EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Jaakko Jokelin

Jaakko Kalevi Jokelin (5. syyskuuta 1923 Kuusankoski – 5. tammikuuta 1985) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän teki neljän vuosikymmenen mittaisen uran maakuntateattereissa. == Ura == Jokelin aloitti näyttelijän uransa 1945 Hämeenlinnan työväenteatterista. Hän vaihtoi työpaikkojaan tiuhaan tahtiin: Kymin Yhteisteatteri 1946–1947, Mikkelin Teatteri 1947–1948 ja Lohjan työväenteatteri 1948–1951. Vuosina 1951–1953 Jokelin toimi Uudenkaupungin työväenteatterin johtajana. Sen jälkeen hän siirtyi Itä-Suomeen Varkauden työväenteatterin johtaja-näyttelijäksi 1953–1955. Jokelin palasi näyttelemään Lohjalle vuosiksi 1955–1958, minkä jälkeen hän toimi pari vuotta vapaana taiteilijana. Vuosina 1960–1962 Jokelin johti Myllykosken Teatteria. Sitä seurasi pitkähkö kiinnitys ohjaajana Riihimäen Teatteriin 1962–1971 ja kaksi lyhyempää kiinnitystä ohjaajana Kajaanin kaupunginteatteriin 1971–1973 ja Rauman kaupunginteatteriin 1973–1975. Vuodesta 1975 aina kuolemaansa saakka Jokelin työskenteli Seinäjoen kaupunginteatterissa.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 189 Jokelinin roolitehtäviä olivat muun muassa Halme (Täällä Pohjantähden alla), Topi Romppainen (Punainen viiva) ja pääministeri (Lemmen lakko). Jokelin näytteli myös Aleksis Kiven romaaniin perustuvassa tuotannossa Seitsemän veljestä. Hänen roolinaan oli Simeoni.Teatterin maailma 1965, s. 191 ja 192Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 266 Jokelinin ohjauksia olivat muun muassa Anna Liisa, Huhtikuu tulee, Jeppe Niilonpoika, Juurakon Hulda, Naimisessa on riskinsä ja Roinilan talossa.Teatterin maailma 1965, s. 191 ja 192Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 266 Jaakko Jokelinilla oli sivurooli elokuvissa Sissit (1963), Täällä Pohjantähden alla (1968), Akseli ja Elina (1970) ja Syksyllä kaikki on toisin (1978). Ensimmäisen ja viimeisen ohjasi Mikko Niskanen, kaksi muuta ovat Edvin Laineen ohjauksia Väinö Linnan suurteoksesta. Jokelin menehtyi Seinäjoen kaupunginteatterin pukuhuoneessa ennen Monte Cristo -näytelmän alkua. == Perhetausta == Jaakko Jokelinin vanhemmat olivat paperityöntekijä Juho Jokelin ja Hilma Jokelin. Hän avioitui teatteripuvustaja Aili Lindhin kanssa 1949. Pariskunta sai 1950-luvulla kolme lasta, joista Rauli ja Sari päätyivät teatterialalle. Rennystä tuli toimittaja. == Lähteet == * * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Laura Braniganin diskografia

Tämä on yhdysvaltaisen laulajan Laura Braniganin diskografia. == Studioalbumit == * Branigan (1982) * Branigan 2 (1983) * Self Control (1984) * Hold Me (1985) * Touch (1987) * Laura Branigan (1990) * Over My Heart (1993) == Kokoelmat == * The Best of Laura Branigan (1988) * The Very Best of Branigan (1992) * The Best of Branigan (1995) * The Essentials: Laura Branigan (2002) * The Platinum Collection (2006) * Shine On: The Ultimate Collection (2010) * The Complete Atlantic Albums (2019) == EP:t == * Remember Me (2005) * Rhino Hi-Five: Laura Branigan (2005) == Singlet == * All Night with Me (1982) * Gloria (1982) * Solitaire (1983) * How Am I Supposed to Live Without You (1983) * Self Control (1984) * The Lucky One (1984) * Ti Amo (1984) * Satisfaction (1984) * Spanish Eddie (1985) * Hold Me (1985) * Maybe Tonight (1985) * I Found Someone (1986) * Shattered Glass (1987) * Power of Love (1987) * Cry Wolf (1988) * Moonlight on Water (1990) * Never in a Million Years (1990) * Didn't We Almost Win it All (1993) * It's Been Hard Enough Getting Over You (1993) * How Can I Help You Say Goodbye (1994) * Dim All the Lights (1995) === Promosinglet === * Memories (1978) * Fool's Affair (1980) * Looking Out for Number One (1981) * Tell Him (1981) * Deep in the Dark (1983) * With Every Beat of My Heart (1985) * Spirit of Love (1987) * Come into My Life (Jose Espositon kanssa) (1988) * Heart of Me (Cerronen kanssa) (1989) * Turn the Beat Around (1990) * Tokio (1991) * Love Your Girl (1993) * I Believe (David Hasselhoffin kanssa) (1995) * Self Control 2004 (2004) * Gloria 2004 (2004) == Videoalbumit == * Laura Branigan (1984) * Laura Branigan in Concert (1990) * Shine On: The Ultimate Collection (2010) == Musiikkivideot == * Fool's Affair (1980) * Gloria (1982) * Solitaire (1983) * Self Control (1984) * The Lucky One (1984) * Spanish Eddie (1985) * Maybe Tonight (1985) * Shattered Glass (1987) * Cry Wolf (1987) * Your Love (1988) * Heart of Me (Cerronen kanssa) (1989) * Moonlight on Water (1990) * Didn't We Almost Win it All (1993) * Dim All the Lights (1995) Branigan, Laura
Aili Jokelin

Aili Maria Jokelin (o.s. Lindh, 29. tammikuuta 1918 Juva – 2012 tai 2013) oli suomalainen teatteripukusuunnittelija. == Elämä ja ura == Jokelin suoritti koulunsa Viipurissa ennen toista maailmansotaa. Hän työskenteli puvustajana Varkauden työväenteatterissa 1953–1955 ja vuodesta 1962 alkaen pukusuunnittelijana Riihimäen Teatterissa. Hän puvusti muun muassa näytelmät Jeppe Niilonpoika, Täällä Pohjantähden alla, Jääkärin morsian, Niskavuoren Heta ja Mustalaisruhtinatar. Lisäksi Jokelin opetti pukuompelua Myllykosken työväenopistossa ja hänellä oli yksityisoppilaita. Riihimäen Teatteri paloi 1976 ja sen mukana tuhoutui Jokelinin siihenastinen elämäntyö. Tulipalon jälkeen Jokelin puvusti muun muassa Henrik Ibsenin näytelmän Hedda Gabler. Aili Jokelinin vanhemmat olivat maanviljelijä Albin Lindh ja Amanda Multanen.Teatterin maailma 1965, s. 191 Hän avioitui näyttelijä Jaakko Jokelinin kanssa 1949. Pariskunta sai 1950-luvulla kolme lasta, joista Rauli ja Sari päätyivät teatterialalle. Rennystä tuli toimittaja. Aili Jokelin kuoli 94-vuotiaana. == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Teatteripukusuunnittelijat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:2010-luvulla kuolleet
Geertruidenberg

Geertruidenberg on kaupunki Pohjois-Brabantin provinssissa Alankomaissa. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1213 ja nimettiin Nivellesin luostarin abbedissa Gertrudin mukaan. Geertruidenbergin kaksi ensimmäistä vuosisataa olivat sen kukoistuskautta, kunnes sota ja tulva 1400-luvun alkupuolella pysäyttivät kasvun. Nykyään se on pieni kaupunki, jossa asuu asukasta. Geertruidenbergin halki virtaa Dongejoki, joka laskee Ameriin. Kaupungissa toimii hiilivoimalaitos Amercentrale, joka on teholtaan 625 megawattia. Sen yksiköistä osa on suljettu, ja biomassan polttoaineosuutta hiilen sijasta lisätään. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Alankomaiden kaupungit Luokka:Pohjois-Brabantin kunnat
Sari Jokelin

Sari Hannele Jokelin (s. 10. toukokuuta 1954 Varkaus) on suomalainen näyttelijä. Hän teki ammattiuransa suurimmalta osin Seinäjoen kaupunginteatterissa. Uransa alussa Jokelin näytteli usein musikaalien tanssirooleja, uran edetessä hän tulkitsi monia teatteritaiteen vahvoja ja itsepäisiä naishahmoja, kuten Niskavuoren Hetaa. == Ura == Jokelin aloitti uransa Kuopion kaupunginteatterin kiinnitettynä tanssijana 1971–1973 ja jatkoi kiinnitettynä näyttelijänä Kemin kaupunginteatterissa 1973–1975. Vuosina 1976–1978 Jokelin työskenteli Oulun kaupunginteatterissa vapaana taiteilijana. Vuosina 1978–1983 hän näytteli Riihimäen Teatterissa. Jokelinin pitkä kiinnitys Seinäjoen kaupunginteatterin näyttelijänä alkoi 1984 ja päättyi 2020. Jokelinin ensimmäisiä näyttämötehtäviä oli tanssirooli Anna näytelmässä 7 kuolemansyntiä. Hän on tulkinnut myös Ofelian, Niskavuoren Hetan, Pesärikon Laimin ja useita lastennäytelmien rooleja. Jokelinilla on mittavan teatteriuransa ohella kaksi elokuvaroolia: hän näytteli pienet sivuosat elokuvissa Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1982) ja Talvisota (1989). == Perhetausta == Sari Jokelinin vanhemmat olivat teatteriammattilaiset Jaakko Jokelin ja Aili Lindh. Hänen veljensä Rauli päätyi niin ikään teatterialalle. Toinen veli, Renny ryhtyi toimittajaksi. == Valikoitu rooliluettelo == *Anna (7 kuolemansyntiä) *Sonja (Vanja-eno) *Anita (West Side Story) *Mercedes (Monte Criston kreivi) *Ofelia (Hamlet) *Heta Niskavuori (Niskavuoren Heta, 2001; Niskavuoren nuori emäntä, 2002) *Katariina (Kultainen vasikka, 2003) *Laimi (Pesärikko, 2003) *Anna Andrejevna (Reviisori, 2004) *Barbara (Linjat kuumina, 2007) *Allu (Ei makseta, ei makseta!, 2012) *Åse (Peer Gynt, 2013) *Charlotta (Aleksis Kivi, 2016) *Louhi (Koirien Kalevala, 2017) *rooli (Saarnaaja, 2017) *Martta (Kuin ensimmäistä päivää, 2018) *Charlotte (Syyssonaatti, 2020) == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Fabiania

Fabiania on Helsingin yliopiston rakennus Fabianinkadulla, Yliopistonkadun ja Kirkkokadun välissä. 1800-luvulla osissa valmistunut rakennus oli alun perin farmasian laitos, ja nykyisin se on Kansalliskirjaston käytössä. Talo rakennettiin kolmessa osassa. Ensimmäinen, Jean Wikin suunnittelema kaksikerroksinen rakennus oli tarkoitettu kemian ja anatomian laitokselle, ja se rakennettiin 1844–1846. Siihen liitettiin vuosina 1888–1890 Gustaf Nyströmin suunnittelema anatomian laitoksen lisärakennus Kirkkokadun puolelle ja vuosina 1895–1897 Nyströmin suunnittelema fysiologis-kemiallisen ja farmaseuttisen laboratorion lisärakennus Yliopistokadun (silloisen Hallituskadun) puolelle. Nyström kiinnitti erityistä huomiota rakennuksen ja erityisesti sen julkisivun yhtenäisyyteen.Sinisalo, Jarkko: Farmasian laitos. Teoksessa Yliopiston Helsinki, s. 64-66. Helsingin yliopisto, Sanomaprint, 1989. . Talo oli ensimmäisiä Wikin suunnittelemia töitä yliopiston arkkitehtina, ja se sisälsikin runsaasti virheitä valmistuessaan vuonna 1846. Esimerkiksi vesikatto vuosi pahoin, ja käyttöönotto tapahtui siten vasta syksyllä 1847. Virheet pantiin paljolti Wikin vähäisen rakennustyön valvonnan syyksi, ja Wik vapautettiin yliopiston arkkitehdin tehtävästä. Rakennus ei ollut myöskään piirustuksiltaan vakuuttava, ja etenkin sen fasadisommittelua kuvattiin jopa kömpelöksi. Fysiologinen laitos muutti omaan rakennukseensa vuonna 1905 ja anatomian laitos omaan rakennukseensa vuonna 1928. Yliopiston kirjastoa suunniteltiin pitkään laajennettavan rakennukseen, mutta lopulta 1940-luvulla kirjasto muutti muualle ja suunnitelmat raukesivat. Talo oli pitkään ainoastaan farmasian laitoksen käytössä, kunnes 1990-luvulla laitos muutti Meilahteen. Siten tilat päätettiin yhdistää Kansalliskirjastoon, ja avajaiset osana Kansalliskirjastoa järjestettiin peruskorjauksen ja remontin jälkeen vuonna 1998. == Lähteet == Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Helsingin yliopisto Luokka:Kluuvi Luokka:Suomen 1800-luvulla rakennetut rakennukset ja rakennelmat
Brad Treliving

Brad Treliving (s. 18. elokuuta 1969, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja, joka toimii nykyisin NHL-seura Toronto Maple Leafsin toimitusjohtajana. Hän on kanadalaisen liikemiehen Jim Trelivingin poika. ==Pelaajaura== Brad Trelivingia ei koskaan varattu NHL:ään eikä hän koskaan pelannut NHL-ottelua. Vuosina 1990-1995 Treliving pelasi 15 AHL-ottelua ja 243 ECHL-ottelua. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left. ==Jääkiekkovaikuttajana== Vuonna 2003 Trelivingista tuli Phoenix Coyotesin ja Don Maloneyn apulaistoimitusjohtaja. Hän toimi tässä tehtävässä 28. huhtikuuta 2014 saakka. Tuolloin Calgary Flamesin presidentti Brian Burke palkkasi Trelivingin seuran toimitusjohtajaksi. Trelivingin Flamesiin hankkimia pelaajia ovat esimerkiksi Elias Lindholm, Milan Lucic, Noah Hanifin ja Travis Hamonic ==Lähteet== * https://www.capfriendly.com/trades/staff/brad-treliving Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadalaiset jääkiekkovaikuttajat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carlings

Carlings on norjalainen vähittäiskaupan ketju, joka keskittyy nuorisomuotiin. Carlings on osa Varner-Gruppen AS:ää ja se on ensisijaisesti suunnattu 18–35-vuotiaille miehille sekä naisille. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1998 Norjassa. Vuonna 1997 avattiin Ruotsissa ensimmäiset myymälät. Nykyään myymälöitä on yhteensä yli 160 Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa. Carlings myy pääasiassa merkkejä, kuten Lee, Diesel, Levi’s, Neuw, Replay, Vans ja Karve. ==Historia== Vuonna 1908 norjalainen Fridolf Carling avasi miesten vaatteiden myymälän Storgatanille Oslossa. Tästä myymälästä tuli myöhemmin yksi Oslon suosituimmista miestenvaateliikkeistä. 1960-luvulla Frank Varner avasi ensimmäisen myymälän Thorvald Meyersgatella Grünerløkassa Oslossa. Kauppa, joka nimettiin omistajansa mukaan Frank Varneriksi, oli valtava menestys, ja muutaman vuoden sisällä oli useita Frank Varner -myymälöitä, ja tämä Varner-konserniin kuuluva tekstiilifirma aloitti toimintansa. Vuonna 1980 Frank Varner otti haltuunsa Fridolf Carlingsin liikkeen Storgatanilla ja loi siitä farkkuliikkeen. Vuonna 1986 Norjassa avattiin vielä neljä kauppaa nimeltään Carlings ja ketju syntyi. Vuonna 1997 Ruotsin ensimmäinen Carlings-myymälä avattiin Kungsgatanilla Tukholmassa, ja neljä vuotta myöhemmin, vuonna 2001, avattiin Suomen ensimmäinen Turussa. Vuonna 2003 avattiin myös Tanskan ensimmäinen Carlings-myymälä. Luokka:Vaateliikkeet Luokka:Norjalaiset yritykset
Louis Vuitton (henkilö)

Louis Vuitton (4. elokuuta 1821 – 27. helmikuuta 1892) oli tunnettu ranskalainen muotisuunnittelija. Vuitton syntyi pienessä Anchayn kylässä Juran departementissa itä-Ranskassa. Hänen isänsä Xavier Vuitton oli maanviljelijä ja äiti Coronne Gaillard oli töissä myllyssä. Äiti kuoli kun Louis oli 10-vuotias. 13-vuotiaana Vuitton lähti yksin Pariisiin, jossa hän työskenteli aluksi oppipoikana laatikkoverstaalla ja myöhemmin hän avasi oman verstaansa. Laatikoita tehtiin mittatilaustyönä. Vuittonin asiakkaina oli muun muassa Ranskan keisarinna Eugénie ja muuta Ranskan eliittiä. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1821 syntyneet Luokka:Vuonna 1892 kuolleet Luokka:Ranskalaiset liikemiehet Luokka:Ranskalaiset muotisuunnittelijat
DF-ZF

DF-ZF (Pentagonin käyttämä nimitys WU-14) on Kiinan asevoimien hypersooninen liitokärki. Hypersooninen liitokärki on nopeasti liukuen lentävä kärki, jota on tavallista vaikeampi torjua ballistisin ohjuksin. DF-ZF:n uskotaan pystyvän lentämään 5–10-kertaisella äänen nopeudella. Kärjen testilennot alkoivat vuonna 2014. DF-ZF:ää on asennettu vuodesta 2019 ainakin DF-17:n kärkeen, mutta soveltunee useiden muidenkin ohjusten kärkeen. == Lähteet == Luokka: Ohjukset
Nikolai Golitsyn

Nikolai Dmitrijevitš Golitsyn (; 12. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1850 Poretšje, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1925 Leningrad, Neuvostoliitto)Голицын Николай Дмитриевич Hrono.ru. Viitattu 8.3.2020. oli venäläinen ruhtinas ja virkamies, joka toimi Venäjän keisarikunnan viimeisenä pääministerinä ennen helmikuun vallankumousta tammikuusta maaliskuuhun 1917. == Elämä ja ura == Nikolai Golitsyn kuului Golitsynin ruhtinassukuun.M. O. Meltsin: Golitsyn Family Saint Petersburg Encyclopaedia. Viitattu 8.3.2020. Hän kävi keisarillisen Aleksanterin lyseon, oli vuodesta 1871 virkamiehenä Venäjän sisäministeriössä ja hoiti eri tehtäviä Puolassa. Hän oli vuosina 1879–1884 Arkangelin varakuvernöörinä ja vuosina 1884–1885 sisäministeriön apulaisosastonjohtajana sekä vuosina 1885–1893 Arkangelin, 1893–1897 Kalugan ja 1897–1903 Tverin kuvernöörinä. Vuodesta 1903 Golitsyn oli hallitsevan senaatin jäsen. Hän oli vuosina 1907–1908 Punaisen ristin edustajana valvomassa hätäavun jakamista Turgain, Uralin ja Saratovin alueilla. Golitsyn sai vuonna 1914 todellisen salaneuvoksen arvonimen ja hänet valittiin vuonna 1915 Venäjän valtakunnanneuvostoon. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli sotavankien avustuskomitean puheenjohtaja. Nikolai II nimitti keisariperheen suosiossa olleen Golitsynin Venäjän pääministeriksi 9. tammikuuta 1917 (juliaanisen kalenterin 27. joulukuuta 1916). Helmikuun vallankumouksen puhjettua Pietarissa kaksi kuukautta myöhemmin Golitsyn ei pyrkinyt tosissaan pelastamaan vanhaa järjestelmää ja ilmoitti 12. maaliskuuta (27. helmikuuta) duuman puhemiehelle Mihail Rodzjankolle hallituksensa eroamisesta.Nordisk familjebok, täydennysosa (1924), s. 21 Runeberg.org. Viitattu 8.3.2020. Golitsyn vangittiin, mutta hänet vapautettiin pian. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Golitsyn vietti hiljaiseloa Pietarissa. Hänet vangittiin helmikuussa 1925 vastavallankumouksellisesta toiminnasta epäiltynä niin sanotussa ”lyseolaisten jutussa”. Hänet teloitettiin ampumalla Neuvostoliiton salaisen poliisin OGPU:n määräyksestä myöhemmin samana vuonna. ==Lähteet== Luokka:Venäläiset ruhtinaat Luokka:Venäjän keisarikunnan pääministerit Luokka:Venäjän valtakunnanneuvoston jäsenet Luokka:Venäjän hallitsevan senaatin jäsenet Luokka:Arkangelin kuvernementin kuvernöörit Luokka:Kalugan kuvernementin kuvernöörit Luokka:Tverin kuvernementin kuvernöörit Luokka:Venäläiset teloitetut Luokka:Neuvostoliittolaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1850 syntyneet Luokka:Vuonna 1925 kuolleet
Marie Levasseur

Marie Levasseur (s. 18. toukokuuta 1997 Stoneham-et-Tewkesbury, Quebec City) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan naisten pääsarjassa Division 1 Fémininessa pelaavaa FC Fleury 91:tä, johon hän siirtyi kesällä 2021 saman sarjan FC Metzistä. Hän on aikaisemmin pelannut Yhdysvaltain yliopistosarjoissa ja Suomessa Naisten Liigassa sekä edustanut myös Kanadan naisten jalkapallomaajoukkuetta. Keväällä 2019 Levasseur siirtyi Naisten Liigan ONS:ään yhdessä sisarensa Catherine Levasseurin kanssa. Kaudella 2019 hän oli Naisten Liigan kolmanneksi paras maalintekijä 12 maalillaan. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ekila Liyonda

Adrienne Ekila Liyonda (16. lokakuuta 1948 Kinshasa – 23. kesäkuuta 2006 Uccle) oli kinshasankongolainen poliitikko, juristi ja diplomaatti.Adrienne Ekila Liyonda Smolec.pl Liyonda opiskeli Kinshasan Lycée Sainte Marie- Thérèsessä ja valmistui vuonna 1974 Louvainin katolisen yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Tämän jälkeen hän työskenteli lainopillisena neuvonantajana Zairen uutistoimistossa (AZAP) ja sitten talousasioihin erikoistuneena journalistina. Vuosina 1976–1984 hän toimi lainopillisena neuvonantajana silloisen Zairen presidentin kansliassa. Vuonna 1981 hänestä tuli Mouvement Populaire de la Révolutionin (MPR) naisten asemasta vastaava pääsihteeri ja kaksi vuotta myöhemmin MPR:n keskuskomitean jäsen. Vuosina 1983–1985 Liyonda toimi maansa sosiaali- ja naisministerinä sekä vuosina 1985–1987 maan Belgian-, Alankomaiden- ja Luxemburgin- suurlähettiläänä. Vuosina 1987–1988 hän oli Zairen ulkoministeri ja vuosina 1988–1990 informaatio- ja lehdistöministeri. Liyonda kuului 1990-luvulla Union des fédéralistes et des républicains indépendantsiin, jonka Kinshasan-haaraa hän johti. Hän asui myös monien vuosien ajan Belgiassa, jossa hän kuoli astmaan. == Lähteet == luokka:Kinshasankongolaiset poliitikot Luokka:Ulkoministerit Luokka:Kinshasankongolaiset diplomaatit Luokka:Suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Leonid Lesch

Leonid Lesch (1862 – 28. maaliskuuta 1934 Kotor, Jugoslavia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali. (Viitattu 8.3.2020) Leonid Leschin isä oli Vilhelm Lesch. Lenonid Lesch valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta ja määrättiin kornettina palvelukseen Venäjän armeijan ratsuväkeen 1882. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1885, luutnantiksi 1888 ja aliratsumestariksi 1892. Lesch siirrettiin kuitenkin ratsuväestä jalkaväkeen, ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin komppanianpäälliköksi 8. Transkaspian tarkk’ampujapataljoonaan 1898. Vuonna 1901 hänestä tuli pataljoonankomentaja 14. erilliseen tarkk’ampujarykmenttiin, vuonna 1903 hänet ylennettiin everstiksi. Venäjän–Japanin sotaan osallistunut Lesch oli kesästä 1904 määrätty 1. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi, sodan jälkeen syksyllä 1905 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin 1. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 9. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi ja edelleen 23. jalkaväkidivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Lesch toimi 1907–1908 2. suomenmaalaisen tarkk’ampujaprikaatin komentajana, mutta kesällä 1908 hänet siirrettiin Henkivartioväen tarkk’ampujaprikaatin komentajaksi Pietariin. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1910 ja määrättiin Henkivartioväen 2. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1912 Lesch siirrettiin 1. Turkestanin armeijakunnan komentajaksi ja vuoden 1913 tammikuussa hänestä tuli myös Transkaspian alueen sotilaskäskynhaltija. Ensimmäisen maailmansodan alussa Lesch määrättiin 12. armeijakunnan komentajaksi. Hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi helmikuussa 1915 ja määrättiin vuoden lopulla 3. armeijan komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi ainakin helmikuun vallankumoukseen saakka vuonna 1917. Armeijan komentajana Lesch oli ensimmäisen maailmansodan aikana jalkaväenkenraali Otto Leonidas Sireliuksen ohella korkeimpaan asemaan kohonnut suomalaissyntyinen rintamakomentaja. Venäjän sisällissodassa Lesch liittyi Etelä-Venäjän valkoisten armeijaan Venäjän sisällissodan aikana keväällä 1918. Hän oli mukana joukoissa, jotka evakuoitiin Odessasta 25. tammikuuta 1920. Viimeiset elinvuotensa hän eli Jugoslaviassa ja kuoli vuonna 1934 Kotorissa Montenegron alueella. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1862 syntyneet Luokka:Vuonna 1934 kuolleet
Ida Tuomainen

Ida Tuomainen (28. marraskuuta 1916 Vesisaari, Norja – 3. marraskuuta 1987 Vesisaari, Norja) oli kveeniaktiivi, joka edisti vesisaarelaisen suomalaiskulttuurin säilymistä. Hänen kotitalonsa Tuomaisentalo on Vesisaaren museona, ja Tuomainen oli vaikuttamassa hankkimassa Vesisaareen kveenimuistomerkkiä. == Nuoruus == Ida Tuomainen syntyi Vesisaaressa vuonna 1916. Hänen isänsä oli Karl Tuomainen ja hänen äitinsä Karoline Korvanen. Karl Tuomainen oli tullut Ruijaan Savosta. Hän oli kotoisin köyhästä perheestä ja tavannut työnhakumatkalla Rovaniemellä miehen, jonka mukana hän lähti Ruijaan. Tuomainen asettui vuonna 1914 Vesisaareen ja meni naimisiin Korvasen kanssa. He saivat kolme lasta; Ida oli lapsista keskimmäinen. Tuomaiset ostivat vuonna 1918 Viinikantalon, joka tunnettiin jatkossa Tuomaisentalona. Talon oli rakentanut Ruijaan 1800-luvun puolivälissä muuttanut Karl Petter Viinikka. Rakennus on niin sanottu varangintalo, jossa on useita yhteenrakennettuja osia, asuintalo, navetta, talli, sauna ja leipomo. == Kveenikulttuurin puolustajana == Ida Tuomainen jäi taloon Alf-veljensä kanssa, kun heidän vanhempansa olivat kuolleet. Ida kävi Eliseussenin kauppakoulun, ja hän oli Vesisaaren kirjakaupan kauppa-apulaisena vuodet 1935–1941. Toisen maailmansodan jälkeen Tuomainen työskenteli kirjanpitäjänä muun muassa Vesisaaren merkittävämmän kauppiaan H. F. Esbensenin palveluksessa. Hän oli vastuussa myös kotitilansa talonpidosta, sillä tilalla harjoitettiin karjanhoitoa. Alf-veli teki paljon kyytitöitä. Tuomainen oli kveenikulttuurin puolustaja, ja hän toivoi, että Tuomaisentalosta tulisi elävä museo jo hänen elinaikanaan ja se saisi pysyä museona myös hänen kuolemansa jälkeen. Ida ja Alf Tuomainen solmivat vuonna 1971 Vesisaaren kunnan kanssa sopimuksen kveenimuseon perustamisesta. Kunta otti rakennuksen hoitoonsa Idan kuoltua vuonna 1987. Tuomainen oli ajanut myös kveenimonumentin perustamista Vesisaareen. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1977 tilaisuudessa, jossa olivat paikalla muun muassa Norjan kuningas Olavi V, Suomen presidentti Urho Kekkonen ja Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa. Tuomaisen ystäväpiiriin kuului monia suomalaisia tutkijoita ja taiteilijoita. Valokuvaaja Matti Saanio ja tekstiilitaiteilija Elsa Montell olivat läheisimpiä ystäviä. Saamelaisradion perustajana pidettävä Kathrine Johnsen oli myös Tuomaisen ystävä. Tuomainen itse aloitti ensimmäiset suomenkieliset lähetykset Norjan yleisradion Finnmarkin aluelähtyksissä. Vesisaaren kaupunki myönsi Tuomaiselle vuonna 1975 ensimmäisen kulttuuripalkintonsa. == Lähteet == Luokka:Kveenit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1987 kuolleet
Georg August Wilhelm Leidenius

Georg August Wilhelm Leidenius (10. lokakuuta 1837 Pomarkku – 5. lokakuuta 1914 Odessa Hersonin kuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 8.3.2020) Leideniuksen isä oli komissionimaanmittari Gustaf Adolf Leidenius ja puolisot vuodesta 1865 Eugenia Vasiljevna Tortševa (k. 1908) ja vuodesta 1908 Varvara Antonovna Velikanova Duhanova. Leidenius tuli sotapalvelukseen Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaan nuorempana aliupseerina Krimin sodan aikana vuonna 1855. Sodan jälkeen hän jatkoi palvelustaan pataljoonassa nuorempana aliupseerina vuodesta 1857, vuoden lopussa hänet korotettiin vanhemmaksi aliupseeriksi. Leidenius kävi Pietarin jalkaväen junkkarikoulun 1858–1859, minkä jälkeen hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 9. tarkk’ampujapataljoonaan huhtikuussa 1859. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1864, luutnantiksi 1865, alikapteeniksi 1870, kapteeniksi 1871 ja majuriksi 1877. Leidenius osallistui komppanian päällikkönä Turkin sotaan 1877–1878. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1880 ja komennettiin erityistehtäviin 1. Itä-Siperian tarkk’ampujapataljoonaan. Everstiksi hän yleni 1882. Vuonna 1886 Leidenius siirrettiin 96. reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi ja vuonna 1890 62. Starobelskin reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi. Vuonna 1893 hänestä tuli 193. Vavršin reservijalkaväkirykmentin komentaja ja vuonna 1895 143. Dorogobužin jalkaväkirykmentin komentaja. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1898, jolloin hänet myös määrättiin 44. jalkaväkidivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Sotapalveluksesta Leidenius sai eron tammikuussa 1900, samalla hänelle myönnettiin perinnöllinen virka- aateluus Venäjällä. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1837 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Alexander Maximilian Lindebäck

Alexander Maximilian Lindebäck (12. syyskuuta 1841 Pori – 1908) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti. (Viitattu 8.3.2020) Lindebäckin vanhemmat olivat kapteeni Jacob Lindebäck ja Eva Magdalena Johansson ja puoliso vuodesta 1880 Tekla Gerasimova. Lindebäck tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikoulun alaisuudessa toimineeseen Meri- insinööri- ja tykistöopistoon vuonna 1852. Valmistuttuaan sieltä 1860 hänet ylennettiin konduktööriksi ja hän palveli vuoteen 1862 Pietarin redillä, purjehtien muun muassa fregatti Svetlanalla Itämerellä. Vuonna 1862 Lindebäck komennettiin Siperian laivastoon Amurille, missä hän yleni insinöörimekaanikkokunnan vänrikiksi 1863 ja aliluutnantiksi 1867. Hänet nimitettiin vanhemmaksi mekaanikoksi Siperian laivastoon kuuluneella höyrykorvetti Amerikalla vuonna 1868. Luutnantiksi Lindebäck ylennettiin 1872 ja siirrettiin seuraavana vuonna palvelukseen Itämeren laivastoon. Alikapteeniksi ylennettynä hänestä tuli vanhempi mekaanikko korvetti Bajanille 1877. Hän osallistui 1880–1883 vanhempana mekaanikkona risteilijä Zabijakan Kaukoidän matkalle, jonka aikana vuonna 1882 hänet ylennettiin kapteeniksi. Vanhemman mekaanikon arvo Lindebäckille myönnettiin 1886. Hänet nimitettiin Kronstadtin sataman vanhemmaksi mekaanikkoinsinööriksi 1888, mutta komennettiin seuraavana vuonna palvelukseen Venäjän Tyynenmeren laivaston esikuntaan, jolloin hänet myös ylennettiin everstiksi ja korotettiin laivaston insinöörimekaanikkokunnan lippukomentajaksi. Lindebäck nimitettiin 1889 Tyynenmeren eskaaderin komentajan esikunnan insinöörimekaanikoksi, mutta hänet siirrettiin 1893 Kronstadtin sataman yli-insinöörimekaanikoksi. Venäjän–Japanin sodan alussa vuonna 1904 Lindebäck komennettiin Kaukoidän käskynhaltijan esikuntaan insinöörimekaanikkokunnan lippumiehenä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1905, sodan lopuuttua hänestä tuli lippumies Itämeren laivaston insinöörimekaanikkokuntaan toukokuussa 1905. Lindebäck sai eron Venäjän laivaston palveluksesta kenraaliluutnanttina syyskuussa 1906. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1841 syntyneet Luokka:Vuonna 1908 kuolleet
Jäärausku

Jäärausku (Amblyraja hyperborea) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva arktisissa merivesissä elävä kalalaji. == Koko ja ulkonäkö == Jäärausku voi kasvaa maksimissaan 112 senttimetrin mittaiseksi. Se voidaan sekoittaa muihin sukunsa lajeihin, kuten georgianrauskuun (Amblyraja georgiana) tai Amblyraja jenseni -lajiin. == Levinneisyys ja elinympäristö == Jäärauskua tavataan Atlantin valtamerellä. Meren koillisosissa sitä tavataan Karanmerestä, Barentsinmeren kaakkoisosasta ja Huippuvuorilta Grönlantiin, Färsaariin, Shetlandinsaarille ja Norjan pohjoisosaan. Atlantin luoteisosassa se elää Davisinsalmessa Grönlannin lounaisosan ja Kanadan välillä. Kaakkoisella Atlantin valtamerella sitä tavataan Etelä-Afrikan eteläkärjessä. Jäärausku esiintyy myös Intian valtameren itäosassa, jossa sitä tavataan Australian eteläosien alueelta. Lisäksi lajia tavataan lounaisella Tyynellämerellä Uuden- Seelannin ympäristössä ja itäisellä Tyynellämerellä Costa Ricassa, Panamassa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Jäärausku elää yksinomaan vesissä, joiden lämpötila on alle neljä celsiusastetta. Se on levinnyt laajalle syvissä mannerjalustavesissä ja mannerrinteillä. Norjassa jäärauskua on havaittu esiintyvän korkeintaan 1 050–1 250 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Pääosin se elää korkeintaan 300–1 500 metrin syvyydessä, mutta voi kuitenkin paikoin elää jopa 2 500 metrin syvyydessä. == Ravinto ja elintavat == Jäärauskun ravintoa ovat kaikenlaiset pohjaeläimet. Laji lisääntyy munimalla, ja nuoret yksilöt ovat kuoriutuessaan 16–18 senttimetrin mittaisia. == Lähteet == Luokka:Rauskut
Culex sangenluoensis

Culex sangenluoensis on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Wang vuonna 1984. Lajia tavataan Kiinasta. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Hyttyset
Amblyraja

Amblyraja on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen luokitellaan seuraavat kymmenen lajia: * Amblyraja badia (Garman, 1899) * Amblyraja doellojuradoi (Pozzi, 1935) * Amblyraja frerichsi (G. Krefft, 1968) * Amblyraja georgiana (Norman, 1938) – Georgianrausku * Amblyraja hyperborea (Collett, 1879) – Jäärausku * Amblyraja jenseni (Bigelow & Schroeder, 1950) * Amblyraja radiata (Donovan, 1808) – Kynsirausku * Amblyraja reversa (Lloyd, 1906) * Amblyraja robertsi (Hulley, 1970) – Kitarausku * Amblyraja taaf (E. E. Meisner, 1987) == Lähteet == Luokka:Rauskut
Lauri Suutarinen

Lauri Suutarinen on suomalainen uransa vuonna 2009 lopettanut pesäpalloilija. Hänen seuransa Superpesiksessä vuosina 2001–2009 olivat Sotkamon Jymy ja Puijon Pesis. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Suutarinen saavutti kuusi SM- kultaa, kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Urallaan hän pelasi myös yhden Itä–Länsi-ottelun. 183 urallaan pelaamassaan Superpesiksen runkosarjaottelussa Suutarinen löi 58 juoksua, toi 138 juoksua ja keräsi 580 kärkilyöntiä. 79 pelaamassaan ylemmässä pudotuspeliottelussa Suutarinen löi 25 juoksua, toi 96 juoksua ja keräsi 310 kärkilyöntiä. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pesäpalloilijat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
A. A. A. Laitinen

Aatu Armas Attila Laitinen (23. lokakuuta 1878 Kiihtelysvaara − 5. maaliskuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen filosofian tohtori ja Sortavalan opettajaseminaarin lehtori.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Aatu Armas Attila LaitinenTri A. A. Laitinen, Laatokka, 07.03.1940, nro 32, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Laitisen vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra, rovasti Aatu (Adam) Laitinen (1853−1923) ja Alma Maria Relander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen alkutukinnon 1899 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian lisensiaatiksi 1914. Laitinen opiskeli vuonna 1900 Uppsalan yliopistossa ja hän teki myöhemmin useita opintomatkoja tutkiakseen Ruotsin arkistoja. Laitisen väitöskirjan kohteena oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian professori Michael Wexionius-Gyldenstolpe. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Adam Laitinen Laitinen oli Kemin yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1904−1918, opettajana Jyväskylän seminaarissa 1918−1920 sekä Sortavalan seminaarin historian ja kasvatusopin, sittemmin historian ja yhteiskuntaopin lehtorina vuodesta 1918 alkaen. Laitinen oli Kemin kaupunginvaltuutettuna ja sittemmin Sortavalan kaupunginvaltuuston sihteerinä 1922−1929 ja Sortavalan kaupunginvaltuutettuna 1934−1940. Hän kirjoitti Impilahden pitäjän historian, laati historiallisista ja kasvatusopillisista aiheista artikkeleita Historialliseen Aikakauskirjaan ja muihin julkaisuihin sekä piti esitelmiä. Laitinen oli naimisissa vuodesta 1912 Elma Matilda Burmanin kanssa. Laitinen sairastui vakavasti talvisodan aikana helmikuun alussa 1940, kun Sortavalaa pommitettiin voimakkaasti, ja hän kuoli noin kuukautta myöhemmin. == Julkaisuja == Nimellä A. A. A. Laitinen: * Uskonpuhdistuksen aika Suomessa. Kyläläisten kirjasia n:o 64. WSOY 1906 * Michael Wexionius-Gyldenstolpe 1, väitöskirja. Helsinki 1912 * Muutamia nimismies Yrjö Neiglickiä koskevia tietoja. Historiallinen arkisto 40. Helsinki 1933 * Impilahden pitäjän ja seurakuntain historia. Sortavala 1938, näköispainos Impilahti-seura, Helsinki 2006 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Sortavalan kaupunginvaltuutetut Luokka:Kemin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Kitarausku

Kitarausku (Amblyraja robertsi) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Kitarausku voi kasvaa maksimissaan 77 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on jäykkä, suora ja kolmikulmainen kuono. Kitarauskulla on suuri suu, joka on lähes yhtä pitkä kuin kuonokin. Pyrstö on ruumista lyhyempi. Ruumis on sileä lukuun ottamatta suurta piikkien jonoa, joka lähtee silmien takaosasta ja kulkee kalan selän poikki. Kitarausku on tummanharmaa. Sen vatsassa on valkoisia laikkuja. Kitarauskua tavataan ainoastaan läntisen Kapkaupungin alueella kaakkoisella Atlantin valtamerellä Etelä-Afrikassa. Sitä tavataan 1 150 – 1 350 metrin syvyydestä. Kitarausku on todennäköisesti hidaskasvuinen, elää pitkään ja sen lisääntyvyystehokkuus on alhainen. == Lähteet == Luokka:Rauskut
Wilma-Emilia Kuosa

Wilma-Emilia Kuosa (s. 1988 Helsinki, Suomi) on suomalainen tanssitaiteilija, joka on erikoistunut jazztanssiin. Hän tekee töitä myös tanssinopettajana, koreografina, laulajana ja kirjoittaa runoja. Hän valmistui maisteriksi Nizzassa sijaitsevasta Offjazz Dance Center -tanssikorkeakoulusta vuoden 2020 keväällä. Kuosa asuu Ranskassa, Nizzassa ja Helsingissä. == Opiskelu ja ura == Kuosa on syntynyt Helsingissä vuonna 1988. Hän halusi jo pienenä tanssijaksi ja harrasti tanssia kolmevuotiaasta. Hän pyrki Oopperan balettikouluun mutta ei päässyt sinne. Hän ei kuitenkaan lannistunut ja on ammatiltaan jazztanssija, tanssinopettaja ja koreografi. Hän valmistuu maisteriksi Nizzassa sijaitsevasta Offjazz Dance Center -tanssikorkeakoulusta vuoden 2020 keväällä. Hän on Suomen lisäksi esiintynyt Ranskassa ja Beninissä, Länsi- Afrikassa ja keikkailee kansainvälisesti freelancerina. Kuosa on perustanut kaksi jazztanssikollektiivia: ”JazzAttack” ja ”RAW”. Hän toimii niissä koreografina yhdessä Minttu Pietilän kanssa. == Runojen taustaa == Koska Kuosa työskenteli tanssijana, ja kaikki hänen tuttunsa olivat myös työkseen esiintyviä taiteilijoita, joiden näytökset päättyivät illalla kymmenen aikoihin, hänen elämänsä oli ”vampyyrin vuorokausirytmissä”. Töistä mentiin suoraan viettämään aikaa ravintolaan, ja niissä kuvioissa hän tapasi esiintyviä taiteilijamiehiä joilla oli päihderiippuvuus. Hän rakastui tällaisiin miehiin ja oli heidän kanssa useissa epäonnistuneissa parisuhteissa. Kuosa oli tällaisissa suhteissa 18-vuotiaasta 26-vuotiaaksi, jolloin hän alkoi miettiä miksi aina ajautuu samanlaisiin parisuhteisiin alkoholistin läheiseksi. Viimeisimmän tällaisen parisuhteen hajottua hän alkoi kirjoittaa runokirjaansa, jota kirjoitti viisi vuotta. Kirjassaan hän on yhdistänyt omia parisuhteitaan ja ystäviensä kertomia kokemuksia heidän parisuhteistaan. Koska addiktilla kaikki aika menee addiktion toteuttamiseen, jää seksi ehkä ainoaksi yhdessäolon muodoksi juhlimisen ulkopuolella, ja siitä saattaa tulla jopa vallankäytön väline. Kuosa koki kirjan kirjoittamisen olleen eheyttävää ja terapeuttista. Hän sanoo: ”En ole enää se tyttö, joka olin, kun aloin kirjoittamaan kirjaa.” Kirja julkaistiin yhtenä kirjana Basam Booksin 11 runokirjan Puhuva runo -sarjassa. == Teokset == * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Suomalaiset tanssijat Luokka:Suomalaiset laulajat Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elinor Ross

Elinor Ross (1. elokuuta 1926 Tampa, Florida – 6. maaliskuuta 2020 New York, New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.Elinor Ross, 93, Who Possessed a Dramatic Soprano of Uncommon Warmth and Beauty, has Died Opera News Ross opiskeli Syracusen yliopistossa ja harkitsi uraa lääketieteessä. New Yorkin kaupunkiin muutettuaan hän kuitenkin opiskeli laulua ensisijaisesti William Hermanin johdolla. Hän sai opetusta myös Leo Resnickiltä ja Stanley Sontagilta. William Hermanin studiolla samanaikaisesti hänen kanssaan opiskelivat Roberta Peters, Nedda Casei ja Elaine Malbin. Ross teki ammattilaisena debyyttinsä vuonna 1958 Leonoran roolissa Trubaduurin esityksessä Cincinnatin oopperassa. Esiintyjiin kuuluivat hänen ohellaan Jussi Björling, Giulietta Simionato ja Ettore Bastianini. Ross sai managerikseen Sol Hurokin ja pääsi laulamaan Euroopan johtaviin oopperataloihin, kuten La Scalaan, La Feniceen, Arena di Veronaan, Wienin valtionoopperaan ja Staatsoper Unter den Lindeniin. Maineensa kasvaessa Euroopan oopperataloissa 1960-luvun mittaan Ross alkoi saada tarjouksia myös Metropolitan-oopperasta, jossa hän lopulta debytoi vuonna 1970 Turandotin roolissa. Hän korvasi esityksessä lyhyellä varoitusajalla Birgit Nilssonin. Rossin muita rooleja Metropolitan- oopperassa olivat Tosca, Amelia, Lady Macbeth ja Santuzza. Viimeisen kerran Ross esiintyi Metropolitan-oopperassa 24. marraskuuta 1979 Aidan roolissa James Conlonin johtamassa esityksessä. Esitystä seuranneena aamuna hän heräsi kasvohalvausoirein, joiden todettiin johtuvan vaikeasta Bellin halvauksesta. Sairastuminen päätti Rossin oopperauran, mutta hän esiintyi jonkin aikaa vielä 1980-luvulla konserttisalissa etenkin Taiwanissa ja Hongkongissa. Vuonna 1996 Ross lauloi ensimmäistä kertaa moniin vuosiin Giulio Gari Foundationin järjestämässä gaalakonsertissa. Siellä hän tulkitsi George Gershwinin Kesäyön Richard Woitachin pianosäestyksellä. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Kuusilmä

Kuusilmä (Hiodon tergisus) on kuusilmien (Hiodontidae) heimoon kuuluva lauhkean vyöhykkeen makeissa vesissä elävä kalalaji. Kuusilmän tavanomainen pituus on 28,3 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi kasvaa 47 senttimetrin mittaiseksi. Suurin julkaistu paino on 907 grammaa. Kuusilmää tavataan Saint Lawrence-joessa, Suurissa järvissä Yläjärveä lukuun ottamatta, Mississippi-joen ja Hudsoninlahden altaissa Quebecistä Albertaan, etelään Louisianaan sekä Mobile Baystä Alabamasta Pontchartrain-järvelle Louisianaan. Kuusilmästä on olemassa paljon osapopulaatioita. Lajin yksilöiden kokonaislukumäärää ei ole arvioitu, mutta sen tiedetään olevan suuri. Kuusilmä on paikoin yleinen. Viimeisen kymmenen vuoden tai kolmen sukupolven aikana populaatioiden kehitys on todennäköisesti ollut suhteellisen vakaata. Kuusilmä elää keskisuurten ja suurten jokien syvissä altaissa ja suvannoissa sekä toisiinsa yhteydessä olevissa puhtaan veden järvissä ja tekojärvissä. Sitä esiintyy usein virtaamattomissa vesissä, mutta se ruokailee pääosin nopeasti virtaavassa vedessä. Kuusilmän lisääntyminen voi tapahtua suuren kirkasvetisen virran yläjuoksulla. Mäti on puoliksi kelluvaa ja ajautuu alavirtaan tai seisovaan veteen. == Lähteet == Luokka:Kuusilmäkalat
Rashtra Sevika Samiti

Rashtra Sevika Samiti on intialainen hindunationalistinen naisjärjestö. Se sai alkunsa vuonna 1936, jolloin Laxmibai Kelkar perusti itsenäisen hindunationalistisen naisjärjestön, kun Rashtriya Swayamsevak Sanghin perustaja Keshav Baliram Hedgewar ei hyväksynyt naisia järjestöönsä. Hedgewar tosin tarjosi apua naisjärjestön perustamisessa. Järjestöllä oli noin 380 000 jäsentä vuonna 2016 ja se järjestää omien tietojensa mukaan päivittäistä toimintaa yli 4000 paikallisosaston (shakha) kautta. Päivittäisten kokousten lisäksi järjestö järjestää erilaisia hyväntekeväisyystilaisuuksia, joiden teemat vaihtelevat vuosittain. Esimerkiksi vuonna 2015 järjestö keskittyi toiminnassaan tyttölapsiin. Järjestön naiskäsitys on konservatiivinen ja määrittelee naisen tehtäväksi ensisijaisesti miehen ja lasten palvelemisen. Yhteisön perustaja Laxmibai Kelkar painotti vapaaehtoisille, että avioliittoa ja muita sosiaalisia normeja ei tule hylätä. Rashtra Sevika Samiti järjestää opetustilaisuuksia ja itsepuolustuskursseja naisille. Itsepuolustuskursseilla opetetaan käyttämään puukkoja, keppejä ja miekkoja. Miesten vastaavaan Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestöön verrattuna Rashtra Sevika Samiti on jäänyt vähäisemmäksi. Rashtra Sevika Samiti perusti yksikön Delhiin vasta vuonna 1960 ja se on kaikkein näkyvimmillään keskiluokkaisilla alueilla. Kaikkein suurin vaikutusvalta järjestöllä on Maharashtran osavaltiossa ja sen lähistöllä. ==Lähteet== Luokka:Naisjärjestöt Luokka:Hindunationalismi
Slovakian neuvostotasavalta

Slovakian neuvostotasavalta (svk. Slovenská republika rád) oli lyhytaikainen kommunistinen valtio. Se perustettiin 16. kesäkuuta 1919 ja sen olemassaolo päättyi 7. heinäkuuta 1919. Slovakian neuvostasavallan hallitus piti kokouksensa Prešovissa. Sen johtaja oli kansallisuudeltaan tšekkiläinen journalisti Antonin Janoušek. https://worldstatesmen.org/Slovakia.html Kyseessä oli neljäs kommunismin nimeen vannova hallinto maailmassa. http://slavischestudies.wordpress.com/2015/09/27/two-summer-months- in-1919-the-slovak-soviet-republic/ Vuoden 1918 lopulla juuri perustetun Tšekkoslovakian joukot alkoivat miehittää nykyisen Slovakian aluetta ympärysvalloilta saamiensa lupausten mukaisesti. Alueen eteläosat olivat Unkarin neuvostotasavallan miehittämiä ja sen joukot auttoivat uuden neuvostotasavallan perustamisessa. Käytännössä Slovakian neuvostotasavalta oli Unkarin neuvostotasavallan nukkevaltio. Pian puhkesi lyhyt sota Unkarin, Tšekkoslovakian ja Romanian välille, jonka seurauksena Slovakian neuvostotasavallan alue liitettiin Tšekkoslovakiaan. http://today-in- wwi.tumblr.com/post/185639795869/hungarians-set-up-slovak-soviet-republic == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://encyclopedia2.thefreedictionary.com/Slovak+Soviet+Republic+of+1919 Luokka:Slovakian historia Luokka: Entiset tunnustamattomat valtiot Luokka: 1910-luku
Lavdije Begolli

Lavdije Begolli (s. 19. tammikuuta 1993 Pristina) on albanialainen jalkapalloilija, joka kaudesta 2020 alkaen on edustanut Kansallisessa Liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden kausina 2021 ja 2022. Hän oli liigakauden 2022 paras maalintekijä 25 maalilla 19 ottelussa. Kaudet 2017–2019 hän pelasi Suomessa Jyväskylän Pallokerhon joukkueessa. Hän on pelannut Albanian naisten jalkapallomaajoukkueessa vuodesta 2013 lähtien. == Lähteet == Luokka:Albanialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Culex lasiopalpis

Culex lasiopalpis on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Sirivanakarn vuonna 1977. Lajia tavataan Sri Lankasta ja Intiasta. Sillä ei ole alalajeja. == Lähteet == Luokka:Hyttyset
Psychologicum

PsychologicumVuori, Eija: Yliopistoa Rakentamassa, s. 122. Helsingin yliopisto, 2010. on Helsingin yliopiston rakennus Siltavuoressa Siltavuorenpenkereellä. Rakennus on alun perin suunniteltu fysiikan laitokseksi, ja se on nykyisin kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä osana keskustakampusta. Fysiikan omaa laitosrakennusta oli alettu suunnitella ensi kertaa 1890-luvulla, ja siitä tehtiin tiettävästi ainakin 12 eri suunnitelmaa eri sijainteihin keskustassa. Suunnittelua monimutkaisti vuonna 1896 annettu keisarillinen määräys, joka asetti fysiikalle oman professuurin ja siten myös laitosrakennukselle tiettyjä ehtoja. Lopulta sijoituspaikaksi valittiin Siltavuori erityisesti sen valoisuuden, korkean sijainnin ja laajentamismahdollisuuden takia. Rakennuksen arkkitehtinä toimi Gustaf Nyström, joka oli tehnyt myös kaikki 12 aiempaa suunnitelmaa.Lukkarinen, Ville: Fysiikan laitos. Teoksessa Yliopiston Helsinki, s. 89–90. Helsingin yliopisto, Sanomaprint, 1989. . Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1909 ja ne valmistuivat vuonna 1910. Rakennus pystytettiin suoraan peruskalliolle, mikä oli eduksi useissa fysiikan alan kokeissa. Rakennuksen sisätiloissa pyrittiin erottamaan teoreettisen ja sovelletun fysiikan osastot toisistaan, kuten oli Euroopassa tuona aikana tapana. Pääovesta oikealla olivat tilat sovelletulle fysiikalle ja vasemmalla teoreettiselle. Rakennus on tyylillisesti lähinnä klassismia, tarkalleen ottaen klassisoivaa konstruktivismia. Rakennuksessa oli alun perin myös torni, joka seurasi goottilaista tyylisuuntausta. Torni purettiin 1930-luvulla, kun rakennusta korotettiin kerroksella Gunnar Steniuksen suunnitelman mukaan. Tornia oli käytetty muun muassa meteorologisiin mittauksiin. Rakennusta korotettiin vielä 1960-luvulla uudelleen Olof Hanssonin suunnitelmien mukaan. Fysiikan laitos muutti rakennuksesta pois vuonna 2001, kun se siirtyi Kumpulan kampukselle omaan Physicum-rakennukseensa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Helsingin suojellut rakennukset Luokka:Helsingin yliopisto Luokka:Kruununhaka
The Mamas

The Mamas on ruotsalainen soul- ja gospel-ryhmä, joka on perustettu vuonna 2019. Ryhmä voitti vuoden 2020 Melodifestivalenin kappaleella "Move" ja heidän oli tarkoitus edustaa Ruotsia vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. == Historia == Vuonna 2019 ryhmä toimi taustalaulajina John Lundvikin kappaleelle "Too Late for Love" vuoden 2019 Melodifestivalenissa. Lundvik ja The Mamas voittivat kilpailun ja pääsivät edustamaan Ruotsia vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, joka pidettiin Tel Avivissa, Israelissa. He sijoittuivat kilpailussa viidenneksi. Vuoden 2019 lopulla The Mamas ilmoittivat palaavansa Melodifestivaleniin, tällä kertaa omalla kappaleellaan. He esiintyivät ensimmäisessä osakilpailussa ja pääsivät suoraan finaaliin. Finaalissa he voittivat Melodifestivalenin 137 pisteellä ja täten heidän oli määrä edustaa Ruotsia vuoden 2020 Euroviisuissa. The Mamas osallistuivat vuoden 2021 Melodifestivaleniin kappaleella "In the Middle". He sijoittuivat finaalissa kolmanneksi. == Diskografia == === Singlet === Nimi Vuosi Listasijoitukset Albumi SWE "Move" 2020 7 "In the Middle" 2021 12 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsin euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 2020 euroviisuedustajat