EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Schulthessin kaari

Schulthessin kaari (aiemmin heijastunut Lowitzin kaari) on harvinainen halomuoto. Se näkyy yleensä sivuauringoista ylöspäin kaartuvina kaarina. Schulthessin kaarella on Lowitzin kaaren tapaan kolme osamuotoa, jotka ovat kovera, kupera ja terävä Schulthessin kaari. Kovera ja kupera ovat sivuauringon kautta kulkevia kaaria, jotka pisimmillään ulottuvat alasivuaurinkoon asti. Näin pitkinä niitä on havaittu vain lentokoneesta, koska yleensä aurinko on jääsumunäytelmien aikana niin matalalla, etteivät kaaret näy horisontin takia kovin pitkinä. Terävää komponenttia ei ole kertaakaan havaittu, mutta se on simulaatioiden mukaan selkeimmillään horisontin alapuolella niin, että sen havaitseminen onnistunee vain lentokoneesta. Halo on teoriassa värillinen, mutta käytännössä usein valkea. Schulthessin kaaren aikaansaa laatta-Lowitz-asentoinen jääkide, eli laattakide, joka pyörii kahden vastakkaisen prismapintasärmän välisen akselin suhteen. Valon kulku jääkiteessä on lähes sama kuin Lowitzin kaarella. Yksi ilmiön selittämisen ongelmista on se, ettei kuperaa ja koveraa komponenttia ole havaittu samaan aikaan, vaikka ne simulaatioissa näkyvät aina yhdessä. Ensimmäisen kerran halon valokuvasi Emil Schulthess vuonna 1957 Etelämantereella. Aiemmin Gösta Liljequist oli tehnyt ilmiöstä piirroshavainnon vuonna 1951 Etelämantereella. ==Katso myös== * Haloilmiö ==Lähteet== Luokka:Haloilmiöt
Vauhtiveikko

Vauhtiveikko (Desperate Moves, myös nimillä A Desperate Case, Rollerboy, Save the Last Dance for Me, Steigler and Steigler, Stiegler: A Desperate Case ja Stiegler: A Serious Case) on vuonna 1981 julkaistu Ovidio G. Assonitisin ohjaama ja tuottama italialais-yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Steve Tracy, Eddie Deezen ja Isabel Sanford. Sivuosia näyttelevät muun muassa Paul Benedict, Christopher Lee ja Dana Handler. Vauhtiveikon on käsikirjoittanut Alan Berger, Roberto Gandus ja Kathy Gori. Elokuva julkaistiin Italiassa vuonna 1981. Elokuvassa rullalautaileva ujo poika haaveilee jengijohtajan tyttöystävästä, jonka hän lopulta saakin. ==Näyttelijät== ==Arvioita== Video-oppaassa vuodelta 1994 Vauhtiveikko saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Luokka:Vuoden 1981 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1981 italialaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Italialaiset komediaelokuvat
Königsbergin Albertus-yliopisto

Königsbergin Albertus-yliopisto, , oli maineikas Itä-Preussin alueella toiminut saksalainen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1544, jolloin se oli Marburgin jälkeen toinen protestanttinen yliopisto. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1945 Itä-Preussi siirtyi Neuvostoliiton haltuun, ja saksalaisen yliopiston historia päättyi. Kaupungin nimeksi tuli Kaliningrad. thumb|left|Collegium Albertinum -rakennus 1850. Yliopiston perusti Preussin (Brandenburg-Ansbachin) ruhtinas Albrekt Brandenburgilainen (, ). Tarkoituksena oli harjoittaa tiedettä protestanttisessa hengessä ja kilpailla lähialueen katolisten oppilaitoksia, esimerkiksi Vilnan yliopistoa vastaan. Yliopiston kutsumanimi oli Albertina, ja sen virallisessakin nimessä oli perustajansa mukaan sana Albert.Otavan suuri ensyklopedia. Osa 10. Helsinki: Otava 1981. ISBN 951-1-06271-9 s. 8107 Yliopistossa toimi 1800-luvulla lukuisia maineikkaita tutkijoita. Varsinkin filosofia ja matematiikka olivat vahvoja aloja Albertinassa. Filosofeista erityisesti Johann Gottlieb Fichte, Immanuel Kant ja Johann Gottfried Herder ovat kuuluisia Albertinan kasvatteja. Matematiikassa muodostui suorastaan königsbergiläinen koulukunta, johon kuuluivat Carl Gustav Jacob Jacobi ja hänen oppilaansa Karl Wilhelm Borchardt, Eduard Heine, Otto Hesse ja Friedrich Julius Richelot. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Preussi Luokka:Baltian historia Luokka:Saksan yliopistot Luokka:Entiset yliopistot Luokka:Kaliningradin historia
Anders Johan Hipping

Anders Johan Hipping (18. joulukuuta 1788 Koskenkylä – 8. marraskuuta 1862 Uusikirkko) oli suomalainen pappi ja historiantutkija.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 758 Hippingin vanhemmat olivat Pernajan kappalainen David Hipping (1753–1819) ja Juliana Forsskåhl. Hän kävi 1800-1803 Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1804. Hipping oli viulistina keisarillisessa hoviorkesterissa Pietarissa 1807–1811. Palattuaan Suomeen hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1812. Hipping oli Pernajan kappalaisena toimineen isänsä apulaisena 1812 ja Pietarin lukion suomalaisten oppilaiden uskonnonopettajana 1813–1823. Hän toimi samalla myös valtakunnankansleri kreivi Nikolai Rumjantsevin kirjastonhoitajana 1820–1823. Hippingistä tuli Vihdin kirkkoherra 1823 ja hän sai rovastin arvon 1833. Hänestä tuli lääninrovasti 1842 ja viimeksi hän oli Viipurin läänin Uudenkirkon kirkkoherrana vuodesta 1847. Luettu 15.2.2015. ==Julkaisuja== * Beskrifning öfver Perno socken i Finland, St. Petterburg 1817, uusi painos Östra Nylands förlag, Lovisa 1978 (Teos digitaalisessa muodossa Doriassa) * Pontus de la Gardie, oder Nachforschungen über eine in der Gegend um St. Petersburg bekannte Volkssage, St. Petersburg 1819 * Bemerkungen über einen in den russischen Chroniken erwähnten Kriegszug der Russen nach Finnland, St. Petersburg 1820 * Neva och Nyenskans intill S:t Petersburgs anläggning : historisk skildring. Första delen, Frenckell, Helsingfors 1836 * Utkast till en undersökning om tyska landet i Finland, 1842 * Beskrifning öfver Vichtis socken, Frenckell, Helsingfors 1845 (Teos digitaalisessa muodossa Doriassa), ilmestynyt W. J. P. Hidénin suomentamana nimellä Vihdin pitäjä, Vihti-seuran julkaisuja 1. Helsinki 1965 * Om svenska språkdialecten i Nyland, 1846 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Hipping. Nordisk familjebok. Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1788 syntyneet Luokka:Vuonna 1862 kuolleet
Uudenkaupungin makeavesiallas

Uudenkaupungin makeanvedenallas on Uudenkaupungin edustalla sijaitseva makeavesiallas. Altaan erottaa Saaristomerestä pengertie, joka toimii alueen saariston rengastienä. Kyseessä on Suomen toiseksi suurin merenlahdesta padottu järvi, ja sen vettä johdetaan Uuteenkaupunkiin, Kustaviin, Taivassaloon ja Vehmaalle. Makeanvedenaltaan keskellä on saarijono, joka erottaa sen kahteen eri osa-alueeseen Velhoveteen ja Ruotsinveteen. Altaaseen laskevat Sirppujoki ja sen sivuojana toimiva Maurumaansalmenoja. Makeanvedenaltaan veden laatu on pitkälti kytköksissä Sirppujokeen, jonka valuma-alueeseen kuuluu lähes 90 % altaan pinta-alasta. Joen valuma-alueella on paljon sulfidimaata, joten altaaseen päätyvä vesi on hapanta. == Historia == Uudessakaupungissa aloitti 1960-luvulla toimintansa Kemiran lannoitetehdas, jota varten tarvittiin raakavesilähde. Tämän johdosta alueelle padottiin vuonna 1965 allas, joka eristi alueen sisävedeksi. Käytännössä tämä tapahtui yhdistämällä suuri joukko saaria penkerein. Työhön vaadittiin 130 000 kuutiota maa-ainesta, ja samassa yhteydessä penkereelle ja saarille rakennettiin maantie, joka nykyään tunnetaan myös Velhoveden rengastie -nimisenä matkailureittinä. == Vedenlaatu ja kasvisto == Allas muuttui makeavetiseksi kolmen vuoden kuluessa patoamisesta, ja samalla myös sen kasvisto muuttui huomattavasti. Makeanvedeniallas oli vuosikymmenien ajan ongelmallinen alue, sillä siellä tapahtui nopeita ja usein hyvin haitallisiakin muutoksia. Pahimmillaan allas happamoitui hyvin nopeasti Sirppujoen tuomien sulfaattien ansiosta, mikä johti kalakuolemiin. Makeanvedenaltaassa rehotti aiemmin rentovihvilä-niminen vesikasvi, mikä johti toistuviin ongelmiin. Uudenkaupungin makeanvedenaltaasta on kehittynyt kirkasvetinen ja niukkatuottoinen ekosysteemi. Sen aiempi murtovesille tyypillinen kasvisto katosi jo pian patoamisen jälkeen, ja 1980-luvulla alueelle ilmestyi useita makeanveden lajeja. Näiden joukossa on muun muassa upos- ja kelluslehtisiä kasveja. Happamuutta osoittava pH-arvo on ollut nykyään kymmenen vuoden (1995–2004) keskiarvona 6,1. Makeanvedenaltaan tilanne on vakiintunut, sillä Sirppujoen valuma-alueella ei tehdä enää ojituksia ja kuivatuksia entiseen tapaan. == Lähteet == Luokka:Uudenkaupungin järvet Luokka:Suomen tekojärvet Luokka:Vesihuolto Suomessa Luokka:Saaristomeri
Carl Immanuel Qvist

Carl Immanuel Qvist (23. syyskuuta 1827 Hamina – 30. tammikuuta 1897 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja sanomalehtimies. Qvistin vanhemmat olivat kirkkoherra Carl Johan Qvist ja Catharina Naht. Hän tuli filosofian kandidaatiksi 1850 ja lisensiaatiksi 1852 (väitöskirjan aihe De philosophia juris Hegeliana). Qvist perusti Johannes Alfthanin kanssa Wiborg-lehden ja toimi sen avustajana ja päätoimittajana 1855–1860. Tämän jälkeen hän avusti muitakin liberaaleja sanomalehtiä ja toimi 1861 sen hyväksi, että Tammikuun valiokuntaa koskevasta suunnitelmasta olisi syntynyt perustuslain edellyttämä valtiopäiväkutsu. Jouduttuaan liikemiehen toimissaan vararikkoon ja menetettyään samaan aikaan vaimonsa ja lapsensa koleran uhrina Qvist ryhtyi 40-vuotiaana opiskelemaan lääkäriksi. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1873. Hänen lääketieteen väitöskirjansa ja eräät muutkin julkaisunsa koskivat juuri koleraa. 1873 Qvististä tuli Helsingin kaupungin vt. ja 1878 vakinainen kaupunginlääkäri. Hän teki muun muassa aloitteen Marian sairaalan perustamisesta. 1877 Qvist sai vastuulleen rokotusainevarikon ja teki sitten useiden vuosien aikana mikroskooppisia ja bakteriologisia tutkimuksia keinotekoisesti tuotetusta rokotusaineesta, jotka eivät kuitenkaan johtaneet toivottuihin tuloksiin. Helsinkiin rakennettiin 1894 hänen aloitteestaan eläinvaksiinin valmistuslaitos. Qvistin ensimmäinen puoliso vuodesta 1864 oli Selma Fredrika Poppius (k. 1867) ja toinen vuodesta 1885 Sofia Elisabet Renqvist (k. 1920). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Viitattu 19.1.2013. * Forsius, Arno 1998. Carl Immanuel Qvist – sanomalehtimies, poliitikko, teollisuusmies ja kaupunginlääkäri. Suomen Lääkärilehti, no. 14, s. 1721. Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1827 syntyneet Luokka:Vuonna 1897 kuolleet
Gustave Adolphe Hirn

Gustave Adolphe Hirn (1815–1890) oli ranskalais-saksalainen fyysikko. Hän oli puuvillatehtaan insinööri Colmarissa Elsassissa. Hirn tutki lämmön energialuonnetta. Hänen merkittävin teoksensa on Théorie mécanique de la chaleur (2 osaa, 1861).Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 761 ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset insinöörit Luokka:Ranskalaiset insinöörit Luokka:Ranskan tiedeakatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1815 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Hirn

Hirn voi tarkoittaa seuraavia: ==Henkilöitä== *Akseli Hirn (1845–1906), suomalainen pappi, Suomen Lähetysseuran lähetysjohtaja *Carl Hirn (1886–1949), suomalainen säveltäjä *Eva Hirn (1877–1948), kirjailija ja pakinoitsija *Fritz Hirn (1834–1910), suomalainen kuurojen opettaja, kuurojen yhdistystoiminnan alullepanija ja viittomakielen kehittäjä *Gustave Adolphe Hirn (1815–1890), ranskalais-saksalainen fyysikko *Hans Hirn (1896–1970), suomalainen kirjastonjohtaja ja historioitsija, Yrjö ja Karin Hirnin poika *Joseph Hirn (1848–1917), itävaltalainen historioitsija *Julius Hirn (1868–1914), suomalainen toimittaja, viittomakielen kehittäjä ja kuurojen yhdistystoiminnan alullepanija *Karin Hirn (1869–1943), suomalainen kirjallisuuden ruotsintaja, Yrjö Hirnin puoliso *Karl Hirn (1872–1907), suomalainen levientutkija ja opettaja *Marta Hirn (1903–1995), Kansallismuseon kuvakokoelmien hoitaja ja tietokirjailija, Yrjö ja Karin Hirnin tytär *Mauritz Hirn (1851–1937), suomalainen tehtailija, venesuunnittelija ja purjehduksen ja ampumaurheilun harrastaja *Nisse Hirn (1911–1976), nimimerkki Filmimies, suomalainen elokuvakäsikirjoittaja *Sven Hirn (1925–2013), suomalainen kirjastonjohtaja ja tietokirjailija *Taavi Hirn (1874–1951), suomalainen kemisti, insinööri, kemian teknologian professori, rehtori *Yrjö Hirn (1870–1952), suomalainen professori, diplomaatti, kulttuuripersoona ja esseisti ==Suku== *Hirn, Sakalaista alkuperää, Ruotsista suomeen saapunut Suomalainen suku
Vartiolaiva Merikarhu

VL Merikarhu oli Suomenlahden merivartioston vartiolaiva. Merirajan valvonnan ja Suomenlahdella partioinnin lisäksi alusta käytettiin ympäristön valvonta- ja suojelutehtävissä. Aluksessa oli kiinteä öljyntorjuntajärjestelmä ja se pystyi toimimaan myös kemikaalionnettomuuksissa. VL Merikarhu pystyy kulkemaan 50 senttimetrin kiintojäässä 5 solmun nopeudella. ympäristo.fi - VL Merikarhu Rajavartiolaitos luopui Merikarhun käytöstä vuonna 2019 ja alusta yritettiin myydä. Keväällä 2020 Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto anoi Rajavartiolaitoksen esikunnalta, että alus luovutettaisiin vastikkeetta koulutus- ja harjoituskäyttöön. Valtioneuvosto päätti marraskuussa 2020 aluksen luovutuksesta oppilaitokselle. == Tehtävät == * Merirajan vartiointi sekä Suomenlahden aluemeren, yleisen järjestyksen ja turvallisuuden valvonta * Rajaliikenteen valvonta * Alueellisen koskemattomuuden valvonta ja turvaaminen, tarvittaessa voimakeinoin * Meritilannekuvan ylläpito ja täydennys * Meripelastusvalmius ja siihen osallistuminen * Valmius toimia onnettomuuspaikan pelastustöiden johtoaluksena/johtajana (OSC = On-Scene- Coordinator) * Vedenalainen etsintä, tutkinta ja paikantaminen sekä vedenalaiset nosto- ja korjaustyöt * Ympäristön valvonta yhdessä Suomen ympäristökeskuksen kanssa == Kalusto == * Merirajan valvontajärjestelmä * ELOP-valvontakamera(video- ja lämpökamera) * Integroitu navigointijärjestelmä ja DP-paikallaanpitojärjestelmä * AES-90 valvontalaite kohteiden seurantaan merialueella * Syvyyspommit sekä 12,7 mm konekivääri * Valmiusvene (RIB) partiointiin ja meripelastukseen, nopeus noin 50 solmua * Klein- Viistokaikuluotain ja ROV-laitteisto vedenalaisiin tehtäviin * Aluksella on 2–4 sukeltajaa, jotka operoivat 0–60 metrin syvyydessä * Pintailmajärjestelmä * Suurtehovesi/vaahtotykki * Siirrettävä palo- ja vauriontorjuntakalusto * Lääkintähytti, varustettu mm. hapenanto- ja lääkitysvälinein, sekä paarit helikopteriin vinssausta varten * Mobimar-kiinteä öljynkeräysjärjestelmä kapasiteetiltaan 60m³/h ja siirrettävää öljyntorjuntapuomia 400 metriä * Kyky toimia räjähdysvaarallisilla tai myrkyllisiä kaasuja sisältävällä alueella sisätilojen hermeettisyyden, kaasusuojapukujen ja -antureiden avulla * Kannettavat happi- ja säteilymittarit * Näytteenotovarustus (ympäristövahingoissa) == Katso myös == * Suomen rajavartiolaitos * VL Telkkä (1999, poistunut 2014) * VL Tavi (2002, poistunut 2014) * VL Tiira (2004, poistunut 2014) * VL Tursas (1986) * VL Uisko (1987) * VL Turva (2014) == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Suomenlahden merivartiosto Luokka:Öljyntorjunta-alukset Luokka:Vartiolaivat
Paluu Taikavuorelta

Paluu Taikavuorelta () on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut John Houghin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuhenkinen perhe-elokuva. Paluu Taikavuorelta on The Walt Disney Companyn vuoden 1975 elokuvan Pako taikavuorelle jatko-osa. Toinen jatko-osa, Beyond Witch Mountain, julkaistiin vuonna 1982 televisioelokuvana. Elokuvan pääpahiksia Letha Wedgeä ja tohtori Victor Gannonia näyttelevät Bette Davis ja Christopher Lee. Kim Richards uusii roolinsa Tiana ja Ike Eisenmann Tonyna. Paluu Taikavuorelta sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 10. maaliskuuta vuonna 1978. Elokuva on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. == Näyttelijät == == Tuotanto == Paluu Taikavuorelta -elokuvan käsikirjoituksen laati Malcolm Marmorstein Alexander Keyn hahmojen pohjalta. Elokuva on kuvattu Technicolor- menetelmällä Kalifornian Los Angelesissa ja Pasadenassa. Elokuva jäi Jack Soon viimeiseksi elokuvaksi. Bette Davis suostui elokuvaan, koska Paluu Taikavuorelta oli sellainen elokuva, jonka Daviksen lapsenlapsetkin pystyivät katsomaan. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Luokka:Vuoden 1978 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat Luokka:Disneyn elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset perhe-elokuvat
Arvid Renner

Arvid Renner (10. joulukuuta 1704 Rauma – 27. toukokuuta 1762 Vehkalahti) oli tuomari ja virkamies, joka toimi Suomen ylikamreerina. Rennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Claudius Renner ja Anna Riprander. Rennerin ensimmäinen puoliso vuodesta 1743 oli Elisabet Welin (k. 1745) ja toinen vuodesta 1746 Anna Maria Niilontytär, joka oli kauppias Henrik Dannenbergin leski (k. 1778). Renner toimi ensin lääninkonttorissa Turussa ja sitten Turun kaupungin rahastonhoitajana. 1737 Renner nimitettiin Ala-Satakunnan kruununvoudiksi ja Pikkuvihan aikana vastoin tahtoaan aluksi Turun lääninkamreeriksi ja sitten koko Suomen ylikamreeriksi. Rauhanteon jälkeen Qvist siirtyi 1743 Venäjän haltuun jääneen Kyminkartanon eli Kymin ja Lappeen tuomiokunnan tuomariksi. Sitä ennen hän laati Pietarissa hallinto-ohjelman Viipurin lääniä varten, joka vahvistettiin 1744 ja osaltaan vaikutti Vanhan Suomen säilymiseen länsimaisena oikeus- ja kulttuurialueena. Myös tuomiokuntatyönsä puitteissa Renner puolusti maakunnalle rauhansopimuksessa taattuja oikeuksia. 1750- ja 1760-lukujen taitteessa hän laati laamanni M. Martinsin kanssa ehdotuksen eräänlaiseksi maakunnan edustuslaitokseksi, jota ei kuitenkaan hyväksytty Pietarissa. 1700-luvun puolivälissä Renner osti omistukseensa Summan kartanon Haminassa. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset virkamiehet Luokka: Suomalaiset tuomarit Luokka: Vuonna 1704 syntyneet Luokka: Vuonna 1762 kuolleet
Karl Hirn

Karl Engelbrecht Hirn (1872–1907) oli suomalainen levientutkija ja opettaja. Hän väitteli tohtoriksi 1901 ja oli vuodesta 1899 Jyväskylän lyseon kollega (opettaja). Hän oli suolattoman veden levien parhaita asiantuntijoita.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 761 ==Julkaisuja== *Monographie und Iconographie der Oedogoniaceen, 1900 *Studien über die Oedogoniaceen I, 1906 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset biologit Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Taavi Hirn

Taavi (David) Hirn (16. toukokuuta 1874 Kärkölä – 12. elokuuta 1951 Kärkölä) oli suomalainen kemisti, insinööri ja professori. Hänen isänsä oli Karl David Axel Hirn. Hän oli Polyteknillisen opiston opettaja 1898–1908, Teknillisen korkeakoulun kemiallisen teknologian professori 1908–1941 ja rehtori 1916–1919.Otavan Iso tietosanakirja, osa 3, p. 761. Otava 1968. Hänen puolisonsa oli kirjailija Eva Hirn (o.s. Bergroth) vuodesta 1902. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kemistit Luokka:Teknillisen korkeakoulun professorit Luokka:Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit Luokka:Vuonna 1874 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet Luokka:Suomalaiset professorit
Nutcracker Fantasy

Nutcracker Fantasy () on Takeo Nakamuran ohjaama japanilainen stop motion -animaatioelokuva vuodelta 1979. Nutcracker Fantasy perustuu löyhästi Pjotr Tšaikovskin Pähkinänsärkijä-balettiin (1892) ja E. T. A. Hoffmannin novelliin The Nutcracker and the Mouse King (1816). Elokuva on julkaistu sekä englanninkielisenä että japaninkielisenä. Nutcracker Fantasy sai ensi-iltansa kotimaassaan Japanissa 3. maaliskuuta vuonna 1979. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin 6. heinäkuuta vuonna 1979. Elokuva esitettiin myös Chicagon elokuvajuhlilla lokakuussa 1979. Nutcracker Fantasy oli ehdokkaana ilmestymisensä aikoihin neljään elokuvapalkintoon, joista se voitti yhden. ==Ääninäyttelijät== Rooli Englanniksi Japaniksi Kertoja Michele Lee Clara Melissa Gilbert Kaoru Sugita Gerda-täti Lurene Tuttle Shizue Natsukawa Drosselmeyer-setä / Katulaulaja / Kelloseppä Christopher Lee Kō Nishimura Kuningatar Morphia Jo Anne Worley Atsuko Ichinomiya Chamberlain Ken Sansom Hisao Dazai Kuningas Goodwin Dick Van Patten Kiiton Masuda Franz / Fritz Roddy McDowall Tarō Shigaki Ajan kuningatar Eva Gabor ==Palkinnot ja palkintoehdokkuudet== Vuosi Palkinto Kategoria Kenelle Voitto / Ehdokkuus 1979 Chicagon elokuvajuhlat: Kultainen Hugo Paras elokuva Takeo Nakamura Ehdokkuus 1980 Saturn-palkinto Paras fantasiaelokuva Young Artist -palkinto Paras perhe- elokuva tai -erikoislähetys Paras perhe-elokuva (animaatio) Voitto ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Vuoden 1979 japanilaiset elokuvat Luokka:Animaatioelokuvat Luokka:Jouluelokuvat Luokka:Sanrio
Hirvas (koski)

Hirvas (ven. Гирвас, Girvas) on koski Karjalan tasavallassa Suununjoessa, noin 90 km Petroskoista luoteeseen. Koski on noin 0,5 km pitkä, ja sen putouskorkeus on 12,1 m.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 766 Paikalla on sijainnut vanha lyydiläiskylä, jossa on nykyään noin tuhat asukasta. Hirvaksen vanha tulivuori paljastui vuonna 1931 patoa rakennettaessa pohjoispuoliseen Päläjärveen kanavaan. Vuonna 2015 alueelle on perustettu nähtävyydeksi tulivuoripuisto "Girvas Park". ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan kosket Luokka:Suunujoen vesistö
Henrik Melander

Henrik Melander (20. elokuuta 1854 Kuopio – 18. marraskuuta 1905 Turku) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. Melanderin vanhemmat olivat yliopettaja Henrik Leopold Melander ja Elise Leontine Enwald. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1881 ja toimi sitten opettajana Helsingin suomalaisessa alkeisopistossa. 1888 hän tuli Turun suomalaisen klassillisen lyseon latinan lehtoriksi ja 1890 lyseon rehtoriksi. Hän toimi ahkerasti reaaliosaston perustamiseksi kouluunsa, samoin kuin Turun suomalaisen tyttökoulun ja jatko-opiston perustamiseksi. Hän myös sai Turun Kasvatusopillisen yhdistyksen heräämään uudestaan henkiin. Melander toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Vuonna 1897 hän toimi yleisen anomusvaliokunnan puheenjohtajana. Melanderin puoliso vuodesta 1892 oli Johanna Vilhelmina Vigelius (1876-1953). Hänen veljiään olivat fyysikko Gustaf Melander ja historioitsija Kurt Melander. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka: Suomen koulujen rehtorit Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Vuonna 1854 syntyneet Luokka:Vuonna 1905 kuolleet
Guggenheim (suku)

Guggenheim on yhdysvaltalainen, sveitsinjuutalaistaustainen suku. Guggenheimit olivat merkittäviä kaivos- ja valimoteollisuuden omistajia 1800-luvulla ja aikanaan yksi maailman rikkaimmista suvuista. Guggenheimit myivät yhtiönsä pois 1900-luvulla ja ryhtyivät hyväntekijöiksi ja lahjoittajiksi sekä taidemesenaateiksi. ==Historia== Guggenheimin suku on kotoisin pienestä sveitsiläisestä Lengnaun kylästä, jossa he asuivat ainakin vuodesta 1696 lähtien. Vaikka Lengnaun juutalaisten elämää rajoitettiinkin monin tavoin, Guggenheimit onnistuivat vaurastumaan. Lopulta Simon Meyer Guggenheim (1792–1869) muutti Lengnausta Yhdysvaltoihin tavoittelemaan vapaampaa elämää vaimonsa ja 12 lapsensa kanssa.Landes, s. 282–284 Yhdysvalloissa Guggenheimit myivät kankaita, vaatteita, mausteita ja kaikenlaista pikkutavaraa, joita he tilasivat Euroopasta. Simonin poika Meyer Guggenheim (1828–1905) ansaitsi omaisuuden rautatieosakkeilla ja alkoi sijoittaa kaivostoimintaan Länsi- Yhdysvalloissa. Hän perusti oman sulaton Coloradoon ja lopetti suvun kirjailu- ja tekstiililiiketoiminnan, keskittyen täysin kaivos- ja sulattotoimintaan. Guggenheimit laajensivat sulattotoimintaansa Meksikoon ja ostivat ja avasivat siellä kaivoksia. Meyerin pojan Daniel Guggenheimin suhdetoiminnan ansiosta Guggenheimit saivat Meksikon johdolta erivapauksia, eikä heidän tarvinnut maksaa tullia Yhdysvalloista tuotaville tarvikkeilleen.Landes, s. 284–288 Seuraavaksi Guggenheimit alkoivat rahoittaa Alaskan kuparinlouhintaa J. P. Morganin lainan avulla. Perustettiin Alaska Syndicate, josta Guggenheimeilla oli vähän yli kolmasosa pääomasta sekä hallinnollinen ja tekninen osaaminen, minkä vastineeksi he saivat suurimman osan yhtiön tuotoista. Ensimmäisen maailmansodan myötä kuparin kysyntä nousi ja Guggenheimit rikastuivat entisestään. Rahansa he sijoittivat uusiin kaivoksiin ja metsiin Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Afrikassa.Landes, s. 288–292 1900-luvun alussa Guggenheimit yritettiin ostaa pois metallinsulatusalalta, mutta myytyäänkin sulatuslaitoksensa veljekset säilyttivät vallan uuden sulatusmonopoliyhtiön ASARCOn hallituksessa.Landes, s. 292 1900-luvun aikana Guggenheimit lopulta jättivät liikeyrityksensä ulkopuolisten hoidettavaksi ja siirtyivät säätiöiden, museoiden ja stipendirahastojen perustamiseen sekä hyväntekeväisyyteen. Guggenheimien säätiöistä tunnetuimpia on Solomon R. Guggenheimin säätiö, joka on perustanut Guggenheimin nykytaiteen museoita eri puolille maailmaa. Harry Frank Guggenheim (1890–1971) rahoitti avaruusmatkatutkimusta. Peggy Guggenheim oli merkittävä taidemesenaatti.Landes, s. 293–296 Guggenheim Partners on Guggenheimin suvun omistama sijoitusyhtiö, joka perustettiin alun perin hoitamaan suvun yksityisiä varoja. ==Suvun merkittäviä jäseniä== * Simon Meyer Guggenheim (1792–1869) ** Meyer Guggenheim (1828–1905) *** Daniel Guggenheim (1856–1930) **** Harry Frank Guggenheim (1890–1971) *** Solomon R. Guggenheim (1881–1949) *** Simon Guggenheim (1867–1941) *** Benjamin Guggenheim (1865–1912) **** Peggy Guggenheim (1898–1979) ==Lähteet== * ===Viitteet=== *
Okinawa (1944)

Okinawa oli keisarillisen Japanin laivaston Ukuru-luokan saattaja (), joka suojasi pääosan palvelusurastaan saattueita. Se osallistui toisessa maailmansodassa kahden Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen upottamiseen. == Valmistus == Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Nihon Kōkanilta Tsurumista, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1944 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 16. elokuuta. == Palvelus == Alus lähti 5. lokakuuta 1944 Kuresta suojaten Asamamarua, jollaa oli 5 000 maavoimien ja laivaston sotilasta. Alukset saapuivat 6. lokakuuta Mojiin, mistä ne jatkoivat edelleen 8. lokakuuta Shanghaihin. Marraskuussa 1944 alus osallistui Leyten saaren joukkojen täydentämiseen operaatio TA:ssa saattamalla kuljetusaluksia. Joulukuussa se saattoi lentotukialus Kaiyōa. Alus hyökkäsi 14. huhtikuuta 1945 syvyyspommein yhdessä saattajien CD-8 ja CD-32 kanssa Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen USS Snookin kimppuun. Ei ole tiedossa, upposiko sukellusvene juuri tässä hyökkäyksessä. Alus ja saattaja Aguni joutuivat 27. toukokuuta ilmahyökkäykseen Koreansalmessa, jolloin Aguni vaurioitui pahoin tutka- ohjatusta lentopommista. Sukellusvene USS Bonefish upotti 19. kesäkuuta 1945 rahtialus Konzanmarun, jolloin Okinawa sekä saattajat CD-63 ja CD-207 upottivat sukellusveneen miehistöineen syvyyspommein. Lentotukialus USS Independencen lentokoneet upottivat Okinawan Maizurun lähellä 30. heinäkuuta 1945. Se poistettiin alusluettelosta 15. syyskuuta 1945. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Ukuru-luokan saattajat
Trudoljubivaja ptšela

Trudoljubivaja ptšela (, ”Työteliäs mehiläinen”) oli kirjailija Aleksandr Sumarokovin Pietarissa vuonna 1759 julkaisema Venäjän ensimmäinen yksityinen kirjallisuuslehti. Sumarokov julkaisi lehdessä omia runojaan ja ensimmäiset satiiriset proosateoksensa ja jatkoi kamppailuaan Mihail Lomonosovia vastaan. Lehdessä julkaistiin myös kirjallisuutta, historiaa ja filosofiaa käsitteleviä esseitä. Siinä ilmestyi käännöksiä mm. Voltairen ja Jonathan Swiftin teoksista., EPUB Muita tekijöitä olivat muun muassa Grigori Kozitski, Aleksandr Ablesimov ja Aleksei Rževski. Sensuurin aiheuttamista poistoista ja viivästymisistä kärsineen lehden ilmestyminen lakkasi jo samana vuonna ilmeisesti keisarillisen hovin tyytymättömyyden takia. ==Lähteet== Luokka:Venäläiset kirjallisuuslehdet
Henrik Leopold Melander

Henrik Leopold Melander (15. marraskuuta 1819 Helsinki – 24. tammikuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen opettaja. Melanderin vanhemmat olivat tullintarkastaja Henrik Melander ja Sofia Dorothea Dittmar. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1844 ja tuli seuraavana vuonna Kuopion yläalkeiskoulun kollegaksi sekä sitten 1851 konrehtoriksi ja 1855 rehtoriksi. 1862-1863 hän oli stipendiaattina ulkomailla, valmistautuen perustettavan ruotsalaisen normaalikoulun historian yliopettajaksi, mihin virkaan hänet nimitettiin 1864. Melander laati ahkerasti historian oppikirjoja, joita käännettiin myös suomeksi ja käytettiin noin 30 vuotta Suomen kansa- ja oppikouluissa, joitakin myös Ruotsissa. Hän oli Kasvatusopillisen yhdistyksen perustajia ja kuului sen aikakauskirjan toimittajiin 1865-1870. Melander puolusti kansanvalistusta ja kansanopistojen asiaa sekä toimi vuoden 1879 koulukomiteassa suomenkielisten koulujen perustamisen puolesta. Melanderin puoliso vuodesta 1853 oli Elise Leontine Ewald (k. 1918). Gustaf Melander, Henrik Melander ja Kurt Melander olivat heidän lapsiaan. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka: Suomen koulujen rehtorit Luokka: Suomalaiset tietokirjailijat Luokka: Suomalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1819 syntyneet Luokka:Vuonna 1890 kuolleet
Meatcleaver Massacre

Meatcleaver Massacre on vuonna 1977 julkaistu Evan Leen ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Larry Justin, J. Arthur Craig, James Habif, Robert Clark, Doug Senior, Bob Mead, Alisa Beaton ja Pat Nagel. ==Juoni== Kaveriporukka tappaa "vahingossa" koulussa demoneista luennoivan professorin perheineen. Pojat painiskelevat omantunnon tuskien kanssa, kun professori makaa aivokuolleena sairaalassa. Pikku hiljaa professorin luennoilla kertomat demoniset voimat alkavat vainoamaan poikia. ==Näyttelijät== ==Julkaisu== Meatcleaver Massacre sai kotimaan ensi-iltansa Yhdysvalloissa maaliskuussa vuonna 1977. Elokuva sai San Francisco -ensi-illan 21. syyskuuta vuonna 1977. Suomessa elokuvaa on esitetty Helsingin Night Visions Film Festivalilla 5. huhtikuuta vuonna 2008 ja Iin IIK!!-kauhuelokuvafestivaaleilla 22. lokakuuta vuonna 2009. Elokuvaa on levitetty myös nimillä Evil Force, Revenge of the Dead ja The Hollywood Meatcleaver Massacre. Elokuvan kannessa suurella fontilla mainostettu Christopher Lee esiintyy vain prologissa ja epilogissa, joilla ei ole itse elokuvan kanssa mitään tekemistä ja ne onkin ilmeisesti kuvattu erillään muusta materiaalista. Lee itse luuli jaksoja filmattaessa olevansa palkattu jonkin Hämärän rajamailla -tyylisen televisiosarjan juontajaksi ja suuttui aikoinaan kyseisestä huijauksesta sen verran, että nosti asiasta oikeusjutun. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Vuoden 1977 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset kauhuelokuvat
Fjodor Emin

Fjodor Aleksandrovitš Emin (, ennen kastetta Muhammed-Ali Emin; 1735 – 27. toukokuuta 1770 Pietari) oli yksi Venäjän ensimmäisistä romaanikirjailijoista. == Suku ja koulutus == Fjodor Eminin omiin kertomuksiin perustuvat tiedot hänen vaiheistaan ennen Venäjälle päätymistä ovat ristiriitaisia. Vuonna 1761 esitetyn asiakirjojen todistaman version mukaan hänen isoisänsä oli Itävallan armeijan puolalainen upseeri, joka 1700-luvun alussa siirtyi Turkin palvelukseen ja kääntyi muslimiksi. Bosnian beyn luona kasvanut isä sai käskynhaltijan paikan Naupaktosissa ja meni naimisiin kristityn orjan kanssa. 1750-luvun alussa Emin opiskeli Venetsiassa ja asui jonkin aikaa Lesbosin saarella, jonne hänen isänsä oli karkotettu. Sieltä he siirtyivät Algeriaan, jossa isä nimitettiin armeijan ylipäälliköksi ja poika yleni upseeriksi. Isän kuoltua Emin päätyi erinäisten vaiheiden jälkeen Portugaliin ja sieltä Lontooseen, jossa hänet kastettiin Venäjän lähetystön kirkossa. Toisten tietojen mukaan hän olisi syntynyt Puolassa, Unkarissa tai Kiovassa. Vuonna 1761 Emin saapui Pietariin, jossa hän työskenteli ulkoasian kollegiossa kääntäjänä, opetti italiaa ja meni naimisiin. == Kirjallinen ura == Emin oli kielellisesti hyvin lahjakas. Hän osasi vähintään kahdeksaa eri kieltä ja julkaisi jo vuonna 1763 ensimmäiset portugalista ja espanjasta venäjäksi kääntämänsä romaanit. Samana vuonna hän siirtyi Katariina II:n kabinetin kääntäjäksi ja julkaisi ensimmäisen oman romaaninsa Nepostojannaja Fortuna, ili Pohoždenije Miramonda (”Ailahteleva onnetar tai Miramondin seikkailut”), joka pohjautuu omaelämänkerrallisiin aiheisiin. Muita teoksia olivat Prikljutšenija Femistokla (”Temistokleen seikkailut”, 1763) sekä Venäjän ensimmäinen kirjeromaani Pisma Ernesta i Dorarvy (”Ernestin ja Dorarvan kirjeet”, 1766), jonka taustalla on Jean-Jacques Rousseaun Julie, tai uusi Héloïse (1761). Eminin seikkailu- ja rakkausjuoniin perustuvat pikareskiromaanit sisältävät myös pohdintoja ajankohtaisista yhteiskunnallisista aiheista. Teostensa välityksellä hän kävi polemiikkia romaanikirjallisuuteen kielteisesti suhtautuneen Aleksandr Sumarokovin kanssa. Vuoden 1766 jälkeen Emin keskittyi historian tutkimukseen. Keskeneräiseksi jäänyt Rossijskaja istorija žizni vseh drevnih ot samogo natšala Rossii gosudarei (1767–1769) on sekundäärilähteisiin perustuva kaunokirjallinen esitys Venäjän historiasta. Vuonna 1769 Emin julkaisi satiirista aikakauslehteä Adskaja potšta (”Helvetinposti”), joka yhdessä Nikolai Novikovin Trutenin (ven. Трутень, "Kuhnuri") kanssa esitti polemiikkia Katariina II:n lähipiireineen julkaisemaa Vsjakaja vsjatšina (ven. Всякая Всячина, "Kaikenlaisia asioita") -lehteä vastaan. Kirjailijan viimeiseksi teokseksi jäi uskonnollinen traktaatti Put k spaseniju (”Tie pelastukseen”), josta otettiin yli 50 painosta vuosina 1780–1917. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Fjodor Emin Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1735 syntyneet Luokka:Vuonna 1770 kuolleet
Peuramaa

Peuramaa (ruots. Hjortlandet) on kylä Kirkkonummella. Se sijaitsee 30 kilometriä Helsingistä länteen. Peuramaalla sijaitsee monitoimikeskus, johon kuuluvat laskettelukeskus Peuramaa Ski, golfkeskus Peuramaa Golf sekä hevostilat Peuramaa Horse. ==Peuramaa Ski== Peuramaa Ski on yksi Uudenmaan suosituimmista laskettelukohteista. Peuramaa Skin tärkein kohderyhmä on lapsiperheet. Siellä sijaitsee muun muassa Suomen pisin mattohissi. Rinteitä on neljä: leveä päärinne, jyrkkä kisarinne, leppoisa aurinkorinne sekä taitajille viettävä keskirinne. Peuramaa Skillä on vuokraamo, josta voi vuokrata talviurheiluvälineitä. Vuokraamossa on myös kamapörssi, huolto, testikeskus ja skishop. Peuramaa Skissä on myös hiihtokoulu, joka on suunnattu lapsille. Se sisältää lasten alkeis- ja jatkokurssit sekä suksilla että lumilaudalla. Se tarjoaa myös yksityistunteja. Peuramaa Skin rinneravintola sijaitsee laskettelurinteiden alapuolella. Rinneravintolassa on myös erillinen kabinettitila, jota voi varata erilaisiin tilaisuuksiin. ==Peuramaa Golf== Peuramaa Golf Hjortlandet (PGH) sijaitsee laskettelukeskuksen läheisyydessä. Se sisältää kolme eri kenttää: 18-reikäiset kentät Porkkala ja Vanha Peura sekä par 3 -kenttä Pikku Peura. Peuramaa Golfiin kuuluu myös harjoittelualueet, kurssit ja opetukset, talviharjoittelut, taukokioski sekä Ravintola Peura. ==Peuramaa Horse== Peuramaa Horse on hevostila, joka sijaitsee laskettelukeskuksen ja golfin välissä. Peuramaa Horse sisältää monia erilaisia palveluja, muun muassa hevosten koulutusta, ratsastustunteja ja hevosen kuntoutusta. Peuramaa Horsen alueella voi järjestää erityyppisiä tilaisuuksia, siellä on muun muassa kabinetti- ja kokoustila. Vuonna 2008 Peuramaa Horse -tiloilla kuvattiin Tallitähdet-televisiosarjaa, joka esitettiin syksyllä 2008 Yle TV2 -kanavalla. == Muuta == Peuramaan alueella sijaitsee Ilmetton-niminen pieni järvi.Ilmetton. Järviwiki. Viitattu 27.4.2021. ==Lähteet== *Peuramaa Skin kotisivut *Peuramaa Golfin kotisivut *Peuramaa Horsen kotisivut === Viitteet === Luokka:Kirkkonummen kylät Luokka:Kirkkonummen urheilu Luokka:Suomen urheilupaikat
Arwulf Arwulf

Arwulf Arwulf, oik Theodore Grenier (s. 1957 Palo Alto), on yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja musiikkikriitikko. Palo Altossa Kaliforniassa syntynyt Grenier muutti Michiganin osavaltiossa sijaitsevaan Ann Arborin kaupunkiin vuonna 1968. Hän on juontanut Face the Music -nimistä radio-ohjelmaa Michiganin yliopiston WCBN-kanavalla vuodesta 1980 lähtien. Lisäksi hän juontaa WEMU-kanavan sunnuntaiohjelmaa The Sunday Best ja kirjoittaa musiikkiarvosteluja Allmusic-sivustolle. Arwulf-taiteilijanimen Grenier otti käyttöön vuonna 1971. Ennen pitkää hän vaihtoi nimen muotoon Arwulf Arwulf kyllästyttyään siihen, että ihmiset kysyivät jatkuvasti hänen etu- ja sukunimeään. Nimi kirjoitetaan usein kokonaan pienillä kirjaimilla. Hänen veljensä on elokuva- ja televisionäyttelijä Zach Grenier. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Musiikkitoimittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset radiotoimittajat Luokka:Yhdysvaltalaiset kriitikot
The Keeper (vuoden 1976 elokuva)

The Keeper on T. Y. Draken ohjaama ja käsikirjoittama kanadalainen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee ja Tell Schreiber. Elokuvan käsikirjoitti ohjaaja Drake David Curnickin ja Donald Wilsonin tarinan pohjalta. Elokuvan tuotti Pattie Robertson ja Donald Wilson. Elokuva kuvattiin 24 päivässä lokakuussa vuonna 1975 Kanadan Vancouverissa. Elokuva sai ensi- iltansa vuonna 1976. The Keeper on julkaistu DVD:lle vuonna 2006. ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * Luokka:Vuoden 1976 kanadalaiset elokuvat Luokka:Kauhuelokuvat
Salaperäinen Casbah

Salaperäinen Casbah () on Rudolph Matén ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1956. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Pier Angeli ja James Hayter. Muissa rooleissa ovat muun muassa Richard Molinas, Anthony Newley ja Christopher Lee. Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan loppuvaiheisiin heinäkuussa 1945. Salaperäinen Casbah perustuu tohtori Bernard Victor Dryerin (1918–1995) romaaniin Port Afrique, joka julkaistiin vuonna 1948. Romaanin pohjalta elokuvan käsikirjoituksen laati Frank Partos ja John Cresswell. David E. Rose ja John R. Sloan tuottivat elokuvan Coronado Productionsille. Salaperäinen Casbah kuvattiin Technicolor-menetelmällä Algerin Kasbahissa, Algeriassa ja Marokon Tangerissa. Elokuva on André Marannen ensimmäinen elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Isossa-Britanniassa 18. kesäkuuta vuonna 1956. Elokuva pääsi teatterilevitykseen myös Portugalissa 21. elokuuta, Yhdysvalloissa 7. syyskuuta, Ruotsissa 17. syyskuuta, Länsi-Saksassa 28. syyskuuta ja Itävallassa marraskuussa. Suomessa elokuva julkaistiin seuraavana vuonna 15. maaliskuuta vuonna 1957. Columbia Pictures toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. ==Näyttelijät== ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Luokka:Vuoden 1956 brittiläiset elokuvat Luokka:Brittiläiset romanttiset draamaelokuvat
Kolmiulotteinen sarjakuva

Kolmiulotteinen sarjakuva eli Kolmiulotteisen vaikutelman synnyttävää sarjakuva voidaan tehdä kahdella tekniikalla: joko värillisten lasien avulla tai niin sanotun vapaan tuijotuksen (engl. free view) menetelmällä. Ensiksi mainitussa on silmälaseissa sininen ja punainen linssi eri silmille, ruudut piirretään hiukan erilaisina kyseisillä väreillä. Vapaan tuijotuksen menetelmässä kuvat piirretään samoilla väreillä, mutta niistä tehdään kaksi hiukan erilaista ruutua vierekkäin ja katsotaan harittaen. Kolmiulotteista sarjakuvaa on tehty verraten vähän ja lähinnä kokeiluina. Amerikkalainen Spirit-sarjakuva julkaistiin 1980-luvulla värillisten lasien menetelmällä yhden tarinan verran. Suomessa ilmestyi vuonna 1955 ensimmäinen värillisten lasien avulla katsottava kolmiulotteinen sarjakuva Jännä-Jussi-lehdessä. Seitsensivuisessa sarjakuvassa seikkaili Munchhausen muun muassa lentäen tykinkuulalla. Sarjakuvan oli piirtänyt Rolf Kauka. Lehden mukana olivat puna- siniset lasit. Lisäksi lehdessä oli sivun mittainen opastus kolmiulotteisuudesta ja lasien käytöstä. Ensimmäinen free view -menetelmällä tehty kolmiulotteinen sarja ilmestyi Elämäntapainsinöörien ihmeellinen maailma -albumissa vuonna 2004 aiheena liito-orava. Luokka:Sarjakuva
Bahawalpur

Bahawalpur (pandžabiksi ja ) on kaupunki Pakistanissa Punjabin provinssissa. Vuonna 2017 kaupungissa oli 682 116\. Se oli aikoinaan Bahawalpurin ruhtinaskunnan pääkaupunki. Kaupungissa on monia loistokkaita palatseja niiltä ajoilta. ==Maantiede== Bahawalpur sijaitsee Pakistanin Punjabin provinssissa hieman Sutlejjoelta etelään. Sutlejjoen laakson alluviaalitasanko on hedemällistä ja tioheään asuttua maatalousseutua. Länteen Bawalapurista sijaitsee Sindh ja itään aavikkoinen Pat tai Bar-niminen aavikkoinen alue Sutlejjoen laakson yläpuolella. Pohjoisessa ja lännessä sijaitsee Hakran syvänne. ==Historia== Nykyisen Bahawalpurin alueella oli aikanaan useita historiallisia kaupunkeja. Uch on vanha indoskyyttiläinen kaupunki hieman Bahawalpurin länsipuolella. Itse Bahawalpur oli entisen Bahawalpurin ruhtinaskunnan pääkaupunki. Ruhtinaskunnan hallitseva Daudopta-suku oli peräisin Sindhin alueelta. Suvun toinen hallitsija Muhammad Bahawal Khan perusti nykyisen Bahawalpurin kaupungin vuonna 1748. Sikhien uhkaamat Bahawalpurin hallitsijat pyysivät apua briteiltä, jotka tekivät ruhtinaskunnasta suojelemansa alueen vuonna 1838. Ruhtinaskunnan kaudelta kaupungissa on esimerkiksi kaksi sen hallitsijoiden palatsia. Bahawalpuriin rakennettiin myös ensimmäinen Sutlej'n ylittänyt rautatiesilta. Bahawalpurin kaupunkikunta perustettiin vuonna 1874. Bahawalpur oli brittien alainen ruhtinaskunta aina vuoteen 1947 saakka, jolloin sen hallitsija liittyi Intian jaon yhteydessä Pakistaniin. Se on ollut osa Punjabin provinssia vuodesta 1969. ==Talous== Bahawalpuria ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan vehnää, kikhernettä, puuvillaa, sokeriruokoa ja taateleja. Paikallisia teollisuuden tuotteita ovat puuvillaan liittyen puuvillansiemenjauho ja puuvillakankaat. Muita tuotteita ovat esimerkiksi silkki, matot ja saippua. ==Väestö== Bahawalpurin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 682 116. Vuonna 1998 asukasluku oli 408 395\. Alueen asukkaat ovat pääasiassa jateja ja balucheja. ==Koulutus== Kaupungissa on toiminut Islamian yliopisto vuodesta 1925. Vuonna 2011 päätettiin perustaa lisäksi naisten yliopisto kohottamalla Sadiq Girls Degree Collegen statusta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Pakistanin kaupungit Luokka:Punjab (Pakistan)
Jerker Lysell

Jerker Lysell (s. 27. huhtikuuta 1989 Bollnäs) on ruotsalainen suunnistaja ja sprintin maailmanmestari sekä EM-mitalisti. Ensimmäisen maailmancupvoittonsa Lysell otti Göteborgin pudotussprintissä vuonna 2011. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia sprinttimatkalla. Saman vuoden kesäkuussa hän voitti Sankt Gallenissa järjestetyn maailmancupin sprintin. Maailmancupissa 2013 hän voitti keskimatkan takaa-ajokilpailun Napierissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jerker Lysellin kotisivut Luokka:Ruotsalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Buffalo-Depew’n rautatieasema

Buffalo-Depew’n rautatieasema on Depewissa New Yorkin osavaltiossa sijaitseva Amtrakin rautatieasema, jolla pysähtyvät Lake Shore Limitedin, Empire Servicen ja Maple Leafin vuorot. == Lähteet == Luokka:New Yorkin osavaltion rautatieliikennepaikat
Police Dog

Police Dog on vuonna 1955 julkaistu Derek Twistin ohjaama ja käsikirjoittama brittiläinen rikoselokuva, jonka pääosissa ovat Charles Victor, Nora Gordon, Cecil Brock, John Le Mesurier, James Gilbert ja Christopher Lee. Elokuvan tuotti Harold Huth ja Douglas Fairbanks Jr.. Elokuva kuvattiin Hertfordshiren Borehamwoodissa sijaitsevilla National Studioseilla. Elokuva sai kotimaan ensi-iltansa toukokuussa vuonna 1955. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1955 brittiläiset elokuvat Luokka:Brittiläiset rikosdraamaelokuvat Luokka:Brittiläiset mustavalkoelokuvat
Sega Bass Fishing

Sega Bass Fishing on kolikkopelinä sekä Sega Dreamcastille, Windowsille ja kaikille seitsemännen sukupolven konsoleille julkaistu kalastuspeli. Se kehitettiin ensin vuonna 1997 Sega Model 3 -ohjelmistolle. Pelin Dreamcast- versio on täysin pelattavissa tavallisella Dreamcast-ohjaimella, mutta se on yhteensopiva myös Sega Fishing Controller -ohjaimen kanssa. Peli sai kritiikkiä kriitikoilta sen kapeasta luonnosta. Siitä huolimatta se näytti Dreamcastin mahtavat graafiset toiminnot kalojen liikkuessa sulavasti luoden joustavan kalastuskokemuksen. Peli myi hyvin, ja se tuli osaksi Sega All Stars -kokoelmaa. Peli julkaistiin Wiille alkuvuodesta 2008. Peli julkaistiin myös Dreamcast Collection -kokoelmapelissä alkuvuodesta 2011 sekä PlayStation Networkissa ja Xbox Live Arcadessa lokakuussa 2011. ==Katso myös== * Sega Marine Fishing ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 1997 videopelit Luokka:Sega Dreamcast -pelit Luokka:Wii-pelit Luokka:Windows-pelit Luokka:PlayStation Network -pelit Luokka:Xbox Live Arcade -pelit
Okinawa (täsmennyssivu)

Okinawa tarkoittaa seuraavia: *Okinawa, Japanin saari *Okinawa, kaupunki Okinawan saarella *Okinawan prefektuuri, eräistä Japanille kuuluvista saarista muodostunut prefektuuri *Okinawan kieli, Okinawan saarella puhuttava kieli *Okinawanluhtakana, Japanissa Okinawan saarella elävä lintu *Okinawan taistelu, taistelu toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä Okinawan saarella *Okinawa (1944), keisarillisen Japanin laivaston Ukuru-luokan saattaja (kaibōkan)
Paavo Turakainen

Paavo Kalevi Turakainen (s. 8. helmikuuta 1942) on Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden laitoksen emeritusprofessori. Turakaisen erityisasiantuntemus liittyy teoreettisen tietojenkäsittelytieteen alaan kuuluvaan automaattien ja formaalien kielten teoriaan. Uransa aikana hän tutki varsinkin algoritmiseen ratkeavuuteen ja ratkeamattomuuteen liittyviä kysymyksiä. Turakaisen vanhemmat ovat Paavo Jalmari Nummela ja Ida Maria Turakainen. Hän tuli ylioppilaaksi Parikkalan yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965 ja lisensiaatiksi 1967. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1968. s. 716 Turakaisen väitöskirjan aihe oli On Probabilistic Automata and Their Generalizations () ja sen ohjaajana toimi Arto Salomaa. Turun yliopistossa Turakainen toimi assistenttina 1965–1969 ja matematiikan dosenttina vuodesta 1969. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelyopin vt. apulaisprofessori hän oli 1969–1970 ja apulaisprofessori 1970 sekä sovelletun matematiikan professori 1970–1971. Samaan aikaan Turakainen toimi myös Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelyopin professorina. Turakainen oli Oulun yliopiston matematiikan professori vuodesta 1971Facta 2001, osa 17, palsta 134 ja jäi eläkkeelle 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä, minkä jälkeen hän alkoi harrastaa runojen kirjoittamista. Turakainen on ottanut vaikutteita etenkin Eino Leinolta ja kirjoittaa runonsa kalevalamittaan. Syyskesällä 2006 hän voitti Iltalehden rakkausaiheisen runokilpailun, johon lähetettiin yli 4 000 runoa. Turakainen on käyttänyt nimimerkkejä Elämän kirjosieppo, Elämänkirjo-Sieppo ja Elämänkirjosieppo. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Paavo Turakaisen kirjoittamia runoja Kalevalaisen Runokielen Seuran verkkosivuilla Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Oulun yliopiston professorit Luokka:Jyväskylän yliopiston professorit Luokka:Suomalaiset tietojenkäsittelytieteilijät Luokka:Suomalaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset professorit
Micah Hyde

Micah Anthony Hyde (s. 10. marraskuuta 1974 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, jolla on myös Jamaikan kansalaisuus. Hän pelasi Jamaikan maajoukkueessa 17 ottelua vuosina 2001–2004. Englannin mestaruussarjassa Hyde pelasi viiden kauden ajan Watfordin riveissä sekä kolme kautta Burnleyn joukkueessa. Valioliigan otteluita hänelle kertyi Watfordissa kauden 1999–2000 aikana yhteensä 34. Hyde teki niissä kolme maalia. Kesällä 1995 Micah Hyde pelasi lainasopimuksella kymmenen ottelun ajan Euran Pallossa.Euran Pallon 50-vuotishistoriikki (s. 35). Viitattu 19.1.2013. ==Lähteet== *Transfermarkt ===Viitteet=== Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Jamaikalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sega Marine Fishing

Sega Marine Fishing on kalastuspeli, jossa pelaaja yrittää saada kiinni erilaisia meren huippukaloja. Pelattavuus painottuu niin että pelaajan pitää houkutella kala käymään kiinni syöttiin ja sen jälkeen kamppailla täydellisesti kalan kanssa sekä rullata se veneeseen. Kun pelaaja nappaa kaloja, hän tienaa avustekortteja. Korteista saatavia tuotteita ovat pelaajan akvaariota varten kerättävät kalat ja esineet, kalastusvälineet, muut veneet sekä lukuisat hassuttelutarvikkeet kuten eriväriset shortsit. Peli sisältää myös kahdenlaista verkkopelimoodia: "Tournament fishingin" sekä "Fish Mailin". Tournament Fishingissä pelaajien täytyy kilpailla siitä kumpi saa isomman kalan kalastettua tietyssä ajassa. Fish mail koostuu lyhyiden viestien kirjoittelusta. Pelaajat voivat vastaanottaa satunnaisia viestejä nappaamalla kaloja. Sega Marine Fishingiä pystyy pelaamaan myös Dreamcastin kalastusohjaimella. Pelaaja voi tässä pelissä myös muokata omaa hahmoaan saamillaan hatuilla, paidoilla ja muilla vaatetuksilla. ==Katso myös== * Sega Bass Fishing ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2000 videopelit Luokka:Sega Dreamcast -pelit Luokka:Windows-pelit