EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Joann Sfar

Joann Sfar (s. 28. elokuuta 1971 Nizza, Ranska) on ranskalainen sarjakuvataiteilija ja elokuvantekijä. Sfar on yksi tärkeimpiä ranskalaisen kielialueen sarjakuvan uuden aallon tekijöitä. Suuren osan hänen sarjakuvistaan on julkaissut ranskalainen kustantamon L'Association, jota hän oli perustamassa 1990 yhdessä Jean-Christophe Menun ja kuuden muun taiteilijan kanssa. Toistasataa sarjakuva-albumia tehnyt taiteilija on tehnyt yhteistyötä lähes kaikkien muiden uuden aallon tärkeimpien tekijöiden kanssa, esimerkiksi David B:n ja Lewis Trondheimin. Sfarin yhdessä Trondheimin kanssa tekemänsä sarja Donjon on hänen tunnetuimpia teoksiaan. Monet Sfarin sarjakuvista perustuvat tekijän juutalaisiin sukujuuriin. Suomeksikin julkaistu Rabbin katti sijoittuu 1930-luvun Algeriaan ja Pariisiin. Teos sisältää tarkkaa historiallista ja teologista tietoa. Vaikutteita Sfar on ottanut laajasti André Franquinista Hugo Prattiin ja Barry Windsor-Smithiin. Sfar ohjasi esikoiselokuvaansa Gainsbourg (Vie héroïque) laulaja Serge Gainsbourgin elämästäKino Kaiku -postituslista 16. helmikuuta 2012. Elokuva oli Ranskassa levityksessä 500 kopiona, mikä on harvinaista, mutta kertoo Sfarin asemasta.Harri Römpötti, Piirtäjä loikkasi elokuvaan, Helsingin Sanomat, 16.9.2010 sivu C 1 Sfar pitää ohjaajista, jotka myös piirtävät, kuten hän, esimerkiksi Akira Kurosawasta ja Federico Fellinistä, sillä piirtämiseen verrattuna kamera on julma. Tosin kriitikko Harri Römpötin mukaan Sfar katsoo Gainsbourgia ystävällisesti. == Suomennetut teokset == * * Pikku vampyyri menee kouluun (2004) Arktinen Banaani * * Iso vampyyri (2005) Jysäys 2/2005 lehdessä * Sokrates (2005) Jysäys! 3/2005 lehdessä (Yhdessä Christophe Blainin kanssa) * * == Filmografia == *Gainsbourg – tarina legendasta (Gainsbourg (Vie héroïque)), 2010 *The Rabbi's Cat (tulossa, 2010) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Lambiekin Comiclopedian sivu. * Heikki Jokinen: Hellyttävän hieno vampyyritarina. Helsingin sanomat 18.8.2004. * Vesa Vitikainen: Rabbin Katti kovissa kansissa. Kvaak.fi 19.12.2006. * Harri Römpötti: Puhuva kissa kiistelee uskonnosta. Helsingin sanomat 25.11.2006. * S. Santikko: Joann Sfarin matkassa. Kvaak.fi 22.11.2007. * S. Santikko: Elegantteja pikku tuhmuuksia. Kvaak.fi 5.10.2009. * Aki Jörgensen: Pascin . Keskisuomalainen 27.10.2009. * Harri Römpötti: Taiteilija korvaa seksin työllä. Helsingin sanomat 14.12.2009. Luokka:Ranskalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kochin käyrä

Kochin käyrä eli Kochin lumihiutale on yksi ensimmäisistä määritellyistä fraktaalikäyristä. Käyrä on nimetty keksijänsä, ruotsalaisen matemaatikon Helge von Kochin mukaan, joka kuvasi sen vuonna 1904. Kochin käyrä saadaan äärettömän approksimaatioiden jonon raja-arvona. Ensimmäinen approksimaatio on tasasivuinen kolmio, jonka jokainen sivu on suora jana (___). Janan keskimmäinen kolmannes korvataan sitten kahdella palasella, joista kumpikin on janan kolmanneksen mittainen ja jotka muodostavat tasasivuisen kolmion kaksi sivua (_/\\_). Kussakin vaiheessa kunkin uuden janan (joita vaiheessa 2 on 4) keskimmäinen kolmannes korvataan tasasivuista kolmiota muistuttavalla "piikillä". Lopputuloksena on lumihiutaletta muistuttava muoto. Jokaisessa vaiheessa käyrän pituus kasvaa kolmasosan entisestään eli 4/3-kertaiseksi, ja käyrän lopullinen pituus on ääretön. (Jos alkuperäisen kolmion sivujen yhteenlaskettu pituus on 3 * x ja sivut korvataan tällä tavoin pidemmillä murtoviivoilla n kertaa, on saadun murtoviivan pituus 3 * x * (4/3)n, ja tämä lause kasvaa rajatta n:n kasvaessa.) Kuitenkin kuvion rajoittama pinta-ala pysyy pienempänä kuin alkuperäisen kolmion ympäri piirretyn ympyrän ala. Äärettömän pitkä viiva ympäröi äärellistä aluetta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Fraktaalit
Romanian leu

Romanian leu (, monikko lei, ISO 4217: RON) on Romanian rahayksikkö. Se jakaantuu sataan baniin (ban, mon. bani). Nykyinen leu otettiin käyttöön 1.7.2005, jolloin se korvasi 10 000 vanhaa leuta (ROL). Leu tarkoittaa leijonaa. Romaniassa on käytössä 1, 5, 10, 50, 100, 200 ja 500 leun setelit. Romanian leut laskee liikkeeseen Romanian kansallinen pankki Banca Naţională a României. Leu otettiin käyttöön ensi kertaa vuonna 1867. Kaksimetallinen leu koostui 5 grammasta hopeaa ja 0,3226 grammasta kultaa. Vuoden 1878 jälkeen Venäjän ruplan suosio kuitenkin syrjäytti oman valuutan. Vuonna 1889 Romania liittyi Latinalaiseen rahaliittoon ja otti käyttöön kultakannan. Toisen maailmansodan jälkeen leu uudistettiin 1947 ja 1952. Ensimmäisessä vaiheessa 20 000 vanhaa leuta korvattiin yhdellä uudella. Vuosina 1970–1989 sen kurssi oli kiinteä ja lailla määrätty. Romanian 1990-luvun alun talousuudistusten myötä inflaatio ylitti ajoittain 300 % vuodessa, ja syyskuussa 2003 yhdellä eurolla sai 40 000 leuta. Tammikuusta 2005 (jolloin Turkin liirasta pudotettiin kuusi nollaa) heinäkuun 2005 rahauudistukseen saakka leu oli maailman vähäarvoisin valuutta. Tuolloin oli myös käytössä miljoonan leun seteli. Nykyiset Romanian setelit ovat muovisia (polymeeriä). Romania liittymistä euroalueeseen on toistaiseksi lykätty määrittelemättömään ajankohtaan tulevaisuudessa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Romanian kolikot ja setelit, Romanian kansallisen pankin sivut Luokka:Euroopan rahayksiköt Leu
Itävallan Grand Prix 1999

Itävallan Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. heinäkuuta 1999 A1-Ringillä Itävallassa. Jalkaansa murtanutta Michael Schumacheria korvasi Mika Salo. Kilpailun voitti hänen tallikaverinsa Eddie Irvine, jolle uran voitto oli uran toinen. Kilpailun ensimmäisellä kierroksella David Coulthard törmäsi Mika Häkkiseen työntäen tämän ulos radalta. Mika putosi viimeiselle sijalle, mutta onnistui kilpailun kuluessa nousemaan kolmanneksi. == Tulokset == 1999 Austrian Grand Prix Sija Nro Kuljettaja Talli Kierrokset Aika/keskeytys Lähtöruutu Pisteet 1 4 Eddie Irvine Ferrari 71 1'28:12.438 3 10 2 2 David Coulthard McLaren-Mercedes 71 0.313 2 6 3 1 Mika Häkkinen McLaren-Mercedes 71 22.282 1 4 4 8 Heinz-Harald Frentzen Jordan-Mugen-Honda 71 52.803 11 3 5 10 Alexander Wurz Benetton-Playlife 71 +1:06.358 10 2 6 12 Pedro Diniz Sauber-Petronas 71 +1:10.933 16 1 7 19 Jarno Trulli Prost-Peugeot 70 +1 krs. 20 8 7 Damon Hill Jordan-Mugen-Honda 70 +1 krs. 4 9 3 Mika Salo Ferrari 70 +1 krs. 7 10 18 Olivier Panis Prost- Peugeot 70 +1 krs. 18 11 21 Marc Gené Minardi-Ford 70 +1 krs. 22 12 9 Giancarlo Fisichella Benetton-Playlife 68 Moottori 12 13 20 Luca Badoer Minardi-Ford 68 +3 krs. 21 14 17 Johnny Herbert Stewart-Ford 67 +4 krs. 6 15 23 Ricardo Zonta BAR-Supertec 63 Kytkin 15 Kesk. 16 Rubens Barrichello Stewart-Ford 55 Moottori 5 Kesk. 11 Jean Alesi Sauber-Petronas 49 Polttoaine loppu 17 Kesk. 14 Pedro de la Rosa Arrows-Renault 38 Ulosajo 19 Kesk. 5 Alessandro Zanardi Williams-Supertec 35 Polttoaine loppu 14 Kesk. 22 Jacques Villeneuve BAR-Supertec 34 Vetoakseli 9 Kesk. 15 Toranosuke Takagi Arrows- Renault 25 Moottori 13 Kesk. 6 Ralf Schumacher Williams-Supertec 8 Ulosajo 8 ==Lähteet== Luokka:Formula 1 -kausi 1999 1999
Västeråsin lentoasema

Västeråsin lentoasema tai Hässlön lentoasema sijaitsee Ruotsissa, noin sata kilometriä Tukholmasta länteen. Lentoasemalle pääsee Tukholman keskusrautatieasemalta Flygbussarnan bussilla, jolla matka kestää noin 1,5 tuntia ja maksaa 130 kruunua. Vuonna 2005 lentoaseman kautta kulki yhteensä 221 422 matkustajaa. ==Lentoyhtiöt ja kohteet== Tällä hetkellä (2024) ainoa kenttää käyttävä lentoyhtiö on Ryanair ja se lentää sieltä Alicanteen, Lontoon Stanstediin ja Malagaan ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lentoaseman kotisivut Luokka:Tukholman liikenne Luokka:Västeråsin kunta Luokka:Ruotsin lentoasemat
Markus Wolf

Markus Johannes ”Mischa” Wolf (19. tammikuuta 1923 Hechingen, Saksa – 9. marraskuuta 2006 Berliini, Saksa) toimi Stasin ulkomaanvakoiluosaston HVA:n (Hauptverwaltung Aufklärung) johtajana vuosina 1958–1987 Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR). Hän oli Stasin kakkosmies 34 vuoden ajan eli suurimman osan kylmästä sodasta. == Elämä == Wolf syntyi juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli kommunistinen näytelmäkirjailija Friedrich Wolf ja veljensä elokuvaohjaaja Konrad Wolf. Kun kansallissosialistinen puolue nousi valtaan Saksassa, perhe muutti Sveitsin kautta Moskovaan. Opiskeltuaan ensin lentokonetekniikkaa Markus Wolf liittyi Kominterniin. Hänen nuorempi veljensä Konrad toimi sodan jälkeen elokuva- alalla Saksan demokraattisessa tasavallassa.Beevor 2010, 241, 420 Sodan jälkeen Wolf lähetettiin journalistina Berliiniin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Kun Saksan demokraattisen tasavallan ulkomaantiedustelupalvelu perustettiin vuonna 1953, hän oli mukana alusta alkaen. Tiedustelupäällikkönä hän onnistui soluttamaan vakoojansa hyvin Länsi- Saksan hallinto- ja yrityspiireihin. Suurimman osan urastaan Wolf tunnettiin ”kasvottomana miehenä”, koska hänestä oli saatavilla vain vähän tietoja. Vasta vuonna 1978 länsivallat saivat tietää, miltä hän näytti. Wolfin matkustaessa kesäkuussa 1978 reittilennolla Helsingistä Tukholmaan väärällä nimellä Kurt Werner Suomen Suojelupoliisi välitti Ruotsin Säpolle tiedon epäilyttävästä itäsaksalaisesta diplomaatista. Säpo sai hänet salakuvattua Tukholman Kungsträdgårdenilla, ja Länsi-Saksaan loikannut entinen Stasin upseeri Werner Stiller tunnisti myöhemmin valokuvasta ”Wernerin” Wolfiksi. Kuva julkaistiin pian Länsi-Saksan lehdissä.Kimmo Rentola: Suojelupoliisi kylmässä sodassa 1949–1991, s. 116 teoksessa Ratakatu 12 – Suojelupoliisi 1949–2009 (toim. Matti Simola). WSOY, Helsinki 2009. Wolf jäi eläkkeelle vuonna 1986 jatkaakseen kirjoittamista. DDR:ssä häntä pidettiin uudistajana, koska hän tuki Mihail Gorbatšovin politiikkaa. Vähän ennen Saksan jälleenyhdistymistä Wolf haki turvapaikkaa Venäjältä ja Itävallasta. Kun se evättiin häneltä, hän palasi Saksaan, jossa hänet pidätettiin. Vangittuna Wolf perusteli omaansa ja tiedustelupalvelu HVA:n toimintaa rauhan edistämisellä.(Artikkeli ) Wolf tuomittiin 1993 maanpetoksesta kuuden vuoden vankeusrangaistukseen, mutta tuomio herätti ristiriitaa, ja siitä valitettiin korkeimpaan oikeuteen.Mitä Missä Milloin 1995 s. 37. Otava 1994 ISBN 951-1-13254-7 Tuomio kumottiin, koska se ei ollut jo lakkautetun DDR:n lakien mukainen. Vuonna 1997 hänet tuomittiin uudestaan Stasi-aikojensa rikoksista. Markus Wolf kuoli nukkuessaan kotonaan Berliinissä 9. marraskuuta 2006. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Itäsaksalaiset henkilöt Luokka:Kominternissa vaikuttaneet henkilöt Luokka:Saksalaiset vakoojat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Johanna Häiväoja

Johanna Häiväoja (s. 16. helmikuuta 1960 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kuvanveistäjä, joka toimii sekä Ranskassa että Suomessa. Häiväoja on tehnyt veistoksia pronssista ja paperista, suuria installaatioita, monumentteja sekä pienoisveistoksia. Häiväojan pienikokoisiakin veistoksia on kutsuttu monumentaalisiksi. Muotokielessä on kulmikkuutta ja poimuilevuutta. Häiväojan aiheita ovat olleet liike (etenkin tanssi) sekä keveys ja immateria veistoksen materiaalina. Pienois- ja valoveistosten lisäksi Häiväoja on toteuttanut julkisia teoksia, mm. Enkeli muualle haudattujen muistomerkille Hietaniemen hautausmaalle, Sinä verhoudut valoon muistolehtoon, Incrementum Onninen Oy:n pääkonttorin eteen Vantaalle sekä Kesäyön Unelman Teatterisäätiölle. Häiväoja on opiskellut Helsingin yliopistossa 1980–1983 fysiikkaa, matematiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1982–1986 ja suorittanut Diplôme Supérieure des Arts Plastiques:n, ranskalaisen ylimmän kuvataiteen loppututkinnon École Nationale Supérieure des Beaux-Arts:ssa, Pariisissa 1986–1990. Hän on pitänyt näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla, sekä yksityisnäyttelyitä että yhteisnäyttelyitä. Häiväojan puoliso on kuvanveistäjä François Blosseville vuodesta 1990, lapset Sara (s. 1994) ja Leo (s. 1996). Hänen vanhempansa ovat muotitaiteilija Paula Häiväoja o.s. Virtanen ja kuvanveistäjä Heikki Häiväoja.Heikki Häiväojan cv == Kuvia julkisista teoksista == Tiedosto:Eric Adlercreutz Heikki ja Johanna Haivaoja Adolf Erik Nordenskioldin muistomerkki 1985.jpg|Adolf Erik Nordenskioldin muistomerkki, yhdessä Eric Adlercreutzin ja Heikki Häiväojan kanssa, 1985, Helsinki. Tiedosto:Johanna Häiväoja Sinä verhoudut valoon 2002.JPG|Sinä verhoudut valoon, 2002, Helsinki. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Häiväojan kotisivut *Suomen kuvataiteilijat verkkomatrikkeli Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saksan Grand Prix 1999

Saksan Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 1. elokuuta 1999 Hockenheimin radalla Saksassa. Kilpailun voitti Ferrarin Eddie Irvine Mika Salon päästettyä hänet ohitseen tallimääräyksen takia. Salo itse sijoittui toiseksi vain sekunnin päähän Irvinesta ja saavutti samalla ensimmäisen palkintopallisijoituksensa. Sijoitus oli Mika Salon paras. Suomalaisittain kilpailu alkoi mitä parhaimmalla tavalla, kun kärjessä oli kaksi suomalaista. Mika Häkkinen kuitenkin joutui keskeyttämään rengasrikosta aiheutuneen kovavauhtisen ulosajon takia. Mika Salo johti kilpailua pitkään mutta joutui luovuttamaan voiton tallimääräyksellä tallitoverilleen Eddie Irvinelle. Palkintokorokkeella Irvine osoitti kiitollisuuttaan Salolle luovuttamalla hänelle voittopokaalin palkintojenjakotilaisuudessa. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi David Coulthard ajalla 1,45.270. == Tulokset == 1999 German Grand Prix Sija Nro Kuljettaja Talli Kierrokset Aika/keskeytys Lähtöruutu Pisteet 1 4 Eddie Irvine Ferrari 45 1'1:58.594 5 10 2 3 Mika Salo Ferrari 45 1.007 4 6 3 8 Heinz-Harald Frentzen Jordan-Mugen-Honda 45 5.195 2 4 4 6 Ralf Schumacher Williams-Supertec 45 12.809 11 3 5 2 David Coulthard McLaren-Mercedes 45 16.823 3 2 6 18 Olivier Panis Prost-Peugeot 45 29.879 7 1 7 10 Alexander Wurz Benetton-Playlife 45 33.333 13 8 11 Jean Alesi Sauber- Petronas 45 +1:11.291 21 9 21 Marc Gené Minardi-Ford 45 +1:48.318 15 10 20 Luca Badoer Minardi-Ford 44 +1 Krs. 19 11 17 Johnny Herbert Stewart-Ford 40 Vaihdelaatikko 17 Kesk. 14 Pedro de la Rosa Arrows 37 Ulosajo 20 Kesk. 1 Mika Häkkinen McLaren-Mercedes 25 Rengas 1 Kesk. 5 Alessandro Zanardi Williams-Supertec 21 Sähköt 14 Kesk. 23 Ricardo Zonta BAR-Supertec 20 Moottori 18 Kesk. 15 Toranosuke Takagi Arrows 15 Moottori 22 Kesk. 7 Damon Hill Jordan-Mugen-Honda 13 Jarrut 8 Kesk. 19 Jarno Trulli Prost-Peugeot 10 Moottori 9 Kesk. 9 Giancarlo Fisichella Benetton-Playlife 7 Ripustukset 10 Kesk. 16 Rubens Barrichello Stewart-Ford 6 Hydrauliikka 6 Kesk. 22 Jacques Villeneuve BAR-Supertec 0 Kolari 12 Kesk. 12 Pedro Diniz Sauber-Petronas 0 Kolari 16 ==Lähteet== Luokka:Formula 1 -kausi 1999 Luokka:Saksan Grand Prix
Modulimuoto

Modulimuodot ovat funktioryhmiä, jotka on määritelty kompleksitason ylemmässä puoliskossa. Ne keksittiin vasta 1800-luvulla ja ovat oma abstrakti matematiikan alueensa. Modulimuodot ovat monin tavoin symmetrisiä; symmetria tulee esiin tyypillisellä muunnoksella f(z) \Rightarrow f((az+b)/(cz+d)). == Esimerkki == Dedekindin eetafunktio määritellään :\eta(z) = q^{1/24}\prod_{n=1}^\infty (1-q^n),\ q = e^{2\pi i z}. Silloin modulaarinen diskriminantti Δ(z) = η(z)24 on modulimuoto. == Automorfiset muodot ja muita yleistyksiä == Modulimuodot voidaan yleistää sallimalla funktio \varepsilon(a,b,c,d) niin että \left|\varepsilon(a,b,c,d)\right|=1 ja :f\left(\frac{az+b}{cz+d}\right) = \varepsilon(a,b,c,d) (cz+d)^k f(z). Funktiot muotoa \varepsilon(a,b,c,d) (cz+d)^k tunnetaan automorfisina kertoimina. Toinen yleistys on Hilbert-modulimuodot. ==Formaali määritelmä== KirjassaTakeshi Saito: Fermat's Last Theorem Basic Tools on annettu modulimuodon formaali määritelmä seuraavasti: Olkoon N positiivinen kokonaisluku. Tällöin algebrallinen käyrä X_0(N) on tasoa N oleva modulikäyrä. Säännöllinen differentiaalimuoto modulikäyrällä X_0(N) on tasoa N oleva \mathbb Q-kertoiminen modulimuoto. KirjassaFred Diamond, Jerry Shurman: A First Course in Modular Forms, Graduate Texts in Mathematics 228, Springer on annettu modulimuodon formaali määritelmä seuraavasti: Olkoon k kokonaisluku. Meromorfinen funktio f:\mathcal H\to\mathbb C on heikosti modulaarinen painolla k jos f(\gamma(\tau))=(c\tau+t)^kf(\tau) kun \gamma=\begin{bmatrix}a & b\\\c & d\end{bmatrix}\in\operatorname{SL}_2(\mathbb Z) ja \tau\in\mathcal H. Funktio f:\mathcal H\to\mathbb C on modulimuoto painolla k, jos f on holomorfinen sekä \mathcal H:ssa että \infty:ssä ja f on heikosti modulaarinen painolla k ==Lähteet==
James Mill

James Mill (6. huhtikuuta 1773 Northwaterbridge - 23\. kesäkuuta 1836 Kensington) oli skotlantilainen historioitsija, ekonomisti, poliittinen teoreetikko ja filosofi. James Mill syntyi Angusin alueella Skotlannissa, suutarin poikana. Hänen äitinsä oli Isabel Fenton. James Mill oli filosofi John Stuart Millin isä sekä Jeremy Benthamin läheinen ystävä. thumb|Alexander Bain, James Mill. A biography, 1882 ==Feminismi== Siinä missä poika ja Bentham olivat uraauurtavia feministejä, James Milliä on pidetty antifeministinä, mutta häntä on myös tulkittu feminismille myönteiseksiContesting Patrilinear Descent in Political Theory: James Mill and the Nineteenth-Century Feminism, Jim Jose, Hypatia, Vol. 15, No. 1 (Winter, 2000), pp. 151-174. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset filosofit Luokka:Vuonna 1773 syntyneet Luokka:Vuonna 1836 kuolleet
Moottoritorpedovene Jylhä

Jylhä (J 1) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Vene oli alun perin Italian kuninkaallisessa laivaston MAS 526 -luokan moottoritorpedovene MAS 526, joka oli valmistettu 1939 Bagliettossa. == Regia Marina MAS526 == MAS526 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.Conway's Warships 2009 s. 67 Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin XII Squadriglian, johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.Conway's Warships 2009 s. 72 Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan. == Suomen laivaston Jylhä == Suomen merivoimat osti kaikki nämä alukset 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja ne kuljetettiin Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi Laivat puuta, miehet rautaa luku Moottoritorpedoveneosaston toiminta vuonna 1943, kuvaliitteen toinen kuva, s. 160; luku Moottoritorpedoveneosaston perustaminen, s. 134 . Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi. Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet. Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin. ==Lähteet== * * * * ===Viitteet=== Luokka:Jymy-luokan moottoritorpedoveneet
Moottoritorpedovene Jyry

Jyry (J 2) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Vene oli alun perin Italian kuninkaallisen laivaston MAS 526 -luokan moottoritorpedovene MAS 527, joka oli valmistettu 1939 Bagliettossa. == Regia Marina MAS527 == MAS527 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.Conway's Warships 2009 s. 67 Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin XII Squadriglian, johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.Conway's Warships 2009 s. 72 Eräässä laivueen neljästä operaatiosta Laatokalla MAS527 upotti 15. elokuuta Neuvostoliiton Laatokan laivaston tykkiveneen Biran (947 grt).Conway's Warships 2009 s. 81 Alus itse kärsi tulessa myös vaurioita. Se osallistui laivueensa mukana Suhonsaaren maihinnousuun 21. lokakuuta. Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan. == Suomen laivaston Jyry == Suomen merivoimat osti kaikki nämä alukset 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja ne kuljetettiin Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi Laivat puuta, miehet rautaa luku Moottoritorpedoveneosaston toiminta vuonna 1943, kuvaliitteen toinen kuva. Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi. Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet. Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin. ==Lähteet== * * * * ===Viitteet=== Luokka:Jymy-luokan moottoritorpedoveneet
Moottoritorpedovene Jyske

Jyske (J 3) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Alus oli alun perin Italian kuninkaallisen laivaston MAS 526 -luokan moottoritorpedovene MAS 528, joka oli valmistettu 1939 Bagliettossa. == Regia Marina MAS528 == MAS528 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.Conway's Warships 2009 s. 67 Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin XII Squadriglian, johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.Conway's Warships 2009 s. 72 Alus upotti 27. elokuuta suuren neuvostoliittolaisen proomun. Se yllätti 28. syyskuuta MAS529:n kanssa Neuvostoliiton Laatokan laivaston tykkiveneen sekä proomua hinaavan hinaajan, mutta taistelu päättyi tuloksettomana. Se osallistui saksalaisten Suhonsaaren maihinnousuun 21. lokakuuta. Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan. == Suomen laivaston Jyske == Suomen merivoimat osti kaikki nämä alukset 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja ne kuljetettiin Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi Laivat puuta, miehet rautaa luku Moottoritorpedoveneosaston toiminta vuonna 1943, kuvaliitteen toinen kuva, s. 160; luku Moottoritorpedoveneosaston perustaminen, s. 134 . Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi. Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet. Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin. ==Lähteet== * * * * ===Viitteet=== Luokka:Jymy-luokan moottoritorpedoveneet
Moottoritorpedovene Jymy

Jymy (J 4) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene jatkosodassa. Alus oli alun perin Italian laivaston Bagliettossa Italiassa valmistunut MAS 526-luokan moottoritorpedovene MAS 529. == Regia Marina MAS529 == MAS529 oli torjumassa laivueensa mukana 13.-14. kesäkuuta 1940 Italian Rivieralle tunkeutuneita Ranskan merivoimien aluksia, jolloin ne yrittivät tuloksetta torpedoida hävittäjät Guépardin, Valmyn ja Verdunin. Ranskalaisalukset eivät edes havainneet hyökkääjiä.Conway's Warships 2009 s. 67 Saksan merivoimat pyysivät 21. huhtikuuta 1942 Italian laivastolta tukea taisteluun Laatokalla operoivia Neuvostoliiton laivaston yksiköitä vastaan. Operaatiolla oli tarkoitus vahvistaa Leningradin piiritystä. Italian laivasto määräsi lähetettäväksi capitano di corvetta Emilio Bianchin 12. torpedovenelaivueeseen (), johon kuuluivat moottoritorpedoveneet MAS 526 - MAS 529. Veneet siirrettiin Itämerelle kuorma-autoilla ja siitä edelleen laivalla Suomeen. Ne ajoivat omin konein Saimaan kanavaa pitkin Saimaalle, josta ne siirrettiin rautateitse Punkasalmen asemalta Lahdenpohjaan. Alukset saapuivat lopulta 22. kesäkuuta Laatokalle.Conway's Warships 2009 s. 72 Alus yllätti MAS528:n kanssa Neuvostoliiton Laatokan laivaston tykkiveneen, joka suojasi hinaajaa ja proomua. Taistelu päättyi kuitenkin tuloksettomana. Alus osallistui 21. lokakuuta saksalaisten Suhonsaaren maihinnousuun. Alus lähti 29. lokakuuta Laatokan jäätyessä laivueen mukana samaa reittiä Suomenlahdelle ja edelleen Tallinnaan, jossa laivue talvehti. Seuraavana keväänä laivue operoi Suomenlahdella Leningradin edustalla, kunnes 5. toukokuuta 1943 Välimeren tilanne pakotti Italian luopumaan veneistään ja siirtämään henkilöstönsä takaisin kotimaahan. == Suomen laivaston Jymy == Suomen merivoimat osti aluksen 5. toukokuuta 1943 Tallinnassa ja kuljetti sen Helsinkiin. Alusten vastaanottoa johti Suomen merivoimien puolesta kapteeniluutnantti Heikki Herlevi Laivat puuta, miehet rautaa luku Moottoritorpedoveneosaston toiminta vuonna 1943, kuvaliitteen toinen kuva; , s. 160;luku Moottoritorpedoveneosaston perustaminen, s. 134. Alusten heikkotehoiset 350 millimetrin torpedot vaihdettiin 450 millimetrin torpedoiksi. Alus muutettiin jatkosodan päätyttyä tykkiveneeksi Pariisin rauhansopimuksen kieltäessä torpedoveneet. Luokan alukset poistettiin käytöstä 1961, jonka jälkeen alukset laitettiin myyntiin. Jymy oli kolmella omistajalla ennen kuin helsinkiläinen Olavi Hölttä osti sen. Hölttä kunnosti aluksen nimeten sen alkuperäisellä nimellä sekä sijoittaen aluksen Pursiseura Sindbadin laituriin Helsingin Lauttasaaressa. 1970-luvulla omistaja lyhensi alusta nelisen metriä. Alus nostettiin maihin paria vuotta vuonna 2000 viimeisen ajon jälkeen, minkä jälkeen se jäi ilman hoitoa. Pursiseura päätti hankkiutua eroon sen alueella olleesta huonokuntoisesta aluksesta, jolloin se siirrettiin 2009 Espooseen romutettavaksi.Laiva 2009 numero 4 s. 34-35 ==Lähteet== * * * * ===Viitteet=== Luokka:Jymy-luokan moottoritorpedoveneet
Sampo Haapaniemi

Sampo Haapaniemi (s. 1973) on suomalainen rumpali. Haapaniemi on tullut tunnetuksi Egotrippi-yhtyeen rumpalina. Yhtyeeseen Haapaniemi liittyi vuonna 1996 Mikko ”Pide” von Hertzenin tilalle. Haapaniemi jätti Egotripin vuonna 2013. Hänen muita projektejaan ovat olleet esimerkiksi Tilkkutäkki- sekä Ella ja Aleksi -levyt, jotka hän on tuottanut Teleks-yhtyeen Markus Koskisen kanssa. Haapaniemi ja Koskinen ovat tuottanut myös Teleksin Viimeinen sammuttaa valot -albumin, jolla Haapaniemikin soittaa. Hän soittaa myös Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Haapaniemi on toiminut myös lauluntekijänä omissa projekteissaan kuten Ella ja Aleksi -projektissa jossa hän tekee biisit Markus Koskisen kanssa. Myös muutamille artisteille kuten 1N-yhtyeelle Haapaniemi on säveltänyt kappaleita. 1N-yhtyeessä Haapaniemi oli myös aikoinaan rumpalina. Haapaniemi työskentelee myös tuottajana ja miksaajana Sonic Pump Studiosissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Sampo Haapaniemi Discogs-sivulla Luokka:Suomalaiset rockmuusikot Luokka:Suomalaiset rumpalit Luokka:Suomalaiset lauluntekijät Luokka:Suomalaiset musiikkituottajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
McLaren MP4/12

McLaren MP4/12 oli Neil Oatleyn, Steve Nicholsin ja Henri Durandin suunnittelema auto, jolla McLaren-talli kilpaili Formula 1:ssä kaudella 1997. Autoa ajoivat Mika Häkkinen ja David Coulthard. Auto julkistettiin Alexandra Palacessa 13. helmikuuta 1997, jolloin viidentuhannen hengen yleisölle esiintyivät ohessa Spice Girls ja Jamiroquai. Auton väritys oli testeissä oranssi, mikä viittasi ensimmäisen McLaren-auton väritykseen. Kilpailuissa kuitenkin käytettiin hopeaa väritystä, koska talli oli saanut uudeksi sponsorikseen Westin. Samalla 20-vuotinen yhteistyö Marlboron kanssa päättyi. Auto vaikutti lupaavalta, mutta luotettavuusongelmat moottorin kanssa vähensi kilpailukykyisyyttä. Tämä oli pettymys, varsinkin sen jälkeen, kun Coulthard oli onnistunut voittamaan kauden avauskisan Australiassa, sillä Mika Häkkinen joutui peräti kolme kertaa keskeyttämään johtoasemasta. Luxemburgin Grand Prix'ssa McLaren menetti kaksoisvoiton, kun ensin Häkkinen ja kierroksen kuluttua Coulthard joutuivat keskeyttämään moottoririkon takia. Coulthard onnistui kuitenkin voittamaan vielä Monzassa. Talli viimein onnistui saavuttamaan kaksoisvoiton kauden päättävässä Euroopan Grand Prix'ssa. Voitto oli Häkkiselle uran ensimmäinen. Talli sijoittui valmistajien sarjassa neljänneksi 63:lla pisteellä. ==Formula 1 -tulokset== (lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa) Vuosi Talli Moottori Renkaat Kuljettaja 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 Pisteet Sijoitus 1997 McLaren Mercedes V10 AUS BRA ARG SMR MON ESP CAN FRA GBR GER HUN BEL ITA AUT LUX JPN EUR 63 4. Mika Häkkinen 3 4 5 6 Kesk. 7 Kesk. Kesk. Kesk. 3 Kesk. DSQ 9 Kesk. Kesk. 4 1 David Coulthard 1 10 Kesk. Kesk. Kesk. 6 7 7 4 Kesk. Kesk. Kesk. 1 2 Kesk. 10 2 == Lähteet == Luokka:Formula 1 -kausi 1997 M4/12
Emma Ferguson

Emma Ferguson on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa mainoksissa sekä muun muassa televisiosarjoissa Kymppikerho ja The Bill. Hän on myös Jessica-hahmon äänenä englanninkielisessä PlayStation 2 -pelissä Dragon Quest VIII: Journey of the Cursed King. Fergusonin poikaystävä on Take That -yhtyeen laulaja Mark Owen. Pariskunnalla on kolme lasta: yksi poika (s. 2006) ja kaksi tytärtä (s. 2008 ja 2012). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Englantilaiset näyttelijät
Rogier van der Weyden

Rogier van der Weyden (hollanniksi ; ; 1399 tai 1400 Tournai, Belgia – 18. kesäkuuta 1464 Bryssel, Belgia) oli flaamilainen taidemaalari, joka oli aikansa merkittävimpiä taiteilijoita pohjoisessa Euroopassa. Hänen aiheensa olivat pääosin uskonnollisia, mutta hän maalasi myös maallisia aiheita (hävinneet) sekä kasvokuvia. Van der Weyden käytti maalauksissaan öljymaaleja, mistä johtuen hänen teostensa värit vaikuttavat tavallista syvemmiltä. Hänen maalauksiaan vietiin myös Etelä-Eurooppaan, minkä ansiosta öljymaalien käyttö renessanssitaiteessa yleistyi.Tieteen kuvalehti Historia 3/2014, s. 77 Van der Weyden oli maalarimestari Robert Campinin oppilas vuoden 1427 aikoihin. Van der Weyden muutti 1435 Brysseliin, missä hän asui kuolemaansa vuoteen 1464 saakka. Van der Weydeniltä ei ole säilynyt maailmalle ainoatakaan nimikirjoituksella varustettua maalausta. == Teoksia == Rogier van der Weyden 029.jpg|Nuoren naisen muotokuva, n. 1430. El Descendimiento, by Rogier van der Weyden, from Prado in Google Earth.jpg|Jeesusta lasketaan ristiltä, 1430-luku. Rogier van der Weyden - Dream of Pope Sergius - WGA25713.jpg|Paavi Sergiuksen uni, 1430-luku. De Zeven Sacramenten, Rogier van der Weyden, (1440-1445), Koninklijk Museum voor Schone Kunsten Antwerpen, 393-395.jpg|Seitsemän sakramenttia, 1440–1445. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Alankomaalaiset taidemaalarit Luokka:Keskiajan taiteilijat Luokka:Vuonna 1464 kuolleet Luokka:Syntymävuosi tuntematon
Denaari

Denaari () oli antiikin roomalainen raha. Se oli pieni hopearaha, joka oli yleisin tuotettu käyttöraha, kunnes antoninianus syrjäytti sen vähitellen. Sanasta periytyvä dinaari on monissa arabimaissa ja entiseen osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa vielä nykyäänkin käytössä oleva valuutta. Ensimmäiset denaarit lyötiin Rooman tasavallan aikana vuoden 211 eaa. tienoilla toisen puunilaissodan aikoihin. Denaari painoi keskimäärin 4,5 grammaa. 100-luvulla eaa. sen paino laski noin 3,9 grammaan ja keisari Neron kaudella edelleen 3,4 grammaan. Tämän jälkeen denaarin arvo alkoi laskea nopeammin, kun sen hopeapitoisuutta ja painoa vähennettiin seuraavien keisarien aikoina. Denaarin alkuperäinen arvo oli 10 as-rahaa, mihin rahan nimi viittaa. Noin vuonna 141 eaa. sen arvoksi asetettiin 16 asia johtuen asin painon laskemisesta. Denaari oli tärkein imperiumissa käytetty raha antoninianuksen käyttöönottoon asti 200-luvun puolivälissä. Ilmeisesti viimeiset denaarit lyöttivät keisari Aurelianus vuosina 270-275 ja keisari Diocletianus kautensa alkuvuosina vuodesta 284 alkaen. Käytöstä poistumisensa jälkeen denaaria käytettiin edelleen kirjanpidossa tavalla, jota nykyisin ei enää ymmärretä. Rooman tasavallan lopunaikoina työläisen päivässä tienaama bruttopalkka saattoi olla yhden denaarin. Luokka:Hopearahat Luokka:Antiikin Rooman rahat
Saostuskaivo

Saostuskaivo tai saostussäiliö eli sakokaivo on vesitiivis yksi- tai useampiosainen jäteveden mekaaninen esikäsittelylaite. Laite erottelee jäteveden ainesosia: jäteveden virratessa laitteen läpi kiintoaines laskeutuu kaivon pohjalle ja vettä kevyemmät ainesosat nousevat pintaan. ==Saostuskaivo jätevesien käsittelyjärjestelmänä== Haja-asutusalueilla saostuskaivot ovat käytetyimpiä jäteveden käsittelyjärjestelmiä. Aikanaan saostuskaivoa pidettiin riittävänä käsittelymenetelmänä haja-asutusalueiden jätevesille. Nykyisin saostussäiliö kelpaa vain esikäsittelyjärjestelmäksi ennen varsinaista jätevesienkäsittelymenetelmää. Saostussäiliöiden puhdistusteho ei ole riittävä edes pelkkien harmaiden jätevesien puhdistukseen. ==Rakenne== Sakokaivot rakennetaan betonista tai muovista, ja ne ovat kaivo- tai säiliötyyppisiä. Saostuskaivot ovat yleensä kaksi- tai kolmikammioisia, ja niihin johdetaan sekä käymälä-, että pesuvedet. Sakokaivoja yhdistävät lyhyet virtauskanavat, joiden avulla jäteveden virtaus pyritään pitämään riittävän hitaana. Eri osien välissä käytetään T-putkea, ja lisäksi T-kappale viimeisen osan lähtöputkessa varmistaa, ettei pintalietettä joudu varsinaiseen jätevedenpuhdistusmenetelmään. Mitoitusarvona käytetään 600 l/vuorokausi, sakokaivon tilavuuden tulee kuitenkin olla vähintään 2,5 m³. Moniosaisessakin säiliössä pääosa lietteestä varastoituu saostuskaivojärjestelmän ensimmäiseen osaan, joten sen tulisi olla vähintään puolet järjestelmän kokotilavuudesta. ==Käyttö== Saostuskaivo on tyhjennettävä ennen kuin ensimmäisen sakokaivon pohjan lietekerros ulottuu toiseen sakokaivoon lähtevään T-putken alareunaan. Saostuskaivojen tyhjennyksellä vältytään maasuodattimen ja imeytyskentän tukkeutumisilta. Sakokaivojen tyhjennysväli riippuu talouden henkilöluvusta ja käytöstä. Saostuskaivo on tyhjennettävä viemäriverkostojen ulkopuolisilla alueilla ainakin kerran vuodessa. ==Katso myös== * Umpikaivo * Maapuhdistamo * Pienpuhdistamo ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Jätevesihuolto Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Umpikaivo

Umpikaivo on jäteveden umpisäiliö, jolla tarkoitetaan vesitiivistä, talousjäteveden tai lietteen tilapäiseen varastoimiseen tarkoitettua säiliötä, josta ei ole jäteveden purkuputkea ympäristöön. Yleensä umpisäiliöön johdetaan asuntojen käymälävedet, mutta ympäristön tai tarpeen asettamien vaatimuksien vuoksi niihin voidaan joutua johtamaan talouden kaikki jätevedet. Umpisäiliöt valmistetaan sementistä, lasikuidusta ja/tai muovista. Haja-asutusalueiden vaikeilla tonteilla (jyrkät rinnetontit), ranta- ja pohjavesialueilla umpisäiliö on usein ainut jätevedenkeräysratkaisu. Umpisäiliöillä on usein lyhyempi tyhjennysväli kuin sakokaivoilla. Umpisäiliöt on tyhjennettävä yleensä noin 2-4 kuukauden välein riippuen säiliön koosta ja talouden vedenkulutuksesta. ==Katso myös== *Maapuhdistamo *Pienpuhdistamo ==Lähteet== * Luokka:Jätevesihuolto Luokka:Säiliöt
Thessalonikan kuningaskunta

Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio, joka muodostettiin neljännen ristiretken jälkeen vuonna 1204. Thessalonikan kuningaskunta sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä. == Thessalonikan kuninkaat == * Bonifatius (1204–1207) * Demetrius (1207–1224) Luokka:Ristiretkivaltiot Luokka:Thessalonikin historia
B-vitamiini

B-vitamiinit ovat vesiliukoisia vitamiineja, joihin kuuluvat: * Tiamiini (B1-vitamiini) * Riboflaviini (B2-vitamiini) * Niasiini (B3-vitamiini) * Pantoteenihappo (B5-vitamiini) *Pyridoksiini, pyridoksamiini tai pyridoksaali (B6-vitamiinit) * Biotiini (B7-vitamiini) * Foolihappo (B9-vitamiini) * Kobalamiini (B12-vitamiini) Aikaisemmin on B-vitamiineiksi nimitetty myös seuraavia aineita, joita nykyisin ei enää lueta vitamiineihin kuuluviksiMarja- Leena Nurminen: Vitamiinien ja kivennäisaineiden ABC, s. 107–111, WSOY 1998, ISBN 951-0-23119-3: * Adeniini (ent. "B4-vitamiini”) * Para-aminobentsoehappo (ent. ”B10-vitamiini”) * Karnitiini (ent. ”B11-vitamiini”) * Oroottihappo (ent. ”B13-vitamiini”) * Pangaamihappo (ent. ”B15-vitamiini”) * Laetriili (ent. ”B17-vitamiini”) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Terveyskirjasto: B-vitamiinit * Kuopion yliopisto: B-vitamiini (Arkistoitu sivu) Luokka:Vitamiinit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Vapaus johtaa kansaa

Vapaus johtaa kansaa (), joka tunnetaan myös nimellä Vapaus barrikadeilla, on Eugène Delacroix’n kuuluisa maalaus. Se valmistui vuonna 1830 ja kuvaa heinäkuun vallankumouksen tapahtumia. Maalauksessa feodalismia vastustavat kansalaiset pyrkivät kohti vapautta symboloivaa naista, joka pitelee Ranskan lippua, trikoloria. Väkijoukkoon kuuluu erilaista väkeä, kuten nuori poika naisen oikealla puolella, todennäköisimmin porvariston edustaja vasemmalla sekä huonompiosaista väkeä heidän takanaan. Taiteilija Delacroix sijoitti maalaukseen myös itsensä. Hän on silinterihattuinen mies Vapauden vasemmalla puolella.Dickins, Rosie & Griffith, Mari: Taideseikkailu faraoiden haudoista virtuaalimaailmaan. WSOY 2005. ISBN 951-0-30681-9 Toisen näkemyksen mukaan silinteripäisen miehen esikuva olisikin tunnettu tasavaltalainen Étienne Arago.Pinx. Maalaustaiteen mestareita: osa 3, Todellisuus ylittää ihanteet, s. 130, 132–133. WSOY 2004. Delacroix teki paljon historiamaalauksia, mutta Vapaus johtaa kansaa on hänen suurtöistään ainoa, joka kuvaa Ranskan ajankohtaisia tapahtumia. Yleensä Delacroix ei ollut kiinnostunut politiikasta, mutta heinäkuun vallankumouksen dramaattiset ja väkivaltaiset tapahtumat vetosivat häneen romantikkona. Hän ei kuitenkaan osallistunut itse vallankumoukseen. Maalaus sai suuren suosion ollessaan esillä Pariisin salongissa vuonna 1831Pinx, s. 121.. Ranskan hallitus maksoi maalauksesta 3 000 Ranskan frangia. Sitä ei kuitenkaan asetettu uudelleen näytteille, koska hallitus pelkäsi sen innostavan uusiin vallankumouksiin. Nykyään se on nähtävillä Louvren taidemuseossa Pariisissa. Maalaus on usein myöhemmin virheellisesti yhdistetty Ranskan suureen vallankumoukseen. ==Viittaukset populaarikulttuurissa== Maalaus esiintyy esimerkiksi brittiläisen yhtyeen Coldplayn albumin Viva la Vida or Death and All His Friends kannessa sekä hieman muokattuna Electric Blue Peggy Sue and the Revolutionions from Mars -yhtyeen mini LP:n But When You Talk About Destructionion kannessa. Myös suomalainen CMX-yhtye on tehnyt Ranskan vallankumousta ja sitä seurannutta yhteiskunnallista muutosta satirisoivan kappaleen Vapaus johtaa kansaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Romantiikan maalaukset Luokka:Eugène Delacroix'n maalaukset Luokka:Historiamaalaukset Luokka:Louvren kokoelmat Luokka:1830
Teollisuusneuvos

Teollisuusneuvos on Suomessa sekä valtionhallinnossa esiintyvä virkanimike että henkilölle myönnettävä arvonimi. == Teollisuusneuvoksen arvonimi == Teollisuusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko . Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1930 ylitarkastaja Lauri Kuoppamäelle. Vuosien 1918–2013 aikana teollisuusneuvoksen arvonimi on myönnetty 446 henkilölle. == Teollisuusneuvoksen virkanimike == Teollisuusneuvos on myös virkanimike kauppa- ja teollisuusministeriössä sekä työ- ja elinkeinoministeriössä. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset arvonimet
Saab 9000

Saab 9000 on Saabin vuosina 1984–1998 valmistama edustusluokan automalli. Se syntyi Fiat Groupin ja Saabin yhteisen Tipo 4 -projektin tuloksena, sillä Saabin taloudellinen tilanne oli 1980-luvun alussa heikko, eikä se pystynyt yksin kehittämään uutta automallia. Samasta hankkeesta syntyivät myös Alfa Romeo 164, Fiat Croma ja Lancia Thema. Mallin seuraajaksi tuli Saab 9-5. Vaikka Tipo 4 -hankkeessa kehitettyjen autojen perusrakenne onkin yhteinen, määritti jokainen valmistaja itse mallinsa materiaalivahvuudet, törmäysvyöhykkeet ja alustan geometriat. Tämän vuoksi autoissa on loppujen lopuksi hyvin vähän vaihtokelpoisia osia. Fiatin kanssa yhteistyössä kehitetystä perusrakenteesta johtuen virtalukko oli muista Saab-malleista poiketen sijoitettu tavanomaiseen paikkaan ohjauspylvääseen keskikonsolin sijaan. Saabin italialaismerkkejä suurempi panostus turvallisuuteen näkyi mallissa selvästi, ja Saab 9000 onkin turvallisen auton maineessa. Alkuperäinen malli oli viisiovinen hatchback, joka tunnettiin mallimerkinnällä CC (combi coupé). Alun perin moottoriksi oli saatavilla ainoastaan turboahdettu 2,0-litrainen (175 hv). Vuonna 1986 tuli saataville myös 130-hevosvoimainen vapaasti hengittävä versio, jonka mallinimenä oli Saab 9000i. Lisäksi samana vuonna saatavaksi tuli ZF:n neliportainen automaattivaihteisto. Syksyllä 1987 esiteltiin neliovinen sedan-korinen CD, jonka keulaosa oli kokenut pienen kasvojenkohotuksen. Viisiovinen CC sai samat uudistukset vasta vuonna 1990. Vuonna 1988 etuturvavöihin tuli pyrotekniset esikiristimet. Seuraavana vuonna saataville tuli myös kuljettajan turvatyyny. Matkustajan turvatyyny tuli tarjolle myöhemmin, ja mallivuodesta 1994 eteenpäin vakiovarustukseen kuului kaksi turvatyynyä. Moottorivalikoima täydentyi vuonna 1989 2,3-litraisella (150 hv). Seuraavana vuonna se tuli saataville myös turboahdettuna 195-hevosvoimaisena versiona. Syksyllä 1991 esiteltiin uudistunut hatchback-malli CS, joka muistutti enemmän neliovista sedania ja korvasi alkuperäisen CC-mallin. Ulkonäössä oli paljon muutoksia, esimerkiksi ajovalot olivat aikaisempaa matalammat. Kolariturvallisuuden parantamiseksi myös korirakennetta oli jäykistetty. Sedan-korinen CD sai samat ulkonäköpäivitykset vuonna 1994. Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 1992 esiteltiin CS-mallista urheilullinen Aero-versio, jossa oli 2,3-litrainen turboahdettu moottori. Suuremmalla Mitsubishin turboahtimella se oli saatu tuottamaan 225 hevosvoiman teho. Automaattivaihteisessa mallissa käytettiin kuitenkin perusmallin Garret-turboahdinta, jolloin teholukema oli 200 hevosvoimaa. Ulkoisesti Aeron tunnistaa korisarjasta ja takaspoilerista. Vuonna 1994 tuli saataville General Motorsin valikoimista 3,0-litrainen V6 (210 hv), joka oli Opelin kehittämä. Kyseisen moottorin yhteydessä oli aina automaattivaihteisto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == 9000 Luokka:E-segmentin autot Luokka:1980-luvun autot Luokka:1990-luvun autot
Abarth

Abarth oli alun perin italialainen kilpa-autovalmistaja. Yhtiön perusti Itävallassa syntynyt, mutta Italiaan kotiutunut Carlo Abarth (alun perin Karl, 1908–1979). Abarth vastasi myös Fiat-konsernin tehdaskilpatallien, Lancian ja Fiatin kilpa-autojen rakentamisesta, viritystöistä, sekä niiden ylläpidosta. Nykyisin Abarth on Stellantis-konsernin kilpailuosasto, ja tällä nimellä myydään viritysosia ja muotoilusarjoja. Abarth-merkki otettiin vuonna 2007 uudelleen käyttöön Fiatin urheilullisissa malleissa. Esiteltyjä malleja ovat Abarth Grande Punto ja Abarth 500. Merkin tunnuksena on vaakuna, jossa on skorpioni. == Historia == === Abarth & C. S.r.l === Ennen oman yrityksensä perustamista Carlo Abarth työskenteli monien kuuluisien nimien, kuten Ferdinand Porschen ja Tazio Nuvolarin, kanssa. Abarth tuotti kilpa-autoja myös Simcan kanssa ja valmisti ohessa myös pakosarjoja ja -putkistoja. Myöhemmin yritys valmisti erilaisia virityssarjoja katuautoihin, pääasiassa Fiatille. === Fiat & Abarth === Vuonna 1971 Abarth myytiin Fiatille ja kilpa-auto-osasto Enzo Osellalle. Oston jälkeen kilpa-auto-osastosta muodostui Fiatin kilpaosasto, jota johti kuuluisa moottorisuunnittelija Aurelio Lampredi. Myös Fiatin kuuluisat ralliautot Fiat 124 Abarth ja Fiat 131 Abarth kantoivat Abarthin nimeä. Myöhemmin 1980-luvulla Abarth-nimeä käytettiin esimerkiksi Fiat Ritmo Abarthissa. Abarth oli vastuussa myös menestyksekkään Lancia Delta Integralen suunnittelusta. Abarth rakensi ja toimitti myös Lancia Martini Racingin kilpa-autot, vastaten myös niiden virityksestä sekä ylläpidosta. Ennen Lancioiden aikakautta Abarth huolehti myös Fiatin kilpatallin autoista. Myös muita Fiatin merkkejä, kuten Lancian ja Autobianchin, valmistamia autoja nimettiin uudelleen Abarth-nimen alle. Näistä malleista kuuluisin oli Autobianchi A112 Abarth. 2000-luvulla Abarth-nimellä on merkitty lähinnä kori- ja varustelusarjoja, kuten esimerkiksi Fiat Stilo Abarth. == Kuvia == Tiedosto:Abarth GrandePunto.JPG|Abarth Grande Punto Tiedosto:Fiat 500 Abarth rear.JPG|Abarth 500 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Fiat Luokka:Italialaiset automerkit
Shirin Neshat

Shirin Neshat (s. 1957 Qazvin, Iran) on erityisesti videotaiteestaan tunnetuksi tullut iranilais-amerikkalainen taiteilija. Vuonna 1974 Kaliforniaan opiskelemaan lähtenyt Neshat palasi synnyinmaahansa Iraniin vasta 1990, jolloin yhteiskunnallinen tilanne oli täysin muuttunut. Islamilainen tasavalta edellytti naisten pukeutuvan Koraanin mukaiseen hiukset ja vartalon peittävään vaatetukseen. Neshat alkoi kuvata chadorin (hunnun) taakse kätkeytyvää maailmaa. Hän aloitti mustavalkokuvauksella; Women of Allah -sarja on tämän työvaiheen tunnetuin tulos. Shirin Neshat vaihtoi videokuvaukseen 1990-luvun lopulla ja omaksui tässä elokuvalliset keinot. Turbulent (1998) ja Rapture (1999) käyttävät videoprojisointia. Lokakuussa 2006 hänelle myönnettiin Lillian Gish -palkinto. Vuonna 2009 hänet palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla hopeisella leijonalla elokuvastaan Women Without Men. == Lähteet == Luokka:Videotaiteilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset taiteilijat Luokka:Iranilaiset taiteilijat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt