EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Unkarinsyreeni

Unkarinsyreeni (Syringa josikaea) on syreenien (Syringa) suvun laji, joka on kotoisin Karpaateilta. Se kasvaa kahdesta neljään metriä korkeaksi pensaaksi tai pieneksi puuksi. == Ulkonäkö ja koko == Unkarinsyreeni on kausivihanta noin 2–4 metriä korkea ja noin 1–3 metriä leveä pysty- ja jäykkähaarainen puu tai pensas. Se eroaa pihasyreenistä siten, että lehdet ovat suippotyvisiä ja -kärkisiä. Pihasyreenin lehdet ovat tyvestään herttamaisia. Lehtien lavat ovat ehyitä, 6–12 cm pitkiä, muodoltaan soikeasta soikeanpuikeaan ja tyvi suippo–leveänsuippo. Alta lehdet ovat sinertävänvalkoisia ja harvakarvaisia. Kukinto on tiheä, runsaskukkainen ja noin 10–16 cm pitkä kartiohuiskilo. Teriöt ovat tummanvioletteja ja niiden torvet suppilomaiset, tuoksuvat heikosti, kärjestä liuskaiset, liuskoja on neljä. Liuskat ovat pystyjä, kun ne puistosyreenillä kääntyvät sivulle ja aukeavat kokonaan. Kukat ovat hyönteispölytteisiä ja hedelmä on kota. Pensas kukkii kesä-heinäkuussa. == Levinneisyys == Unkarinsyreeni on kotoisin Karpaateilta. Luonnonvaraisena sitä kasvaa enää 17 varmistetusta paikasta Ukrainan Karpaateilta ja 7 paikasta Romanian Apusenivuorilta. Suurin osa kasvualueista on pieniä, ja yksilömäärä on selvästi pienenemässä, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin erittäin uhanalaiseksi. == Puutarhakasvina == Unkarinsyreeniä kasvatetaan puutarhakasvina laajoilla alueilla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se menestyy vyöhykkeillä I–VIII ja sitä tavataan pohjoisessa Inaria myöten. Kaarisyreeni (Syringa × josiflexa) on unkarinsyreenin ja nuokkusyreenin risteytys. == Kasvupaikka == Unkarinsyreeniä tapaa lajiaitona vanhoissa puistoissa ja puutarhoissa harvoin. Se kasvaa muiden syreenien lailla parhaiten runsasmultaisessa, tuoreessa, ravinteikkaassa ja läpäisevässä maassa, mutta vaatimattomampikin maaperä käy. Aurinkoisella kasvupaikalla kukinta on parhaimmillaan. Kasvia ympäröivä maa peitetään hakkeella rikkaruohokasvun ehkäisemiseksi. == Lähteet == * Hämet- Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21. p. 67. === Viitteet === == Kuvia == Tiedosto:Syringa josikaea arboretum Breuil 1.jpg Tiedosto:Botanical Garden of Moscow State University 01.JPG Tiedosto:Syringa josikaea arboretum Breuil 2.jpg Tiedosto:Syringa-josikaea-flowering.JPG Tiedosto:Buds-Syringa josikaea.JPG == Aiheesta muualla == *Vihreä puutarha: Syreenit tuoksuvat Suomenlinnassa *Arboretum Mustila: Syringa *Puutarha.net: Syreeni (Syringa) sopii jokaiseen pihaan *Viherpiha: Kasvata kaunis syreeniaita! Oikea hoito ja leikkaus saavat sen kukoistamaan Luokka:Syreenit Luokka:Uhanalaiset kasvit
August Johann Rösel von Rosenhof

August Johann Rösel von Rosenhof (1705–1759) oli saksalainen luonnontutkija ja eläinmaalari. Hän teki hyvin pikkutarkkoja kuvia eläimistä ja hyönteisistä. Kuvat ilmestyivät teoksessa Insektenbelustigungen (4 osaa, 1746–1761).Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 828 ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Saksalaiset luonnontieteilijät Luokka:Vuonna 1705 syntyneet Luokka:Vuonna 1759 kuolleet Luokka:Saksalaiset kuvittajat
Tataaripikkuvaahtera

Tataaripikkuvaahtera eli tataarivaahtera (Acer tataricum subsp. tataricum) on vaahteroiden suvun alalaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa ja Lounais- Aasiassa. Se kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi puuksi tai pensaaksi. Se eroaa lehtilapojen muodossa itäisessä Aasiassa kasvavasta mongolianvaahterasta eli mongolianpikkuvaahterasta, jota pidetään myös pikkuvaahteran toisena alalajina. Lajin lehdet ovat usein ehyet, harvoin heikosti kolmihalkoiset.Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21. p. 66. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Tataaripikkuvaahtera – Acer tataricum subsp. tataricum Luokka:Vaahterat
Pihajasmike

Pihajasmike (Philadelphus coronarius) on jasmikkeisiin kuuluva pensaslaji. Pihajasmike kasvaa kasvaa kahdesta kolmeen metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat puikeat, suippokärkiset, harvaan hammaslaitaiset ja tummanvihreät. Valkeat, tuoksuvat kukat aukeavat alkukesästä. Sen lajituntomerkkejä on verhiöiden kaljuus (vrt. hovijasmikkeella karvaiset) ja heteiden lukumäärä, enintään 26 (vrt. hovijasmikkeella ja puistojasmikkeella enemmän). Pihajasmike kasvaa luonnonvaraisena Turkissa ja Kaukasuksella, mutta se on levinnyt ihmisen mukana laajoille alueille Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja paikoin Aasiassa. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Kurtto, Arto, Lampinen, Raino, Piirainen, Mikko, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno, Uotila, Pertti & Väre, Henry. 2005. Lisäyksiä ja korjauksia Retkeilykasvion neljänteen painokseen. Lutukka 21. s. 84. === Viitteet === Luokka:Jasmikkeet
Saarioinen (hallintopitäjä)

Saarioinen oli hallintopitäjä Hämeessä. Siitä on ensimmäiset maininnat vuodelta 1390. Siihen kuuluivat Sääksmäestä se osa Vanajaveden ja Rauttunselän lounaispuolta, jota sanotaan Saarioispuoleksi. Lisäksi siihen kuuluivat Akaa, osa Urjalaa ja Humppila sekä niiden eräalueita.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 842 Ennen vuotta 1690 Saarioisten hallintopitäjään kuului erillään olevana alueena Jyväskylän kylä sekä sen pohjoispuolella sijaitseva Palokka. ==Lähteet== Luokka:Hallintopitäjät Luokka:Sääksmäki Luokka:Toijala Luokka:Viiala Luokka:Kylmäkoski Luokka:Urjala Luokka:Humppila Luokka:Pirkanmaan historia Luokka:Kanta-Hämeen historia
Niilo Saarivirta

Niilo Rafael Saarivirta, vuoteen 1905 Holmström, (14. huhtikuuta 1898 Ylimarkku – 25. elokuuta 1982 Helsinki Viitattu 5.9.2012 oli Oulujoki Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1948. Saarivirta oli koulutukseltaan diplomi- insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1963. Hän oli Imatran Voiman rakennusosaston johtaja 1947–1952, Oulujoki Oy:n voimalaitosten suunnittelija 1941–1945, rakennuspäällikkö 1945–1948 ja toimitusjohtaja 1948–1968.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 843 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuorineuvokset Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Onni Saastamoinen

Onni Herman Saastamoinen (20. kesäkuuta 1895 Kuopio – 1. syyskuuta 1966 Kuopio Viitattu 5.9.2012) oli Saastamoinen Oy:n ja Saastamoisen Faneri Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1949–1960. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1949.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 846 Onni Saastamoinen tuli ylioppilaaksi 1914 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa ja Mannheimin insinööriopistossa Saksassa. Suomen sisällissodan alkuvaiheessa hän oli Vimpelin sotakoulussa ja osallistui taisteluihin Savossa ja Karjalassa. Sodan aikana hänet ylenetiin vänrikiksi. Käytyään sen jälkeen Libaun lentäjäkoulun Kuurinmaalla hän palveli Sortavalan lentoasemalla. Armeijasta hän erosi keväällä 1919. Armeijavaiheen jälkeen hänet nimitettiin lähetystöavustajaksi Suomen lähetystöön Washington DC:hin Yhdysvaltoihin, mutta joutui palaamaan Suomen jo vuonna 1920 isänsä kuoleman johdosta osallistuen perheensä yrityksen hoitoon Kuopiossa. Isänsä Herman Saastamoisen kuoltua hänen veljensä Yrjö Saastamoinen toimi ensin toimitusjohtajana. O.H.Saastamoinen aloitti itse toimitusjohtajana hänen jälkeensä. O.H.Saastamoinen oli yrityksen johtokunnan jäsen vuodesta 1915 ja vuodesta 1953 johtokunnan puheenjohtaja. Sotien aikaan O.H.Saastamoinen toimi erikoistehtävissä päämajassa ja ylennettiin majuriksi vuonna 1942. Saastamoisen toinen veli oli suurlähettiläs Armas Saastamoinen. Hänen jälkeensä yhtiön johtoon tuli hänen vävynsä Osmo P. Karttunen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuorineuvokset Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Kattomehitähti

Kattomehitähti (Sempervivum tectorum) on monivuotinen mehitähtilaji, joka esiintyy luonnonvaraisena Keski-Euroopan, Etelä-Euroopan ja Länsi-Aasian vuoristoissa. Kattomehitähti muodostaa tiheitä mattomaisia kasvustoja lehtiruusukkeiden rönsyillä. Möyheälehtinen lehtiruusuke on 3–8 senttimetriä leveä, lehdet kasvavat siirottavasti ja ovat suipot, karvalaitaiset. Ruusukkeiden keskeltä kasvavat 20–50 cm korkeat pystyt kukintovarret. Tähtimäisissä kukissa on usein 12 terälehteä, väriltään kalpean punavioletteja. Kattomehitähteä käytetään koristekasvina kivikoissa. == Lähteet == * Den virtuella floran === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Kattomehitähti (Sempervivum tectorum) Suomessa. Luokka:Mehitähdet
Lars Sackleen

Lars Sackleen (vuoteen 1837 Sacklén; 5. helmikuuta 1788 Vehmaa – 16. maaliskuuta 1870 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja korkea virkamies. Sacklén suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1807 ja toimi hallituskonseljin virkamiehenä vuodesta 1809, aloittaen vain kuukauden kuluttua sen perustamisesta. Vuodesta 1817 hän toimi oikeusosastossa isojakoasioista vastaavana esittelijäsihteerinä ja oli vuonna 1826 komissaarina valvomassa Suomen ja Venäjä välisen rajan käyntiä Oulun läänissä. Sacklén oli 1829–1831 Savon ja Karjalan läänin varamaaherra ja sen jälkeen Kuopion läänin vakituinen maaherra 1831–1837. Hän kuului senaatin talousosastoon vuosina 1833–1854, josta vuodet 1833–1840 hän oli valtiovaraintoimituskunnan päällikkö ja 1840–1854 kansliatoimikunnan päällikkö. Tämän jälkeen hän oli 1854–1865 senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja. Sacklén aateloitiin vuonna 1837 nimellä Sackleen ja korotettiin 1859 vapaaherraksi. Hän sai 1830 valtioneuvoksen ja 1854 salaneuvoksen arvonimen. Hän kuului useisiin tärkeisiin komiteoihin. Ensimmäisillä valtiopäivillä 1863–1864 Sackleen oli aatelittomien edustajien valtakirjojen tarkastaja, saneli valan säätyjen puhemiehille ja luki keisarin avajaispuheen suomenkielisen käännöksen. Lars Sackleenin setä oli senaattori Clas Johan Sacklén, joka aateloitiin vuonna 1818 nimellä Edelskiöld. Lars Sackleenin poika, kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Lars August Sackleen, sai isänsä tavoin valtioneuvoksen arvonimen. Lars Sackleenista polveutuu Sackleenin vapaaherrallinen aatelissuku. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset senaattorit Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Kuopion läänin maaherrat Luokka:Vuonna 1788 syntyneet Luokka:Vuonna 1870 kuolleet
Särmämaksaruoho

Särmämaksaruoho (Sedum sexangulare) on monivuotinen maksaruoholaji. == Ulkonäkö ja koko == Särmämaksaruoho kasvaa löyhästi mätästävänä ja 3–8 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa erityisesti keltamaksaruohoa, mutta sen lehdet sijaitsevat varsinkin kukattomissa varsissa hyvin tiheästi kuutena rivinä. Särmämaksaruoho alkaa kukkia pari viikkoa keltamaksaruohoa myöhemmin. Kukinto on viuhko, jossa on yhdestä kolmeen kukkaa. Terälehdet ovat kirkkaankeltaisia. Särmämaksaruoho kukkii kesäkuussa. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo. == Levinneisyys == Särmämaksaruoho on eurooppalainen laji. Särmämaksaruoho esiintyy Suomessa yleisenä Ahvenanmaalla, pääsaaren lisäksi Eckerössä ja Föglössä. Muualla maassa laji on harvinainen uustulokas tai puutarhakarkulainen lounais- ja eteläosissa. Uudellamaalla, varsinkin Helsingin seudulla, laji on vakiintunut tulokaskasvi.Lampinen, R. & Lahti, T. 2023: Kasviatlas 2022. Särmämaksaruohon (Sedum sexangulare) levinneisyys. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 14.1.2024.Retkeilykasvio 1998, s. 233. Ahvenanmaalla on lauhkea meri-ilmasto ja kalkkipitoinen ravinteikas kallioperä. == Kasvupaikka ja elinympäristö == Särmämaksaruoho on muiden maksaruohojen tavoin sopeutunut kuivuuteen ja paahteeseen. Kasvi kasvaa aurinkoisilla kallioilla, kedoilla ja mäenrinteillä. == Käyttö == Särmämaksaruohoa käytetään jonkin verran koristekasvina. == Kuvia == === Kasvustoja === Tiedosto:Sedum sexangulare 300907.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare a1.jpg Tiedosto:Sedum acre plant and flowers.png Tiedosto:SedumSexangulare.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare korseby.jpeg === Lähikuvia === Tiedosto:Sedum sexangulare sl5.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl6.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl7.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl8.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl9.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl10.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl11.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl12.jpg Tiedosto:Sedum sexangulare sl13.jpg == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Puutarha.net: Särmämaksaruoho Sedum sexangulare Luokka:Maksaruohot
Johan Fredrik Sacklén

Johan Fredrik Sacklén (19. syyskuuta 1763 Pori – 12. maaliskuuta 1851 Nyköping) oli porilaissyntyinen ruotsalainen lääkäri. Johan Fredrik Sacklénin isä oli pormestari, kauppaneuvos Lars Sacklén, äiti Eeva Elisabet Jaanson ja puoliso Maria Elisabeth Ihlström. Sacklén tuli ylioppilaaksi Turussa 1778, mutta siirtyi Upsalaan 1783, missä hänestä tuli lääketieteen tohtori 1788. Hän hoiti useita lääkärinvirkoja Ruotsissa, samoin kuin toimi sotalääkärinä Suomen sodassa. Asessorin arvon Sacklén sai 1793 ja lääkintöneuvoksen 1833. Hänen teoksensa Sveriges läkarehistoria (3 osaa, 1822–1824, täyd. 1835) ja Sveriges apothekare-historia (1833) ovat merkittäviä myös suomalaisen henkilöhistoriallisen tutkimuksen kannalta.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 852 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Ruotsalaiset lääkärit Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1763 syntyneet Luokka:Vuonna 1851 kuolleet
Kalliomaksaruoho

Kalliomaksaruoho (Sedum rupestre) on monivuotinen maksaruoholaji, jota esiintyy Euroopassa. Se kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Varren yläosan lehdet ovat liereitä, tasasoukkia ja otakärkisiä. Huiskilomainen kukinto on ennen kukkimista nuokkuva, sitten pystyksi muuttuva. Keltaiset teriöt sisältävät viidestä yhdeksään lehteä, tavallisesti seitsemän.Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. Kalliomaksaruohoa esiintyy alkuperäisenä Etelä- ja Keski-Euroopassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa.Plants of the World Online: Petrosedum rupestre (L.) P.V.Heath Viitattu 15.1.2024. Suomessa laji on viljelykarkulaisena luontoon levinnyt uustulokas. Sitä esiintyy melko yleisenä Ahvenanmaalla ja harvinaisena maan eteläosassa. Kalliomaksaruoho kasvaa kuivilla kallioilla. Sen uhanalaisuus Suomessa on silmälläpidettävä.Suomen Lajitietokeskus: Kalliomaksaruoho – Petrosedum rupestre Viitattu 15.1.2024. Kalliomaksaruohoa käytetään salaattikasvina. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Kalliomaksaruohon (Petrosedum rupestre) levinneisyys Suomessa. Luokka:Maksaruohot
Valkomaksaruoho

Valkomaksaruoho (Sedum album) on monivuotinen ruoho. Se on talvivihanta ja muodostaa löyhiä mättäitä ja laajoja kasvustoja. == Ulkonäkö ja koko == Valkomaksaruoho on monivuotinen maksaruoholaji. Se kasvaa 7–18 cm korkeaksi. Lehdet ovat liereitä, meheviä ja tavallisesti punavärisiä. Viuhkokukinto on melko tiheä ja sarjamainen. Teriö on valkoinen tai joskus vaaleanpunainen. Kukkii heinä-elokuussa. == Levinneisyys == Valkomaksaruohoa tavataan yleisesti Ahvenanmaalla, Etelä-Suomessa harvinaisena, pääasiassa rannikoilla. Muualla Suomessa se on harvinainen uustulokas. == Kasvupaikka ja elinympäristö == Valkomaksaruoho viihtyy emäksisellä, runsaskalkkisella alustalla. Valkomaksaruohoa käytetään melko paljon koristekasvina. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Valkomaksaruohon (Sedum album) levinneisyys Suomessa * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Valkomaksaruoho (Sedum album) * Luopioisten kasvisto: Valkomaksaruoho (Sedum album) Luokka:Maksaruohot
Jalmari Sahlbom

Matti Hjalmar (Jalmari) Sahlbom (21. syyskuuta 1878 Tampere – 1. heinäkuuta 1921 Berliini) oli suomalainen kauppaneuvos ja yritysjohtaja, joka työskenteli osuustoiminnan parissa. Jalmari Sahlbom, Aamulehti, 05.07.1921, nro 150, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Sahlbomin vanhemmat olivat Johannes Sahlbom ja Adolfina Lundahl. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sen jälkeen Tampereen puuvillatehtaan asiapoikana, mutta suoritti samalla kansakoulun jatkokoulun, käsityökoulun ja kirjanpitokurssin. Puuvillatehtaalta hän siirtyi konttoriapulaiseksi Tampereen Meijeri Oy:hyn, toimi sitten lyhyemmän ajan kahdessa muussa yrityksessä ja tuli 1901 kirjanpitäjäksi Tampereen Työväen Osuuskassayhdistykseen. SOK:n toinen toimihenkilö toimitusjohtaja W. A. Lavoniuksen ohella hänestä tuli 1904 ja seuraavana vuonna Yhteishyvä-lehden vastaava toimittaja. Lavoniuksen jätettyä tehtävänsä Sahlbom oli SOK:n toimitusjohtaja vuosina 1906–1921. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1919.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 871 Sahlbomilla oli useita osuustoimintaan liittyviä ja muita luottamus- ja johtotehtäviä Suomessa ja hänestä tuli Kansainvälisen Osuustoimintaliiton keskusvaliokunnan jäsen vuonna 1910. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * (maksullinen) Luokka:SOK:n johtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Vuonna 1878 syntyneet Luokka:Vuonna 1921 kuolleet
Espanjanmaksaruoho

Espanjanmaksaruoho eli harmaamaksaruoho (Sedum hispanicum) on tavallisesti yksivuotinen maksaruoholaji. Espanjanmaksaruohoa esiintyy alkuperäisenä Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa, mutta ei Espanjassa.Plants of the World Online: Sedum hispanicum L. Viitattu 26.12.2022. Kasvi muistuttaa valkomaksaruohoa. == Ulkonäkö ja koko == Espanjanmaksaruoho kasvaa 7–15 senttimetriä korkeaksi ja haaroo runsaasti tyveltä alkaen. Lehdet ovat melko litteitä ja sinivihreitä. Espanjanmaksaruoho kukkii kesä–heinäkuussa. Kukinnon viuhko on toispuolinen ja runsaskukkainen. Teriöt ovat valkoisia ja kuusilehtisiä. == Kasvupaikka, elinympäristö ja levinneisyys == Espanjanmaksaruohoa sietää paahtavaa auringonpaistetta ja kestää kuivuutta. Sitä käytetään koristekasvina ja tavataan viljelykarkulaisena Etelä-Suomessa. == Kuvia == Sedum hispanicum 2016-08-31 3814.jpg| Sedum hispanicum var. minus plant (01).jpg| Sedum hispanicum sl1.jpg| Sedum hispanicum plant (05).jpg| Sedum hispanicum, Crassulaceae.jpg| Sedum hispanicum inflorescence (10).jpg| == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Harmaamaksaruoho – Sedum hispanicum * Luokka:Maksaruohot
Lauri Saikkola

Lauri Saikkola (31. maaliskuuta 1906 Viipuri – 24. syyskuuta 1995Säveltäjäprofiili . Music Finland. Viitattu 23.6.2014.) oli suomalainen säveltäjä ja viulisti. ==Henkilöhistoria== Saikkolan vanhemmat olivat rakennusmestari Vilho Aleksanteri Saikkola ja Ida Piironen ja puoliso vuodesta 1933 Tyyne Rehn. Hän opiskeli viulunsoittoa Viipurin musiikkiopistossa 1919-1928 ja sävellystä Pekka Akimovin johdolla 1930-1934. Opintomatkat Tšekkoslovakiaan ja Itävaltaan Saikkola teki 1929 ja 1930. Hän toimi opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1928–1934 ja soitti Viipurin Musiikin Ystäväin orkesterissa alttoviulua 1923–1934. Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulisti hän oli vuodesta 1934.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 872 Saikkola sävelsi Suomen Television ensimmäisen tunnussävelen.Yle Elävä arkisto viitattu 5.9.2012 Hän toimi vuosina 1953–1973 Yleisradiossa vapaana musiikkitoimittajana.Leena Järnfors: Lauri Saikkolan satavuotismuistonäyttely, Kerava-lehti, joulukuu 2005, Kerava.fiviitattu 5.9.2012 ==Tuotanto== Saikkolan tuotantoon kuuluu 10 sinfoniaa, 12 sinfoniettaa ja kolme oopperaa, musiikkisatu Taivaaseen menijä, jonka libreton hän kirjoitti itse, Kansallisoopperassa ensiesityksensä saanut Ristin, joka pohjautuu Lauri Haarlan tekstiin. Teosta pidetään yhtenä Saikkolan parhaista. Kolmas on koominen ooppera Mestarin nuuskarasia (1970). Hänen muita sävellyksiään ovat muun muassa:<ref name="Suo/> * Sarja jousiorkesterille, 1931 * Sarja suurelle orkesterille, 1932 * Kaanon jousikvintetitlle, 1932 * Jousikvartetot g-molli 1932 ja Es-duuri, 1937 * Partita, sarja orkesterille, 1935 * Pastorale, sarja orkesterille, 1936 * Pianosonatiini C-duuri, 1937 * Trio huilulle, violalle ja kontrabassolle, 1938 * Sinfonia campale, 1939 * Sinfonia Tragica, 1946 * Karjala palaa, sinfoninen kuva, 1940 * Karjalaisia kuvia, sarja orkesterille, 1940 * Musiikki Uuno Kailaan runoon Rajalla, 1942 * Nocturne soolosellolle ja orkesterille, 1944 * Joukahaisen kosto mieskuorolle, soolotenorille ja orkesterille * Noin 50 yksinlaulua ja 10 mieskuorolaulua ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Saikkolan tuotanto Music Finland Luokka:Suomalaiset taidemusiikin säveltäjät Luokka:Suomalaiset alttoviulistit Luokka: Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka: Musiikkitoimittajat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Pikkutyräkki

Pikkutyräkki (Euphorbia exigua) on yksi- tai kaksivuotinen myrkyllinen tyräkkilaji. Sitä esiintyy Euroopassa. Se kasvaa viidestä 20:een senttimetriä korkeaksi. Hento varsi haaroo tyveltä alkaen. Varsilehdet ovat ruodittomia ja lehtilavat tasasoukkia. Latvakukinto on kerrannaissarja, joka koostuu kolmesta viiteen säteestä. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. == Aiheesta muualla == * * Luontoportti: Pikkutyräkki (Euphorbia exigua) * Pohjolan kasvien pauloissa: Euphorbia exigua - pikkutyräkki * ITIS: Euphorbia exigua Luokka:Tyräkit Luokka:Myrkylliset kasvit
Kolmisädetyräkki

Kolmisädetyräkki (Euphorbia peplus) on yksivuotinen myrkyllinen tyräkkilaji. Se kasvaa 10-20 cm korkeaksi. Melko hento varsi haaroo usein tyvestä. Varsilehdet ovat ruodillisia ja lehtilavat leveän vastapuikeita, ehyitä, tylppäkärkisiä ja tummanvihreitä. Latvakukinto on kolmisäteinen kerrannaissarja, joka usein haaroo moneen kertaan pienemmiksi osakukinnoiksi. Hedelmäkodassa on kolme kapean siipipalteista lohkoa. Tyräkkikasveja on käytetty hoitona esimerkiksi aktiinikeratoosiin, koska niiden mehu estää nopeasti jakautuvia soluja lisääntymästä.Kolmisädetyräkillä aktiinisen keratoosin kimppuun == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Kolmisädetyräkin (Euphorbia peplus) levinneisyys Suomessa. * Luontoportti: Kolmisädetyräkki (Euphorbia peplus) * Pohjolan kasvien pauloissa: Euphorbia peplus - kolmisädetyräkki * ITIS: Euphorbia peplus Luokka:Tyräkit
Matti Nummensalo

Matti Efraim Nummensalo (sukunimi vuoteen 1935 Nummelin; 12. huhtikuuta 1899 Isokyrö – 29. tammikuuta 1988) oli suomalainen runoilija. Nummensalo kirjoitti runoja ohella myös näytelmiä, teki sävellyksiä ja maalasi tauluja sekä harrasti myös viulun soittoa. Hän oli vuonna 1962 yksi Pohjanmaan Kirjailijat ry:n neljästätoista perustajajäsenestä. == Runoja == * Takaliston lauluja. Otava 1919 (nimellä Matti Nummelin) * Muistojen mailla : runoja. Pellervo, Helsinki 1952 * Kultahiekkaa : runoja. Kirjavirta, Seinäjoki 1964 * Säkeitä kotiseudulleni. Isonkyrön kotiseutuyhdistys, Isokyrö 1976 * Valittuja runoja ; sisältö kokoelmista Takaliston lauluja, Muistojen mailla, Kultahiekkaa, Runoja kokoelmien ulkopuolelta, Säkeitä kotiseudulleni ym. juhlarunoja. Isonkyrön kotiseutuyhdistys, Isokyrö 1978, 2. painos 1999 * Elämän ulapalla. Matti Nummensalon rahasto, Isokyrö 2004 == Muuta kirjallista tuotantoa == * Isonkyrön säästöpankki 60 vuotias. Isonkyrön säästöpankki, Vaasa 1955 * Eteläpohjalaisen meijeritoiminnan vaiheita : julkaissut E-P:n meijeriliitto 50-vuotisen toimintansa johdosta. Etelä-Pohjanmaan meijeriliitto, Vaasa 1956 * Kauhavan osuusmeijerin vaiheita 1906-1956 ; koonnut Matti Nummensalo. Kauhavan osuusmeijeri, Kauhava 1956 * Tiistenjoen osuusmeijerin 50-vuotisvaiheita. Tiistenjoen osuusmeijeri, Lapua 1956 * Hirvijärven osuusmeijerin 50-vuotisvaiheita. Hirvijärven osuusmeijeri, Jalasjärvi 1957 * Isonkyrön osuusmeijerin 60-vuotisvaiheita. Isonkyrön osuusmeijeri, Vaasa 1958 * Lähtelän osuusmeijerin 50-vuotisvaiheita. Lähtelän osuusmeijeri, Vaasa 1958 * Ylistaron osuusmeijerin 50-vuotisvaiheita. Ylistaron osuusmeijeri, Seinäjoki 1958 * Karstulan osuusmeijerin 50-vuotiskertomus. Karstulan osuusmeijeri, Jyväskylä 1959 == Lähteet == * Kirjailijatietokanta, Matti Nummensalo, Finlit (Archive.is) * Rauno Haapala : Matti Nummensalo, runoilija ja maalari === Viitteet === Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Kielikampelat

Kielikampelat (Cynoglossidae) on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä kaikista valtameristä. == Lajit ja anatomia == Varhaisimmat kielikampeloiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Kielikampeloiden heimoon kuuluu 3 sukua ja lähteestä riippuen 116-127 lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon, jotka ovat Cynoglossinae ja Symphurinae. Suurimmat kielikampelalajit voivat saavuttaa 48 cm pituuden, mutta yleensä ne jäävät alle 30 cm pitkiksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat litteitä ja pitkulaisia kaloja, vartalo kapenee pyrstönkärkeä kohden. Selkä- ja peräevät ovat sulautuneet pyrstöevän kanssa ja vatsaevät ovat yhtyneet peräevään. Rintaevät puuttuvat heimon lajeilta. Kielikampeloiden silmät ovat pienikokoiset ja sijaitsevat vasemmalla kyljellä. Suu on pieni ja epäsymmetrinen, Cynoglossinae-alaheimon kaloilla alahuulessa on koukkumainen uloke. Kylkiviiva puuttuu kummaltakin sivulta. Väritykseltään kielikampelalajit ovat ruskeita tai harmaita ja ruumiissa voi olla tummempia täpliä, laikkuja tai poikkiviiruja. Silmätön kylki on valkoinen tai kellertävä. == Levinneisyys ja elintavat == Kielikampelalajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Suurin osa lajeista on mereisiä ja elävät matalissa vesissä hiekka- tai mutapohjilla. 5 lajia elää makeissa vesissä Kaakkois-Aasiassa. Symphurinae-alaheimon lajit elävät syvemmissä vesissä 300-1 500 metrin syvyydessä. Eräs tämän alaheimon lajeista elää jopa veden alaisten kuumien lähteiden läheisyydessä, joissa vesi on hyvin kuumaa, hapanta ja rikkipitoista ja joissa kalat ovat hyvin harvinaisia. Kielikampelalajit ovat syötäviä, mutta eivät kaupallisesti erityisen merkittäviä. == Lähteet == *
Mustakoiranköynnös

Mustakoiranköynnös (Bryonia alba) on monivuotinen, myrkyllinen koiranköynnöslaji, jota viljellään koristekasvina. Sitä esiintyy Euroopassa. Kasvin kaikki osat ovat vahvasti myrkyllisiä, etenkin mukulamainen tyvi ja marjat. Mustakoiranköynnöksen varsi kasvaa kahdesta kolmeen metriä pitkäksi ja on karheakarvainen, köynneliäs, haarova. Kukintona on lehtihankainen röyhy. Vihertävät teriöt ovat kooltaan alle yhden senttimetrin. Hedelmät ovat mustia marjoja. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Mustakoiranköynnös (Bryonia alba) * Luontoportti: Mustakoiranköynnös (Bryonia alba) * Eliaksen yrittitarha (Internet Archive) * Puutarha.net: Mustakoiranköynnös (Bryonia alba) * ITIS: Bryonia alba * United States Department of Agriculture (USDA): Bryonia alba * Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Bryonia alba Luokka:Koiranköynnökset Luokka:Myrkylliset kasvit
Kirjokärsäpalko

Kirjokärsäpalko eli kirjonivelvirna (Securigera varia) on monivuotinen hernekasvilaji, jota esiintyy Euroopassa. Sen rento varsi kasvaa 40:stä sataan senttimetriä pitkäksi. Lehdissä on viidestä kymmeneen paria soikeita lehdyköitä. Kukinto on 5–20 kukasta koostuva pallomainen sarja. Teriöt ovat kirjavia, terälehdistä purje on tavallisesti vaaleanpunainen, venho ja siivet valkoisia ja venhon kärki tummanvioletti. Palko on kolmesta viiteen senttimetriä, nelisärmäinen ja katkeilee nivelkohdista. == Lähteet == * Hämet- Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. == Aiheesta muualla == * Luontoportti: Kirjonivelvirna (Securigera varia) * ITIS: Securigera varia * United States Department of Agriculture (USDA): Securigera varia * Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Securigera varia Luokka:Hernekasvit Luokka:Myrkylliset kasvit
Katri Suoranta

Katri Suoranta, oikea nimi Katri Maria Wähä-Muotia (12. maaliskuuta 1899 Hämeenkyrö − 18. heinäkuuta 1985 Karhula) oli suomalainen runoilija. Suoranta suomensi 1930-luvulla Anna Ahmatovan runoja Nuori Voima-lehteen. == Teoksia == * Kuvastin : runoja. Schildt, Helsinki 1926 * Kolme : runoantologia ; kirj. Elina Vaara (Pilven varjo), Katri Vala (Maan laiturilla), Katri Suoranta (Kevättuuli). WSOY 1930 * Proloogi Toivo Pekkasen näytelmään "Sisarukset". Kotkan näyttämön - Kymenlaakson maakuntateatteri, Kotka 1933 * Runo yhteistoiminnasta Y.O.L:n Kymenlaakson osuuskauppapiirin 25-vuotisjuhlaan. Kotka 1933 == Lähteet == * * Jarkko S. Tuusvuori : Nuori Voima 1908-1940 Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Keltanivelvirna

Keltanivelvirna (Coronilla scorpioides) on hernekasvilaji, jota esiintyy Euroopassa. Se on yksivuotinen pystyvartinen ruoho. Lehdissä on kolme sormea, ylälehdissä joskus vain yksi. Päätölehdykkä on huomattavasti sivulehdyköitä suurempi. Lehtihankainen sarjakukinto on harsu, 2–5-kukkainen, teriö on keltainen. Palko on käyrä ja katkeilee nivelkohdista. == Lähteet == * Hämet- Ahti, Leena et al. (toim.): Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos. Helsinki: Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo, 1998. == Aiheesta muualla == * Kasviatlas: Keltanivelvirna (Coronilla scorpioides) Luokka:Hernekasvit
Margit von Schoultz-Frankenhaeuser

Margit Florence Maria Frankenhaeuser (o.s. von Schoultz; 23. joulukuuta 1898 Kamenskoje, Venäjä – 21. heinäkuuta 1990 Turku)Kuolinilmoitus, Margit Frankenhaeuser, Hufvudstadsbladet, 1990, No 196, sivu 4, julkaistu 25.7.1990 oli suomalainen toimittaja, kirjastonhoitaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.Suomen Kirjailijat 1917–1944, Schoultz-Frankenhaeuser, Margit Florence Maria von, sivu 401, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981 Frankenhaeuser tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolan i Helsingfors koulusta 1917. Hänellä oli opintoja historiallis- kielitieteellisellä osastolla Helsingin yliopistossa. Pankkivirkailijana hän oli 1919–1927 ja kirjastonhoitajana Hangossa 1951–1965. Hangonlehden toimituksessa Frankenhaeuser oli vuosina 1951–1971. Vuonna 1971 hän muutti Turkuun, jonka jälkeen hän toimi monta vuotta Åbo Akademin käsikirjoitusosastolla. Hän kirjoitti myös teatteriarvosteluja Turusta Hangonlehdelle.Kuolleita, Margit Frankenhaeuser, Hangötidningen, 1990, No 113, sivu 15, julkaistu 24.7.1990 Frankenhaeuser oli usean vuoden ajan myös radiopakinoitsijana. Hän osallistui innokkaasti yhdistystoimintaan. Hän aloitti ruotsinkielisten partiolaisten tukitoiminnan Hangossa ja oli monta vuotta rannikkopatteriston sotilaskotiyhdistyksen puheenjohtajana. Frankenhaeuser oli myös kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen. Taide kirjallisuus ja musiikki kiinnostivat häntä. Hän ehti julkaista kaksi runokokoelmaa. Viimeiset vuotensa Margit Frankenhaeuser vietti Hemmet-kodissa Turussa. Frankenhaeuserin vanhemmat olivat insinööri Rune Georg Konstantin von Schoultz ja Ingrid Elisabet (o.s. Idestam). Frankenhaeuserin puoliso oli Constantin Frankenhaeuser vuosina 1927–1950. Margit Frankenhaeuser on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle. == Teoksia == * Allenast detta : dikter. Bro, Åbo 1943 * Lysande skugga. Schildt, Helsingfors 1945 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Margit von Schoultz-Frankenhaeuser === Viitteet === Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1898 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Sinisarviapila

Sinisarviapila (Trigonella caerulea) on sarviapiloiden sukuun kuuluva yksivuotinen kumariinintuoksuinen hernekasvi. Sitä esiintyy Euroopassa. Sen pysty varsi kasvaa 20–60 senttimetriä korkeiksi. Lehdissä on kolme soikean pitkää sormilehdykkää. Kukinto on pitkäperäinen mykerömäinen terttu. Teriöt ovat vaaleansinisiä. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Sinisarviapila (Trigonella caerulea) * Kasviatlas 2020: Sinisarviapilan (Trigonella caerulea) levinneisyys Suomessa * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Trigonella caerulea * United States Department of Agriculture (USDA): Trigonella caerulea * Flora of China: Trigonella caerulea Luokka:Sarviapilat
Mukulanätkelmä

Mukulanätkelmä (Lathyrus tuberosus) on monivuotinen myrkyllinen hernekasvi nätkelmien suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa. Sen rento ja kalju varsi kasvaa 30:stä 80:een senttimetriä pitkäksi. Lehdissä on yksi pari soikeita lehdyköitä ja kärhellinen kärki. Terttukukinnossa on kahdesta seitsemään ruusunpunaista kukkaa. Palot ovat ruskeita, 2–4 senttimetriä pitkiä. == Lähteet == * Hämet- Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * *Luontoportti: Mukulanätkelmä (Lathyrus tuberosus) *ITIS: Lathyrus tuberosus *United States Department of Agriculture (USDA): Lathyrus tuberosus *Flora of China: Lathyrus tuberosus Luokka:Nätkelmät
Peltonätkelmä

Peltonätkelmä (Lathyrus sativus) on yksivuotinen Suomessa myrkylliseksi luokiteltu hernekasvi nätkelmien suvussa. Sitä esiintyy Etelä- ja Itä- Euroopassa kuten myös Afrikassa ja Aasiassa. Suomessa peltonätkelmä esiintyy maan eteläosissa, mutta on hyvin harvinainen. == Ulkonäkö ja koko == Peltonätkelmän rento ja kalju varsi kasvaa 20:stä 80:een senttimetriä pitkäksi. Lehdissä on yksi pari kapeansuikeita lehdyköitä ja kärhellinen kärki. Terttukukinto koostuu tavallisesti yhdestä kukasta, jonka väri vaihtelee valkoisesta vaalean sinipurtavaan. Palot ovat ruskeita 2–4 senttimetriä pitkiä. == Levinneisyys == Peltonätkelmää on viljelty vuosituhansien ajan, eikä sen tarkkaa alkukotia tunneta. Se kasvaa ilmeisen luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopassa (Bulgariassa ja entisen Jugoslavian alueella). Se on levinnyt ihmisen mukana suureen osaan Eurooppaa, Pohjois- ja Itä-Afrikkaan, Australian koillisosaan ja Aasiassa etenkin Lähi-idän ja Intian alueille. == Käyttö ja myrkyllisyys == Peltonätkelmää kasvatetaan viherrehuksi ja siementensä takia. Se on typensitojakasvi, jota kasvatetaan vuoroviljelyssä riisin, kikherneen, linssin tai ohran kanssa. Lajia käytetään ainakin Aasiassa ja Itä-Afrikassa yleisenä ravinto- ja rehukasvina. Sen proteiinirikkaat siemenet sisältävät neurotoksiinia (oksalyylidiaminopropionihappo, ODAP), joka laajamittaisessa altistuksessa, erityisesti yhdistettynä aliravitsemukseen, aiheuttaa alaraajojen halvaantumista. Käyttöä pidetään turvallisena, jos ruokavaliosta alle 30% perustuu nätkelmänsiemeniin. ODAPin määrää voidaan vähentää liottamalla ja keittämällä, varsinkin jos liotus- ja keitinvettä vaihdetaan välillä, mutta käsittely huonontaa siementen ravintoarvoa. Peltonätkelmästä tehtyä jauhoa käytetään nykyisinkin joissakin perinteisissä ruuissa osissa Italiaa ja Espanjaa. Peltonätkelmän jalostettuja lajikkeita (var. azureus) kasvatetaan koristekasvina. Se muistuttaa ulkomuodoltaan hajuherneenä tunnettua tuoksunätkelmää, mutta on likimain tuoksuton. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * *Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Peltonätkelmä (Lathyrus sativus) *ITIS: Lathyrus sativus *United States Department of Agriculture (USDA): Lathyrus sativus *Flora of China: Lathyrus sativus *Canadian Biodiversity Information Facility (CBIF): Lathyrus sativus Luokka:Nätkelmät
Volganmesikkä

Volganmesikkä (Melilotus wolgicus) on mesiköiden sukuun kuuluva kaksivuotinen hernekasvi. Sitä esiintyy Kaakkois-Euroopassa. Lajin varsi kasvaa 40:stä 120:een senttimetriä korkeaksi. Se on ulkonäöltään valkomesikän kaltainen, mutta kukkaperät ovat yhdestä kolmeen millimetriä pidempiä ja kukan teriöt vähän pienempiä. Teriöt ovat valkoisia ja terälehdistä alin, venho on muita lyhyempi. Kurttupintainen palko on kypsänä kellanruskea. == Lähteet == * Hämet-Ahti, Leena, Suominen, Juha, Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti (toim.) 1998: Retkeilykasvio, 4. uudistettu painos, 656 s. Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvimuseo. Helsinki. == Aiheesta muualla == * * Suomen Lajitietokeskus: Volganmesikkä – Trigonella wolgica * ITIS: Melilotus wolgicus * United States Department of Agriculture (USDA): Melilotus wolgicus Luokka:Mesikät
Arthur Ekström

Arthur (Artur) Hugo Fredrik Ekström (30. tammikuuta 1899 Norrköping – 2. elokuuta 1991 Tukholma)Döda, Arthur Ekström, Hufvudstadsbladet, 1991, No 250, sivu 16, julkaistu 17.9.1991 oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja kulttuuritoimittaja joka käytti myös kirjailijanimeä Abu Hassan.Suomen Kirjailijat 1917–1944, Hassan, Abu, sivu 100, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981 Ekström työskenteli toimittajana, libristinä ja kirjakauppa-apulaisena. Vuosisadan alussa Ekströmin vanhemmat ja perhe muuttivat Helsinkiin. Ekström toimi kirjakauppa- apulaisena Helsingissä Akateemisen kirjakaupan ulkomaan osastolla 12 vuotta. Ekström eli ja vaikutti Helsingissä vuoteen 1939, jolloin hän muutti Tukholmaan. Tukholmassa Ekström oli töissä Lindståhlin kirjakaupassa, jossa hoiti erilaisia tehtäviä kirjojen oston puolella aina vuoteen 1971 asti. Ekström toimi kauan kolumnistina ja kulttuurikirjailijana Hufvudstadsbladet ja Svenska Pressen sanomalehdille ja Garm (lehti) pilalehdelle. Ekströmiä pidettiin liberaalina humanistina ja 1930-luvulla hän piti selvää etäisyyttä oikeistoaktivisteihin. Ekströmin vanhemmat olivat taiteilija ja valokuvaaja Axel Hugo Ekström ja Valfrida Ottilia Norling. Ekströmin puoliso oli vuodesta 1934 Sonja Dombrowsky, työtoveri Helsingin Akateemisesta kirjakaupasta. == Teoksia == * Svenskar, yankees och kannibaler. Två svenskars romantiska äventyr i U.S.A. J. Zetterlund, Stockholm 1925 * De isolerade själarnas klubb ; av Abu Hassan. Schildt, Helsingfors 1935 * Abu Hassan: Den lilla kanariefågeln och andra moraliska studier. Helsingfors 1939 (nimimerkillä Abu Hassan) * Den stängda dörren : roman. Federativ, Stockholm 1947 * Utflykståg ; med teckningar av Stig Wirde. Kooperativaj förbundets bokförlag, Stockholm 1951 == Lähteet == * * Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 1 : 1900-1940 A-Ö == Viitteet == Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Vaalserberg

Vaalserberg on kukkula Alankomaiden, Saksan ja Belgian rajalla. Lähistön kaupunkeja ovat Vaals Alankomaissa ja Aachen Saksassa kolmisen kilometriä kukkulasta itään. Kukkulalla on myös Alankomaiden eurooppalaisen alueen korkein kohta (eri lähteissä 321–322 metriä). Kukkulalla on kaksi näkötornia, Wilhelminatoren Alankomaiden puolella ja Tour Baudouin Belgian puolella. Rajapisteellä kohtasi vuosina 1815–1919 neljäskin alue, Belgian ja Preussin yhteisesti hallitsema Moresnet, minkä vuoksi pistettä kutsuttiin neljän valtion pisteeksi (). ==Kuvia== Nieuwe Wilhelminatoren te Vaals.jpg|Wilhelminatoren Dreiländereck Baudouinturm.JPG|Tour Baudouin Vaals- Drielandenpunt-Monument.jpg|Kolmen valtion rajamerkki. Vierlandenpunt1.jpg|Postikortti "neljän valtion rajapisteeltä" vuodelta 1905. HighestPointOfTheNetherlands.jpg|Alankomaiden Euroopan alueen korkein kohta. Taulussa korkeusluku 322,5 m. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Limburg (Alankomaat) Luokka:Aachen Luokka:Saksan vuoret Luokka:Kolmen valtion rajapisteet Luokka:Alankomaiden ja Belgian raja Luokka:Alankomaiden ja Saksan raja Luokka:Mäet ja kukkulat
Jäätyneet linnut putoavat oksiltaan

Jäätyneet linnut putoavat oksiltaan (Däižed lindud lanktoba oksilpei, Замёрзшие птицы падают с веток) on Raisa Lardot'n runokokoelma vuodelta 2001. Runot ovat kokoelmassa sekä suomeksi, vepsäksi että venäjäksi. Valokuvat ovat Mikko Savolaisen. Runojen käännökset vepsäksi ovat Maria Zaitsevan ja Miikul Pahomovin ja venäjäksi Leo Maltšukovin. Luokka:Suomalaiset runokokoelmat Luokka:Vuoden 2001 kirjat Luokka:Vepsäläiset
Kerttu Palenius

Kerttu Palenius (28. maaliskuuta 1918 – 13. elokuuta 2002) oli suomalainen yleisurheilija ja suunnistaja. == Yleisurheilijana == Palenius voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden kaikkiaan kolme kertaa vuosina 1946–1948. Vuoden 1945 SM-kisoissa hän sai pronssia kiekonheitossa. 800 metriä hän voitti myös Suurkisoissa vuonna 1947. Keskimatkoilla hän hävisi urallaan vain kerran. Palenius voitti SM-hopeaa 4 × 100 metrin juoksussa vuonna 1946. Hän myös juoksi 800 metrillä Suomen ennätyksen 2.26,2 vuonna 1946. Kiekonheitossa hän heitti Helsingin piirin ennätyksen 33,41 vuonna 1941 ja piti ennätystä hallussaan vuosia. Palenius kilpaili myös pituushypyssä. == Suunnistajana == Palenius vaihtoi juoksusta suunnistukseen 1940-luvun lopulla. Vuoden 1949 suunnistuksen SM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 1954 hän juoksi normaalimatkalla kultaa. Palenius voitti viestisuunnistuksen SM-hopeaa vuosina 1954 ja 1956. Vuonna 1949 hän sijoittui pohjoismaisessa nelimaaottelussa kolmanneksi. Jukolan Venlojen juoksussa vuonna 1951 hän oli toinen. == Muut lajit == Palenius oli monipuolinen urheilija harrastaen myös hiihtoa, voimistelua ja jalkapalloa. Seuratasolla hän edusti Tapanilan Erää. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Resch

Resch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Alexander Resch (s. 1979), saksalainen ohjaskelkkailija * Erwin Resch (s. 1957), itävaltalainen alppihiihtäjä * Glenn Allan ”Chico” Resch (s. 1948), kanadalais- yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti * Nicole Resch, Kansainvälisen ampumahiihtoliiton pääsihteeri 2008–2018 * Riitta Resch (s. 1954), suomalainen diplomaatti * Stephanie Resch (s. 1995), itävaltalainen alppihiihtäjä * Valfrid Aleksander Resch eli Valle Resko (1910–1988), suomalainen nyrkkeilijä, pesäpalloilija, nyrkkeilyvalmentaja ja -tuomari ja urheilujohtaja.
Saastamoinen

Saastamoinen voi tarkoittaa seuraavia: * Saastamoinen Oy, etupäässä Kuopiossa toiminut monialayritys. ==Sukunimi== *Aatu Saastamoinen (s. 2001), pesäpalloilija *Anni Saastamoinen (s. 1986), toimittaja ja kirjailija *Armas Saastamoinen (1886–1932), liikemies, kansanedustaja ja diplomaatti *Eino Saastamoinen (1887–1946), voimistelija ja olympiamitalisti *Erkki ”Seppä” Saastamoinen (1911–1989), kyläseppä ja kansanpelimanni *Herman Saastamoinen (1850–1920), suuryrittäjä ja kauppaneuvos, Saastamoinen Oy:n perustaja *Ilpo Saastamoinen (s. 1942), säveltäjä, kitaristi, kapellimestari ja basisti *Jarkko Saastamoinen (s. 1983), virolainen salibandyn pelaaja *Jarmo Saastamoinen (s. 1967), jalkapalloilija *Matti Saastamoinen (1923–2009), kaupunkineuvos, Iisalmen kaupunginjohtaja *Mira Saastamoinen (s. 1972), kilpakävelijä *Onni Saastamoinen (1895–1966), toimitusjohtaja ja vuorineuvos *Pauli Saastamoinen, äänilevyjen masteroija *Riitta Saastamoinen (1940–2023), poliitikko *Robert Saastamoinen (1870–1948), kauppias, yrittäjä, kauppaneuvos *Robin Saastamoinen (s. 1993), jalkapalloilija *Seppo Saastamoinen (s. 1960), liikemies *Thelma Saastamoinen (1922–2015), näyttelijä *Tyyne Saastamoinen (1924–1998), kirjailija *Yrjö Saastamoinen (1888–1966), diplomaatti ja toimitusjohtaja. ==Entinen nimi== *Aarne Tarkas, vuoteen 1947 Saastamoinen (1923–1976), elokuvaohjaaja *Sylva Rossi, o.s. Saastamoinen (1908–1992), näyttelijä. ==Fiktiivisiä Saastamoisia== *Saastamoinen, koirahahmo lasten animaatiosarjassa Kolme ässää * Jorma Saastamoinen, esiintyy kirjassa: Risto Räppääjä ja kauhea makkara. Luokka:Sukunimet
Seututie 922

Seututie 922 on Tornion kaupungin alueella kulkeva seututie. Se alkaa Luotomäestä, valtatien 29 (E8) Keminmaan ja Tornion välisen moottoritieosuuden Tornion päässä olevasta kiertoliittymästä ja päättyy Röyttään Tornion terästehtaan ja Tornion sataman raskaan liikenteen portille Selleenkadun kohdalla. Tie on valaistu melkein koko matkalta. Viimeinen kilometri Terästieltä eteenpäin on valaisematon. Tie on päällystetty koko matkalta. Nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h, mutta alku- ja loppupäässä 60 km/h. Tiellä on paljon terästehtaan ja sataman raskasta liikennettä. Tie siirrettiin keskiosaltaan uuteen maastoväylään 2010. Aiempi tielinjaus sai nimen Ruonajärventie. == Aiheesta muualla == 922 Luokka:Tornion liikenne
Esther Höckert

Esther Adèle Höckert, o. s. Alfthan (17. kesäkuuta 1868 Viipuri – 13. helmikuuta 1947) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Höckertin vanhemmat olivat kauppias Ferdinand Alfthan (1822–1889) ja Charlotta Adelaide Kuhlström. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Karl Höckertin (1858–1945) kanssa. == Teoksia == * En afton hos Geijers : stämningsbild från Uppsala på 1840-talet. Borgåbladets teaterbibliotek 11. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929 * Ett kvinnoöde : från förra hälften av 1800 talet i Wiborg. Wiborg 1929 * Lasse liten och kattfötterna. Borgåbladets teaterbibliotek 14. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929 * En picknick i det gröna på Floras dag : bellmansk situation med sång och dans i 1 akt. Borgåbladets teaterbibliotek 13. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929 * Örnungarna : tidsbild från det gamla Åbo. Borgåbladets teaterbibliotek 12. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1929 * Alfta, Alftan, Alfthan och v. Alfthan : kupletter. Viborg 1930 * Fröken Drillbergs inackorderingar : fars i en akt. Borgåbladets teaterbibliotek 34. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1932 * Befrielsens dag : dramatiserad heminteriör från frihetskrigets dagar i 2 akter. Borgåbladets teaterbibliotek 56. Tryckeri- och tidnings, Borgä 1935 * Människor och minnen från Wiborg vid sekelskiftet ; kirj. Esther Höckert ja Ingrid Borenius. Söderström, Helsingfors 1940 == Lähteet == * * Rafael Olinin GeneaNet-sukutietokanta Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1868 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Kokkos-Ierikka

Erkki Kokkonen eli Kokkos-Ierikka (18. syyskuuta 1906 Iisalmi – 7. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen savon murteella kirjoittanut runoilija ja pakinoitsija. Kokkosen vanhemmat olivat raatimies Eero Theodor Kokkonen ja Henriikka Kolehmainen. Kokkonen oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Anna Elviira Rönkän kanssa ja sitten vuodesta 1960 Saara Helena Brofeldtin kanssa. Kokkonen kävi 4 luokkaa Iisalmen yhteiskoulua. Hän työskenteli Posti- ja lennätinlaitoksen palveluksessa esimiehenä Iisalmessa 1924–1950 ja Helsingissä 1950–1969. == Teoksia == * Kylyvyj jäläkee : savolaishuumoria murrerunoina ; piirrokset Saara Kokkonen, Pertti Kokkonen ja Timo Tervonen. Junior-kustannus, Helsinki 1977 * Er huaroo, sano Alapaalummi : Kokkos-Ierikan savolaispakinoita ; piirrokset Pertti Kokkonen. Junior-kustannus, Helsinki 1979 == Lähteet == * * Iisalmelaisia kirjailijoita : Kokkos-Ierikka Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Pakinoitsijat Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Nokia 5110

Nokia 5110 on Nokian vuonna 1998 julkaisema matkapuhelinmalli.http://www.gsmarena.com/nokia_5110-7.php Se oli erittäin suosittu puhelinmalli 2000-luvun taitteessa.http://reviews.cnet.com/2300-6454_7-10004776-3.html Vuonna 1998 sitä myytiin 8,4 miljoonaa, vuonna 1999 lähes 19 miljoonaa ja vuonna 2000 noin 17 miljoonaa kappaletta. Puhelimessa on mustavalkoinen 84 × 48 pikselin nestekidenäyttö, jota ohjaa Philipsin PCD8544-piiri. Edullisuutensa, vähävirtaisuutensa ja yleisyytensä vuoksi tämä komponentti on saavuttanut suosiota elektroniikkaharrastajien parissa. Nokia 3310 käyttää samaa näyttötekniikkaa.https://lastminuteengineers.com/nokia-5110-lcd-arduino- tutorial/ Puhelinta myytiin myös mallina 5130, joka toimi vain 1800 MHz taajuudella Nokia 5110 -malliin oli mahdollista vaihtaa erilaisia värikuoria. Puhelimessa oli myös suosittu Snake-matopeli. == Katso myös == * Luettelo Nokian tuotteista == Lähteet == 5110 Luokka:Vuoden 1998 matkapuhelimet