EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Karl Fiehler

Karl Fiehler (1895 Braunschweig – joulukuu 1969) oli saksalainen kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) poliitikko.Der Nazi- Bürgermeister von München Süddeutsche Zeitung Hän toimi Münchenin pormestarina Natsi-Saksassa vuosina 1933–1945.Karl Fiehler (1895–1969) NS- Dokumentationszentrum München Fiehler oli baptistisaarnaajan poika. Hän asettui perheineen Müncheniin vuonna 1902 ja suoritti kauppaopinnot. Hän palveli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa, palasi Müncheniin vuonna 1918 ja liittyi Thule-seuran sekä kansallissosialistien piireihin. Marraskuussa 1923 Fiehler osallistui kansallissosialistien yritykseksi jääneeseen oluttupavallankaappaukseen. Vuonna 1924 hän pääsi Münchenin kaupunginvaltuustoon lyhyesti kielletyn NSDAP:n peitelistalta. Puolueen reformissa vuonna 1925 hän oli mukana perustajajäsenenä. Fiehler nousi pian uralla puolueessa, pääsi sen Schwabingin-haaran johtoon ja vuonna 1928 sen kunnallispolitiikan Reichsleiterin asemaan. Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen pormestari Karl Scharnagl joutui eroamaan 9. maaliskuuta 1933, jolloin Baijerin sisäministeri Adolf Wagner nimitti Fiehlerin pormestariksi. Fiehler aloitti heti poliittisten vastustajien ja juutalaisten sortamisen. Maaliskuussa 1933 hän järjesti juutalaisten ja sosialistien poistamisen julkisista viroista Münchenissä jo ennen kuin tämä oli toteutettu valtakunnallisella tasolla. Fiehler kiihdytti syrjintätoimia muutenkin valtiota nopeammin. Elokuussa 1933 Münchenin kaupunki halusi kieltää juutalaisilta julkisten kylpylöiden käytön, mutta sisäministeriö totesi ratkaisun lakiin perustumattomaksi. Adolf Hitlerin ehdotuksesta ja Heinrich Himmlerin hyväksynnällä Fiehlerin toimikautta laajennettiin lokakuun 2. päivään 1955 kestäväksi, vaikka tämä laajennus jäi teoreettiseksi Natsi-Saksan kaatuessa keväällä 1945. Hallinnon kaaduttua Fiehler ei myöntänyt väärintekoja. Hän vetosi oikeudenkäynnissä täydelliseen tietämättömyyteen kansallissosialistien rikoksista, kuvasi Hitleriä myönteisesti ja kertoi, ettei voinut kuvitella tämän saattaneen käynnistää tai sietää julmuuksia. Tuomarit pitivät Fiehleriä "henkisesti rajoittuneena", joten hänet luokiteltiin "aktivistiksi" ja tuomittiin kahdeksi vuodeksi työleirille. Rangaistus katsottiin kuitenkin kärsityksi jo internoituna vietetyn ajan takia. Vuonna 1965 epäonnistui Fiehlerin yritys saada eläkemaksuja työstään pormestarina. Hän asui kuolemaansa saakka Dießen am Ammerseessä. == Lähteet == Luokka:NSDAP:n poliitikot Luokka:Saksan pormestarit Luokka:Münchenin historia Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Ivan Nikitin

Ivan Savvitš Nikitin (1824–1861) oli venäläinen runoilija. Hän sai kasvatuksensa hengellisessä seminaarissa, mutta köyhyys ja perheikävyydet pakottivat keskeyttämään kouluopinnot. Nikitin jäi pikkukauppiaaksi kotikaupunkiinsa saamatta tilaisuutta tyydyttää luontaista tiedonjanoaan.Nikitin, Ivan, Tietosanakirja osa 6, palsta 1186, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Nikitinin yksinkertainen, koruton runous on kiinteästi sidoksissa hänen omaan elämäänsä. Siinä kuvastuvat runoilijan yksinäisyydentunne, häntä ympäröivän elämän kurjuus ja toisaalta rakkaus luontoon, josta pessimistinen runoilija ammentaa lohdutusta. Joskus on runoilla suoraan omaelämäkerrallinen merkitys, kuten runoelmalla Nyrkki. Ensimmäinen täydellinen laitos Nikitinin runoja, joihin liittyy Mihail de Poulet’n kirjoittama runoilijan elämäkerta, ilmestyi 1885. Lauri Viljanen on suomentanut Nikitinin runon "Kuoppa on kaivettu". Suomennos on julkaistu teoksissa Helikonin lähde ja Venäjän runotar.Helikonin lähde, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto, viitattu 17.8.2020 Venäjän runotar, Runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto, viitattu 17.8.2020 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Vuonna 1824 syntyneet Luokka:Vuonna 1861 kuolleet
Gustav Nieritz

Karl Gustav Nieritz (1795–1876) oli saksalainen kansan- ja nuorisonkirjailija, jonka lämminsydämiset kertomukset on julkaistu koottuina muun muassa nimillä Jugendbibliothek ja Jugendschriften. Nieritz on kirjoittanut oman elämäkertansa Selbstbiographie (1872).Nieritz, Karl Gustav, Tietosanakirja osa 6, palsta 1165, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 ==Suomennetut teokset== * Tyttö Helgolannissa (Das Fischermädchen von Helgoland), Helsingissä: K. E. Holm 1877 Teos verkossa * Eräs joululaulu: Ystävä hädässä: kaksi kertomusta, suom. Hanna Pakkala. Helsinki: Holm 1897. Sarja: Nuorison kirjasto, 5. * Hiljainen Heikki: kertomus nuorisolle, suom. Hanna Pakkala, Helsinki: Holm 1897. Sarja: Nuorison kirjasto, 6. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat‎ Luokka:Vuonna 1795 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Friedrich Nicolai

Christoph Friedrich Nicolai (1733–1811) oli saksalainen kirjailija. Hän oli Gotthold Ephraim Lessingin ja Moses Mendelssohnin ystävä. Hän vastusti Johann Christoph Gottschedin suuntaa aikakauskirjoissaan Bibliotek der schönen Wissenschaften (1757–1758) ja Briefe die neueste Litteratur betreffend (1759–1765). Myöhemmin hän kangistui runottomaan järkeilyyn. Uudet, syvemmät virtaukset filosofiassa ja runoudessa saivat hänet sotajalalle. Hän kirjoitti Immanuel Kantia ja Johann Gottfried Herderiä vastaan (Feyners kleyner Almanach, 1777–1778), samoin Goetheä (satiirinen romaani Freuden des jungen Werthers, 1775) ja niin edelleen. Niinpä kirjailijat tekivätkin hänestä pilkkaa, kuten jo mainitut sekä Friedrich Schiller (Xenioissaan) ja Schlegelin veljekset. Nicolain Laurence Sterneä jäljittelevällä romaanilla Das Leben und die Meinungen des Herrn Magister Sebaldus Nothanker (1773–1776) on ollut ajankuvauksena myöhemminkin arvonsa.Nicolai, Christoph Friedrich, Tietosanakirja osa 6, palsta 1154, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1733 syntyneet Luokka:Vuonna 1811 kuolleet
HMS Menestheus

HMS Menestheus (viirinumero M93) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi. == Valmistus == Alus tilattiin Caledon Shipbuilding & Engineering Companyltä Dundeesta Skotlannista. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1929 ja valmistui joulukuussa. Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä HMS Menestheus.uboat.net == Palvelus == Alus liitettiin elokuussa 1940 muutostöiden valmistuttua Kyleen 1. Miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen. Laivueen lakkauttamisen jälkeen lokakuussa 1943 alus päätettiin sisaraluksensa HMS Agamemnonin kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.Naval-history.net - HMS Agamemnon Aluksesta tehtiin 1944 majoitusalus Tyynenmeren laivastoon. Se palautettiin omistajilleen 1946.Lenton & Colledge 1964 s. 306 === Päälliköt === Aluksen päälliköinä olivat: *William Howard Dennis Friedberger 15. huhtikuuta 1940 - 12. helmikuuta 1941 *John Stuart Crawford 12. helmikuuta 1941 - 15. tammikuuta 1942 *Rudolph Henry Fane de Salis 15. tammikuuta 1942 - 1943 *A. A. Ferguson 1943 - 5. marraskuuta 1944 *Henry Freston Nash 5. marraskuuta 1944 - 1945 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Kuninkaallisen laivaston miinalaivat Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan miinalaivat
Taganskajan metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)

Taganskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Taganskajan metroasema

Taganskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita: *Taganskajan metroasema (Koltsevaja), Koltsevaja-linjan asema. *Taganskajan metroasema (Tagansko- Krasnopresnenskaja), Tagansko-Krasnopresnenskaja-linjan asema.
As If It’s Your Last

As If It’s Your Last () eteläkorealaisen tyttöbändin Blackpinkin 22. kesäkuuta 2017 julkaisema single. Kappaleen kirjoitti Teddy Park, Brother Su, Choice37, Future Bounce, Lydia Paek ja tuotti Teddy Park. Single myi yli 2,5 miljoonaa kopiota Etelä-Koreassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *As If It’s Your Last YouTubessa Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Blackpink Luokka:Synthpop- kappaleet Luokka:House-kappaleet
Proletarskajan metroasema (Moskovan metro)

Proletarskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Volgogradski prospektin metroasema

Volgogradski prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Tekstilštšikin metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)

Tekstilštšiki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Kuzminkin metroasema

Kuzminki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Rjazanski prospektin metroasema

Rjazanski prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Vyhinon metroasema

Vyhino () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
Park Pobedyn metroasema (Moskovan metro)

Park Pobedy () on Moskovan metron Arbatsko-Pokrovskaja- ja Kalininsko- Solntsevskaja-linjojen asema. Asema avattiin 6. toukokuuta 2003. == Lähteet == Luokka:Moskovan metroasemat
Slavjanski bulvarin metroasema

Slavjanski bulvar () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. syyskuuta 2008. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Moskovan metroasemat
HMS Southern Prince

HMS Southern Prince (viirinumero M47) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi. == Valmistus == Liverpoolilainen Furness, Withy & Co tilasi aluksen Lithgow'lta Port Glasgow'sta Skotlannista aluksen, joka oli tarkoitettu Prince Linelle New Yorkin ja Argentiinan reiteille. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1929 ja valmistui elokuussa nimellä Southern Prince. Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä HMS Southern Prince.uboat.net == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kyleen 1. miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen. Alus oli laskenut miinakentän SN-70A pohjoiseen sulkuun ja paluumatkalla 26. elokuuta 1941 siihen osui Saksan laivaston sukellusveneen U-652 laukaisema torpedo. HMS Lightning ja HMS Lamerton saapuivat Scapa Flow'sta avustamaan vaurioituneen aluksen Minchesiin. Alus siirrettiin Belfastiin telakalle.uboat.net Normandian maihinnousussa (operaatio Neptune) alus oli kontra-amiraali Rivett-Carnetin esikuntalaivana. Se lähti 7. kesäkuuta 1944 Solentista saattueessa EWP-1 ja ankkuroitui Juno Beachin edustalle seuraavana päivänä. Lokakuusta 1944 alkaen alus oli majoitusaluksena ja sodan lopun koululaivana Tyynellä valtamerellä. Alus palautettiin 1945 omistajilleen, jotka myivät 1. huhtikuuta 1947 aluksen Italiaan Genovaan G. Costa fu Andrealle, joka nimesi aluksen Anna C.:ksi. Alus sijoitettiin Italian ja Etelä-Amerikan reiteille maaliskuussa 1948. Aluksen moottorit vaihdettiin ja majoitustilat uusittiin 1951-1952. Aluksella oli tulipalo 1971, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi. Alus romutettiin La Speziassa. === Päälliköt === Aluksen päälliköinä olivat: *William Howard Dennis Friedberger 15. huhtikuuta 1940 - 12. helmikuuta 1941 *John Stuart Crawford 12. helmikuuta 1941 - 15. tammikuuta 1942 *Rudolph Henry Fane de Salis 15. tammikuuta 1942 - 1943 *A. A. Ferguson 1943 - 5. marraskuuta 1944 *Henry Freston Nash 5. marraskuuta 1944 - 1945 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Kuninkaallisen laivaston miinalaivat Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan miinalaivat
Kari Liuhto

Kari Tapani Liuhto (s. 26. joulukuuta 1967 Joutseno) on Suomen ensimmäinen tiedustelututkimuksen professori ja Centrum Balticum -säätiön johtaja. Hän on myös englanninkielisen Baltic Rim Economies -lehden ja suomenkielisen Pulloposti-kolumnisarjan päätoimittaja. == Koulutus == Liuhto kirjoitti ylioppilaaksi Joutsenon lukiosta keväällä 1986. Hän aloitti opinnot Turun kauppakorkeakoulussa syksyllä 1987. Samanaikaisesti hän sai opinto-oikeuden Kiovan valtionyliopistoon, jossa hän opiskeli venäjän kieltä. Keväällä 1988 hän palasi Turun kauppakorkeakouluun, josta hän valmistui ekonomiksi vuonna 1991. Hän aloitti tohtorinopinnot Glasgow’n yliopistossa Isossa-Britanniassa vuonna 1993, jossa hän väitteli kolmea vuotta myöhemmin filosofian tohtoriksi (PhD). Turun kauppakorkeakoulusta hän valmistui kauppatieteiden tohtoriksi vuonna 2000. Hänen ensimmäinen väitöskirjansa käsitteli liiketoiminnan kehitystä itsenäisyytensä palauttaneessa Virossa ja toinen organisaatiomuutosta kuudessa entisessä neuvostotasavallassa. == Akateeminen ura == Liuhto aloitti assistenttina Turun kauppakorkeakoulun Itäkaupan tutkimus- ja koulutusyksikössä 15. maaliskuuta 1991. Hän toimi useissa akateemisissa tehtävissä Turun kauppakorkeakoulussa ennen kuin aloitti professorina Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa syksyllä 1997. Lappeenrannassa hän työskenteli syksyyn 2003, jolloin Turun kauppakorkeakoulu kutsui hänet hoitamaan kansainvälisen liiketoiminnan professuuria ja Pan- Eurooppa Instituutin johtajuutta. Elokuusta 2011 Hän on toiminut edellä mainittujen tehtävien ohella myös Centrum Balticum -säätiön osa-aikaisena johtajana. Tammikuussa 2025 Liuhto aloitti tiedustelututkimuksen professorin tehtävässä. Professuuri on Maanpuolustuskorkeakoulun ja Turun yliopiston kauppakorkeakoulun yhteinen. == Tutkimus- ja opetustyö == Liuhton nykyinen tutkimustyö painottuu tiedustelututkimuksen akuutteihin kysymyksiin, kuten esimerkiksi Venäjän vakoiluun ja vaikuttamiseen lännessä. Oman tutkimustyönsä ohella hän on toiminut vastuullisena johtajana lukuisissa tutkimushankkeissa, joita ovat rahoittaneet muun muassa Euroopan komissio, Suomen Akatemia, valtioneuvoston kanslia ja monet Suomen ministeriöt. Hän on myös ollut useaan otteeseen asiantuntijana eduskunnan eri valiokunnissa. Liuhto on toiminut vierailevana luennoitsijana ja muissa akateemisissa tehtävissä lukuisissa yliopistoissa sekä Suomessa että ulkomailla. == Palkinnot ja tunnustukset == * Rajavartiolaitoksen Sissiristi toukokuussa 1987 * Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki joulukuussa 2007 *Pietarin valtiollisen taloustieteenyliopiston (FINEC/UNECON) kunniatohtori syyskuussa 2011 - Liuhto luopui tästä kunnianosoituksesta Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuun lopulla 2022. *Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki joulukuussa 2024 == Lähteet == Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Suomalaiset taloustieteilijät Luokka:Turun kauppakorkeakoulun professorit Luokka:Elävät henkilöt
Salama (kirjasarja)

Salama-sarja oli Gummeruksen salapoliisikirjallisuuteen ja jännityskirjallisuuteen keskittynyt kirjasarja. Sarjassa julkaistiin 205 kirjaa vuosina 1953–1973. Alkuperäisellä Salama-sarja-nimellä julkaistiin vuoteen 1970 saakka 176 kirjaa, tämän jälkeen julkaistiin vielä kolmen vuoden ajan uusintapainoksia suosituista Salama-sarjan kirjoista sekä Gummeruksen Silmukkasarjan kirjoista Salama minun makuuni-sarjassa. Salamasarjan esittely, Juhani K kirjsivut Salama-sarjan ensimmäinen julkaistu kirja oli suomalaisen T. Marraksen (oikealta nimeltä Pauli Suhonen) dekkari Tohtori Kaarretin tapaus. Sarjassa julkaistiin muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia: Mauri Sariola, Vilho Helanen, Tapani Immonen, Matti Pirkola, Marjatta Seppälä, Tauno Yliruusi, Lennart Åkerlund, Maria Lang, Erle Stanley Gardner, Quentin Patrick, Ellery Queen, Ira Levin, Mary Rinehart, James Hadley Chase, Peter Cheyney, Ngaio Marsh, Simon Rattray ja M. M. Kaye. Suurin osa kirjoista oli amerikkalaisten, brittiläisten ja ruotsalaisten kirjailijoiden tekemiä. Jännityskirjallisuuteen erikoistunut Book Studio-kustantaja on julkaissut vuodesta 2002 lähtien vanhoja Salama-sarjan dekkareita uusintapainoksina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * DekkariNetti : Salama-sarja Luokka:Rikosromaanit Luokka:Rikoskirjasarjat Luokka:Suomalaiset kirjasarjat
Matti Pirkola

Matti Pirkola (30. marraskuuta 1939 – 25. lokakuuta 1989) oli suomalainen toimittaja ja rikoskirjailija. Hän käytti salanimiä Matti Palkki ja Esa Lähdekoski sekä nimimerkkiä Werneri.Kirjasampo : Matti Pirkola Pirkola pääsi ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta. Hän oli toimittajana Seura-lehdessä ja Koti-Postissa ja toimi myös mainonnan suunnittelijana. == Teoksia == * Tunti ennen murhaa: salapoliisiromaani. Salamasarja 145. Gummerus 1966 * Milloin miehenne tulee?: jännityskuunnelma. 1981 (Kuunnelma Yle Areenalla) * Murha on ruma sana: jännitysromaani. Kirjayhtymä 1984 * Tämä on viimeinen yösi: jännitysromaani. Kirjayhtymä 1985 * Kuollut karkaa: jännitysromaani. Kirjayhtymä 1989 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset rikoskirjailijat Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Pekka Salojärvi

Pekka Salojärvi (29. maaliskuuta 1940 – 12. maaliskuuta 2021 Jyväskylä) oli suomalainen kustantaja, filosofian kunniatohtori ja Gummerus-kustantamon toimitusjohtaja. Hän toimi vuodesta 1970 alkaen Gummeruksen toimitusjohtajana ja oli myöhemmin Gummeruksen hallituksen puheenjohtajana.Kirjailija kirjoittaa, kustantaja kustantaa-teoksen tiedot Gummeruksen sivuillaPekka Tarkka : Liikemies vei Päätalon Pariisiin Gummerusta hyvin hoitaneen Pekka Salojärven muistelmat on kappale suomalaista yrityshistoriaa, Helsingin Sanomat Kirja-arvostelut 4.2.2007 (Tilaajille) Pekka Salojärven isä oli kauppaneuvos Mauno Salojärvi. == Teoksia == * Kirjailija kirjoittaa, kustantaja kustantaa: muistelmateos. Gummerus 2007 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pekka Salojärven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset kirjankustantajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Julian Ursyn Niemcewicz

Julian Ursyn Niemcewicz (1757–1841) oli puolalainen kirjailija ja poliitikko. Hän sai sotilaskoulutuksen Varsovan kadettikoulussa, teki laajoja matkoja Länsi-Eurooppaan ja osallistui nelivuotisiin valtiopäiviin (1788–1792). Hän oli aatelisanarkian vastustaja ja laajennetun kuningasvallan puolustaja. Toukokuun 3. päivän perustuslaki vuodelta 1791 on osaksi hänen kirjoittamansa.Niemcewicz, Julian Ursyn, Tietosanakirja osa 6, palsta 1162, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Niemcewicz ruoski vallattoman vapauden kannattajia näytelmässään Valtiopäivämiehen paluu, joka menestyksekkäästi esitettiin 1791 ja herätti vanhan järjestyksen ystävissä sellaisen vihan, että Niemcewicz joutui lähtemään maanpakoon. Tadeusz Kościuszkon nostaessa Puolan kansan venäläisiä vastaan Niemcewicz tuli hänen adjutantikseen ja seurasi häntä vankeuteen Pietariin. Vapauduttuaan hän lähti Pohjois-Amerikkaan. Varsovan herttuakunnassa ja sitten Wienin kongressin jälkeen syntyneessä Puolan kuningaskunnassa Niemcewicz oli valtiosihteeri. Niemcewicz on kirjoittanut runsaasti kaunokirjallisia teoksia, joiden joukossa huomattavimmat ovat Historialliset iaulut (1816), ja julkaissut historiallisia tutkimuksia ja asiakirjoja. Niemcewiczin elämäkerran on julkaissut Adam Czartoryski (1860).Niemcewicz, Julian Ursyn, Tietosanakirja osa 6, palsta 1162, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Puolalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1757 syntyneet Luokka:Vuonna 1841 kuolleet
Tutkimusote

Tutkimusotteella tarkoitetaan erilaisia lähestymistapoja tutkimuksen suorittamiseen. Esimerkiksi psykologiassa erilaisia tutkimusotteita ovat mm. kokeellinen tutkimus, korrelatiivinen tutkimus, kuvaileva tutkimus, tapaustutkimus ja kenttätutkimus. Tutkimusote on laajempi käsite kuin tutkimusmenetelmä. Esimerkiksi narratiivista (kerronnallista) tutkimusotetta voi luonnehtia kehikoksi, jonka sisällä käytetään erilaisia tutkimusmenetelmiä sekä eri tapoja hankkia ja lukea aineistoja. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Tutkimus
Alexander Heinrich Neus

Alexander Heinrich Neus (1795–1876) oli virolainen opettaja ja kirjailija. Hän suoritti esiopintonsa Tallinnan lukiossa ja jatkoi 1814–1817 opintojaan Tarton yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän aloitti sitten opettajana, mutta ei kuitenkaan voinut silmäsairauden vuoksi toimia tehtävässä kovin pitkään. Neusin nimi on säilynyt jälkimaailmalle siksi, että hän oli ensimmäisiä virolaisen kansanrunouden harrastajia. Vuonna 1836 hän julkaisi Dorpater Jahrbücherissä muutamia vanhoja kansanrunoja. Hänen päätyönsä on kolmiosainen Ehstnische Volkslieder. Urtext und Uebersetzung (1850–1852). Arvokkaan julkaisun ainekset ovat etupäässä A. F. J. Knüpfferin, osittain myös Friedrich Reinhold Kreutzwaldin ja Friedrich Robert Faehlmannin kokoamia. Runot ovat samantapaisia kuin Kantelettaren runot. Neus oli myös tieteellinen kirjailija.Neus, Heinrich, Tietosanakirja osa 6, palsta 1108, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Neus on haudattu Tallinnan Koplin saksalaiselle hautausmaalle.Paula Liukkonen, Raiteilla ja raiteiden vieressä – opaskirja Tallinnan matkalaiselle , s. 105. Omakustanne 2012 ISBN 978-91-980043-1-1 ==Julkaisut== * Ehstnische Volkslieder: Urschrift und Uebersetzung; Ehstländische Literärische Gesellschaft. Reval: Kluge und Ströhm 1850–1852. (3 osaa) * Mythische und magische Lieder der Ehsten ges. und hrsg. von Fr. Kreutzwald und H. Neus. St. Petersburg: Kaiserliche Akademie der Wissenschaften 1854. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Alexander Heinrich Neus, BBLD: Baltisches biografisches Lexikon digital Luokka:Virolaiset folkloristit Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Baltiansaksalaiset Luokka:Vuonna 1795 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Koti-Posti

Koti-Posti oli suomalainen vuosina 1961–1975 kaksi kertaa kuukaudessa ilmestynyt aikakauslehti, jota kustansi helsinkiläinen Lehtiaitta Oy. Lehti sulautui vuonna 1975 Apu-lehteen.Kansalliskirjasto : Koti-posti lehden tiedot Lehden päätoimittaja oli Olavi Järvi. Toimitussihteerinä oli Risto Karlsson, joka myös kirjoitti lehteen pakinoita salanimellä Risto Kari.Suomalaisten lukemistolehtien historiaa, Juri Nummelinin Julkaisemattomia-blogi 27.6.2007 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yleisaikakauslehdet
Legendary Wings

Legendary Wings (Japanissa Ares no Tsubasa) on fantasia-aiheinen shoot'en up tyyppinen peli, jonka on julkaissut Capcom. Peli on julkaistu kolikkopelinä ja NES:lle. Pelissä pelaaja ohjaa nuorta sotilasta, joka on varustettu siivillä. Pelaajan täytyy pelastaa maailma toimintahäiriöiseltä supertietokoneelta. == Aiheesta muualla == https://capcom.fandom.com/wiki/Legendary_Wings Luokka:Vuoden 1986 videopelit Luokka:Capcomin kolikkopelit
Muisto (nimi)

Muisto on suomalainen etunimi, joka voi olla miehen tai naisen nimi. Se pohjautuu suomen kielen sanaan muisto. Uusi Suometar -lehti julkaisi vuonna 1879 ”Kandidati-listan tulevain vuotten kalenteriin”. Luettelossa oli kansatieteilijä H. A. Reinholmin ehdotuksia uusiksi etunimiksi, ja siihen sisältyi myös nimi Muisto. Se ei päässyt mukaan almanakkaan, mutta nimi tuli siitä huolimatta varsin yleisesti käyttöön. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Muisto on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 430–440 miehellä ja noin 210–220 naisella. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkupuoliskolla; 1950-luvun jälkeen syntyneitä Muistoja on tilastoitu alle 40. Hevosten nimipäiväkalenterissa Muiston nimipäivä on 5. syyskuuta. ==Tunnettuja Muistoja== *Muisto Lassila (1920–2012), jatkosodan ajan kaukopartiomies ja tiedustelija ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Etunimien taivutus: Muisto (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu) Luokka:Etunimet
Tölö (täsmennyssivu)

Tölö voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Tölö, kaupunginosa Forssassa * Tölö, Helsingin Töölön ruotsinkielinen nimi
Kiiltokuusijäärä

Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum) on sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluva kovakuoriaislaji, jonka isäntäpuuna toimii pääasiallisesti kuuset. Laji iskeytyy eläviin, yleensä kangasmailla kasvaviin kookkaisiin ja vanhoihin kuusien tyviosiin, joiden puolustuskyky on heikentynyt iän ja kasvun hidastumisen vuoksi. Kiiltokuusijäärää voi tavata myös männyillä, pihdoilla ja lehtikuusilla. Aikuinen kiiltokuusijäärä on rakenteeltaan litteähkö ja lyhytkarvainen ollen kooltaan noin 9–15 mm. Kiiltokuusijäärän peitinsiivet ovat mustat tai ruskehtavat ja etuselkä on aina kiiltävä. Tukevahkot tuntosarvet ulottuvat peitinsiipien puoliväliin saakka. Lajin eri yksilöiden koko ja väritys vaihtelevat paljon. Kiiltokuusijäärien munista kuoriutuneet toukat nakertavat mutkittelevia käytäviä puun kaarnan alle. Toukkakäytävät ovat leveitä ja mutkikkaita kaivautuen koteloitumista varten yleensä puun sisään. Toukkien syönnin seurauksena puun kuorenalaiset nestevirtaukset alkavat heiketä. Kiiltokuusijäärää on merkittävä metsätuholainen. Kiiltokuusijäärää esiintyy käytännössä koko Suomessa ja se on levinnyt laajasti Aasiaan, Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum) *iNaturalist: Kiiltokuusijäärä (Tetropium castaneum) *Metsäntutkimuslaitos (Metla): Kuusijäärät (Tetropium spp.) *ITIS: Tetropium castaneum *University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Tetropium castaneum *Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Tetropium castaneum (black spruce beetle) *Pherobase: Semiochemicals of Tetropium castaneum, the Black spruce beetle Luokka:Sarvijäärät
Fritz Müller

Fritz Müller oli saksalainen rugbynpelaaja ja olympiamitalisti. Hän kuului vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa lajissa hopeaa saaneeseen SC 1880 Frankfurt -joukkueeseen. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset rugbynpelaajat Luokka:Saksalaiset olympiamitalistit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Kuolinvuosi puuttuu
Legrand

Legrand on ranskalainen yritys joka on perustettu Ranskassa, Limogesissa. Legrand toimii 90 maassa, ja sen tuotteita jaetaan lähes 180 maassa. Se tuottaa 85 prosenttia myynnistään kansainvälisesti. Konserni on laajentanut tuotevalikoimaansa kestävän kehityksen ja energiansäästöteknologioiden alalla ja kehittänyt uusia tuotteita sähköajoneuvojen lataukseen, valaistuksen ohjaukseen ja datakeskuksiin. Vuonna 2011 yritys oli maailman suurin 20% osuudella mm. elektronisten kytkimien valmistuksessa. == Historia == ==== Alkuperää ==== Yrityksen juuret ulottuvat vuoteen 1865, jolloin Ranskan Limousinin alueella, Limoges’n posliinitehdas perustettiin Lyonin reitin varrelle valmistamaan posliiniastioita. Vuonna 1904 Frédéric Legrand otti yrityksen haltuunsa ja antoi sille oman nimensä. Vuonna 1919 yritys solmi kumppanuuden limogesilaisen käsityöläisen, Jean Mondot’n, kanssa. Tämä oli perustanut pienen tehtaan Exideuiliin, jossa hän valmisti sähkökatkaisijoita käyttäen posliinia ja puksipuuta. Tämän jälkeen valmistus monipuolistui vähitellen sähköteknisiin laitteisiin. Tuohon aikaan, ennen muovin käyttöönottoa, posliini oli paras saatavilla oleva eristysmateriaali. Vuonna 1949, tehdaspalon jälkeen, päätettiin keskittyä yksinomaan sähköisiin asennustarvikkeisiin, kuten kytkimiin ja pistorasioihin. Yritys laajensi tuotevalikoimaansa nopeasti myös suojatuotteisiin (esim. sulakepitimet ja johdonsuojakatkaisijat), kaapelinhallintajärjestelmiin (esim. kaapelikanavat ja minikanavat) sekä turvavalaistusratkaisuihin. Tämän jälkeen Legrand on tehnyt yli 100 kohdennettua yritysostoa ja kasvanut suureksi, monipuoliseksi sähköisten ja digitaalisten rakennusinfrastruktuurien sekä yhdistettyjen laitteiden valmistajaksi, jonka tuotevalikoimaan kuuluu yli 300 000 tuotetta. Vuoteen 2021 mennessä Legrand oli läsnä 90 maassa ja sen tuotteita myytiin 180 maassa. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset pörssiyhtiöt Luokka:CAC 40 -indeksi Luokka:Euronext 100 -indeksi
Samborsko

Samborsko on kylä Jastrowien kunnassa Puolassa. Samborskon kylän väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 502. Asukkaista 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 26,9 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 64,9 prosenttia ja eläkeläiset 8,2 prosenttia. Jastrowien kunnan asukkaista 4,3 prosenttia asuu Samborskon kylässä. == Lähteet == Luokka:Puolan kylät Luokka:Ison-Puolan voivodikunta
Afragola

Afragola on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 10 kilometriä Napolin keskustasta koilliseen. Sen arkkitehtuuriin kuuluu historiallisten monumenttien ohella modernia muotokieltä edustava rautatieasema Stazione di Napoli Afragola. == Maantiede ja ilmasto == Afragola sijaitsee Napolin metropolikaupungin pohjoisosassa maaperältään erittäin hedelmällisellä alueella, jota kutsutaan nimellä Campania antica tai Campania Felix. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Afragola on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan. == Historia == Perimätiedon mukaan Afragolan perustivat normannit, ja paikkakunta lienee saanut nimensä mansikanviljelyn mukaan: Villa delle Fragole. Varhaisin asiakirjamaininta paikkakunnasta on vuodelta 1131 muodossa Afraore. Afragola saavutti varsin korkean kehitystason 1300-luvulla, jolloin sitä hallitsi Angioinin suku, ja Napolin kuningattarena oli sukuun kuulunut Giovanna I (1327–1382). Sen jälkeen paikkakunta ajautui feodaalisukujen haltuun, joista se vapautui vihdoin 1639. Vuonna 1799 Afragola kuului lyhytikäiseksi jääneeseen Napolin tasavaltaan. Oman kunnallishallintonsa paikkakunta sai 1809. Virallisesti Afragola nimettiin kaupungiksi 5. lokakuuta 1935. Kaupungin väkiluku lähes kolminkertaistui vuodesta 1861 vuoteen 1961, jolloin se oli noin 46 000\. Väkiluvun kasvu on tasaantunut vuoden 1990 jälkeen. 2020-luvun alussa Afragolassa asui noin kaksi prosenttia koko metropolikaupungin väestöstä. Afragolan kaupunkikuvaa hallitsevat 1800-luvun ja 1900-luvun alun kerrostalot. Kuningatar Giovanna I:n linna 1300-luvulta on säilynyt, mutta sen nykyasu on myöhemmältä ajalta. Linnan nimenä on Castello di Afragola. Kaupungin useista kirkoista huomattavimpia ovat San Marco in Sylvis (vihitty 1356), San Giorgio Martire (rakennettu 1695–1702) ja Sacratissimo Rosario (valmistunut 1602, restauroitu 1989). Afragolan suojeluspyhimys on Antonius Padovalainen, ja häntä juhlitaan 13. kesäkuuta. == Talous ja liikenne == Afragolan elinkeinoja ovat maatalous (viinirypäleitä, tomaatteja) ja teollisuus (elintarvikkeet, rakennusmateriaalit). Afragolaa palvelee kolme rautatieasemaa: Stazione di Casoria-Afragola, Stazione di Salice ja Stazione di Napoli Afragola. Viimeksi mainittu sijaitsee Afragolan hallinnollisella alueella Rooma–Napoli-suurnopeusradan varrella. Sen asemarakennus on arkkitehti Zaha Hadidin käsialaa, ja se valmistui 2017. Autostrada del Sole kulkee Afragolan itäosien halki, ja siitä erkanee Autostrada A16, joka vie itään Apuliaan. Afragolan pohjoisosia halkoo Strada statale 162 NC Asse Mediano. Napolin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Afragolan eteläpuolella. A1:n ja A16:n risteysalueen länsipuolella on moderni kauppakeskittymä. == Urheilu == Afragolan jalkapallojoukkue on 1944 perustettu Associazione Sportiva Dilettantistica Vis Afragolese 1944 (Afragolese), joka on yltänyt sarjatasolle Serie C. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Afragola, Campania, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Napolin metropolikaupungin kunnat
Ken Laufman

Kenneth ”Ken” Laufman (s. 30. tammikuuta 1932 Hamilton) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän kuului Kanadan pronssia voittaneeseen joukkueeseen Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956 ja hopeaa voittaneeseen joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960. Cortina d’Ampezzossa 1956 Laufman pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 1+10=11 keräten neljä rangaistusminuuttia. Squaw Valleyssa 1960 hän pelasi neljä ottelua keräten neljä syöttöpistettä. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marano di Napoli

Marano di Napoli on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 10 kilometriä Napolin keskustasta luoteeseen. Se kuuluu Agro giuglianese -nimiseen kokonaisuuteen, joka käsittää Napolin metropolikaupungin luoteiset kunnat. Kaupungissa sijaitsee Rooman valtakunnan aikainen mausoleumi. == Maantiede ja ilmasto == Marano di Napoli sijaitsee Napolin metropolikaupungin luoteisosassa ja se rajoittuu etelässä Napoliin. Maaperä on geologisesti nuorta. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Talvisin keskilämpötila jää alle 10 °C:een, kesäisin se on noin 26 °C. Korkeimmillaan lämpötila saattaa kohota 38 °C:een, ja jos samaan aikaan ilmankosteus on korkea, olo voi olla varsin tukala. Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Marano di Napoli on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan. == Historia == Rooman valtakunnan aikana Marano di Napoli hyötyi sijainnistaan Consularis Campana -tien varrella, joka yhdisti Pozzuolin Capuaan. Rooman luhistumisen jälkeen alue kuului Bysantin valtakuntaan, ja sen jälkeen sitä hallitsivat muun muassa normannit ja keskiaikana valta oli Angioinin suvulla. Alueelle alkoi kehittyi maalaiskyliä, joiden kasvu johti lopulta kaupunkimaisen asutuksen muodostumiseen. Vuonna 1629, pitkän autonomian jälkeen, paikkakunta ajautui feodaalisukujen haltuun. Caracciolon suku hallitsi 1703–1807. Feodalismin päättyminen johti kunnallisen hallinnon kehittämiseen. Ennen nykymuotoisen Italian syntyä 1861 Marano kuului Molempain Sisiliain kuningaskuntaan. Quarton frazione itsenäistyi Maranosta 1948. Marano di Napolissa on erinäisiä hienoston rakennuttamia kerrostaloja 1600- ja 1700-luvuilta. Kaupungin kirkkoja ovat muun muassa San Castrese, SS. Annunziata ja Complesso dell'Eremo di Santa Maria di Pietraspaccata. Merkittävä muinaismuisto on roomalaisvallan aikainen mausoleumi Mausoleo del Ciaurro. == Talous ja liikenne == Marano di Napolin elinkeinoja ovat muun muassa maatalous (hedelmät ja vihannekset), elintarviketeollisuus ja jalkineteollisuus. Kaupunki sijaitsee Napolin lähiliikenteen piirissä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Marano di Napoli, Campania, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Napolin metropolikaupungin kunnat
Jastrowie (kunta)

Jastrowie on kunta Złotówin piirikunnassa Puolassa. Sen keskuskaupunki on Jastrowie. Jastrowien kunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 11 500\. Złotówin piirikunnan asukkaista 16,5 prosenttia asuu Jastrowien kunnassa ja sen pinta-alasta 21,3 prosenttia kuuluu Jastrowien kuntaan. Kylät Jastrowien kunnassa ovat Brzeźnica, Brzeźnica-Kolonia, Budy, Nadarzyce, Samborsko, Sypniewko ja Sypniewo. Jastrowien väkiluku on pienentynyt 0,6 prosenttia vuosien 2002–2019 välisenä aikana. Vuoden 2019 lopussa 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,2 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 60,3 prosenttia ja eläkeläiset 20,4 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 40,1 vuotta. Vuonna 2019 kunnassa syntyi 106 lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Puolan kunnat Luokka:Ison- Puolan voivodikunta
Saara Markkanen

Saara Maija Markkanen (myös Saara Kelkka) (s. 28. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt suuren osan urastaan Imatran Teatterissa. == Ura == Markkanen syntyi yhteiskuntatieteiden tohtori Touko Markkasen ja filosofian maisteri Sirkka Markkasen perheeseen. Hän opiskeli Teatterikoulussa 1973–1977, lisäksi hän opiskeli draamakirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä jazztanssia ja laulua.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 217 Jo ennen Teatteriopintojaan Markkanen oli näytellyt Kellariteatterissa eli "Klitsussa", missä hän yhdessä Hannele Niemisen kanssa integroitui Janne Kuusen, Jukka-Pekka Palon ja Matti Pellonpään muodostamaan ydinryhmään. Kuusta lukuun ottamatta koko ryhmä aloitti Teatterikoulun samana vuonna.Timonen, s. 51 ja 80 Markkanen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa 1977–1981, Ahaa Teatterissa 1981–1983 ja Kotkan kaupunginteatterissa 1983–1985. Hänen kiinnityksensä Imatran kaupunginteatteriin alkoi 1985. Markkasen uran varhaisvaiheen rooleja olivat muun muassa nimiosa Anne Frankin päiväkirjoissa ja Marina Poltetussa oranssissa. Oman sukupolvensa teatterintekijöille merkittävässä näytelmässä Pete Q Markkanen teki Rosalian roolin. Sittemmin Markkanen suuntautui ohjaajan ja dramaturgin työhön. Hän ohjasi Imatran kaupunginteatterissa useita lasten- ja nuortennäytelmiä, kuten Punahilkka (1984), Saapasjalkakissa (1989) ja Prinsessa Ruusunen (1993). Markkanen ohjasi myös balladinäytelmän Elinan surma (1987), Mika Waltarin klassisen komedian Gabriel tule takaisin (1987) ja Imatran kaupunginteatterin kesäteatteriin Reino Helismaan musiikkihupailun Suutarin tyttären pihalla (1996). Komedia keräsi kesän aikana yli 7 500 katsojaa. Teatterityönsä ohella Markkanen näytteli 1970-luvun lopulla muutamissa televisiotuotannoissa, kuten Sina Kujansuun televisionäytelmässä Valmistumisen aika (1978). Markkanen oli aviossa näyttelijä Pertti Kelkan kanssa 1980-luvulla. Hän käytti tuolloin nimeä Saara Kelkka. == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset dramaturgit Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jaap Beije

Jacob Leendert ”Jaap” Beije (6. huhtikuuta 1927 Bodegraven – 7. elokuuta 2013) oli alankomaalainen soutaja. Hän edusti Alankomaita Helsingin kesäolympialaisten 1952 perämiehellisessä nelosessa. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Han Heijenbrock

Wilhelm Johann ”Han” Heijenbrock (27. lokakuuta 1929 Amsterdam – 26. heinäkuuta 2015 Purmerend) oli alankomaalainen soutaja. Hän edusti Alankomaita Helsingin kesäolympialaisten 1952 perämiehellisessä nelosessa. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset soutajat Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
David Wikander

David Wikander (21. heinäkuuta 1884 Säfsnäs, Taalainmaa – 15. marraskuuta 1955) oli ruotsalainen urkuri ja säveltäjä.David Wikander Swedish Musical Heritage == Elämä ja ura == Wikander oli vanhempiensa kuudesta lapsesta vanhin. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, jonka urkuri-, kanttori- ja musiikkipedagogitutkinnoista valmistui lukuvuodella 1909–1910. Wikander työskenteli musiikinopettajana vuosina 1913–1927 tyttöjen Ateneum-yksityiskoulussa ja vuosina 1914–1944 Matteus Folkskolassa. Hänet nimitettiin urkuriksi Tukholman Suurkirkkoon vuonna 1920. Hän oli mukana perustamassa kirkon opetusinstituutio Schola Cantorumia vuonna 1934. Wikander osallistui vuonna 1936 kirkon virsikirjaa ja vuonna 1941 liturgista käsikirjaa työstäneiden komiteoiden toimintaan. Useat hänen melodiansa otettiin käyttöön vuoden 1937 virsikirjassa. Nykyisessä, vuonna 1986 hyväksytyssä Ruotsin kirkon virsikirjassa on neljä hänen sävelmäänsä, virret 401, 417, 570 ja 624. Wikander valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1941. Hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1952. Samana vuonna hän jäi eläkkeelle Suurkirkon urkurin tehtävistä. == Tuotanto == Wikander oli tuottelias kirkkomusiikin säveltäjä ja sovittaja. Hänen hengellisten kuoroteostensa joukossa ovat Motett på Domsöndagen (1931) ja Petrus Damianuksen tekstiin sävelletty Ad perennis vitae fontem (1945). Eräs suurimuotoinen teos Wikanderilta on kantaatti, jonka hän sävelsi Olaus Petrin kuoleman 400-vuotismuistolle (1952). Wikanderin teoksiin uruille kuuluvat Passacaglia över koralen Jag ville lova och prisa (1944), Tre pingstmelodier (1950) ja Julmusik över koralen En jungfru födde ett barn i dag (1951). Laajimmin huomioitu Wikanderin teoksista on kuitenkin maallinen kuoroteos Kung Liljekonvalje, joka alun perin sävellettiin mieskuorolle vuonna 1919 ja julkaistiin tässä muodossa 1920. 1920-luvun alussa Wikander teki teoksesta sekakuoroversion, jossa se tuli tunnetuimmaksi. Sävellyksen sanoina on käytetty Gustaf Frödingin samannimistä runoa. Muita maallisia kuoroteoksia Wikanderilta ovat Förvårskväll (sanat: Ragnar Jändel) ja Dofta, dofta, vit syrén. Wikanderin kirkkomusiikkiteokset ovat usein selkeärakenteisia ja tyylillisesti perinteisiä. Hän lainasi osaan hengellisistä teoksista vanhoja melodioita. Esimerkiksi Missa brevis in festis solemnibus on hänen a cappella -sekakuorolle laatimansa teos, jossa säveltäjä on yhdistellyt 1100–1200-lukujen kirkkomelodioita omiin melodioihinsa. Haastavampaa sävelkieltä Wikander on hyödyntänyt esimerkiksi maallisissa teoksissa Vinterorgel (1948, sekakuorolle ja baritonille, sanat: Erik Axel Karlfeldt) ja Vid Kap Sunion (sekakuorolle, sanat: Hjalmar Gullberg). == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset urkurit Luokka:Ruotsalaiset säveltäjät Luokka:Litteris et Artibus -palkitut Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet
Lauri Kiianlinna

Lauri Kalervo Kiianlinna (s. 27. joulukuuta 1944 Helsinki) on suomalainen prikaatikenraali evp. Lauri Kiianlinna syntyi eversti Ilkka Kiianlinnan ja Olga Komosen perheeseen ja avioitui vuonna 1993 ATK-suunnittelija Kaarina Ruuthin kanssa. Kiianlinna tuli ylioppilaaksi 1963 ja valmistui Kadettikoulusta 1967 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Hän toimi Uudenmaan jääkäripataljoonassa vuodesta 1967 opetusupseerina ja vuonna 1971 komppanianpäällikkönä. Toimistoupseeri Viestikoelaitoksessa hän oli 1971–1975, toimistoupseeri ja toimistoesiupseeri pääesikunnassa 1977–1983 ja apulaissotilasasiamies Moskovassa 1983–1986. Kiianlinna toimi pääesikunnassa erityistehtävissä 1986–1987, toimistopäällikkönä 1988–1991 ja osastopäällikkönä 1991–1993. Sotilasasiamiehenä Moskovassa hän työskenteli 1993–1995, Savon Prikaatin komentajana 1995–1998 ja Maanpuolustuskorkeakoulun hallintojohtajana vuodesta 1998. Prikaatikenraaliksi hän yleni 2001 Itäisen maanpuolustusalueen esikuntapäällikkönä.Viisi kenraaliylennystä. Helsingin Sanomat, 6.12.2001. (Tilaajille, Viitattu 18.8.2020) Kiianlinna oli ylennetty vänrikiksi 1964, luutnantiksi 1967, yliluutnantiksi 1971, kapteeniksi 1973, majuriksi 1980, everstiluutnantiksi 1987 ja everstiksi 1992. Kiianlinna voitti Suomen mestaruuden junioreiden olympia- ja kuvioammunnassa 1963 ja puolustusvoimien mestaruuden sotilaskolmiottelussa vuonna 1965. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rannikkoreitti

Rannikkoreitti (ruots. Kustrutten, engl. Coastal Route) on noin 230 kilometriä pitkä pyöräilyreitti Etelä-Suomessa Salon, Kemiönsaaren, Hangon ja Raaseporin ympäristössä. Reitti yhdistää neljää ruukkikylää (Taalintehdas, Mathildedal, Teijo ja Kirjakkala) sekä kolmea kansallispuistoa (Saaristomeren kansallispuisto, Teijon kansallispuisto ja Tammisaaren saariston kansallispuisto). Noin 30 kilometriä reitistä matkataan saaristossa laivoissa. Reitti on nykyisessä muodossaan ollut olemassa vuodesta 2018 lähtien. Reitti on kauttaaltaan kyltitetty ja kulkee pääasiallisesti päällystettyjä rauhallisia maalaisteitä pitkän. Muutama kilometri reitistä kulkee silti vilkkaampia teitä pitkin, ja kolme tieosuutta ovat hyväkuntoisia sorateitä, näitä voi kuitenkin ohittaa käyttämällä muita lähellä olevia teitä. Yleisillä kulkuneuvoilla reitin aloituspaikaksi voi valita esimerkiksi Salon (junayhteys), Tammisaaren (junayhteys), Hangon (junayhteys), Kemiön (linja- autoyhteys) tai Taalintehtaan (linja-autoyhteys). Reitin varrelta löytyy 18 pyörävuokrauspaikkaa, ja pyöriä voi palauttaa toiseen vuokrauspisteeseen. Koko reitti on käytössä kesäaikaan, ja muina vuodenaikoina vesiosuus Kasnäs-Hanko tai Kasnäs-Bengtskär-Hanko täytyy laivaliikenteen puuttumisen vuoksi jättää pois. == Aiheesta muualla == *Rannikkoreitti.fi Luokka:Pyöräily Luokka:Varsinais-Suomi
Paavo Halonen

Paavo Halonen (s. 7. syyskuuta 1950 Helsinki) on suomalainen, Halosten taiteilijasukuun kuuluva kuvanveistäjä. ==Teoksia== (otteita) * Saamelaispappi Antti Kähkösen muistokivi (2015), Utsjoki * Kotirintamapatsas (2007), Tervola * Muualle haudattujen muistomerkki, Tervola * Paasilinna-monumentti (2003), Tervola * Liikenneyhteyksien kehittäjien muistomerkki (1992; Siilinjärven Stonehenge; yhteisteos Helvi Miettisen, Hanneli Janatuisen ja Päivi Lammin kanssa), Siilinjärvi * Ahti Sonnisen muistomerkki (1991, yhdessä Päivi Lammin kanssa), Siilinjärvi * Nimetön (1986), Kuopio * Veijarimuistomerkki (1984), Kuopio * Eestin kansalliseepoksen Kalevipoegin muistomerkki (1983), Kuopio * Urho Kekkosen reliefi (1982), Lapinlahti == Kuvia julkisista teoksista == Kuva:Paavo Halonen - Veijarimuistomerkki - 1984 - Veijaripuisto, Tasavallankadun ja Presidentinkadun risteys - Haapaniemi - Kuopio.jpg|Veijarimuistomerkki, 1984, Kuopio. Kuva:Paavo Halonen 1986 - Nimetön - Neulamäen koulu - Neulamäki - Kuopio - m.jpg|Nimetön, 1986, Kuopio. Kuva:Ahti Sonnisen muistomerkki- 1991 - Siilinjärven pääkirjaston oven edessä, Kasurilantie 7 - Siilinjärvi - 1.jpg|Ahti Sonnisen muistomerkki, 1991, Siilinjärvi. Tiedosto:Kotirintamapatsas by Paavo Halonen 2007.JPG|Kotirintamapatsas, 2007, Tervola. Tiedosto:Muualle haudattujen muistomerkki Tervola by Paavo Halonen.JPG|Muualle haudattujen muistomerkki, Tervola. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Urheilukatu

Urheilukatu (, ent. Florantie) on noin kilometrin pituinen katu Helsingin Taka-Töölössä ja Laaksossa. Se kulkee Mannerheimintien suuntaisena sen itäpuolella ja ulottuu Toivonkadun risteyksestä Lääkärinkadulle. Toivonkadun risteyksestä itään johtaa Mäntymäentie, jota liikenteellisesti voidaan pitää Urheilukadun jatkeena, kun taas Urheilukadun suuntaisena mutta hieman lännempänä samasta risteyksestä etelään jatkuu lyhyt Paavo Nurmen kuja. Kadun nimi johtuu sen varrella olevista urheilukentistä. Urheilukatu muodostaa Taka- Töölön kerrostaloalueen itärajan, ja asuintaloja sen varrella on vain länsipuolella. Sen toisella puolella, Eläintarhan puistoalueen länsilaidalla, Urheilukadun varressa ja sen lähistöllä on joukko urheilukenttiä, -halleja ja -stadioneja, joista katu on nimensäkin saanut. Kadun varrella ovat Bolt Arena sekä viisi jalkapallokenttää (Töölön pallokenttä), joista yksi on kuplahallin sisällä. Niiden takana ovat Helsingin olympiastadion ja Helsingin jäähalli. Lisäksi kadun jatkeen varrella Toivonkadun eteläpuolella on Töölön kisahalli. Kadun länsipuolella sen varressa on asuintalojen ohella myös Töölön yhteiskoulun rakennus. Reijolankadun ja Lääkärinkadun välillä Urheilukadun itäpuolella on Laakson sairaala. Urheilukadun nimi vuoteen 1928 asti oli Florantie (). Urheilukadun itäreunalla kulkee koko matkalla pyörätie. == Poikkikadut etelästä pohjoiseen == * Toivonkatu (länteen); samasta risteyksestä itään jatkuu Mäntymäentie ja etelään Paavo Nurmen kuja. * Sallinkatu (länteen) * Savilankatu (länteen) * Nordenskiöldinkatu * Reijolankatu * Lääkärinkatu == Lähteet == * Vaaleanpunaisesta pallosta klikkaamalla saa lisätietoa. === Viitteet === Luokka:Taka-Töölö Luokka:Laakso Luokka:Helsingin kadut
Brian MacLellan

Brian John MacLellan (s. 27. lokakuuta 1958 Ontario) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen NHL-seura Washington Capitalsin toimitusjohtaja. ==Pelaajaura== MacLellan pelasi NHL:ssä vuosina 1982–1992. Hänen edustamansa seurat olivat Los Angeles Kings, New York Rangers, Minnesota North Stars, Calgary Flames ja Detroit Red Wings. MacLellan voitti Stanley Cupin Calgary Flamesissa vuonna 1988. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. ==Jääkiekkovaikuttajana== MacLellan nimitettiin Washington Capitalsin toimitusjohtajaksi toukokuussa 2014. Ennen tätä hän oli työskennellyt organisaatiossa kolmentoista kauden ajan joista seitsemän vuotta apulaistoimitusjohtajana George McPheen alaisuudessa. MacLellanin ollessa toimitusjohtajana Capitals voitti Stanley Cupin vuonna 2018. MacLellanin Capitalsiin hankkimia pelaajia ovat hyökkääjät T.J. Oshie, Lars Eller, Carl Hagelin ja Ilja Kovaltšuk sekä puolustajat Michal Kempny, Nick Jensen, Radko Gudas ja Brenden Dillon. ==Lähteet== * https://www.capfriendly.com/trades/staff/brian-maclellan * https://www.nbcsports.com/washington/capitals/capitals-re-sign-forward-carl- hagelin-four-year-11-million-contract Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset jääkiekkovaikuttajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt