, joka muodostui hänen joutsenlaulukseen. Sitä kuvattaessa vuonna 1970 Angerkoski oli jo vakavasti sairas. Laihtunut ja riutunut Angerkoski onkin Aliisan pääosassa aivan erinäköinen kuin tutuissa elokuvatöissään. Hänen ”eleettömän hienoa” suoritustaan ylistettiin.Uusitalo 2002, s. 280. == Tunnustukset == Jussi-palkinnon Siiri Angerkoski sai kaksi kertaa, molemmat vakavista rooleista: 1945 sivuroolista Minna Canthin kuvauksessa Anna Liisa ja postuumisti vuonna 1971 pääroolista televisioelokuvassa Aliisa (1970). Aliisan roolin yhteydessä palkittiin myös hänen elämäntyönsä. Pro Finlandia -mitalin Angerkoski sai 1958, ja kaksi vuotta myöhemmin Helsingin kaupunki myönsi hänelle suuruisen apurahan.Uusitalo 2002, s. 300. Oulussa Merikoskikerho ry, Oulun Elokuvakeskus ry ja Finnkino Oy ovat vuodesta 2009 järjestänyt Angerkosken kunniaksi nimettyä elokuvatapahtumaa, Siirin-päiviä. Niillä jaetaan vuosittain Kultainen kaulin -palkinto oululaisen kulttuurielämän merkittävälle edustajalle. Sen ovat saaneet muun muassa näyttelijä Anneli Juustinen, muusikko Maya Paakkari, toimittaja Kari Karemo sekä tanssija ja koreografi Merja Satulehto. == Yksityiselämä == Siiri Angerkoski jäi leskeksi 37-vuotiaana. Hän ja Kaarlo Angerkoski olivat syys-lokakuun vaihteessa 1939 matkanneet viikonlopuksi Kotkaan, jossa aviomies vieraili Isakin osassa näytelmässä Jääkärin morsian. Hänen sydämensä alkoi oireilla kesken esityksen, ja sydänhalvaus uusiutui viimeisen näytöksen jälkeen. Kaarlo Angerkoski kuoli kotkalaisessa hotellihuoneessa vaimonsa syliin vain 33-vuotiaana. Siiri Angerkoski ei avioitunut uudelleen, ja vasta vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen tuli ilmi hänen salattu romanssinsa naimisissa olleen SF:n studiopäällikön Alf Salinin kanssa.Uusitalo 2002, s. 288. Siiri Angerkoski tuli huonosti toimeen näyttelijä Masa Niemen kanssa, joka Pekka Puupää -elokuvissa näytteli Pätkän roolin. Emmi Jurkkaa hän ei sietänyt. Angerkosken tyttären mukaan Jurkka oli joskus ollut romanttisesti kiinnostunut Kaarlo Angerkoskesta.Uusitalo 2002, s. 290. Aviomiehensä kuoltua Angerkoski asui tyttärensä kanssa pitkään Helsingin Mechelininkadulla. 1960-luvun puolivälissä hän muutti Lallukan taiteilijakotiin, jossa hän asui elämänsä loppuun asti.Uusitalo 2002, s. 294. Tytär avioitui vuonna 1955 ja muutti Ruotsiin. Siiri Angerkoskella on kaksi lapsenlasta ja neljä lapsenlapsenlasta.Uusitalo 2002, s. 302. Yksityishenkilönä Angerkoski oli rempseä luonne, temperamenttinen mutta reilu ja lämminsydäminen. Hän oli myös ronskipuheinen, ainakin kun seura oli soveliasta. Hän teki mielellään pilkkaa sivistyssanoista ja harrasti pasianssia. Angerkosken elämää varjostivat masennuskaudet, joita hän kutsui ”harmaan hunnun päiviksi”. Omien muistelmiensa nimeksi hän ajatteli laittaa Käsi pois sieltä. Hän oli tarkka siisteydestä sekä vahvasti taikauskoinen. Angerkosken ystäväpiiri oli laaja, ja hän järjesti usein kotonaan suuria ja alkoholipitoisia juhlia, joissa kerran Tauno Palo tuli ikkunasta sisään elokuvan juonen mukaisesti. Illanistujaisia pidettiin Angerkosken johdolla myös hänen kantapaikoissaan, kuten Elitessä ja Hotelli Helsingissä.Uusitalo 2002, s. 288, 298, 299. Angerkoski tunnettiin omalaatuisesta huumoristaan ja värikkäästä ilmaisustaan. Muun muassa flunssaisena hän sanoi: ”Räkätauti raivoo Joroisissa”. Toinen tunnettu lausahdus oli ”Se on yks huitunplittu, jos maailmanloppu tulee”. Hän tapasi myös antaa kutsumanimiä työtovereilleen: SF:n hidasliikkeinen järjestäjä Lasse Saxelin oli ”Pallosalama” ja lyhytpinnainen johtaja Särkkä oli ”Toivo Hilpeä”. Loppuaikoinaan sairaalassa Angerkoski kutsui hoitajaansa ”Laululinnuksi”, ja toinen hoitaja sai lempinimen ”Niiaa- Perkele”.Uusitalo 2002, s. 293. Siiri Angerkoski sai vuonna 1969 valtion myöntämän taiteilijaeläkkeen. Hän kuoli 28. maaliskuuta 1971 Meilahden sairaalassa 68-vuotiaana sairastettuaan runsaan vuoden ajan paksusuolen syöpää.Uusitalo 2002, s. 301. == Teatterikiinnitykset == Vuosina 1920–1938 Siiri Angerkoski näytteli kaikkiaan kahdeksassa teatterissa: * Porin Työväen Teatteri * Rauman Näyttämö * Viipurin Työväen Teatteri * Vaasan Työväen Näyttämö * Jyväskylän Työväen Näyttämö * Turun Työväen Teatteri * Tampereen Teatteri * Helsingin Kansanteatteri == Valikoidut näyttämöroolit == Porin Työväen Teatteri * Kaisa (Artturi Järviluoma: Pohjalaisia) * Helena (Oscar Strauss: Valssin unelma) * Prudence (Alexandre Dumas: Kamelianainen) * rouva Linde (Henrik Ibsen: Nora) * Annette (Erckmann-Chatrian: Puolan juutalainen) * kamarineito (Victorien Sardou: Erotaan pois) * Lisa (Emmerich Kálmán: Kreivitär Mariza) * Malviina (Nuutti Vuoritsalo: Se hienous) * Frasquita (Emil Kauppi: Sodoma ja Gomorra) Rauman Näyttämö * Scampolo (Dario Niccodemi: Scampolo) * Acacia (Jacinto Benavente: Väärä rakkaus) Viipurin Työväen Teatteri * Mary (Franz Arnold, Ernst Bach: Häitten jälkeen) * Jagon puoliso (William Shakespeare: Othello) * Angelica (Avery Hopwood: Pikku rouvamme) * Lill’Margit (Lauri Haarla: Pyhä Yrjänä) * Boresa (Franz Lehár: Unkarin satakieli) * Agathe (Hugo Hirsch: Hurja Lola) Vaasan Työväen Näyttämö * Bettina (Edmund Andran: Onnen tyttö) * Colombe (Ben Jonson, Stefan Zweig: Volpone) * Irja Ihala (Erkki Kivijärvi: Villikissa) * Margareta (Jack London: Susisieluja) Jyväskylän Työväen Näyttämö * Lady Constance (John Wilson Dodge: Mustalaisverta) * Sylva (Emmerich Kálmán: Mustalaisruhtinatar) * Liisa-Leena (Henning Ohlsson: Unelma karjamajalla) * pikku rouva (August Görner: Lainattu rouva) * Maret (Hugo Raudsepp: Mikumärdissä on kesä) * Maija Rivakka (Teuvo Pakkala: Tukkijoella) * Thelma (Martti Nisonen: Aavikon lapsia) Turun Työväen Teatteri * Männistön muori (Aleksis Kivi: Seitsemän veljestä) * Emilia (William Shakespeare: Othello) * Catherine Hübscher (Victorien Sardou: Rouva Suorasuu) * Cora Ann Milton (Edgar Wallace: Noita) * Ane-piika (Bjørnstjerne Bjørnson: Maantiede ja rakkaus) * Raunistulan Minna (Paavo Sorila: Vakkarisuon salaisuus) * Anna (Martti Nisonen: Häät Rymättylässä) Tampereen Teatteri * Nilla (Ludvig Holberg: Jeppe Niilonpoika) * Kerttu (Helvi Erjakka: Tyttöni laitakaupungilta) Helsingin Kansanteatteri * Henriikka (Elsa Soini: Kivi jonka rakentajat hylkäsivät) * Alviina Neitiniemi (Tatu Pekkarinen: Vihtorin harha- askel) * siivoojatar Tantti (Antero Suonio: Lentäen Helsinkiin) * Riquette (Paul Abraham: Viktoria ja hänen husaarinsa) * Wangin isän vaimo (Pearl S. Buck: Hyvä maa) * Sandra, karjakko (Topias: Serenaadi sotatorvella) * vahtimestari (Klaus U. Suomela: Koulukapina) * rouva Tukkula (Serp, Georg Malmstén: Lennokki) * Lembra-Liisu (Aino Kallas: Sudenmorsian) * Makkosen leski (Maiju Lassila: Tulitikkuja lainaamassa) == Valikoitu filmografia == * Suomisen perhe (1941–1959) * Anna Liisa (1945) * Pekka ja Pätkä (1953–1960) == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * * * * Luokka:Suomalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Pekka ja Pätkä -elokuvat Luokka:Jussi-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1902 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet