NHL-kausi 1924–1925

NHL-kausi 1924–1925 oli National Hockey Leaguen historian kahdeksas kausi. Sen aikana kuusi joukkuetta pelasi kukin 30 runkosarjaottelua. Liigaan liittyivät uusina joukkueina Boston Bruins ja Montreal Maroons. Boston oli ensimmäinen NHL-liigaan liittynyt yhdysvaltalaisseura. Pudotuspelien välierissä Toronto Saint Patricksin yhteismaalein 5–2 kukistanut Montreal Canadiens julistettiin NHL-mestariksi, mutta Stanley Cupin voitti WCHL:n Victoria Cougars, joka kukisti Stanley Cup -finaaleissa Canadiensin otteluvoitoin 3–1. Cougarsin tärkeimpiin pelaajiin lukeutunut Frank Fredrickson oli aiemmin Winnipeg Falconsissa pelatessaan voittanut kultamitalin vuoden 1920 kesäolympialaisissa. Stanley Cup -voittajasuosikkina pidetyn ja NHL:n runkosarjan ensimmäiseksi sijoittuneen Hamilton Tigersin mestaruuden tavoittelu kaatui NHL:n ensimmäiseen lakkoon. Tigersin pelaajat nimittäin asettivat ehdoksi pudotuspeleihin osallistumiselleen, että kullekin heistä maksettaisiin 200 dollarin suuruinen bonus. Yhtenä perusteena vaatimukselleen he esittivät sen, että runkosarjan laajentuminen 24 ottelusta 30 otteluun oli lisännyt työmäärää. Lisäksi muut joukkueet olivat tiettävästi tarjonneet omille pelaajilleen bonuksia tai palkankorotuksia. Tigersin seurajohto ei kuitenkaan maksanut vaadittuja lisäpalkkioita, ja NHL määräsi joukkueen pelaajat töihin, mihin nämä eivät suostuneet. Niinpä 13. maaliskuuta 1925 NHL asetti koko Tigersin kokoonpanon pelikieltoon. Näiden tapahtumien seurauksena monet Tigersin pelaajista eivät enää halunneet pelata seuran omistajien alaisuudessa. Tämä oli yksi syy siihen, että joukkue myytiin newyorkilaiselle Bill Dwyerille ja siitä tuli New York Americans. Americansin menestys NHL:ssä jäi kuitenkin lopulta varsin heikoksi. Kaudella 1924–1925 runkosarjan piste- ja maalipörssin voitti Toronto St. Patricksia edustanut Babe Dye. Hän teki pelaamissaan 29 ottelussa yhteensä 46 tehopistettä, joista 38 oli maaleja ja 8 maaliin johtaneita syöttöjä. Runkosarjan arvokkaimmalle pelaajalle myönnettävä Hart Trophy puolestaan annettiin Hamilton Tigersin Billy Burchille. Ensimmäisen kerran jaetun Lady Byng Trophyn sai alkuperäistä Ottawa Senatorsia edustanut Frank Nighbor. Palkinto myönnetään pelaajalle, jonka arvioidaan osoittaneen parasta urheiluhenkeä ja herrasmiesmäistä käytöstä korkeatasoisen pelin ohella. == Runkosarja == === Runkosarjan pistepörssi === Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit Pelaaja Joukkue O M S Pist. RM Babe Dye Toronto Saint Patricks 29 38 8 46 41 Cy Denneny Ottawa Senators 29 27 15 42 16 Aurèle Joliat Montreal Canadiens 25 30 11 41 85 Howie Morenz Montreal Canadiens 30 28 11 39 46 Red Green Hamilton Tigers 30 19 15 34 81 Jack Adams Toronto Saint Patricks 27 21 10 31 67 Billy Boucher Montreal Canadiens 30 17 13 30 92 Billy Burch Hamilton Tigers 27 20 7 27 10 Shorty Green Hamilton Tigers 28 18 9 27 63 Jimmy Herberts Boston Bruins 30 17 7 24 55 == Loppuottelut == Päivä Joukkue 1 Tulos Joukkue 2 11.3. Montreal Canadiens 3-2 Toronto St. Patricks 13.3 Montreal Canadiens 2-0 Toronto St. Patricks Hamilton Tigersin pelaajien jouduttua työsulun vuoksi NHL:n langettamaan pelikieltoon, loppuotteluun pääsi Hamiltonin sijasta Montreal Canadiens. Loppuottelussa Montreal Canadiens voitti Toronti St. Patricksin yhteismaalein 5-2 ja voitti NHL:n mestaruuden. Mestarijoukkueena Canadiens eteni Stanley cupin pudotuspeleihin WCHL -liigan mestaria Victoria Cougarsia vastaan. Victoria voitti Montrealin loppuottelusarjassa voitoin 3-1. == NHL-palkinnot == Prince of Wales Trophy: Montreal Canadiens Hart Trophy: Billy Burch, Hamilton Tigers Lady Byng Trophy: Frank Nighbor, Ottawa Senators == Lähteet == Luokka:NHL-kaudet Luokka:Vuoden 1924 jääkiekko Luokka:Vuoden 1925 jääkiekko