EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Bumpy Ride

Bumpy Ride on kappale ruotsalais-kinshasankongolaiselta R&B-laulaja- lauluntekij;ä Mohombilta. Se julkaistiin 24. elokuuta 2010 hänen debyyttialbuminsa, MoveMeantin ensimmäisenä singlenä. Kappaleen ovat sanoittaneet RedOne, Bilal ”The Chef” Hajji, AJ Junior, Moe Faisal ja Mohombi, sekä tuotti RedOne. Se on ensimmäinen julkaisu RedOnen omistamalta 2101 Records levy-yhtiöltä. Kappaleesta tuli ykköshitti Hollannissa, sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Tšekissä, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Norjassa, Puolassa, Slovakiassa ja Ruotsissa. ==Kappaleet== US digital download * 1. ”Bumpy Ride” – 3.44 German digital download * 1. ”Bumpy Ride” – 3.45 * 2. ”Bumpy Ride” (Chuckie Remix) – 6.23 French digital download * 1. ”Bumpy Ride” – 3.45 * 2. ”Bumpy Ride” (French Version) – 3.45 ==Listasijoitukset== Listat (2010) Paras sijoitus Belgia (Ultratop 50 Flanderi) 7 Belgia (Ultratop 50 Vallonia) 10 Kanada (Canadian Hot 100) 32 Tšekki (IFPI) 3 Tanska (Tracklisten) 8 Eurooppa (European Hot 100) 10 Suomi (Suomen virallinen lista) 2 Ranska (SNEP) 3 Hollanti (Dutch Top 40) 1 Norja (VG-lista) 3 Romania (Romanian Top 100) 14 Slovakia (IFPI) 3 Espanja (PROMUSICAE) 17 Espanja (Airplay) 7 Ruotsi (Sverigetopplistan) 6 Sveitsi (Swiss Music Charts) 41 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2010 kappaleet Luokka:Mohombin kappaleet
Aleksandr Jagubkin

Aleksandr Gennadjevitš Jagubkin (, , 25. huhtikuuta 1961 Donetsk, Ukrainan SNT – 7. elokuuta 2013) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut nyrkkeilijä, maailman- ja euroopanmestari. Jagubkin voitti sarjan 91 kg maailmanmestaruuden Münchenissä 1982.http://sports123.com/box/mwa-hea.html Euroopan-mestaruuskilpailuista hän voitti kolme kultamitalia ja yhden hopean.http://www.sport-komplett.de/sport- komplett/sportarten/index_sportarten.htm Los Angelesin kesäolympialaiset 1984 jäivät Jagubkinilta väliin Neuvostoliiton ja muiden itäblokin maiden boikotin vuoksi.http://www.peoples.ru/sport/boxer/alexandr_yagubkin/ Jagubkin kuoli 7. elokuuta 2013, 52-vuotiaana.http://ria.ru/sport/20130807/954918147.html#13758965721463&message;=resize&relto;=register&action;=addClass&value;=registration == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset nyrkkeilijät Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Mihail Dudaš

Mihail Dudaš (, s. 1. marraskuuta 1989 Novi Sad) on serbialainen kymmenottelija. Dudaš sijoittui 15:nneksi Hengelon alle 20-vuotiaiden EM- kilpailuissa 2007. Seuraavana vuonna hän sai pronssia saman ikäluokan MM- kilpailuissa Bydgoszczissa pistein 7663. Hän sijoittui kolmanneksi myös Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 pistemäärällä 7855. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän keskeytti. Dudaš sai 2011 pronssia Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Serbian ennätyspisteillä 8117 ja sijoittui kuudenneksi Daegun MM-kilpailuissa, jossa paransi maansa ennätykseen tulokseen 8256 pistettä. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Helsingin EM-kilpailuissa, mutta keskeytti Lontoon olympialaisissa. Dudaš saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Göteborgissa 2013 pronssia seitsenottelussa Serbian ennätyspistein 6099. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän oli kymmenottelussa 14:s maansa ennätyksellä 8275. Hän sai pronssia Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 pistein 8153. Hän keskeytti kymmenottelun Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sijoittui seitsenottelussa 14:nneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän keskeytti. == Henkilökohtaiset ennätykset == Lähteet: Tilastopaja, IAAF === Ulkoradat === Laji Tulos Paikka Päivä 100 m 10,67 Moskova 10.8.2013 400 m 47,47 Ostrava 14.7.2011 1 500 m 4.24,30 Kaunas 17.7.2009 110 m aj 14,52 Novi Sad 13.5.2016 Korkeus 204 Brežice 23.5.2009 Seiväs 490 Daegu 28.8.2011 Pituus 763 Götzis 29.5.2010 Kuula 14,24 Amsterdam 6.7.2016 Kiekko 47,34 Potchefstroom 26.1.2016 Keihäs 59,98 Helsinki 28.6.2012 Kymmenottelu 8275 NR Moskova 10.–11.8.2013 === Sisäradat === Laji Tulos Paikka Päivä 60 m 6,90 Budapest 22.1.2011 1 000 m 2.39,04 Göteborg 3.3.2013 60 m aj 8,08 Belgrad 6.3.2016 Korkeus 208 Göteborg 2.3.2013 Seiväs 510 Belgrad 5.3.2017 Pituus 755 Göteborg 2.3.2013 Kuula 14,39 St. Gallen 18.2.2012 Seitsenottelu 6099 NR Göteborg 2.–3.3.2013 NR = maan ennätys == Lähteet == Luokka:Serbialaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ala-Rievelin kalliomaalaus

Ala-Rievelin eli Lusin kalliomaalaus sijaitsee Ala-Räävelin rannalla Lusin kylässä Heinolassa, entisessä Heinolan maalaiskunnassa, Päijät-Hämeessä. Kalliomaalaus sisältää venekuvioita ja sen löysi Timo Miettinen vuonna 1977. == Sijainti == Kalliomaalaus sijaitsee kalliossa Ala-Rievelin luoteisrannalla noin 200 metriä Haukkasaaresta lounaaseen. Rinne nousee jyrkästi järven rannasta kohdaten kalliojyrkänteen ylempänä mäessä. Pystykallio on rikkonainen ja jättää maalauksille suojaisia kohtia kalliokulmauksien ja -lippojen alta. Kallio aukeaa itäkaakkoon. Kohde on niin sanotun Mäntyharjun reitin varrella. == Maalaus == Maalausalue, joka on 4 metriä leveä ja 2 metriä korkea, jakaantuu pääryhmään ja pienempään kuvioryhmään. Alimmat väriläiskät ovat puoli metriä maanpinnasta ja noin 4,5 metriä järvenpinnasta. Pääryhmä sijaitsee kalliohalkeaman alapuolella suojaavan lipan alla ja erottuu kauaksi punaväriläiskän takia. Läiskässä on käytetty punaväriä runsaasti ja se on puuroutunut melko tasaiseksi. Läiskän vasemmasta reunasta voi tunnistaa ihmishahmon piirteet. Ihmisen kädet ovat sivuille ylös kohotettuina. Myös kaksi venekuviota, jolla on kaarevat veneenpohjat, on maalattu allekkain. Alapuolelta oikealta erottuu venekuvioita, jotka on maalattu allekkaiseksi sarjaksi. Venekuvioiden lukumäärän voi arvioida: kalliokolossa vaikuttaa olevan neljä venettä ja näiden yläpuolella vaikuttaa olevan jäänteitä neljästä kuviosta, ehkä myös venekuvioista. Pääryhmästä oikealle sijaitsee kuvioiden katkelmia, jotka ovat haalistuneet ja kuluneet tunnistamattomiksi. ==Lähteet== * * Muinaistaideyhdistys: Ala-Rieveli * Luukkonen, Ismo: Ala-Rieveli * ===Viitteet=== Luokka:Suomen kalliomaalaukset Luokka:Heinola Luokka:Päijät- Hämeen historia
Gordon Thomas

Gordon W. "Tiny" Thomas (18. elokuuta 1921 Shipley, West Yorkshire – 10. huhtikuuta 2013 Peterborough) oli brittiläinen maantiepyöräilijä ja olympiamitalisti. Thomas kuului Ison-Britannian kolmihenkiseen, maantieajon joukkuekilpailun olympiahopeaa Lontoossa 1948 voittaneeseen joukkueeseen. Yksilökilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Toisessa maailmansodassa Thomas palveli tykistössä Pohjois-Afrikan ja Italian taistelukentillä.Tiny Thomas Bio, Stats and Results Thomas kuoli Peterboroughissa 10. huhtikuuta 2013, 91-vuotiaana.http://www.thetelegraphandargus.co.uk/news/10356542.Shipley_born_Olympic_cyclist_Gordon__Tiny__Thomas_dies_at_age_of_91/ == Lähteet == * Tiny Thomas Bio, Stats and Results Olympics at Sports- Reference.com === Viitteet === Luokka:Englantilaiset maantiepyöräilijät Luokka:Brittiläiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
HMS Caledonia (1808)

HMS Caledonia oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1808 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Se oli suurennettu versio HMS Hiberniasta, jota pidettiin aikansa onnistuneimpana kolmikantisena aluksena. == Valmistus == Alus tilattiin 6. marraskuuta 1794 Plymouthin laivastontelakalta. Aluksen piti olla 100-tykkinen, mutta jo ennen rakennustöiden aloittamista Sir William Rule muutti 1795 aluksen 120-tykkiseksi. Alukselle varattiin nimi HMS Caledonia 19. tammikuuta 1796. Köli laskettiin tammikuussa 1805. Se laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1808 ja valmistui vielä samana vuonna 23. syyskuuta, jolloin sen rakentamiskustannukset olivat 96 381 ja varustamiskustannukset 6 711 puntaa.Winfield, Rif s. 7 Aluksen, josta tuli esikuva seuranneille kolmikantisille, piirustuksia muokattiin rakennustöiden aikana, jotta rakenteellinen vahvuus ja merikelpoisuus saataisiin mahdollisimman hyviksi. Kylkien 30 sentin nostolla saatiin aluksen tykit käyttöön kovemmassakin merenkäynnissä. == Palvelus == Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1808 ensimmäisenä päällikkönään William Bedford. Se oli amiraali James Gambierin lippulaivana helmikuusta huhtikuuhun 1809, ja alus osallistui huhtikuussa Basque Roadsin taisteluun. Myöhemmin samana vuonna alus oli kommodori Harry Nealen lippulaivana ja seuraavana vuonna kontra-amiraali Francis Pickmoren. Alus lähti helmikuussa 1810 Välimerelle Cadiziin. ==Lähteet== * === Viitteet === Luokka:Caledonia-luokan linjalaivat
Lorenzo Buffon

thumb|Lorenzo Buffon vaimonsa Edy Campagnolin kanssa. Lorenzo Buffon (s. 19. joulukuuta 1929 Majano, Italia) on jalkapallomaalivahti, joka pelasi Italian Serie A:ta AC Milanin Genoan, Inter Milanin sekä Fiorentinan joukkueissa. Hänellä on neljä maansa mestaruutta AC:n riveissä ja yksi Interissä. Italian jalkapallomaajoukkueen kokoonpanossa hän esiintyi 15 kertaa vuosina 1958–1962. http://www.national-football-teams.com/player/18177/Lorenzo_Buffon.html ==Lähteet== Luokka:Italialaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Philippe Gaumont

Philippe ”La Gaume” Gaumont (22. helmikuuta 1973 Amiens – 17. toukokuuta 2013 Arras) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä sekä olympiamitalisti. Gaumont kuului Ranskan nelihenkiseen, joukkueaika-ajon olympiapronssia Barcelonassa 1992 voittaneeseen joukkueeseen. Hän saavutti myös joukkuetakaa- ajon MM-pronssia vuonna 2000. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 hän oli takaa- ajossa viides. Vuonna 1997 hän voitti Gent–Wevelgem-kilpailun. Gaumont kertoi avoimesti käyttäneensä useasti dopingia kilpaurallaan ja muun muassa kirjoitti aiheesta kirjan. Hän kertoi myös tavoista, jolla dopinginkäyttöä pyrittiin salaamaan.Philippe Gaumont Bio, Stats and Results Huhtikuussa 2013 Gaumont sai sydäninfarktin ja vajosi koomaan.http://www.lequipe.fr/Cyclisme-sur- route/Actualites/Philippe-gaumont-dans-le- coma/366113http://picardie.france3.fr/2013/05/14/l-ancien-coureur-cycliste- picard-philippe-gaumont-serait-en-etat-de-mort-cerebrale- arras-250997.htmlhttp://www.standaard.be/cnt/dmf20130513_00580045 Hän kuoli 40-vuotiaana 17. toukokuuta 2013http://www.lequipe.fr/Cyclisme-sur- route/Actualites/Deces-de-philippe-gaumont/371831. == Lähteet == * Philippe Gaumont Bio, Stats and Results Olympics at Sports-Reference.com === Viitteet === Luokka:Ranskalaiset maantiepyöräilijät Luokka:Ranskalaiset ratapyöräilijät Luokka:Ranskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Fredrik Kaarle (Preussin prinssi)

Fredrik Kaarle (); ( 20. maaliskuuta 1828 Berliini, Preussin kuningaskunta – 15. kesäkuuta 1885 Klein Glienicke, Saksan keisarikunta)Nordisk familjebok (1908), s. 1311–1312 Runeberg.org. Viitattu 9.8.2013.Frederick Charles, prince of Prussia Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 10.8.2013. oli preussilainen prinssi ja sotamarsalkka, joka toimi tärkeänä komentajana Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa. == Suku ja koulutus == Friedrich Karlin isä oli prinssi Kaarle, Preussin kuningas Vilhelm I:n veli, ja äiti Saksi-Weimarin prinsessa Maria. Friedrich Karl sai lapsesta alkaen sotilaallisen koulutuksen ja osallistui kenraali Friedrich von Wrangelin päämajassa ensimmäiseen Tanskan–Preussin sotaan vuonna 1848 sekä Badenin- sotaretkeen vuonna 1849. == Sotilasura == Friedrich Karl ylennettiin vuonna 1852 everstiksi, vuonna 1854 kenraalimajuriksi ja vuonna 1861 ratsuväenkenraaliksi, ja hän toimi vuodesta 1860 Preussin kolmannen armeijakunnan komentajana. Hän julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen sotatieteellisen teoksen Eine militärische denkschrift von P. F. C.. Vuonna 1864 käydyssä toisessa Tanskan–Preussin sodassa prinssi toimi ensin armeijakunnan ja toukokuusta 1864 alkaen koko sotaretken komentajana. Kaksi vuotta myöhemmin käydyssä Preussin–Itävallan sodassa hän komensi 1. armeijaa, joka yhdessä Elben armeijan ja 2. armeijan kanssa saavutti voiton ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta 1866. Vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sodassa Friedrich Karl oli 2. armeijan komentajana. Elokuussa 1870 käydyissä taisteluissa hän pakotti ranskalaisen F. A. Bazainen armeijan perääntymään Metziin ja jäi sen jälkeen piirittämään kaupunkia, kunnes Bazaine antautui 27. lokakuuta. Voittoa seuranneena päivänä Friedrich Karl ylennettiin sotamarsalkaksi. Sen jälkeen hän valtasi Orléansin ja löi kenraali Antoine Chanzyn komentaman Loiren-armeijan joulukuun alussa sekä Chanzyn loput joukot Le Mansin luona kuukautta myöhemmin. Friedrich Karl joutui kuitenkin muun sodanjohdon kritiikin kohteeksi, sillä hänen johtamansa operaatiot olivat voitokkuudestaan huolimatta myös vaatineet runsaat tappiot. Hänellä oli erimielisyyksiä varsinkin yleisesikunnan päällikön Helmuth von Moltken sekä 1. armeijan komentajan Karl Friedrich von Steinmetzin kanssa. == Avioliitto ja jälkeläiset == Prinssi Friedrich Karl avioitui vuonna 1854 Anhaltin prinsessa Maria Annan kanssa. Heidän tyttärensä oli prinsessa Louisa Margareta (1860–1917), joka avioitui kuningatar Viktorian ja prinssipuoliso Albertin pojan, Connaughtin herttua, prinssi Arthurin kanssa vuonna 1879. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hohenzollernin hallitsijasuku Luokka:Prinssit Luokka:Saksan sotamarsalkat Luokka:Preussin sotamarsalkat Luokka:Vuonna 1828 syntyneet Luokka:Vuonna 1885 kuolleet
Kantatie 60

Kantatie 60 on eri aikoina tarkoittanut seuraavia teitä: * vuodesta 1938 lähtien Haminasta Sippolan kautta Kouvolaan johtanut tie (nykyiset seututiet 371 ja 353 sekä yhdystie 3593) * 1960-luvun lopulla Kotkasta Kouvolaan johtanut tie (nykyisen valtatien 15 eteläosa) * vuosina 1976–1995 aluksi Kuusankosken Voikkaalta, myöhemmin Kouvolasta valtatien 15 varrelta Heinolaan johtanut tie (nykyinen kantatie 46) * vuosina 1996–2011 Tampereen kehätie (nykyisin länsiosaltaan osa valtatietä 3, itäosaltaan valtatietä 9. Nykyisin tienumero 60 ei ole käytössä. == Lähteet == 60 Luokka:Suomen historialliset tiet
Väinö Vindician Hirvinen

Väinö Vindician Hirvinen (28. lokakuuta 1869 Rauma – 25. lokakuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori. Hirvisen vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Salomon Hirvinen ja Mathilda Karolina Fransman. Hän oli naimisissa vuodesta 1899 Edla Skogin kanssa. Hirvinen pääsi ylioppilaaksi 1888 Vaasan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Yleisen oikeustutkinnon hän suoritti 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Helsingin lääninvankilan johtajana Hirvinen toimi 1896–1897 ja sitten lyhyitä aikoja virkamiehenä eri puolella maata, kuten Vaasan lääninhallituksen lääninnotaarina, Turun hovioikeuden notaarina ja apujäsenenä, Hämeen lääninhallituksen lääninsihteerinä ja Maanmittaushallituksen sihteerinä. Senaatin oikeusosaston esittelijäsihteeri hän oli 1911–1917 ja senaattori ja oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Hirvinen oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Suomalaiset tuomarit Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Karl Friedrich von Steinmetz

Karl Friedrich Steinmetz (27. joulukuuta 1796 Eisenach – 4. elokuuta 1877 Bad Landeck) oli preussilainen sotapäällikkö. Steinmetz valmistui upseeriksi vuonna 1813 ja osallistui Napoleonin sotiin 1813–1815. Tanskaa vastaan käydyn sodan aikana 1848 hän komensi jalkaväkirykmenttiä ja sai 1854 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä nimityksen Magdeburgin komendantiksi. Vuonna 1864 hänet ylennettiin kenraaliksi. Preussin–Itävallan sodassa 1866 hän oli viidennen armeijakunnan komentaja ja voitti itävaltalaiset Nachodin, Skalitzin ja Schweinschädelin taisteluissa 27.–29. kesäkuuta. Ranskan–Saksan sodassa 1870 Steinmetz komensi ensimmäistä armeijaa, joka osallistui Spicherenin, Colombey- Nouillyn ja Gravelotten taisteluihin sekä Metzin saartamiseen. Hän kuitenkin ajautui erimielisyyksiin sodanjohdon kanssa ja joutui eroamaan jo syyskuussa 1870, minkä jälkeen hänet nimitettiin Posenin ja Sleesian kenraalikuvernööriksi. Hän jätti tämänkin tehtävän seuraavana vuonna ja sai samassa yhteydessä sotamarsalkan arvon.Nordisk familjebok (1917), s. 1189–1190 Runeberg.org. Viitattu 10.8.2013. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksan sotamarsalkat Luokka:Vuonna 1796 syntyneet Luokka:Vuonna 1877 kuolleet
Pyhittäjä Serafim Sarovilaisen kirkko

Pyhittäjä Serafim Sarovilaisen kirkko () on Sastamalassa Stormin Laukulan kylässä sijaitseva ortodoksinen kirkko. Kirkko kuuluu Moskovan patriarkaatin alaisuuteen. == Historia == Noin kahdeksan kilometrin päässä Sastamalan keskustasta sijaitsevan Serafim Sarovilaisen kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 2004. Se on hirsirakenteinen karjalaista tyyliä edustava kirkko, joka tuotiin paikalle osina Venäjältä. Kirkkorakennus valmistui 2005 ja toimi aluksi rukoushuoneena, kunnes se vihittiin kirkoksi vuonna 2007. Vihkimisen suoritti Jegorjevskin hiippakunnan arkkipiispa Mark.Venäjän ortodoksisen kirkon Suomen kotisivut Viitattu 10.8.2013. Kirkko on pyhitetty ja nimetty 1700–1800-luvuilla eläneen venäläisen munkin Serafim Sarovilaisen mukaan. == Lähteet == Luokka:Sastamalan kirkkorakennukset Luokka:Suomen ortodoksiset kirkkorakennukset Luokka:Suomen puukirkot
Antti William Heikkilä

Antti William Heikkilä (25. heinäkuuta 1866 Veteli – 14. toukokuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja senaattori. Heikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Aaprami Heikkilä ja Liisa Björkbacka. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Vaasan yksityislyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1893. Heikkilä sai varatuomarin arvon 1898. Heikkilä toimi Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1914–1918. Hän oli senaattori ja senaatin oikeusosaston jäsen 1918. Vuodesta 1918 alkaen Heikkilä oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos. Antti Heikkilä oli naimisissa vuodesta 1893 Anni Forsmanin kanssa. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1923 kuolleet
Fireball Island

Fireball Island on Milton Bradleyn vuonna 1986 tekemä lautapeli, jossa haetaan saarelta jalokivi ja palataan takaisin aloituspaikkaan. Luokka:Kilpajuoksulautapelit Luokka:Lasten lautapelit
Junghans

Junghans Uhren GmbH on yksi Saksan suurimpia kelloja valmistavia yrityksiä. Yhtiön mallisto ulottuu edullisista kvartsikelloista luksuskelloihin. Junghansin perusti Erhard Junghans lankonsa Jakob Zeller-Toblerin kanssa vuonna 1861 Schrambergin kaupungissa Saksassa. Yhtiön nimi oli tuolloin ”Junghans und Tobler”. Junghansin tuotanto kasvoi nopeasti, ja se olikin vuonna 1903 Saksan suurin kelloja valmistava yritys. Junghans keskittyi aluksi valmistamaan seinä- ja kaappikelloja, kunnes se vuonna 1927 aloitti rannekellojen valmistamisen.Junghans.fi - Tietoa Junghans History 1950-luvulla sveitsiläinen arkkitehti-muotoilija Max Bill loi yhtiölle designiltaan ainutlaatuisia kelloja ja mekaanisia koneistoja, jotka nostivat firman imagoa luksus- ja design-kellojen valmistajana. Yhtiö toi vuonna 1970 markkinoille ensimmäisen saksalaisen kvartsirannekellon, nimeltään ”Astro Quartz”. 1980-luvun lopulla julkaistiin markkinoiden ensimmäinen radiokontrolloitu pöytäkello. Tätä seurasi vuonna 1990 julkaistu ensimmäinen radio-ohjattu rannekello nimeltään Mega. Nykyisin yritys on enimmäkseen keskittynyt valmistamaan automaatti- ja kvartsikoneistoilla varustettuja rannekelloja. Mallistosta löytyy vieläkin muutamia seinäkelloja, mutta niiden osuus mallistosta on marginaalisen pieni. ==Aiheesta muualla== * Junghans.fi * Junghans.de ==Lähteet== Luokka:Kellonvalmistajat Luokka:Kellomerkit Luokka:Saksalaiset teollisuusyritykset
John Berndt Nordgren

John Berndt Nordgren (22. kesäkuuta 1867 Porvoo – 26. syyskuuta 1941) Helsinki oli suomalainen juristi ja senaattori. Nordgrenin vanhemmat olivat kauppias Berndt Ulrik Nordgren ja Hulda Christina Munck af Fulkila.. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen kameraalitutkinnon ja yleisen oikeustutkinnon 1891. Nordgren sai varatuomarin arvon 1894. Nordgren toimi Viipurin hovioikeuden kanslistina 1899–1900, kirjaajana 1900, ylimääräisenä viskaalina 1900–1902, notaarina 1902–1906, asessorina 1906–1909 ja hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1909 alkaen. Hän oli poliittisista syistä erotettuna ja vangittuna Pietarissa 1912–1913. Nordgren oli senaattori ja senaatin oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Nordgren oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos aina vuoteen 1937 saakka. Nordgren toimi myös pankki- ja liikemiehenä. Hän oli Helsingin arvopaperipörssin johtajana 1914, Suomen Kauppapankki Oy:n 2. johtajana 1914–1915 ja Helsingin Osakepankin johtajana 1917. Nordgren oli naimisissa kaksi kertaa : * 1896–1931 filosofian maisteri Gerda Selina Söderhjelmin (k. 1931) kanssa. * vuodesta 1937 käsityönopettaja Greta Elisabeth Hildénin kanssa. Eversti John Valter Voldemar Nordgren (1899–1968) oli John Berdt Nordgrenin poika. == Lähteet == * * Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg) * Mannerheim-ristin ritarit : Valter Nordgren === Viitteet === Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Kontti (täsmennyssivu)

Kontti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: * kontti, yleensä metallista valmistettu kuljetussäiliö * kontti, niin sanotun ruotsalaisen kattotuolin selkäpuun ja jalasorren välissä oleva tukipuu * kontti, yleensä tuohesta tehty kantoväline, tuohireppu * kontti, jalan nimitys länsimurteella * Kontti- kierrätystavaratalo, Suomen Punaisen Ristin ylläpitämä kierrätystavaratalo ==Katso myös== * kontinkieli, sanan kontti ympärille rakennettu leikillinen salakieli
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004 – naisten 3 metrin ponnahduslaudan
parihypyt

Naisten 3 metrin ponnahduslautahypyt Ateenan olympialaisissa kilpailtiin 14. elokuuta 2004. Kilpailussa hypättiin vain finaali, johon osallistui kahdeksan paria. Jokaisella hyppykierroksella saman joukkueen urheilijat esittivät samanaikaiset, vapaavalintaiset hypyt. Parin jäsenet saivat esittää myös eri hypyt, mutta ehtona oli, että niiden vaikeusasteen tuli olla sama. ==Tulokset== Joukkueet hyppäsivät kukin viisi hyppyä. Sija Urheilija 1. hyppy 2. hyppy 3. hyppy 4. hyppy 5. hyppy Pisteet 1 Wu Minxia / Guo Jingjing 54,60 54,60 74,70 77,40 75,60 336,90 2 Vera Ilina / Julija Pahalina 51,60 54,00 65,25 77,19 82,80 330,84 3 Irina Lashko / Chantelle Newbery 52,20 51,00 74,70 64,80 66,60 309,30 4 Tandi Gerrard / Jane Smith 52,20 47,40 67,50 68,73 66,42 302,25 5 Laura Sánchez / Paola Espinosa 51,00 51,00 64,80 61,32 58,80 286,92 6 Ditte Kotzian / Conny Schmalfuss 51,00 49,20 54,60 58,29 66,60 279,69 7 Blythe Hartley / Émilie Heymans 47,40 47,40 63,90 59,40 58,80 276,90 8 Diamantina Georgatou / Sotiria Koutsopetrou 50,40 51,60 50,40 59,13 58,80 270,33 ==Lähteet== Luokka:Uimahypyt kesäolympialaisissa 2004
Gravelotten taistelu

Gravelotten taistelu oli Saksan–Ranskan sodan alkuvaiheen merkittävä taistelu, joka käytiin 18. elokuuta 1870 Gravelotten kylän ympäristössä lähellä Metziä. Ranskalaisen kenraali François Achille Bazainen komentama alkujaan 140 000 miehen suuruinen Reinin-armeija oli elokuun alussa kärsimiensä tappioiden jälkeen perääntymässä länteen, Metzistä Verduniin, mutta kooltaan huomattavasti pienempi Preussin kolmas armeijakunta katkaisi sen peräytymistien Vionvillessä. Hävittyään 16. elokuuta käydyn Mars-la-Tourin taistelun Bazaine veti seuraavana päivänä armeijansa takaisin Metzin suuntaan kukkuloille, jotka sijaitsivat Saint-Privat-la-Montagnen ja Gravelotten kylien välissä muutaman kilometrin Metzistä länteen.Battles of Mars-la-Tour and Gravelotte Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 10.8.2013. Ranskalaiset asettuivat linjaan pohjois–etelä-suunnassa ja 18. elokuuta Helmuth von Moltken komentamat yhdistyneet saksalaiset joukot hyökkäsivät lännestä Bazainen vahvoja asemia vastaan. Ranskalaisten eteläistä sivustaa suojasivat valmiit juoksuhaudat ja luonnolliset esteet, eivätkä saksalaiset onnistuneet tekemään läpimurtoa. Taistelu vaikutti siksi jäävän tuloksettomaksi. Saint-Privatin ympäristöön asettunut ranskalaisten pohjoinen sivusta kärsi kuitenkin suuria tappioita ja joutui illalla vetäytymään asemistaan kohti Metziä. Moltke odotti Bazainen valmistelevan vastahyökkäystä avatakseen uudelleen tien Verdunin suuntaan, mutta yllättäen Bazaine päättikin perääntyä koko armeijansa kanssa Metziin. Saksalaisten tappiot taistelussa olivat noin 20 000 ja ranskalaisten 13 000 miestä. Lopputulos oli kuitenkin saksalaisille menestyksekäs, sillä Bazainen koko armeija jäi loukkuun saarrettuun Metziin. Ranskalaisten toinen pääarmeija yritti marsalkka Patrice de Mac-Mahonin johdolla tulla pelastamaan sen, mutta Moltke sai lyötyä heidätkin ranskalaisille katastrofaalisessa Sedanin taistelussa 1. syyskuuta. Piiritetty Bazaine antautui lopulta 27. lokakuuta. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskan–Saksan sota Luokka:Ranskan taistelut Luokka:Saksan taistelut Luokka:1870 Luokka:Moselle
Rahastusäänite

Rahastusäänite on rap-artisti Jontin 10. toukokuuta 2013 julkaistu albumi. Albumi sisältää Jontin kaikki ”Vastavallankaappaus”-kappaleet sekä muita Jontin vanhoja ennen julkaisemattomia kappaleita. Mukana on myös muutamia uusia kappaleita. Rahastusäänite julkaistiin 3rd Rail Musicin kautta. Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan 31. sijalle. == Kappaleet == # Intro # Hail Imperium (mukana Painajainen) # Vastavallakaappaus 4 Remix (mukana Petos, Julma-Henri, Asa, Mac Bueno) # Vastavallankaappaus 2 (mukana Jeppe) # Kapitaali (mukana DJ Mäksteri) # Taskut ympäri # Talouselämä (mukana Jani Ryi) # Ihmisyyden hinta (mukana Eräs & Wappis) # Pajarikipale 2002 (mukana Hosni) # Tarantella Remix (mukana Emesis) # Pariisitar 2004 # Vittuun maailma 2004 # Muista muista 9/11 (Vastavallankaappaus 5) # Vastavallankaappaus 3 (mukana Hannibal) # Ajan juoksu (mukana Okku) # Luomisen puu == Biitit == * Hullukoira: 1, 12 * LX-Beats: 2 * Ultra Peevox: 3 * Fresh Ana: 4 * DJ Mäksteri: 5, 9 * Shaka: 6 * Semi Seyed: 7 * Grand Matulah & DJ Mäksteri: 8, 16 * Future Warriors: 10 * Katu-Mikko: 11 * DJ MTN & Speakeasy: 13 * Janne K: 15 * Kasio & Seyed Sami: 17 == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net * Redrum-187: Redrum-187 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jontin haastattelu Redrum-187 -sivustolla Luokka:Jontin albumit Luokka:Janne K:n tuottamat albumit Luokka:Vuoden 2013 albumit
Vahinko kello kaulassa

Vahinko kello kaulassa () on James M. Cainin kirjoittama amerikkalaisen rikoskirjallisuuden klassikko vuodelta 1934. Se ilmestyi suomeksi vuonna 1970 Eero Huhtalan kääntämänä. Vuoden 1990 suomenkielisen uusintapainoksen nimenä on Postimies soittaa aina kahdesti. Romaanin pohjalta on tehty useita elokuvasovituksia. == Juoni == Tarinan kertoja on nuori maankiertäjä nimeltä Frank Chambers, joka päätyy töihin Nick Papadakisin omistamaan rasvaiseen californialaiskuppilaan. Kreikkalaista syntyperää oleva Nick ei ole enää nuori, toisin kuin hänen turhautunut vaimonsa Cora – aistikas tummaverikkö, jota aviomies tapaa kutsua ”pieneksi valkoiseksi kyyhkysekseen”. Yhteiselosta seuraa odotetusti ongelmia, ja pian kylmäverinen rikos alkaa vaikuttaa entistä todennäköisemmältä... == Teoksen nimi == Teoksen alkukielisessä nimessä korostuva postimies, joka ”soittaa aina kahdesti”, ei esiinny tarinassa käytännössä lainkaan. Tämä on herättynyt kirjallisuuspiireissä vilkasta keskustelua nimen valinnasta ja sen merkityksestä. Cain tarjosi oman näkemyksensä aiheesta myöhemmän teoksensa Nainen ilman omaatuntoa (1943) julkaisun yhteydessä. Vahinko kello kaulassa -romaaniin perustuvassa elokuvassa Kohtalon tuomio (1946) postimiehen osuus selitetään juonen sisällä. == Elokuvasovituksia == *Viimeinen tienhaara (Le dernier tournant), 1939, Pierre Chenalin ohjaama ranskalainen elokuva *Riivaajat (Ossessione), 1943, Luchino Viscontin ohjaama italialainen elokuva *Kohtalon tuomio (The Postman Always Rings Twice), 1946, Tay Garnettin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva *Postimies soittaa aina kahdesti (The Postman Always Rings Twice), 1981, Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva == Aiheesta muualla == *Kirjasampo – Vahinko kello kaulassa Luokka:Yhdysvaltalaiset rikosromaanit Luokka:Vuoden 1934 kirjat
Näin naapurissa

Näin naapurissa oli vuosina 1978–1985 lähetetty Yleisradion radio-ohjelma, joka käsitteli Neuvostoliittoa. Sarjaa toimittivat Pentti Kemppainen, Leena Pakkanen ja Heikki Vuohelainen. Ajan tavan mukaan heidät oli valittu ammattitaidon ohella myös puoluepoliittisin perustein: Kemppainen oli vasemmistolainen, Pakkanen keskustapuolueen ja Vuohelainen kokoomuksen kannattaja. Ohjelmaa tehtiin yhteistyössä Neuvostoliiton radion ja uutistoimisto APN:n kanssa.Elävä arkisto, Näin naapurissa Monet tuon ajan yleisradiolaiset, kuten Hannu Taanila ja Eero Saarenheimo, ovat sittemmin myöntäneet, ettei ohjelmaa tehty varsinaisesti kuulijoiden vaan Suomen ulkopolitiikan tarpeisiin. Ohjelman edeltäjä oli vuonna 1975 aloitettu viikoittainen 15 minuutin mittainen Naapurineljännes, joka vuonna 1978 päätettiin laajentaa puolituntiseksi Näin naapurissa -katsaukseksi. Suurlähettiläs René Nyberg luonnehtii kirjassaan Patriarkkoja ja oligarkkeja ironisesti: "Yleisradion ajankohtaistoimitus, vai oliko se viihdetoimitus, tuotti ohjelmaa nimeltä Naapurineljännes – –." Muita Neuvostoliittoa myötäileviä radio-ohjelmasarjoja Yleisradiossa olivat taistolaisen Toimittajaliiton jäsenten Kaisa Karikosken ja Raini Lehtosen toimittamat Työläisen arkea ja Neuvostoihmisiä.Tervo, Jouni: Mustan laatikon salaisuus , Yle Elävä arkisto 2.1.2009. Viitattu 30.7.2014. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Ylen Elävä arkisto – Näin naapurissa Luokka:Suomalaiset radio- ohjelmat Luokka:Suomettuminen Luokka:Propaganda Suomessa
Ludwig Yorck von Wartenburg

Johann David Ludwig Yorck von Wartenburg (vuoteen 1814 pelkkä Yorck; 26. syyskuuta 1759 Potsdam, Preussi – 4. lokakuuta 1830 Klein-Öls, Sleesia)Johann Yorck, count von Wartenburg Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 10.8.2013.Nordisk familjebok (1922), s. 569–570 Runeberg.org. Viitattu 10.8.2013. oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä rooli Napoleonin sotien loppuvaiheessa. Yorck aloitti sotilasuransa Preussin armeijassa vuonna 1772 junkkerina jalkaväkirykmentissä, mutta hänet erotettiin 1779 tottelemattomuuden vuoksi. Sen jälkeen hän siirtyi Hollannin palvelukseen ja osallistui 1783–1784 kapteenin arvoisena Itä-Intiassa käytyyn sotaan. Hänet otettiin takaisin Preussin armeijaan 1787 ja hän sai mainetta Puolassa 1794 käytyjen taisteluiden aikana sekä opettaessaan kevyelle jalkaväelle hajautettua taistelutaktiikkaa. Kun sota Napoleonia vastaan syttyi 1806, Yorck nimitettiin aluksi jääkärirykmentin komentajaksi. Jenan taistelussa lokakuussa kärsityn tappion jälkeen hän johti pakenevan Preussin armeijan jälkijoukkoa ja mahdollisti Altenzaunin viivytystaistelussa 26. lokakuuta pääarmeijan perääntymisen Elben yli. Hän jäi 6. marraskuuta Lyypekissä vakavasti haavoittuneena ranskalaisten vangiksi. Vapautumisensa jälkeen Yorck ylennettiin 1807 kenraalimajuriksi ja nimitettiin ensin länsipreussilaisen prikaatin komentajaksi ja sittemmin kevyen jalkaväen tarkastajaksi. Hänellä oli keskeinen rooli tuolloin käynnistyneessä Preussin armeijan uudistamisessa, varsinkin uudenlaisten taistelutaktiikoiden omaksumisen osalta. Hän valmensi jalkaväkeä tiedustelun ja ampumaketjujen käytössä. Yorck kuitenkin vastusti kenraali August von Gneisenaun liberaaleja armeijareformeja. Yorck nimitettiin 1811 Länsi- ja Itä-Preussin kenraalikuvernööriksi. Kun Preussi seuraavana vuonna joutui osallistumaan Napoleonin sotaretkeen Venäjää vastaan, Yorck toimi aluksi preussilaisia joukkoja komentaneen kenraali Julius von Grawertin alaisena, kunnes hänet nimitettiin tämän paikalle. Ranskalaisten sekasortoisen vetäytymisen aikana Yorck tapasi venäläisen kenraali Hans Karl von Diebitschin ja solmi omavaltaisesti tämän kanssa 30. joulukuuta 1812 Tauroggenin sopimuksena tunnetun puolueettomuussopimuksen Preussin ja Venäjän välillä. Sopimus avasi Preussille mahdollisuuden liittyä Napoleonin vastaiseen liittokuntaan, minkä vahvisti kuningas Fredrik Vilhelm III:n kaksi kuukautta myöhemmin allekirjoittama Kaliszin sopimus. Näin alkaneessa ”Saksan vapaussodassa” 1813–1815 Yorck toimi menestyksekkäästi armeijakunnan komentajana Gebhard Leberecht von Blücherin alaisuudessa. Lokakuussa 1813 käydyn Wartenburgin taistelun jälkeen hän sai 1814 kreivin arvon nimellä Yorck von Wartenburg sekä maalahjoituksen Klein-Ölsistä Sleesiasta. Hän vetäytyi armeijasta sodan päätyttyä vuonna 1815, mutta sai vielä 1821 ylennyksen sotamarsalkaksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Preussin sotamarsalkat Luokka:Vuonna 1759 syntyneet Luokka:Vuonna 1830 kuolleet
Clara Calamai

Clara Calamai (7. syyskuuta 1909 – 21. syyskuuta 1998) oli suosittu ja tuottelias italialainen elokuvanäyttelijä, jonka kansainvälisesti tunnetuin rooli on naispääosa Luchino Viscontin elokuvassa Riivaajat (1943). ==Filmografia== *Pietro Micca, ohjaus Aldo Vergano (1938) *Hanno rapito un uomo, ohjaus Gennaro Righelli (1938) *Il destino in tasca, ohjaus Gennaro Righelli (1938) *Ettore Fieramosca, ohjaus Alessandro Blasetti (1938) *Io, suo padre, ohjaus Mario Bonnard (1939) *Il fornaretto di Venezia, ohjaus Duilio Coletti (1939) *Il socio invisibile, ohjaus Roberto Roberti (1939) *L'eredità in corsa, ohjaus Oreste Biancoli (1939) *Boccaccio, ohjaus Marcello Albani (1940) *Le sorprese del vagone letto, ohjaus Gian Paolo Rosmino (1940) *Capitan Fracassa, ohjaus Duilio Coletti (1940) *Manovre d'amore, ohjaus Gennaro Righelli (1940) *Addio giovinezza!, ohjaus Ferdinando Maria Poggioli (1940) *Caravaggio, il pittore maledetto, ohjaus Goffredo Alessandrini (1941) *Il re del circo, ohjaus Hans Hinrich (1941) *I mariti - Tempesta d'amore, ohjaus Camillo Mastrocinque (1941) *La cena delle beffe, ohjaus Alessandro Blasetti (1941) *Luce nelle tenebre, ohjaus Mario Mattoli (1941) *L’avventuriera del piano di sopra, ohjaus Raffaello Matarazzo (1941) *I pirati della Malesia, ohjaus Enrico Guazzoni (1941) *Brivido , ohjaus Giacomo Gentilomo (1941) *La guardia del corpo, ohjaus Carlo Ludovico Bragaglia (1942) *La regina di Navarra, ohjaus Carmine Gallone (1942) *Le vie del cuore, ohjaus Camillo Mastrocinque (1942) *Riivaajat (Ossessione), ohjaus Luchino Visconti (1943) *Una piccola moglie, ohjaus Giorgio Bianchi (1943) *Addio amore!, ohjaus Gianni Franciolini (1943) *Enrico IV, ohjaus Giorgio Pàstina (1943) *Sorelle Materassi, ohjaus Ferdinando Maria Poggioli (1944) *Due lettere anonime, ohjaus Mario Camerini (1945) *La resa di Titì, ohjaus Giorgio Bianchi (1945) *Il mondo vuole così, ohjaus Giorgio Bianchi (1946) *L'adultera, ohjaus Duilio Coletti (1946) *Il tiranno di Padova, ohjaus Max Neufeld (1946) *Ultimo amore, ohjaus Luigi Chiarini (1947) *Amanti senza amore, ohjaus Gianni Franciolini (1947) *Quando gli angeli dormono, ohjaus Gilberto Gascon (1947) *Vespro siciliano, ohjaus Giorgio Pàstina (1949) *Romanticismo, ohjaus Clemente Fracassi (1951) *Il moschettiere fantasma, ohjaus Max Calandri (1952) *Carne inquieta, ohjaus Silvestro Prestifilippo (1952) *Valkeat yöt (Le notti bianchi), ohjaus Luchino Visconti (1957) * Afrodite, dea dell’amore, ohjaus Mario Bonnard (1958) *Tom Jones (TV) (1960) *Nykypäivän noitia (Le streghe), ohjaus Luchino Visconti (1967) *La peccatrice, ohjaus Pier Luigi Pavoni (1975) *Verenpunainen kauhu (Profondo rosso), ohjaus Dario Argento (1975) Luokka:Italialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Surullinen planeetta

Surullinen planeetta (Par les chemins de l’espace) on Valerian ja Laureline -sarjakuvasarjan albumi, joka kokoaa yhteen seitsemän lyhyttä tarinaa vuosilta 1969–1970. Albumi julkaistiin suomeksi vuonna 2013. ==Tarinat== Juhani Tolvasen suomentamat, tätä laitosta varten tarkastamat tarinat: * Ystävyyden fflumgluff (Le fflumgluff de l’amitie, 1970), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986 * Tsirillitis-asteroidi (Tsirillitis l’asteroïde, 1969), ilmestynyt Ilta- Sanomissa vuonna 1986 * Uxgloan kloonit (Les engrenages d’Uxgloa, 1969), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986 * Surullinen planeetta (La planète triste) * Tekniikan riemuvoitto (Triomphe de la technique, 1970), ilmestynyt Ilta-Sanomissa vuonna 1986 nimellä "Tekniikan ihmeitä" Soile Kaukorannan Pahat unet -albumiin (Jalava, 1991) suomentamat tarinat: * Suuri keräilijä (La grand collectionneur, 1969) * Merkillisiä näytteitä (Droles de specimen, 1970) == Lähteet == * Surullinen planeetta julkaisijan sivuilla == Aiheesta muualla == * Jan Wiberg: Avaruusagentin lyhyitä seikkailuja. Kvaak.fi 17.11.2013. Luokka:Valerian ja Laureline Luokka:Vuoden 1997 kirjat
Into the Woods

Into the Woods on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Rob Marshallin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiamusikaalielokuva. Elokuva perustuu James Lapinen käsikirjoittamaan ja Stephen Sondheimin säveltämään ja sanoittamaan Tony- palkittuun musikaaliin (suom. Pimeä metsä) vuodelta 1987. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep, Emily Blunt, James Corden, Anna Kendrick, Chris Pine ja Johnny Depp. Elokuvassa nähdään hahmoja tunnetuista satukirjoista kuten Punahilkka, Tuhkimo, Jaakko ja pavunvarsi, Hannu ja Kerttu ja Tähkäpää. Elokuva on Walt Disney Picturesin ensimmäinen Broadway-musikaaliin perustuva elokuva. Into the Woods sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2014. Into the Woods sai kolme Oscar-ehdokkuutta parhaasta naissivuosasta (Meryl Streep), lavastuksesta ja puvustuksesta (Colleen Atwood). == Näyttelijät == === Alkuperäiset näyttelijät === == Tuotanto == === Kuvaukset === Elokuvan kuvaukset alkoivat Englannissa syyskuussa 2013 Sheppertonin studioilla, Doverin linnassa ja Waverley Abbeyssä. == Julkaisu == Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 31. heinäkuuta 2014. == Vastaanotto == Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 129 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia oli positiivisia. === Palkinnot ja ehdokkuudet === Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinto Kategoria Kenelle Voitto / Ehdokkuus Oscar Paras naissivuosa Meryl Streep Oscar Paras lavastus Dennis Gassner ja Anna Pinnock Oscar Paras puvustus Colleen Atwood Golden Globe Paras musikaali- tai komediaelokuva Golden Globe Paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa Emily Blunt Golden Globe Paras naissivuosa Meryl Streep Screen Actors Guild Awards Paras naissivuosa Meryl Streep == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto * Luokka:Vuoden 2014 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Disneyn elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat Luokka:Musikaaleihin perustuvat elokuvat Luokka:Rob Marshallin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvamusikaalit Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiaelokuvat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Il Colosso di Roma

Il Colosso di Roma (, ”Rooman kolossi”) on vuonna 1964 valmistunut italialais- ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Giorgio Ferroni. Sen pääosaa esittää Tarzan- elokuvistaan tunnettu yhdysvaltalainen Gordon Scott. ==Juoni== Elokuva perustuu Titus Liviuksen esittämään Rooman tarunomaiseen varhaishistoriaan. Roomalaisten karkottama tyranni Lucius Tarquinius Superbus piirittää kaupunkia etruskikuningas Porsennan tuella. Roomalaisten sankari Gaius Mucius tunkeutuu etruskien leiriin tappaakseen Porsennan, mutta erehtyy henkilöstä ja jää kiinni. Rohkeuttaan osoittaakseen hän ojentaa oikean kätensä tuleen ja saa lisänimen Scaevola (”vasenkätinen”). Porsenna on valmis rauhanneuvotteluihin, ja roomalaiset lähettävät etruskien panttivangeiksi joukon tyttöjä, joiden joukossa on Muciuksen morsian Cloelia. Tarquinius kaappaa Cloelian ja vangitsee Porsennan sekä tämän pojan Arunten. Ratkaisevassa taistelussa roomalaiset voittavat etruskit ja Mucius surmaa Tarquiniuksen. == Näyttelijät == == Tuotanto == Il Colosso di Roma on sujuva, mutta varsin tavanomainen historiallinen pukudraama, jossa jännitystä luovat atleettisen Gordon Scottin tähdittämät taistelukohtaukset. Sen on käsikirjoittanut sävyltään antikommunistisista roomalaiselokuvistaan tunnettu Remigio Del Grosso. Osa kuvamateriaalista on lainattu Ferronin vuonna 1961 valmistuneista Troijan urhoista. Samaa aihetta ovat käsitelleet Vittorio Cottafavi ja Carlo Ludovico Bragaglia Cloelian tarinaan keskittyvässä elokuvassa Hurjat barbaarit (Les vierges de Rome, 1961). Ferroni puolestaan kuvasi samaan aikaan ja osin samalla näyttelijäkunnalla toisen Rooman varhaishistoriaan perustuvan tarinan Coriolano, eroe senza patria (”Coriolanus, sankari ilman isänmaata”, 1965). == DVD-julkaisut == Elokuva on saatavilla ranskalaisten Editions Fabbrin ja Studio Canalin sekä yhdysvaltalaisen Image Entertainmentin laadultaan tyydyttävinä DVD-julkaisuina, joista jälkimmäinen kantaa nimeä Hero of Rome (”Rooman sankari”). Entertainment Worldin saksalainen DVD sisältää myös italian- ja englanninkieliset ääniraidat. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Italialaiset historialliset seikkailuelokuvat Luokka:Ranskalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Vuoden 1964 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1964 ranskalaiset elokuvat
Gammalinoleenihappo

Gammalinoleenihappo (GLA, 18:3(n-6), C18H30O2) eli gamoleenihappo on omega-6-rasvahappo ja monityydyttymätön rasvahappo. Sitä esiintyy runsaasti muun muassa helokkien, herukoiden ja joidenkin lemmikki­kasvien siemenissä, mutta yleisimmin käytetyissä kasviöljyissä sitä ei ole. Vähäisiä määriä GDA:ta on myös eläin­rasvoissa, lihassa ja kananmunissa. Gammalinoleenihappo on alfalinoleenihapon isomeeri. Gammalinoleenihappoa syntyy myös ihmisen elimistössä normaalisti linoli­haposta. Sen vuoksi sitä ei yleensä lueta välttämättömiin rasvahappoihin. Gamma­linoleeni­haposta syntyy edelleen dihomo-gammalinoleenihappoa (DGLA) ja lopulta arakidonihappoa (AA). Näitä tarvitaan muun muassa solukalvojen ja kudoshormonien rakentamiseen. Eräät sairaudet, infektiot ja vanheneminen saattavat kuitenkin aiheuttaa, ettei linoleeni­haposta muodostukaan tarpeeksi gammalinoleenihappoa. Tällaisissa tapauksissa valmista gamma­linoleeni­happoa olisi saatava riittävästi suoraan ravinnosta. Tämän vuoksi ne kasvit, joissa sitä esiintyy, ja niistä saatavat tuotteet ovat saaneet osakseen runsaasti tutkijoiden huomiota, ja niitä on alettu myös hyödyntää kaupallisesti. Herukoiden siemenissä oleva gamma­linoleeni­happo menee kuitenkin marjoja sellaisenaan syötäessä ihmisen kannalta hukkaan, koska siemenet kulkeutuvat ehjinä ruoan­sulatuksen läpi.Rousi, s. 282. Gammalinoleenihappoa myydään luontaistuotteena tulehduksien ja ihosairauksien hoitoon, vaikka sen teho on kyseenalainen. Nykyisissä tutkimuksissa yritetään selvittää mahdollisuuksia käyttää GLA:ta muun muassa syöpähoitoihin (mahdollisesti tukahduttaa kasvaimen ja etäpesäkkeiden kasvun) ja HIV:n torjumiseen (tuhoaa HIV:ssä olevia T-soluja). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Terveyskirjasto: Gammalinoleenihappo *PubChem: gamma-Linolenic Acid *Human Metabolome Database (HMDB): Gamma- Linolenic acid *DrugBank: Gamolenic acid *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Gamolenic acid *ChemBlink: gamma-Linolenic acid *Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Gamma-Linolenic-Acid Luokka:Rasvahapot
Hans Karl von Diebitsch

Johann (Hans) Karl Friedrich Anton von Diebitsch (, Ivan Ivanovitš Dibitš- Zabalkanski; 13. toukokuuta 1785 Grossleipe, Sleesia – 10. kesäkuuta 1831 Kleczewo, Puola)Johann, Count Diebitsch Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 10.8.2013.Nordisk familjebok (1907), s. 355 Runeberg.org. Viitattu 10.8.2013. oli Venäjän palveluksessa toiminut saksalaissyntyinen sotamarsalkka. Hän toimi ylipäällikkönä Venäjän–Turkin sodassa vuonna 1829 ja alkuun myös Puolan kapinan kukistamisessa 1831. Diebitsch kouluttautui upseeriksi Berliinin kadettikoulussa, mutta siirtyi vuonna 1801 upseeri-isänsä mukana Venäjälle ja osallistui kaartinupseerina Napoleonin sotiin. Hän yleni vuoteen 1812 mennessä kenraalimajuriksi ja toimi muun muassa kenraali Peter Wittgensteinin esikunnassa. Hän neuvotteli preussilaisen kenraali Yorckin kanssa sopimuksen Preussin siirtymisestä Napoleonin vihollisten puolelle ja toimi vuosina 1813–1814 useiden armeijakuntien esikuntapäällikkönä Länsi-Euroopassa käytyjen sodan ratkaisevien vaiheiden aikana. Diebitsch osallistui myös Wienin kongressiin vuonna 1815. Hänet nimitettiin myöhemmin tsaari Aleksanteri I:n kenraaliadjutantiksi ja 1824 Venäjän pääesikunnan päälliköksi. Hallitsijan vaihduttua hän osallistui dekabristikapinan kukistamiseen ja oli vuodesta 1826 alkaen jäsenenä Nikolai I:n nimittämässä salaisessa komiteassa, joka selvitti hallinnollisten ja sosiaalisten uudistusten tarvetta. Sodan puhjettua Turkkia vastaan Diebitsch nimitettiin helmikuussa 1829 kaikkien Venäjän Eurooppaan sijoitettujen joukkojen ylipäälliköksi. Hän löi turkkilaiset useissa taisteluissa nykyisen Bulgarian alueella – Silistrassa, Kamtšija-joella ja Burgasissa – eteni sen jälkeen länteen, löi turkkilaiset uudelleen Slivenissä ja kääntyi lopuksi etelään pakottaen Adrianopolin antautumaan. Tämä päätti sodan ja Adrianopolin rauhassa syyskuussa 1829 Turkki joutui luovuttamaan Venäjälle Tonavan suun ja alueita Kaukasuksella. Saavuttamansa voiton jälkeen Diebitsch ylennettiin sotamarsalkaksi ja hänelle annettiin taitavan Balkanin ylityksensä muistoksi kunnianimi Zabalkanski (”Balkanin ylittäjä”). Hänet nimitettiin johtamaan myös armeijaa, joka lähti kukistamaan vuonna 1830 puhjennutta Puolan kapinaa. Hän voitti puolalaiset Grochówissa helmikuussa 1831 ja Ostrołękan taistelussa saman vuoden toukokuussa, mutta ei ehtinyt näkemään lopullista voittoa, sillä hän kuoli koleraan 10. kesäkuuta lähellä Pułtuskia. Hänet korvattiin sen jälkeen kenraali Ivan Paskevitšilla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäjän marsalkat Luokka:Preussilaiset sotilaat Luokka:Vuonna 1785 syntyneet Luokka:Vuonna 1831 kuolleet
Dihomo-gammalinoleenihappo

Dihomo-gammalinoleenihappo (DGLA, 20:3(n-6), C20H34O2) on omega-6-rasvahappo ja monityydyttymätön rasvahappo. Dihomo-gammalinoleenihappo on erittäin harvinainen rasvahappo ja sitä on vain pieniä määriä eläinkunnan tuotteissa. == Aiheesta muualla == *PubChem: 8,11,14-Eicosatrienoic Acid *Human Metabolome Database (HMDB): 8,11,14-Eicosatrienoic acid *DrugBank: gamma-Homolinolenic acid *Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dihomo-gamma-linolenic acid Luokka:Rasvahapot
Wolfson College

Wolfson College voi viitata seuraaviin: * Wolfson College, yksi Cambridgen yliopiston collegeista * Wolfson College, yksi Oxfordin yliopiston collegeista.
Cities XL 2012

Cities XL 2012 on Focus Home Interactiven kehittämä kaupunginrakennuspeli. Se on Cities XL -pelisarjan sarjan kolmannes osa. == Pelaaminen == Cities XL 2012 pelissä pelaaja saa rakentaa kaupunkinsa valtavalle alueelle. Ensin pitää rakentaa tiet ja sijoittaa kaupungintalo. Sen jälkeen pitää sijoittaa resurssikeskus. Sitten voi alkaa rakentaa asuintaloja, kauppoja ja työpaikkoja eli toimistoja tai tehtaita. Kaupunkiin pitää myös laittaa sairaaloita, poliisiasemia, paloasemia, hotelleja ja vapaa-ajan vietto paikkoja (esim. keilahalli, koripallokenttä jne.). Myös lentokentän tai sataman voi sijoittaa kaupunkiin. Mitä enemmän kaupungissasi on asukkaita sitä enemmän saat uusia rakennuksia käyttöösi. Luokka:Cities XL Luokka:Windows-pelit Luokka:Vuoden 2011 videopelit
Papuandrongo

Papuandrongo (Chaetorhynchus papuensis) on viuhkojen heimoon kuuluva varpuslintu. == Levinneisyys == Papuandrongoa tavataan kotoperäisenä Uuden- Guinean saarella. Sen on raportoitu olevan harvinainen tai melko yleinen. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. == Lähteet == Luokka:Viuhkot
Katarzyna Piter

Katarzyna Piter (s. 16. helmikuuta 1991 Poznań) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 95 toukokuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 67 huhtikuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä. Heinäkuussa 2013 Piter voitti Kristina Mladenovicin kanssa WTA-turnauksen nelinpelin Palermossa. Tammikuussa 2014 Piter osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Puolalaiset tennispelaajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt