EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Mika Vermeulen

Mika Vermeulen (s. 26. kesäkuuta 1999) on itävaltalainen maastohiihtäjä. Hän oli lahjakas yhdistetyssä, mutta siirtyi maastohiihdon puolelle. Hän on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä. Hän on saanut nimensä suomalaiselta hiihtäjältä Mika Myllylältä. Vermeulen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi alle 23-vuotiaiden 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2022. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut Seefeldin MM-kilpailuista 2019 lähtien. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2022 yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:s. Vermeulen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosisa joulukuussa 2020. Hän saavutti tuolloin myös ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa marraskuussa 2023. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla kaudella kolmas Canmoren 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2024–2025 hän oli Tour de Skin kokonaiskilpailussa toinen. Hän sijoittui toiseksi myös kiertueen päättäneessä 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä. == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Virve Koljonen

Virve Koljonen (s. 1968 Karttula) on suomalainen plastiikkakirurgian erikoislääkäri ja plastiikkakirurgian professori Helsingin yliopistossa . == Elämä ja ura == === Työura === Koljonen valmistui ylioppilaaksi Kuopion Lyseon Lukiosta vuonna 1987. Hän opiskeli lääketiedettä Kuopion Yliopistossa (nykyisin Itä-Suomen Yliopisto) ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1996. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 2004 aiheenaan Prognostic factors in primary Merkel cell carcinoma . Koljonen valmistui ensin kirurgian erikoislääkäriksi vuonna 2002 ja plastiikkakirurgian erikoislääkäriksi vuonna 2004. Hän sai plastiikkakirurgian dosentuurin Helsingin yliopistosta vuonna 2008. Plastiikkakirurgian professoriksi hänet valittiin vuonna 2021. Koljonen on Suomen kolmas plastiikkakirurgian professori. Hänen edeltäjiään olivat Sirpa Asko-Seljavaara ja Erkki Tukiainen. Plastiikkakirurgiksi valmistumisensa jälkeen Koljonen perehtyi palovammakirurgiaan ja toimi Töölön sairaalan Palovammaosastolla erikoislääkärinä vuosina 2005-2010. Hän siirtyi yleisplastiikkakirurgiaan, ja on perehtynyt ihosyöpäkirurgian ja vartaloa muokkaavaan kirurgiaan massiivin laihdutuksen jälkeen. Koljonen on toiminut plastiikkakirurgian erikoislääkärinä Helsingissä, Plastiikkakirurgian klinikassa koko erikoislääkäri uransa ajan. Ensin Töölön sairaalassa ja sitten Puistosairaalassa. Hänellä on Suomen Lääkäriliiton myöntämät Haavanhoidon ja Lääkärikouluttaja erityispätevyydet. === Tutkimus === Koljonen on tutkinut harvinaista ihosyöpää, Merkelin solu syöpää ja julkaissut yhdessä tutkimusryhmänsä kanssa useita tutkimus artikkeleita kansainvälisissä lääketieteellisissä lehdissä. Hänen tutkimusmielenkiintonsa on suuntautunut myös palovammojen hoitoon, elämänlaatu tutkimukseen, vanhusten haavoihin ja AI:n käyttöön lääketieteen opetuksessa. Koljonen on ohjannut useita lääketieteellisiä väitöskirjoja === Opetus === Koljonen toimi ennen professoriksi valintaansa plastiikkakirurgian kliinisenä opettajana Helsingin Yliopistossa. === Sosiaalinen media === Vuonna 2020 Koljonen perusti Instagrammiin tilin nimeltä plastiikkaope. Hänet palkittiin Mediuutisten 100 terveysalan vaikuttajaa listalle, Kandien valinta listalla. === Yhteiskunnallinen vaikuttaminen === Koljonen on tuonut esille huolen pistoshoitojen säätelemättömyydestä ja on ajanut lakia turvaamaan potilasturvallisuutta . == Lähteet == Luokka:Suomalaiset plastiikkakirurgit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Myyrmäen jäähalli

Myyrmäen jäähalli on Vantaalla Myyrmäen urheilupuistossa sijaitseva 2 jäinen jäähalli. Jääkiekkoilijoiden lisäksi jäähallissa viihtyvät kaukalopallon ja ringeten pelaajat sekä taito- ja muodostelmaluistelijat. Jäähalli 1:ssä on lisäksi 62 m2 peilisali balettiin, tanssiin sekä oheisharjoitteluun. Jäähallissa harjoittelee pääsääntöisesti Kiekko-Vantaa, Etelä-vantaan Taitoluistelijat sekä Etelä-Vantaan Urheilijat. Luokka:Suomen jäähallit
Saija Ketola

Saija "Saiccu" Ketola (s. 1. huhtikuuta 1986 Kokemäki) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, joka toimii myös kevytyrittäjänä Art by Saiccu nimen alla. Hänen esikoisteoksensa on Pari suhdetta (Suuri Kurpitsa, 2024). Pari suhdetta -sarjakuvan nettiversio palkittiin vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalin Zine Festissä vuoden taivaallisimpana verkkosarjakuvana. Ketola on osallistunut myös kahteen sarjakuva-antologiaan. Sarjakuvablogia hän on piirtänyt vuodesta 2007 lähtien. == Sarjakuva-albumit == * Pari suhdetta, Suuri Kurpitsa, 2024. ISBN 978-952-7160-70-1 == Sarjakuvat antologioissa == * Transformation: S.E. anthology, omakustanne, 2022 ISBN 978-952-94-6806-5 * Disruption: S.E. anthology, omakustanne, 2024 ISBN 978-952-94-8790-5 == Sarjakuva-blogit == * Susityttö, 2007 - 2009, Deviantart.com. * So I heard you like wolves, 2009 - 2012, Vuodatus.net. * Suden hetki, 2012 - , Sarjakuvablogit.com. == Aiheesta muualla == * Art by Saiccu * Suden hetki -sarjakuvablogi * Simula, Timo: Saija Ketola piirtää eläinten muotokuvia, Sydän-Satakunta 9.5.2020 * Simula, Timo: Kokemäkeläisen sarjakuvataiteilijan kuvissa tihkuu nostalginen teinidraama, Sydän-Satakunta 16.12.2022 * Kuvaja, Sini: Saija Ketola eli elämänmakuisen ja tunnetäyteisen nuoruuden, johon moni voi samaistua, Satakunnan Kansa 29.3.2024 https://www.artbysaiccu.fi/ Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Suomalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Elävät henkilöt
ILLIT

ILLIT () () (tunnetaan aiemmin nimellä I'LL-IT) on 5-jäseninen eteläkorealainen tyttöryhmä BE:LIFT Labin alaisuudessa. Ryhmä perustettiin HYBEn ja JTBC:n yhteistyönä syntyneestä selviytymisshow'sta "R U Next?". Jäsenet ovat Yunah, Minju, Moka, Wonhee ja Iroha. He tekivät debyyttinsä 25. maaliskuuta 2024 minialbumilla "SUPER REAL ME". SUPER REAL ME sisältää neljä kappaletta mukaan lukien pääsinglen ”Magnetic”. Alun perin ryhmässä oli kuusi jäsentä, mutta ryhmän jäsen Youngseo poistui ryhmästä ennen "SUPER REAL ME"-albumin julkaisua. ILLIT julkaisi toisen minialbuminsa "I'LL LIKE YOU" Lokakuun 21. päivä 2024. 'I’LL LIKE YOU’ -minialbumi sisältää kappaleet: ’I’ll Like You’ , ’Cherish (My Love)’ , ’IYKYK (If You Know You Know)’ , ’Pimple’ ja ’Tick-Tack’. Ryhmä julkaisi kappaleesta ’Cherish (My Love)’ remix albumin 28. lokakuuta. 2024. == Lähteet == Luokka:K-pop
Emil Cooper

Emil Cooper (alun perin Emil Albertovitš Kuper, ; 20. joulukuuta 1877 H’erson – 16. marraskuuta 1960 New York) oli kapellimestari.Gilles Potvin, Opera Guild of Montreal Inc The Canadian Encyclopedia 15.12.2013, viitattu 20.3.2024 Hän syntyi silloisessa Venäjän keisarikunnassa, mutta poistui Neuvostoliitosta vuonna 1924 ja työskenteli myöhemmin pääasiallisesti Yhdysvalloissa.Cooper (Kuper), Emil Albertovich Encyclopaedia Judaica, viitattu 20.3.2024 Cooper opiskeli viulunsoittoa Wienissä ja sai sävellysopetusta Moskovassa Sergei Tanejevilta. Vuodesta 1898 hän työskenteli oopperakapellimestarina Kiovassa, Moskovassa ja Pietarissa. Cooper johti vuosien 1909–1914 välillä Sergei Djagilevin seuruetta muun muassa sen esiintyessä Lontoossa ja pitäessä vuonna 1911 Modest Musorgskin Hovanštšinan Pariisin-ensiesityksen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Cooper johti Petrogradin filharmonikkoja ja Mariinski- teatteria. Hän myös opetti Petrogradin konservatoriossa. Cooper oli 1920-luvulla lisäksi Latvian kansallisoopperan pääkapellimestari.Anniversary Gala OperaVision, viitattu 20.3.2024 Myöhemmällä urallaan Cooper johti muun muassa Metropolitan-oopperassa (1944–1950). Hän toimi kapellimestarina myös useimmissa Pauline Donaldan perustaman Opera Guild of Montrealin tuotannoissa Kanadassa vuosina 1944–1960. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset kapellimestarit Luokka:Venäläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Pari suhdetta

Pari suhdetta (Suuri Kurpitsa, 2024) on Saija "Saiccu" Ketolan omaelämäkerrallinen esikoissarjakuva, joka johdattaa lukijan nostalgiselle aikamatkalle vuosituhannen vaihteen Satakuntaan. Sarjakuvan nettiversio palkittiin vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalin Zine Festissä vuoden taivaallisimpana verkkosarjakuvana. "Ihastumisen huuma, perhosten lepatus vatsassa ja hirmuinen pettymys, jos ihastuksen kohdetta ei näe koulussa. Teini-ikäisen Saikun hormonit hyrräävät ja kuvioihin alkaa tupsahdella toinen toistaan söpömpiä poikia. Aikuisuuden portit raottuvat ja elämä tarjoaa ihanan jännittäviä hetkiä, mutta niiden mukana seuraavat myös uudenlaiset huolet ja murheet. Ensirakkaus antaa paljon, mutta kyllä se totisesti ottaakin. Paljonko iskuja herkän tytön sydän kestää?" == Sarjakuvan tiedot == Tekijät: Saija Ketola Kustantaja: Suuri Kurpitsa Julkaisuvuosi: 2024 ISBN 978-952-7160-70-1 Sivumäärä: 188 Painatus: Mustavalkoinen Kannet: Pehmeäkantinen Luokka:Suomalaiset sarjakuvat
Egon Pollak

Egon Pollak (3. toukokuuta 1879 Praha – 14. kesäkuuta 1933 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pollak, Egon Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 20.3.2024 Pollak sai Prahan konservatoriossa opetusta Karel Knittliltä. Hän työskenteli kuoromestarina Prahan saksalaisessa teatterissa vuosina 1901–1905. Tämän jälkeen hän oli oopperakapellimestarina Bremenissä (1905–1910), Leipzigissä (1910–1912) ja Frankfurt am Mainissa (1912–1917). Vuosina 1917–1931 Pollak oli Hampurin valtionoopperan yleismusiikkijohtaja. Hän johti myös Pariisissa, Covent Gardenissa, Chicagossa, Teatro Colónissa ja Neuvostoliitossa. Vuonna 1933 Pollak johti Wienin valtionoopperaa kiertueella Kairossa ja Aleksandriassa. Pollak ansioitui varsinkin Richard Wagnerin ja Richard Straussin teosten esityksissä. Hän kuoli sydäninfarktiin johtaessaan Ludwig van Beethovenin Fidelion esitystä Prahassa. == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1933 kuolleet
XFree86

XFree86 on X Window Systemin toteutus, joka on ilmainen ja julkaistu avoimena lähdekoodina. XFree86 on tarkoitettu henkilökohtaisille tietokoneille, jotka käyttävät Unixin kaltaista käyttöjärjestelmää. XFree86 syntyi vuonna 1992 tavoitteena korjata ongelmia X386-toteutuksessa. XFree86 nimettiin sanaleikkinä X386-toteutuksesta (Free kuulostaa samalta kuin englanninkielen kolmea tarkoittava sana three). XFree86 liittyi vuonna 1999 X.org-säätiön (tuolloin Open Groupin alaisuudessa) kunniajäseneksi. Vuosina 2003 ja 2004 XFree86-projektin lisenssiin yritettiin lisätä rajoituksia, josta johtuen kehittäjät irtaantuivat ja palasivat X.Orgin kehitykseen. Viimeinen päivitys XFree86:n CVS-versionhallintaan on tehty toukokuussa 2009. Viimeinen julkaisu oli vuonna 2008 ja vuodesta 2011 projektissa ei ole tapahtunut edistystä. Kun XFree86-projekti kieltäytyi siirtymästä GPL-yhteensopivaan lisenssiin useimmat XFree86:tta käyttäneet käyttöjärjestelmät siirtyivät nopeasti X.org- palvelimeen. X.org otti käyttöön lisenssimuutosta edeltäneen version, josta kehittäjät jatkoivat. Heinäkuuhun 2004 mennessä XFree86:n kehitys oli enimmäkseen pysähtynyt. == Lähteet == Luokka:X Window System
Flatey (Skjálfandi)

Flatey on saari Islannin pohjoisrannikolla Skjálfandiin lahdella. Saari on noin 2,5 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometrin levyinen. Se on varsin tasainen. Pesimäkaudella saarella tavataan yli 30 lintulajia. Saarella on aikaisemmin asunut pieni kalastajayhteisö. Kirkko ja joitakin taloja on edelleen jäljellä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Islannin saaret
Mehdi Nebbou

Mehdi Nebbou (s. 10. tammikuuta 1971 Bayonne, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. == Varhaiset vaiheet == Nebboun isä on algerialainen ja äiti saksalainen. Hän vietti varhaislapsuutensa Baskimaan Bayonnessa. Yhdeksänvuotiaana hän muutti asumaan isänsä luo Lyoniin. 18-vuotiaana hän päätti muuttaa Berliiniin, jossa hän työskenteli baarimikkona useissa klubeissa. Kolme vuotta myöhemmin hän meni Milanoon opiskelemaan puusepän ammattia. Nebbou kuitenkin huomasi nopeasti, ettei puusepäntyö ollut häntä varten, ja palasi Saksaan vuonna 1994 mennäkseen elokuva-akatemiaan. Hän oli tuolloin 23-vuotias. == Ura == Hän opiskeli elokuva-akatemiassa ohjaamista viisi vuotta. Siellä hän tapasi ohjaaja Filipos Tsitosin, joka tarjosi hänelle ensimmäisen roolin elokuvassa My Sweet Home. Tämä avasi hänelle ovia elokuva- alalle. Vuonna 2004 hän sai roolin Samir Nasrin elokuvassa Presumé Guilty, joka voitti Golden Gate -palkinnon (paras elokuva) San Franciscon elokuvajuhlilla. Seuraavana vuonna Nebbou oli Benjamin Heisenbergin elokuvassa Schläfer, joka esitettiin vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlilla Un certain regard -kategoriassa. Vuonna 2005 hän esitti Steven Spielbergin elokuvassa München Mustan syyskuun terroristijärjestön väitetyn päällikön Ali Hassan Salamehin roolia. Vuonna 2008 hän näytteli Leonardo DiCaprion ja Russell Crowen tähdittämässä Ridley Scottin elokuvassa Body of Lies. Nebbou on näytellyt elokuvissa ja TV-sarjoissa useissa maissa, koska hän kielitaitoisena pystyy näyttelemään englanniksi, saksaksi, ranskaksi ja italiaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hefaistion (grammaatikko)

Hefaistion (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hänen tiedetään opettaneen kreikkaa keisari Lucius Verukselle, ja niin hän ajoittuu 100-luvun puoliväliin. Yleensä ajatellaan, että kyseessä on sama Hefaistion, jonka Suda sanoo toimineen Aleksandriassa.Capitolinus, Julius: Historia Augusta, Lucius Verus 2. == Teokset == Hefaistion kirjoitti useita teoksia grammatiikan alalta, erityisesti koskien runomittoja. Sudan mukaan niihin lukeutuivat seuraavat: * Käsikirja runomitoista (; lat. Enchiridion de metris (et poemate)) – Hefaistionin ainoa nykyaikaan säilynyt teos, joka on nimensä mukaisesti suhteellisen kattava käsikirja kreikkalaisen runouden runomitoista ja tärkeä lähde niiden tuntemisen kannalta. Se on merkittävä myös siksi, että se sisältää paljon lainauksia runoilijoilta, joiden teokset ovat muutoin kadonneet. * Runoista () * Sekaannuksista runoissa () * Tragedioiden ratkaisut () * Komedioiden ongelmien ratkaisut () Teoksen Käsikirja runomitoista editio princeps eli ensimmäinen painettu laitos oli vuonna 1526 (Firenze, 8vo.) yhdessä Theodoros Gazan kreikan kieliopin kanssa. Myöhempiä laitoksia ovat Hadrianus (Adrian) Turnebuksen laitos (Pariisi, 1553, 4to.), jossa oli mukana kreikankielisiä skolioita; Johannes Cornelis de Pauwin laitos (Trajecti ad Rhenum = Utrecht, 1726, 4to.); sekä Thomas Gaisfordin laitos (Oxford, 1810, 8vo., uusintapainos: Leipzig, 1832, 8vo.). == Lähteet == == Kirjallisuutta == * Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot Luokka:100-luvulla syntyneet Luokka:100-luvulla kuolleet
Hefaistion (täsmennyssivu)

Hefaistion (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Hefaistion (n. 356–324 eaa.), Aleksanteri Suuren ystävä; tunnetuin Hefaistion * Hefaistion (100-luku), grammaatikko * Hefaistion, kirjailija * Hefaistion, kuvanveistäjä
Menippos Pergamonlainen

Menippos Pergamonlainen (, ; 1. vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen maantieteilijä, joka oli kotoisin Pergamonista. Menippos tunnetaan vain periplus-lajityyppiin kuuluneesta teoksestaan Sisäisen meren periplus (), joka käsitti kolme kirjaa ja kuvasi Mustanmeren ja Välimeren ympäripurjehdukset. Se ajoitetaan keisari Augustuksen kauden alkupuolelle erään Krinagoraan kirjoittaman epigrammin perusteella. Teoksesta on säilynyt nykyaikaan katkelmia.Kreikkalainen antologia (Anthologia Palatina) 9.559. Markianos Herakleialainen kirjoitti Menippoksen teoksesta lyhennelmän tai korjatun ja täydennetyn laitoksen. Myös Stefanos Byzantionlainen lainaa Menipposta usein. == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * Marcianus of Heraclea: Epitome of the Periplus of Menippus. ToposText. Luokka:Antiikin kreikkalaiset maantieteilijät
Karl Lark

Karl Lark (alun perin Karl Lurk, 5\. maaliskuuta 1896 Strasbourg, Ranska – 14. elokuuta 1974 Helsinki) oli saksalainen, Suomessa uransa tehnyt kemianteollisuus- ja tukkukauppayrittäjä. Hänen vuonna 1923 Helsingin Kalevankadulle perustamansa Oy Karl Lark Ab erikoistui kosmetiikan ja hajuvesien maahantuontiin ja valmistukseen. 1960-luvulla yritys rakensi Helsingin Pitäjänmäelle osoitteeseen Kutomotie 4 teknokemiallisen tehtaan, joka tunnetaan nykyisin nimellä Nordic BioCosmetic Production Oy. Karl Larkin perustamia yrityksiä olivat myös vuonna 1940 käynnistynyt Oy Floriol Ab ja vuonna 1950 perustettu Oy Vademecum Ab, jotka fuusioitiin Karl Lark -yhtiöön vuonna 1970. Lark jätti yhtiönsä toimitusjohtajuuden 1972, mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa 1974 asti. Vuonna 1981 yritys siirtyi kokonaan vävylle Lars Federleylle. Ranskan Strasbourgissa syntynyt Karl Lark liittyi vapaaehtoisena Saksan armeijaan vuonna 1914, tuli Suomeen vuonna 1918 kenraali Rüdiger von der Goltzin joukkojen mukana ja jäi maahan. Hän työskenteli vuodet 1919–1921 Oy Strömberg Ab:ssa ja sitten muutamia vuosia vientipäällikkönä Veljekset Uddilla. Vuonna 1923 hän perusti avoimen yhtiön Karl Lark, josta myöhemmin tehtiin osakeyhtiö Oy Karl Lark Ab. Se oli aluksi saksalaisen kosmetiikkayrityksen Mousonin edustaja Suomessa, mutta laajeni alalla muidenkin merkkien markkinoijaksi ja myös valmistajaksi. Vuonna 1980 yrityksen edustuksiin kuuluivat Helena Rubinstein- ja Orlane-kosmetiikka, Old Spice -miestentuoksut, Polycolor-hiussävytteet ja Fa-deodorantit. Omaa tuotantoa edustivat muun muassa Vademecum-suuvedet ja -hammastahnat.. Karl Larkin puoliso oli Heli Kaarina ”Kaija” o.s. Ant-Wuorinen (1919–1983). Heidän tyttärensä oli kotitalousopettaja Leila Jantunen. Viitattu 6.5.2024. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomen sisällissodan saksalaiset Luokka:Suomensaksalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Menippos

Menippos (, ) voi viitata seuraaviin: == Mytologia == * Menippos Megareuksen poika, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa * Menippos, Troijan sotaan osallistunut hahmo kreikkalaisessa mytologiassa == Historia == * Menippos Gadaralainen (200-luku eaa.), kyynikkofilosofi; tunnetuin samannimisistä * Menippos Pergamonlainen (1. vuosisata eaa.), maantieteilijä * Menippos Stratonikeialainen (toimi n. 79 eaa.), puhuja * Menippos (300-luku eaa.), Oreoksen tyranni * Menippos (200-luku eaa.), Filippos V:n sotapäällikkö * Menippos (toimi 193 eaa.), Antiokhos Suuren lähettiläs Roomassa
Kopytšyntsi

Kopytšyntsi () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Tšortkivin piirissä. Kopytšyntsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Nitšlavajoen varrella, 73 kilometriä aluekeskus Ternopilistä eteläkaakkoon. Valtatie M19, joka on osa eurooppatietä , kulkee kaupungin länsipuolelta. Kaupungissa on rautatieasema. Tammikuun keskilämpötila on −5,1 ja heinäkuun +18,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 561 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 6 502 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 7 036 asukasta (tai 7 003), joista etnisesti ukrainalaisia oli 97,96 prosenttia, venäläisiä 1,17 % ja puolalaisia 0,31 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 7 327 asukasta. Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1300-luvun alkupuolella. Vuonna 1443 sinne rakennettiin linna ja kirkko. Magdeburgin kaupunginoikeudet paikkakunnalle myönnettiin 1564. Kaupungiksi Kopytšyntsi nimettiin vuonna 1939. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Kopytšyntsi on kuulunut Tšortkivin piiriin; Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa kirkko vuodelta 1630 (церква Воздвиження Чесного Хреста Господнього), ja katolinen kirkko vuodelta 1802 (кос­­тел Успіння Пресвятої Богородиці). 2\. Копичинці Костел Внебовзяття Пресвятої Богородиці (мур).jpg|Kirkko vuodelta 1802. Церква Св. Миколая Копичинці.jpg| Katolinen kirkko vuodelta 1900 (tai 1905). Центр культури і дозвілля м.Копичинці.jpg|Kulttuurikeskus. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ternopilin alueen kaupungit Luokka:Tšortkivin piiri
Peisistratos (täsmennyssivu)

Peisistratos (; ) voi viitata seuraaviin: * Peisistratos, hahmo kreikkalaisessa mytologiassa * Peisistratos (n. 607–528 eaa.), Ateenan tyranni; tunnetuin samannimisistä * Peisistratos Boiotialainen (200/100-luku eaa.), valtiomies * Peisistratos Kyzikoslainen (toimi 74 eaa.), sotapäällikkö * Peisistratos Orkhomenoslainen (400-luku eaa.), Orkhomenoksen kuningas * Peisistratos Spartalainen, spartalainen Fryygian Norikoksen perustaja
Perikles nuorempi

Perikles nuorempi (, ; k. 406 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Perikleen ja Aspasian avioton poika. Perikles nuorempi toimi strategoksena Arginusain taistelussa ja tuomittiin kuolemaan kärsityn tappion jälkeen.Ksenofon: Hellenika 1.5.16. Perikleellä oli myös kaksi laillista eli aviollista poikaa, Ksanthippos ja Paralos. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset sotilaat Luokka:400-luvulla eaa. syntyneet Luokka:400-luvulla eaa. kuolleet
Perikles (täsmennyssivu)

Perikles (, ) tai Periklís () voi viitata seuraaviin: * Perikles (n. 495–429 eaa.), ateenalainen valtiomies ja sotapäällikkö * Perikles nuorempi (k. 406 eaa.), edellisen poika, sotapäällikkö * Perikles, Shakespearen näytelmä * Periklís Iakovákis (s. 1979), kreikkalainen 400 metrin aitajuoksija, MM- mitalisti * Periklís Kakoúsis (1879–?), kreikkalainen painonnostaja, olympiavoittaja * Periklís Pierrákos-Mavromichális (1863–1938), kreikkalainen miekkailija, olympiamitalisti
Psaon

Psaon (; 200/100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Plataiaista. Hänen arvellaan toimineen 200-luvun eaa. lopulla. Diodoros Sisilialaisen mukaan Psaon kirjoitti 30 kirjaa käsittäneen historiateoksen, joka jatkoi Diylloksen historiateosta. Näin se on alkanut vuodesta 297/296 eaa. Sen arvellaan ulottuneen 140. olympiadiin eli vuosiin 220–217 eaa., josta Polybios aloitti oman teoksensa.Diodoros Sisilialainen: Historian kirjasto 21.5. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat
Semos

Semos (, ; 100/200-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka ajoitetaan toimineeksi noin vuoden 200 paikkeilla. Hän oli ilmeisesti kotoisin Delokselta. Suda kutsuu häntä elisläiseksi, mutta Athenaiokselta käy ilmi, että tämä on virhe.Athenaios: Deipnosofistai 3.123d. == Teokset == Semos kirjoitti Sudan mukaan seuraavat teokset: * Deloksen historia ( tai ), kahdeksan kirjaa – Semoksen tärkein teos, jota Athenaios lainaa usein ja josta tunnetaan myös muutama muu lainaus. Teos käsitteli Deloksen saaren ja sen lähiympäristön kulttuurisia ja uskonnollisia kohteita.Athenaios: Deipnosofistai 3.109f, 4.173e, 8.331f, 8.335a, 11.469c, 14.614a, 14.637b, 14.645b, 15.676f; Stefanos Byzantionlainen: Ethnika, ; Etymologicum Magnum, . Athenaioksella esiintyy myös viittaus Semoksen teokseen nimeltä Saaret (), mutta siinä on todennäköisesti kyse nimen Dēlias virheellisestä lukutavasta. * Kiertokäynnit (), kaksi kirjaa – maantieteellinen kuvaus. * Paroksesta (), yksi kirja – maantieteellinen kuvaus liittyen Paroksen saareen. * Pergamonista (), yksi kirja – maantieteellinen kuvaus liittyen Pergamonin kaupunkiin. * Paiaaneista () – Athenaioksen lainaama teos, joka käsitteli paiaaneja.Athenaios: Deipnosofistai 14.611d, 14.622a–d. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot
Otto Ackermann (kapellimestari)

Otto Ackermann (18. lokakuuta 1909 Bukarest – 9. maaliskuuta 1960 Wabern bei Bern) oli romanialaissyntyinen, sveitsiläistynyt kapellimestari.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Ackermann, Otto Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 20.3.2024 Ackermann suoritti konservatorio- opintoja Bukarestissa. Vuosina 1926–1928 hän opiskeli Berliinissä Julius Prüwerin, George Szellin ja Valeska Burgstallerin johdolla. Vuosina 1925–1926 Ackermann työskenteli kapellimestarina Bukarestin ja vuosina 1928–1932 Düsseldorfin oopperassa. Vuonna 1932 hänestä tuli Brnon oopperan ja vuonna 1935 Bernin oopperan pääkapellimestari. Ackermann johti Theater an der Wienissä vuosina 1947–1953 ja toimi Kölnin oopperan yleismusiikkijohtajana vuosina 1953–1958. Tämän jälkeen hän työskenteli Zürichin oopperassa. Oopperaohjelmiston lisäksi Ackermann johti sinfonisen musiikin esityksiä. Lisäksi hän piti erityisesti Johann Strauss II:n ja tämän perheenjäsenten sekä Franz Lehárin operettien johtamisesta. == Lähteet == Luokka:Romanialaiset kapellimestarit Luokka:Sveitsiläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Otto Ackermann

Otto Ackermann voi viitata seuraaviin henkilöihin: * Otto Ackermann (1909–1960), romanialais-sveitsiläinen kapellimestari * Otto Ackermann (1872–1953), saksalainen taidemaalari
B. C. Carlson

Bror Clas Carlson (19. kesäkuuta 1890 Kuopio – 17. syyskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvoksena ja vaikutti omaan alaansa aktiivisella julkaisemisella. ==Henkilöhistoria== Carsonin vanhemmat olivat kauppias John Henrik Carlson ja Matilda Örn. Hänen puolisonsa 1920–1927 oli Margit Elisabet Spranger ja vuodesta 1931 Else Margit Dahlin. Kirjailija ja talouselämän vaikuttaja Carl Erik Carlson oli B. C. Carlsonin poika ensimmäisestä avioliitosta. B. C. Carlson tuli ylioppilaaksi 1908, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1914 ja sai valmistuttuaan varatuomarin arvon. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden notaari 1918 ja nuorempi hallintosihteeri ja sitten Helsingin raastuvanoikeuden, myöhemmin Helsingin käräjäoikeus, rikosoikeusnotaari 1918, nuorempi oikeusneuvosmies 1920 ja vanhempi oikeusneuvosmies 1927–1953. Korkeimman oikeuden apujäsen Carlson oli 1928–1929 ja 1948–1950. Hän oli Juridiska Föreningen i Finland -yhdistyksen puheenjohtaja 1936–1940 ja alallaan aktiivinen vaikuttaja, joka julkaisi lähes sata artikkelia kotimaassa ja ulkomailla sekä oikeusteoreettisen teoksen.Kuka kukin on 1954, s. 88. Viitattu 21.3.2024 (ei-vapaa) Carlson vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1963. ==Julkaisuja== * Rätten: ett rättsteoretiskt försök, 1954 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset tuomarit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Anne Ollila

Anne Kristiina Ollila (s. 11. helmikuuta 1960 Oulu) on historioitsija ja kulttuurintutkija. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 1993 ja hän on työskennellyt Turun yliopistossa sekä Helsingin yliopistossa toimien yliassistenttina, ma. professorina, yliopistonlehtorina ja Suomen Akatemian tutkijana. Hän on tutkinut kansalaistoimintaa, sukupuolihistoriaa, aikakäsityksiä, muistitietoa, historiakulttuuria ja valokuvauksen historiaa. Turun museokeskus järjesti keväällä 2012 kulttuurikeskus Logomossa valokuvanäyttelyn, joka perustui Ollilan teokseen Turku vanhoissa valokuvissa 1865 - 1915. ==Julkaisuja== * Suomen kotien päivä valkenee... Marttajärjestö suomalaisessa yhteiskunnassa vuoteen 1939. Historiallisia tutkimuksia 173, 1993. * Jalo velvollisuus - virkanaisena 1800-luvun lopun Suomessa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 711, 1998. * Aika ja elämä. Aikakäsitys 1800-luvun lopussa. SKS:n toimituksia 795, 2000. * Historical Perspectives on Memory (ed. Anne Ollila). Studia Historica 61, 1999. * Ammattina kansan edustaminen. Suomen Eduskunta 100 vuotta, osa V. 2007. * Kirjoituksia kulttuurista, sukupuolesta ja historiasta. SKS, Historiallinen Arkisto 132, 2010. * Turku vanhoissa valokuvissa 1865 - 1915. SKS, 2012. * Kosmopoliittisuus, monikulttuurisuus, kansainvälisyys: Kulttuurihistoriallisia näkökulmia (toim. Anne Ollila & Juhana Saarelainen). Cultural History - Kulttuurihistoria 11. 2013. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Kulttuurintutkijat Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rindalin kirkko

Rindalin kirkko () on Rindalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1874. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot kirkko
John Neergaard

John Gundersen Neergaard (11. marraskuuta 1795 Rindal – 15. kesäkuuta 1885 Gjemnes) oli norjalainen maanviljelijä, nimismies, kansanedustaja ja maan varhaisimpia agitaattoreita. Hän ajoi maanviljelijöille suurempaa vaikutusvaltaa. Neergaardin vuonna 1830 julkaisema Ola-boka (virallisesti En Odelsmands Tanker om Norges nærværende Forfatning tilligemed en Samtale indeholdende Veiledning for Bønder til en rigtigere Fremgangsmaade ved Udkaarelsen af Valgmænd og Repræsentanter) ja hänen sen kanssa tekemänsä matkat ympäri maata vaikuttivat siihen, että vuoden 1833 vaaleissa valituksi tulleiden maanviljelijöiden määrä yli kaksinkertaistui. Tämä johti puolestaan kunnallisen itsehallinnon perustamiseen vuonna 1837. Lakiesitys oli pitkälti Neergaardin laatima. Rindal komm.svg|Rindalin vaakunassa oleva kokousnuija viittaa Neergaardiin ja hänen ajamaansa kunnalliseen itsehallintoon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset poliitikot Luokka:Norjalaiset virkamiehet Luokka:Norjalaiset maanviljelijät Luokka:Vuonna 1795 syntyneet Luokka:Vuonna 1885 kuolleet
Neergaard

Neergaard on seuraavien henkilöiden suku- tai välinimi: * John Neergaard (1795–1885), norjalainen poliitikko, ”kunnallisen itsehallinnon isä” * Jørn Neergaard Larsen (s. 1949), tanskalainen poliitikko * Niels Neergaard (1854–1936), Tanskan pääministeri 1908–1909 ja 1920–1924
Sigurd Røen

Sigurd Røen (12. helmikuuta 1909 Rindal – 17. syyskuuta 1992) oli norjalainen hiihtäjä. Hän voitti yhdistetyn ja 4 x 10 kilometrin viestin maailmanmestaruudet vuonna 1937. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset maastohiihtäjät Luokka:Norjalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Dalslandin kanava

Dalslandin kanava () on Ruotsissa Värmlannin ja Dalslandin maakunnissa sijaitseva 1860-luvulla rakennettu kanavaverkosto, jonka yhteispituus on 250 kilometriä. Kanavaan kuuluu 28 sulkua. Dalslandin kanava rakennettiin alun perin teollisuuden kuljetuksia varten, mutta nykyisin sillä on merkitystä lähinnä matkailunähtävyytenä. Nils och Werner Ericson, Dalslands kanal.jpg|Dalslandin kanavan suunnittelijoiden Nils Ericsonin ja Werner Ericsonin muistolaatta. Map Haldenwaterway with neighbour waterways.jpg|Dalslandin kanavan sulut kartalla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsin kanavat Luokka:Länsi-Götanmaan lääni Luokka:Värmlannin lääni
Kivik

Kivik on taajama Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä Ruotsissa. Vuonna 2021 taajamassa oli 885 asukasta. Kivik tunnetaan markkinoistaan ja hedelmien tuotannosta. Äppeltavlan i Kivik 2014.jpg|Kivikin vuosittainen omenataulu 2014. Fritiof Nilsson Piraten, full body, Kivik.jpg|Fritiof Nilsson Piratenia esittävä patsas. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsin taajamat Luokka:Simrishamnin kunta
Liberaali kansanpuolue

Liberaali kansanpuolue (, lyh. DLF; vuosina 1972–1980 Uusi kansanpuolue, norj. Det Nye Folkepartiet, lyh. DNF) oli norjalainen vuosina 1972–1988 ja 1992–2017 toiminnassa ollut puolue. Sen perustivat Venstrestä eronneet Norjan EY- jäsenyyden kannattajat. Liberaalilla kansanpuolueella oli yksi kansanedustaja vuosien 1973–1977 suurkäräjillä, mutta 1980-luvulla puolueen ääniosuus oli enää alle prosentin luokkaa. Vuonna 1987 se muodosti vaaliliiton Venstren kanssa ja seuraavana vuonna puolueet yhdistyivät. Puolue perustettiin uudelleen 1992, ja se oli toiminnassa vuoden 2017 loppuun. ==Puheenjohtajat== * 1972–1973: Helge Seip * 1973–1978: Magne Lerheim * 1978–1980: Ingvar Helle * 1980–1982: Gerd Søraa * 1982–1986: Øyvind Bjorvatn * 1986–1988: Alice Ruud * 1992–1995: Tor Ingar Østerud * 1995–1997: Runar Henriksen * 1997–2001: Trond Johansen * 2001–2003: Arne Lidwin * 2003–2017: Vegard Martinsen ==Vaalitulokset== Lähteet: Vuosi Paikat Kannatus Kannatus 1973 3,4 1977 1,4 % 1981 0,5 % 1985 0,5 % ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puolueet
Murrealbumi

Murrealbumi on sarjakuva-albumi, jonka teksti on kirjoitettu yleiskielen sijaan jollakin suomen kielen murteella. === Asterixit === * Uderzo & Goscinny & Rytkönen, Olavi: Opeliksin orjalaeva. Olavi Rytkösen savonnos Outi Wallin suomentamasta laitoksesta Obelixin kaleeri. [Helsinki]: Helsinki Media, 1997. ISBN 951-32-0420-0 * Uderzo & Goscinny & Rytkönen, Olavi: Luaksolaesten lempi. Alkuteos Syvä kuilu, Savon murteella kertonut Olavi Rytkönen, murreasun tarkastus Leena Sarvas. Tampere: Egmont, 1999. ISBN 951-876-706-8 * Uderzo & Goscinny & Lahikainen, Kaisu: Kallija tyttölöi. Ruusu ja miekka Karjalan murteella. Kaakkoismurteelle muokannut Kaisu Lahikainen, murreasun tarkastus: Heikki Leskinen ja Heikki Kirkinen. Tampere: Egmont, 1999. ISBN 951-876-705-X * Uderzo & Vuorinen, Aila: Asteriksim boikkane mukul. Asterixin poika Rauman murteella. Outi Wallin suomennoksesta raumaksi kääntänyt Aila Vuorinen. Tampere: Egmont, 2001. ISBN 951-876-902-8 * Uderzo & Goscinny & Garam, Sami: Kessen rehukotsa. Asterix ja Caesarin laakeriseppele Stadin slangilla. Jorma Kaparin suomennoksesta stadintanut Sami Garam. Tampere: Egmont, 2005. ISBN 952-469-399-2 * Reiså yvi Atlanten. (Asterix ja suuri merimatka grundsprååtsilla, kokkolalaisella ruotsin murteella. Käännös Bror Hagström ja Ragny Mutka.) Story House Egmont, 2024. === Aku Ankat === * * * * * * * * * Suuri suomalainen murrekirja. Aku Ankan taskukirja sisältää ankkatarinoita 18 eri murteella. Julkaistu aiemmin kovakantisena 2017, uusi korjattu painos 2021. [Helsinki]: Sanoma Media Finland, 2021. ISBN 978-951-32-4824-6 * Suuri suomalainen murrekirja 2. Aku Ankan taskukirja sisältää vuosina 1998–2005 julkistut kahdeksan Aku Ankan murrealbumia yksissä kansissa. [Helsinki]: Sanoma, 2022. ISBN 978-951-32-4843-7 * Slangisota: Carl Barksin klassikkosarjoja Stadin puhekielellä. Kääntäjät: Pinkku Pinsku, Cledos, Veera Salmi, Asa, Kati Kovács, Sami Garam, Anja Snellman, Tuomari Nurmio. Helsinki: Sanoma, 2019. ISBN 978-951-32-4710-2 === Muut === * Morris & Goscinny & Rytkönen, Olavi: Lykky-Luke: Kolome täräkkätä tulukintoo savoks. Lucky Luke, savoksi kääntänyt Olavi Rytkönen. Tampere: Egmont, 2004. ISBN 952-469-219-8 * Browne, Dik: Haaralt Hurja: Tolokun viikinki. Harald Hirmuinen savoksi. Sunnuntaisarjoja vuosilta 1983-84. Olavi Rytkösen savonnos Antti Marttisen suomennoksesta. [Tampere]: Egmont, 1998. ISBN 951-876-658-4 * Browne, Dik: Haaraltti Häjympi: Piremmän puukoon päällikkö. Harald Hirmuinen Etelä- Pohjanmaan murteella. Suomennos Markku Kontto, eteläpohjanmaan murteelle kääntänyt Juha Kykkänen. [Tampere]: Egmont, 2001. ISBN 951-876-849-8 Luokka:Suomalaiset sarjakuvat Luokka:Suomen murteet
Ruohoaro

Ruohoaro on aro, jolla kasvaa enimmäkseen matalaa ruohovartista kasvillisuutta. Muita arotyyppejä ovat pensasaro ja heinäaro. Pleistoseenikaudella ruohoaroilla eli monenlaisia suurikokoisia nisäkkäitä, jotka pitivät yllä ruohoaroja. Ihminen on metsästänyt paikoin suuret nisäkkäät vähiin ja tästä on seurannut monien ruohoarojen metsittyminen, jolloin avoimia elinympäristöjä suosivat eliöt, kuten perhoset ovat harvinaistuneet. == Lähteet == Luokka:Arot
Savannimetsä

Savannimetsä on kuivaa metsää, joka on vaihettumisvyöhyke varsinaisen savannin ja metsän välillä. Tälläisten alueiden kasvillisuus on yksinkertaista, kasvupaikan olosuhteiden suhteen vaatimatonta ja kasvit ovat ominaisuuksiltaan paljolti samanlaisia. Niillä on myös hyvät kyvyt uusiutua kasvullisesti esimerkiksi kantojen vesoista. Näin ollen tälläisten alueiden kasvillisuus on hyvin uusiutuvaa. == Lähteet == Luokka:Kasvillisuusvyöhykkeet
Asía (1734)

Asía oli Espanjan laivaston vuonna 1734 vesille laskettu Constante-luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva. == Valmistus == Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin 1734. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1734 ja otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 1735.Winfield et al 2023 s. 182 == Palvelus == Alus lähti 21. heinäkuuta 1735 Havannasta Espínolan laivueen mukana varustettavaksi Cádiziin, jonne se saapui laivueen mukana 1. syyskuuta. Alus lähti 25. tammikuuta 1736 Cádizista Pizarron laivueessa Francisco de Lastarrian alaisuudessa. Laivueeseen kuuluivat Europa, Nueva España, África, San Isidro, Andalucía, Hércules ja fregatti Fama Volante. Laivueen tehtävänä oli noutaa joukkoja La Speziasta ja Livornosta. Kova myrsky pakotti laivueen hakemaan tammikuussa 1736 suojaa Cádizista. Pizarron laivue lähti 15. helmikuuta ilman Hérculesta La Speziaan ja Livornoon. Italiasta, Barcelonasta, Alicantesta ja Cartagenasta palattuaan alus siirrettiin maaliskuussa 1737 Cádizissa reserviin. Se oli 1738 huollettavana La Carracassa, minkä jälkeen se oli 1739 edelleen reservissä Cádizissa. Alus lähti 30. maaliskuuta 1740 Cádizista Manuel López Pintadon laivueessa Ferroliin, jonne se saapui 24. huhtikuuta. Alus oli elokuussa Santanderissa. Se lähti 22. lokakuuta Ferrolista López Pizarron lippulaivana Guipúzcoan sekä fregattien Esperanzan, Hermionen, San Estebanin ja viestialus Real Mercurion kanssa ajamaan takaa Britannian kuninkaallisen laivaston kommodori George Ansonin laivuetta, johon kuuluivat HMS Centurion, HMS Gloucester, HMS Severn, HMS Pearl, HMS Wager ja HMS Trial. Pizarron laivue oli 13. marraskuuta Tenerifalla Santa Cruzissa, mistä se lähti 17. marraskuuta ja saapui 18. tammikuuta 1741 La Platan alueelle Maldonadoon. Alus lähti 1. helmikuuta Maldonadosta Gupúzcoan, Esperanzan, Hermionen ja San Estebanin kanssa Tyynellemerelle. Laivue hajaantui 28. helmikuuta Kap Hornissa kovassa myrskyssä. Asía ja Hermione pääsivät pahoin vaurioituneina Montevideoon, missä ne olivat edelleen 14. toukokuuta miehistö sairaina. Alus lähti 12. joulukuuta korjausten jälkeen yksin Montevideosta Kap Hornin kautta Buenos Airesiin, jonne se saapui 22. tammikuuta 1742 mastottomana. Alus oli 1742-1744 Buenos Airesissa. Alus lähti 15. lokakuuta 1745 Montevideosta lastinaan miljoona pesoa. Aluksen miehistöä oli täydennetty armahdetuilla vangeilla. Se saapui 20. tammikuuta 1746 Corcubióniin. Aluksen miehistö valtasi helmikuussa Cape Finisterren edustalla fregatti Spritin, joka oli matkalla Lissabonista Lontooseen. Alus saapui 19. helmikuuta Ferroliin, missä se siirrettiin kesäkuussa reserviin. Alus palautettiin marraskuussa 1748 palvelukseen, kun odotettiin Britannian kuninkaallisen laivaston hyökkäävän Ferroliin. Alus poistettiin joulukuussa 1748 palveluksesta. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Constante-luokan linjalaivat
Heinäaro

Heinäaro on aro, jolla kasvaa enimmäkseen ruohovartista kasvillisuutta ja jonka kasvillisuus on yleisesti pidempää kuin ruohoaron. Heinäaron ilmasto on hieman kosteampaa kuin heinäoron. Heinäaroa on monilla Euraasian mantereisilla alueilla. == Lähteet == Luokka:Arot
Keltahupputurpiaali

Keltahupputurpiaali (Xanthocephalus xanthocephalus) on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa. == Koko ja ulkonäkö == Keltahupputurpiaali kasvaa 20–28 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Keltahupputurpiaalikoiraan pää ja rinta ovat kirkkaan keltaiset. Silmiä ympäröi musta naamio. Selkä, siivet ja vatsa ovat mustat. Siivissä on lisäksi valkoinen laikku. Naaraslinnun päälaki, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Naama ja rinta ovat vaalean keltainen. Naaraan ruskean vatsan keskiosissa on valkoisia viiruja. ==Levinneisyys ja elintavat== Keltahupputurpiaali pesii hyvin laajalla alueella, joka ulottuu keskisestä Brittiläisestä Kolumbiasta etelään Baja Californiaan ja idässä Ontariosta Arkansasiin. Laji on muuttolintu ja talvehtii Kaliforniasta Costa Ricaan. Keltahupputurpiaalin kevätmuutto on maalis-huhtikuussa ja syysmuutto on heinä-syyskuussa. Harhautuu satunnaisesti myös Eurooppaan. Linnun elinympäristöä ovat soiden ja kosteikoiden ruovikot ja saraikot. Talvisin ne liikkuvat monenlaisilla maatalousmailla jopa tuhansien lintujen parvina. Keltahupputurpiaalin ravintoa ovat kesällä hyönteiset ja hämähäkit ja muulloin lisäksi kasvien siemenet. Koiraat muodostavat pesimäreviirin, joissa voi olla viidestä kahdeksaan pesivää naarasta. Kun koiras on houkutellut naaraan reviirilleen, naaras rakentaa ruovikkoon kuppimaisen pesän. Naaras munii kahdesta viiteen vihertävää munaa. == Lähteet == Luokka:Turpiaalit
Konstantin Saradžev

Konstantin Solomonovitš Saradžev (; 8. lokakuuta 1877 Derbent – 22. heinäkuuta 1954 Jerevan) oli armenialainen kapellimestari ja musiikkipedagogi.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Saradzhev, Konstantin Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 21.3.2024 Saradžev opiskeli Moskovan konservatoriossa viulunsoittoa Jan Hřímalýn johdolla ja valmistui vuonna 1898. Hänen opettajiaan konservatoriossa olivat myös Sergei Tanejev, Vasili Safonov, Nikolai Kaškin, Georgi Konjus ja Mihail Ippolitov- Ivanov.Сараджев Константин Соломонович Московская консерватория, viitattu 21.3.2024 Saradžev lähti Prahaan suorittamaan täydentäviä opintoja Otakar Ševčíkin johdolla. Hän aloitti vuonna 1900 työskentelyn konserttimestarina Savva Mamontovin yksityisessä venäläisessä oopperassa. Hän aloitti pian myös toimintansa kapellimestarina ja sai orkesterinjohdossa opetusta Arthur Nikischiltä Leipzigissä. Saradžev palasi Venäjälle ja jatkoi työskentelyä viulusolistina, kamarimuusikkona sekä kapellimestarina. Saradžev erikoistui kapellimestarina neuvostosäveltäjien teosten tulkintaan ja edisti uutta neuvostomusiikkia. Hän oli aktiivinen sekä oopperan että sinfonisen ohjelmiston kapellimestarina. Vuosina 1922–1935 Saradžev oli Moskovan konservatorion orkesterinjohdon opettaja. Vuonna 1935 hän muutti Jerevaniin. Hän oli vuosina 1935–1939 Armenian ooppera- ja balettiteatterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari. Saradžev työskenteli lisäksi Armenian filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina vuosina 1941–1944. Vuodesta 1936 hän oli opettaja ja vuodesta 1940 johtaja Jerevanin konservatoriossa. Saradževin johdolla opiskelivat muiden muassa Georgi Budagjan, Leo Ginzburg, Sergei Gortšakov, Mark Paverman, Boris Haikin ja Vasili Tselikovski. Saradžev sai Työn sankarin arvonimen vuonna 1921. Hän sai myös Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1946. Saradžev meni vuonna 1898 naimisiin N. N. Filatovan kanssa. Hänen tyttärensä Kira Saradževa tuli tunnetuksi harpistina ja hänen poikansa Konstantin Konstantinovitš Saradžev kellonsoittajana. == Lähteet == Luokka:Armenialaiset kapellimestarit Luokka:Neuvostoliittolaiset kapellimestarit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1954 kuolleet
Antoine Cyr

Antoine Cyr on (s. 18. syyskuuta 1998 Gatineau, Kanada) on kanadalainen maastohiihtäjä. Cyrin nykyinen seura on Club Skinouk. == Maailmancup ura == 2020-2021: Maailmancup sija 93 pisteet 19. Normimatkojencup sija 62 pisteet 19. Sprintti cupiin ei osallistunut 2021-2022: Maailmancup sija 55 pisteet 79. Normimatkojencup sija 34 pisteet 66. Sprintti cup sija 68 pisteet 13. 2022-2023: Maailmancup sija 24 pisteet 723. Normimatkojencup sija 20 pisteet 387. Sprintti cup sija 35 pisteet 186 2023-2024 maailmancup sija 10 pisteet 1095. Normimatkojencup sija 18 pisteet 585. Sprintti cup sija 26 pisteet 336 Lähde: == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eugen Szenkar

Eugen Szenkar (; 9. huhtikuuta 1891 Budapest – 28. maaliskuuta 1977 Düsseldorf) oli unkarilainen kapellimestari.Aryeh Oron, Eugen Szenkar Bach- Cantatas 10/2009, viitattu 21.3.2024 Szenkar opiskeli alun perin isänsä Nándor Szenkárin johdolla ja sitten Budapestin musiikkiakatemiassa. Hän johti Prahan Deutsches Landestheaterissa (1911–1913), Budapestin Volksoperissa (1913–1915), Salzburgin Mozarteumissa (1915–1916), Altenburgissa (1916–1920), Frankfurt am Mainin oopperassa (1920–1923), Berliinin Volksoperissa (1923–1924) ja Kölnin oopperassa (1924–1933).Szenkar, Eugen The Concise Oxford Dictionary of Music, viitattu 21.3.2024 Szenkar juutalaisena pakeni Saksasta vuonna 1933 natsien noustua valtaan. Hän lähti alun perin Neuvostoliittoon. Vuodesta 1944 hän johti Brasilian sinfoniaorkesteria Rio de Janeirossa. Szenkar palasi Saksaan vuonna 1950. Hän johti oopperaa Mannheimissa ja Düsseldorfissa. Hän esiintyi myös Tel Avivissa. Szenkar nautti kapellimestarina laajaa arvostusta ennen toista maailmansotaa, mutta jäi sittemmin vähäiselle huomiolle. == Lähteet == Luokka:Unkarilaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1977 kuolleet
Trevian Asset Management

Trevian Asset Management Oy on kaupallisten kiinteistöjen kehittämiseen ja hallinnointiin sekä toimitilojen vuokraukseen erikoistunut kiinteistösijoitus- ja varainhoitoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja sillä on viisi muuta toimistoa ympäri Suomea. Trevian tarjoaa asiakkailleen räätälöityjä sijoituspalveluita, kuten kiinteistöjen ostoneuvontaa, varainhoitoa ja myyntineuvontaa. Lisäksi Trevian vuokraa itse hallinnoimiaan toimisto-, kauppakeskus-, liiketila-, varasto- ja asuinkiinteistöjä eri puolilla Suomea. Yhtiö toimii kiinteistön omistajille paikallisena kumppanina, halliten yli 1,2 miljardin euron kiinteistövarallisuutta. Trevian perustettiin vuonna 2012 Helsingissä, ja sen toimitusjohtajana toimii Reima Södervall. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Trevianin verkkosivusto * Kiinteistöuutisten artikkeleita Trevianista: Luokka:Suomalaiset kiinteistösijoitusyhtiöt
Orcadas

thumb|Orcadas 1970-luvulla. Orcadas on Etelämantereella, Laurie Islandilla sijaitseva Argentiinalle kuuluva tutkimusasema. Se perustettiin vuonna 1904, tehden siitä Etelämantereen vanhimman yhä toiminnassa olevan tutkimusaseman. Orcadasin tutkimusasema koostuu 11 rakennuksesta, ja sen pinta-ala on noin 4 800 neliömetriä. Se käyttää virrantuotantoon neljää generaattoria, ja kuluttaa vuodessa noin 129 000 litraa polttoainetta ja 1,08 miljoonaa litraa vettä. Asemalla asuu keskimäärin 14 ihmistä talvella ja 45 kesällä. Orcadasin historia ulottuu 1900-vuosikymmenen alkuun, kun William Speirs Bruce johti skotlantilaista tutkimusretkikuntaa Etelämantereelle vuosina 1902−1904. Kun tutkimus kohdistui Eteläisiin Orkneysaariin, heidän tukikohtanaan toimi vuonna 1903 rakennettu kivirakennus. Rakennus ja sen alue annettiin argentiinalaisille tutkijoille 22. helmikuuta 1904, kun brittiläinen konsuli Buenos Airesissa antoi siihen luvan. Tämän jälkeen sinne asettui useita argentiinalaisia asukkaita. == Lähteet == Luokka:Etelämantereen tutkimusasemat
Guy de Mey

Guy de Mey (s. 4. elokuuta 1955 Hamme) on belgialainen tenori.Guy De Mey Oxford Reference, viitattu 21.3.2024 De Mey opiskeli Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa sekä Erna Spoorenbergin ja Stella Dalbergin johdolla Amsterdamissa. Myöhemmin häntä opettivat myös Peter Pears ja Éric Tappy. Vuonna 1975 de Mey sai palkinnon Belgian kansallisessa Pro Civitate -musiikkikilpailussa. Vuonna 1990 hänelle myönnettiin Hendrik Caspeele -palkinto.Aryeh Oron, Guy de Mey Bach-Cantatas 06/2001, viitattu 21.3.2024 De Mey on esiintynyt oopperalaulajana muun muassa Covent Gardenissa, Glyndebournen oopperafestivaalilla ja La Scalassa. Hän on pitänyt myös liedesiintyjänä resitaaleja monissa maissa.Guy De Mey Royal Academy of Fine Arts Antwerp, viitattu 21.3.2024 De Mey on laulanut monilla palkituilla levytyksillä. Hän osallistui Erato Recordsin hankkeeseen Johann Sebastian Bachin kaikkien vokaalimusiikin teosten levyttämiseksi Ton Koopmanin johdolla. Vuonna 1992 de Mey aloitti laulun opettamisen Liègen kuninkaallisessa konservatoriossa. Myöhemmin hän on opettanut Antwerpenin taideakatemiassa. == Lähteet == Luokka:Belgialaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hesehotelli

Hesehotellit ovat pikaruokalaketju Hesburgerin perustamia hotelleja Turussa. Hesehotelleja on kaksi: toinen hotelleista sijaitsee 1,5 kilometrin päässä keskustasta Kaskentiellä ja toinen Turun linja-autoasemalla. Hesburger- pikaruokala toimii hotellin vastaanottona. Huoneiden hinnat vaihtelevat 75 eurosta 115 euroon (25.3.2024). == Lähteet == Luokka:Turun hotellit