EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hilkka Olkinuora

Hilkka Olkinuora (aiemmin Kunnas, s. 1948) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija, pappi ja johdon kouluttaja. Hän teki pitkän uran taloustoimittajana 1970- ja 1980-luvuilla, kunnes ryhtyi opiskelemaan teologiaa ja vihittiin papiksi 1990-luvun puolivälissä. Olkinuora kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1965 ja suoritti HuK-tutkinnon Tampereen yliopistossa 1971. Hän toimi taloustoimittajana Talouselämässä, Suomen Kuvalehdessä ja Kauppalehdessä, jossa hän yleni toiseksi päätoimittajaksi. Olkinuora oli ensimmäisiä naispuolisia taloustoimittajia Suomessa ja myöskin ensimmäinen nainen Taloustoimittajien kerhon puheenjohtajanaHämäläinen, Anna-Liisa: Nainen, älä hyväksy passiivia ja puhu suoraan , Olkinuoran haastattelu, Oma Aika 9/2016, 26.08.2016.. Naispappeus hyväksyttiin vuonna 1988 Olkinuoran ollessa toimittajauransa huipulla. Hän ryhtyi jo samana vuonna opiskelemaan teologiaa ja psykiatriaa Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa. Olkinuora on toiminut muun muassa vt. kirkkoherrana Tampereella sekä kolumnistina muun muassa Aamulehdessä, Gloriassa, Kotimaa- lehdessä ja Hufvudstadsbladetissa.CV, Hilkka Olkinuora. Olkinuora sai vuonna 2012 Fredrika Runebergin stipendinHilkka Olkinuoralle Fredrika Runeberg -palkinto, Ilta-Sanomat 2.9.2012.. Hän oli vuoden 2015 eduskuntavaaleissa RKP:n listan sitoutumattomana ehdokkaana Helsingissä, mutta jäi valitsematta.Pastori Hilkka Olkinuora pyrkii eduskuntaan Rkp:n listoilla. Helsingin Sanomat 8.10.2014.Hilkka Olkinuora, Vaalikone.fi. ==Yksityiselämä== Olkinuoran aviomies päätoimittaja Hannu Olkinuoran kuoli syöpään vuonna 2012.Inhimillinen tekijä: Kun puoliso on poissa, Inhimillinen tekijä, Yle TV1 18.3.2013. Viitattu 6.3.2017. Jääkiekkomaalivahti Jussi (Juho) Olkinuora on heidän poikansa. ==Teoksia== *Kunnas, Hilkka: Kansakunnan omaisuutta : Suomen Pankki 1811–1986. Suomen Pankki, 1986. ISBN 951-686-122-9. *Olkinuora, Hilkka: Pennejä taivaasta : ajatuksia elämästä : Hilkka Olkinuoran sivuja Gloriassa. Sanoma Magazines Finland, 2002. ISBN 951-32-1438-9. *Olkinuora, Hilkka: Elä ihmeessä! Kirja naiselle. Helmi 2008. ISBN 978-951-556-133-6. *Olkinuora, Hilkka: Nyt, aina : pieni katumusoppi. Helmi, 2009. ISBN 978-951-31-4947-5. *Olkinuora, Hilkka: Surun vuosi. Kirjapaja, 2009. ISBN 9789516073432. *Olkinuora, Hilkka: Parasta ikää. WSOY, 2010. ISBN 978-951-0-35435-3. *Olkinuora, Hilkka: Valo on. Kuvat: Jaakko Vuorenmaa. Kirjapaja, 2010. ISBN 9789522470874. *Olkinuora, Hilkka: Sallimuksia. Käsikirja kuolevaisille. Koonnut ja toimittanut Torsti Lehtinen. WSOY, 2011. ISBN 9789510371831. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Olkinuoran kirjoituksia Seurakuntalainen- lehdessä *Hilkka Olkinuora naiseuden ytimessä, Yle Akuutti 26.10.2015 *Hilkka Olkinuora – sinnikäs perheen puolustaja, Naisten ääni -sivusto. Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aspidorhynchus

Aspidorhynchus (”kilpikuono”) on sukupuuttoon kuollut viuhkaeväisten kalojen suku, joka eli jura- ja liitukausilla. Fossiileja on löydetty Euroopasta ja Etelämantereelta. == Kuvaus == Aspidorhynchus oli kapea ja nopea kala joka saattoi kasvaa 60 senttiä pitkäksi. Pitkänomainen leuka oli varustettu terävillä hampailla. Yläleuka oli alaleukaa pidempi ja loppui terävänä piikkinä pään edessä. Sillä oli kova suomupeite ja symmetrinen pyrstöevä. Vaikka se oli suhteellisen samankaltainen kuin nykyiset luuhauet, on sen lähin elävä sukulainen kuitenkin amia.Dixon et al. 1992, s. 37 == Ekologia == Useita Aspidorhynchuksen fossiileja on löydetty kalkkikivestä, jonka kautta on löydetty ainutlaatuisia yksilöitä. Monessa löydössä on esihistoriallinen lentolisko Rhamphorhynchus yhdessä Aspidorhynchuksen kanssa. Yhdessä näistä löydöistä Aspidorhynchus on pureutunut kiinni Rhamphorhynchuksen siipeen. Tällä Rhamphorhynchuksella oli myös jäänteitä uskon mukaan, kalasta Leptolepides kurkussa. Tästä kappaleesta, joka on luetteloitu nimellä WDC CSG 255, on useita teorioita kuinka nvämä kolme yksilöä yhdistyivät toisiinsa. Yhdessä WDC CSG 255:n kuvauksessa vuodelta 2012, tutkijat uskoivat että se tapahtui seuraavalla tavalla: Rhamphorhynchus oli äskettäin pyydystänyt Leptolepideksen ja lensi sitten maata kohti lähellä vedenpintaa. Sillä välin, kun Leptolepides oli matkalla alas kurkusta mahalaukkuun, hyökkäsi suuri Aspidorhynchus altapäin vedestä ja pureutuu kiinni Rhamphorhynchuksen vasempaan siipeen. Hampaat kiinnittyvät siiven sitkeisiin kuituihin ja kala ei voi pyristellä itseään vapaaksi. Rhamphorhynchuksen siipi taipuu vääristyneeseen asentoon, kuten fossiilissa näkyy. Lentolisko oli sitten pudonnut veteen ja vajonnut alas Aspidorhynchuksen painon vuoksi. Molemmat olivat sitten kuolleet hapenpuutteeseen. Kala vajosi pohjaan siellä missä oli anoksista vettä (vähähappiseen). == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Esihistorialliset viuhkaeväiset Luokka:Viuhkaeväiset Luokka:Etelämantereen sukupuuttoon kuolleet eläimet
Steve Nichols

Steve Nichols (s. 20. helmikuuta 1947 Salt Lake City, Utah)OldRacingCars.com on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen Jaguarin Formula 1 -tallin tekninen johtaja. Nichols aloitti uransa vuonna 1987 McLarenilla pääsuunnittelijana. Sen jälkeen hän työskenteli Ferrarilla, Sauberilla ja Jordanilla. Vuonna 2001 Nichols siirtyi Jaguarille toimien teknisenä johtajana, mutta jätti tallin jo vuoden 2002 alussa.Jaguarille uusi tekninen johtaja Jaguarin uusi F1-auto pettymys == Lähteet == == Aiheesta muualla == * GrandPrix.com Luokka:Yhdysvaltalaiset insinöörit Luokka:Formula 1 -tallien työntekijät Luokka:Ferrarin henkilöstö Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ninja Gaiden (pelisarja)

Ninja Gaiden () on Koei Tecmon videopelisarja, jossa päähenkilö on kuvitteellinen ninja Ryu Hayabusa. Sarja on alun perin tunnettu nimellä Ninja Ryūkenden. Alkuperäistä nimeä vastaava käännös olisi "Lohikäärmemiekan ninja- legenda", mutta länsimaissa julkaisussa käytetty "Gaiden" tarkoittaisi sivutarinaa. Sarjan ensimmäinen osa on vuonna 1988 julkaistu kolikkopeli, joka on julkaistu Euroopassa nimellä Shadow Warriors. Vuonna 2004 julkaistu Ninja Gaiden oli sarjan uudelleenaloitus, jonka tarina ei seuraa NES-aikakauden pelejä. == Pelit == * Ninja Gaiden / Ninja Ryūkenden, kolikkopeli, (1988) * Ninja Gaiden, NES * Ninja Gaiden II: The Dark Sword of Chaos * Ninja Gaiden III: The Ancient Ship of Doom * Ninja Gaiden, Sega Game Gear * Ninja Gaiden Shadow * Ninja Gaiden, Sega Master System * Ninja Gaiden (2004) ** Ninja Gaiden Black ** Ninja Gaiden Sigma ** Ninja Gaiden Sigma Plus, PlayStation Vita * Ninja Gaiden: Dragon Sword * Ninja Gaiden II ** Ninja Gaiden Sigma 2 * Ninja Gaiden 3 * Ninja Gaiden 3: Razor's Edge == Uusintajulkaisut == Ninja Gaiden: Master Collection on kolmen pelin kokoelma, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2021. Kokoelma sisältää pelit Ninja Gaiden Sigma, Ninja Gaiden Sigma 2 ja Ninja Gaiden 3. Sigma-versiot valittiin koska ne ovat viimeiset versiot peleistä, kun taas Ninja Gaiden Black ja alkuperäinen Ninja Gaiden 2 ovat vain osittain tallella. Kokoelma on julkaistu Nintendo Switch, PlayStation 4 ja Xbox One -konsoleille sekä tietokoneille ja se on pelattavissa uudemmilla konsoleilla taaksepäin yhteensopivuuden kautta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pelisarja MobyGamesissä
Ritva Laury

Ritva Laury (s. 27. elokuuta 1950 Turku) on suomalainen kielitieteilijä. Laury on ollut Helsingin yliopiston suomen kielen professori vuodesta 2007. Laury on suorittanut vuonna 1995 Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa Ph.D.-tutkinnon kielitieteen alalta ja 1983 California State Universityssa Fresnossa M.A.-tutkinnon (kielitiede). Lisäksi hänellä on Helsingin kauppakorkeakoulusta akateeminen sihteerintutkinto vuodelta 1973. Laury työskenteli Kaliforniassa ennen kuin hän palasi takaisin Suomeen vuonna 2003. Hän toimi Helsingin yliopiston kielitieteen laitoksella vuosina 2003–2007. Hän on Kalifornian valtion yliopiston kielitieteen emeritaprofessori. Lauryn perhe asuu Kaliforniassa, jossa Laury viettää osan vuotta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit
SAI KZ IX Ellehammer

SAI KZ IX Ellehammer oli tanskalaisen Skandinavisk Aero Industrin Sylvest Jensens Luftcirkus -taitolentoryhmälle rakentama replika Jacob Ellehammerin suunnittelemasta tanskalaisesta Ellehammer Standard 1909 -lentokoneesta. Runko ja siivet olivat teräsputkirakenteiset ja vain siivet oli pinnoitettu. Kone teki ensilentonsa 14. maaliskuuta 1950 ja Sylvest Jensens Luftcirkus teki sillä kaikkiaan 89 lentoa, joilla kone lensi yhteensä 21 tuntia. Suurin osa lennoista tehtiin kesän 1950 näytöksissä, ja koneen viimeinen lento tehtiin elokuussa 1960 Karlstadissa. Ellehammeria lensi näytöksissä entinen Britannian kuninkaallisten ilmavoimien pilotti Peter Steen. Replika siirtyi vuonna 1959 Silkeborgilaisen HP Laursenin omitukseen, joka oli vastannut sen huollosta koneen kiertäessä lentonäytöksiä. Laursenin kuoltua vuonna 1988 tämän perikunta lainasi koneen 20 vuodeksi Tanskan ilmailumuseolle, jossa se restauroitiin vapaaehtoisvoimin vuosina 1989–1990. Koneeseen vaihdettiin muun muassa uusi siipi ja moottori huollettiin. == Tekniset tiedot == == Lähteet == KZ 09 Ellehammer Luokka:Tanskalaiset ilma-alukset
Armon lapset kaikki täällä

Armon lapset kaikki täällä on Juho Rankisen (1851–1884) teksti. Ruotsiksi laulu alkaa sanoilla 'Barn av nåden här på jorden'. Laulu on julkaistu lestadiolaisten laulukirjoissa (mm. Siionin lauluissa) sekä Norjan kirkon virsikirjassa. Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Siionin ostolauma

Siionin ostolauma on Leonard Typön runo vuodelta 1896. Sen on säveltänyt lauluksi Heikki Klemetti 1945. Sävelmä kulkeutui Pentti Seppäselle, joka yhdisti sen nuottikirjassaan Typön tekstiin. Siionin ostolauma on julkaistu teoksissa Siionin laulut (nro 35) sekä Virsikirja ja Hengellisiä lauluja (nro 649). Luokka:Siionin laulut
Oi, kuinka autuasta

Oi, kuinka ihanata on Gustaf Skinnarin lauluteksti vuodelta 1890. Laulu löytyy mm. lestadiolaisten laulukirjoista Siionin laulut ja Siionin matkalaulut. Ruotsiksi laulu alkaa sanoilla 'O, huru härlig fägring'. ==Julkaistu== * Siionin laulut nro 41 * Siionin matkalaulut nro 45 Oi suurta ihanuutta * Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 697 * Sions Sånger nro 37 * Sions Sånger och Psalmer nro 13 * Songs and Hymns of Zion nro 292 How beautiful and glorious Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2015

Painonnoston Suomen-mestaruuskilpailut 2015 kilpailtiin 21.–22. helmikuuta 2015 Tampereella Tampereen Messu- ja Urheilukeskuksessa. Järjestävänä seurana toimi Tampereen Pyrintö. ==Mitalistit== ===Miehet=== Sarja Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 56 kg Tommi Rinne 181 kg (82 kg + 99 kg) Arto Lähdekorpi 178 kg (81 kg + 97 kg) 62 kg Toni Lintula 213 kg (97 kg + 116 kg) Erkka Ollonen 200 kg (87 kg + 113 kg) Toni Immonen 198 kg (85 kg + 113 kg) 69 kg Simo Nurmi 244 kg (105 kg + 139 kg) Henri Kaikkonen 243 kg (105 kg + 138 kg) Sami Torvi 232 kg (107 kg + 125 kg) 77 kg Juho Seipäjärvi 270 kg (118 kg + 152 kg) Jere Johansson 266 kg (117 kg + 149 kg) Jere Vento 263 kg (120 kg + 143 kg) 85 kg Milko Tokola 310 kg (140 kg + 170 kg) Sami Raappana 289 kg (123 kg + 166 kg) Jesse Nykänen 281 kg (125 kg + 156 kg) 94 kg Eero Retulainen 302 kg (140 kg + 162 kg) Hannes Keskitalo 272 kg (115 kg + 157 kg) Heikki Haanpää 272 kg (127 kg + 145 kg) 105 kg Joni Kuoksa 298 kg (120 kg + 178 kg) Jani Heikkinen 297 kg (134 kg + 163 kg) Tuomas Mäkitalo 283 kg (122 kg + 161 kg) yli 105 kg Teemu Roininen 350 kg (155 kg + 195 kg) Petri Lindfors 280 kg (123 kg + 157 kg) Ville Iisakkila 277 kg (122 kg + 155 kg) ===Naiset=== Sarja Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 48 kg Sonja Haapaniemi 123 kg (53 kg + 70 kg) Petra Luostarinen 116 kg (51 kg + 65 kg) Tea Suojanen 113 kg (50 kg + 63 kg) 53 kg Sini Kukkonen 153 kg (68 kg + 85 kg) Pauliina Utoslahti 152 kg (70 kg + 82 kg) Maria Lokkila 139 kg (63 kg + 76 kg) 58 kg Jenni Puputti 177 kg (81 kg + 96 kg) Anniina Huusko 127 kg (54 kg + 73 kg) Iida Kalmari 127 kg (57 kg + 70 kg) 63 kg Anna Everi 187 kg (85 kg + 102 kg) Sanna Savolainen 164 kg (74 kg + 90 kg) Isa Mursu 158 kg (73 kg + 85 kg) 69 kg Anni Vuohijoki 188 kg (86 kg + 102 kg) Johanna Ylinen 165 kg (75 kg + 90 kg) Eveliina Rosenström 143 kg (61 kg + 82 kg) 75 kg Meri Ilmarinen 219 kg (99 kg + 120 kg) Erica Riento 162 kg (70 kg + 92 kg) Tiina Rinne 151 kg (70 kg + 81 kg) yli 75 kg Suvi Helin 171 kg (77 kg + 94 kg) Anni Rastas 168 kg (71 kg + 97 kg) Mirka Viitamäki 157 kg (66 kg + 91 kg) == Lähteet == 2015 Luokka:Vuoden 2015 urheilu Luokka:Tampereen urheilutapahtumat
Malina (elokuva)

Malina on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Werner Schroeterin ohjaama saksalais-itävaltalainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert, Can Togay ja Mathieu Carrière. Malina perustuu Ingeborg Bachmannin samannimiseen romaaniin Malina (1971), jonka pohjalta käsikirjoituksen sovittivat Elfriede Jelinek ja Patricia Moraz. Elokuvan tuottajina olivat Steffen ja Thomas Kuchenreuther. Malina kilpaili vuoden 1991 Cannesin elokuvajuhlien pääkilpailussa, missä se oli ehdokkaana parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva palkittiin muun muassa neljällä Saksan elokuvapalkinnolla. == Juoni == Malina sijoittuu vuoden 1970 Wieniin ja kertoo ahdistuneesta, henkisesti tasapainottomasta kirjailijasta (Isabelle Huppert), joka asuu rauhallisen ja luotettavan Malina-nimisen miehen (Mathieu Carrière) kanssa samassa asunnossa. Kirjailija tapaa eräänä päivänä kukkakaupan edessä unkarilaisen Ivanin (Can Togay), jonka kanssa hän aloittaa intohimoisen rakkaussuhteen. Vaikka Ivan nauttii suhteesta, hän ottaa sen kevyemmin kuin nainen, jonka rakkaus kehittyy pian pakkomielteeksi asti. == Näyttelijät == == Tuotanto == Malinan kuvaukset alkoivat 4. kesäkuuta 1990 ja päättyivät 9. elokuuta 1990. Elokuva kuvattiin Berliinissä, Münchenissä ja Wienissä, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Kuchenreuther Filmproduktion GmbH, Neue Studio Film ja ZDF. == Julkaisu == Malina sai ensi-iltansa Saksassa 17. tammikuuta 1991 ja oli Concorden teatterilevittämä. Malina julkaistiin Saksassa DVD:lle ja blu-raylle 10. marraskuuta 2011. == Palkinnot ja ehdokkuudet == Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinnot ja ehdokkuudet Palkinto Kategoria Ehdokas / ehdokkaat Tulos Saksan elokuvapalkinto Paras elokuva Werner Schroeter Saksan elokuvapalkinto Paras ohjaus Werner Schroeter Saksan elokuvapalkinto Paras naispääosa Isabelle Huppert Saksan elokuvapalkinto Paras leikkaus Juliane Lorenz Baijerin elokuvapalkinto Paras tuotanto Steffen Kuchenreuther Thomas Kuchenreuther Deutscher Kamerapreis Paras kuvaus Elfi Mikesch Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu Paras elokuva Werner Schroeter Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix Werner Schroeter Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto Werner Schroeter Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto Werner Schroeter Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto Cannesin elokuvajuhlien universaalin tuomariston palkinto Werner Schroeter == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1991 saksalaiset elokuvat Luokka:Itävaltalaiset elokuvat Luokka:Saksalaiset draamaelokuvat Luokka:Saksalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Aurinkomme ylösnousi

Aurinkomme ylösnousi on Leonard Typön (1868–1922) Jonas Anderssonin (1851–1913) sävelmään sanoittama pääsiäisvirsi, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1902 Typön itsensä julkaisemassa laulukirjassa. Laulu lisättiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan vuonna 1986 numerolla 105. Virsi tehtiin alun perin lestadiolaisten käyttöön, ja se on edelleen monissa lestadiolaisliikkeen laulukirjoissa (mm. Siionin laulut sekä Siionin matkalaulut). Virressä on paljon kielikuvia, jotka ovat peräisin pääosin Raamatusta. Monet sanat saattavat olla nykykuulijalle vieraita, kuten toukomettinen eli uuttu- eli metsäkyyhky ja lounatuuli eli etelätuuli (vrt. viron kielen lõuna, suomeksi etelä). Aurinko viittaa virressä Jeesukseen. Virren sanat on käännetty myös ruotsiksi (Sions Sånger nro 44 "Upp steg solen, Jeesus Kristus") ja englanniksi (Pohjois-Amerikan vanhoillislestadiolaisten virsikirja Songs And Hymns Of Zion nro 119 ”Risen is our Sun in vict'ry”). Norjan kirkon virsikirjassa virsi on numero 846; norjaksi "Morgonsola varmar kjærleg" ja kveeniksi "Aurinkomma ylösnousi". == Sanat == 1\. Aurinkomme ylösnousi, paistaa voittovuorella. Lämmin valo sieltä loistaa, surut, murheet hajottaa. Kokoon tulkaa, taivaan linnut, suvi-ilmaan puhtaaseen. Visertäkää, pienet leivot, viinipuussa tuoreessa. 3\. Kesälinnut taivaan alla iloisina lentävät. Sulaneella sydämellä laulaa toukomettiset. Elämä ja autuus loistaa Herran seurakunnassa. Aurinko on ristin päällä valkea ja punainen. 2\. Kylmä talvi pois on mennyt, myrskysää on lakannut, lumipilvet hajotetut, kylmä sumu selvinnyt. Lehti puhkeaa jo puihin, valkoruusut aukeilee. Lounatuuli hiljaisena Eedomista puhaltaa. 4\. Armon Henki täyttää mielet murheelliset ilolla. Rauhan tyven, puhdas ilma Jeesuksesta virtailee. Epäilysten alta nousee köyhä sielu kiittämään. Ikävöitsen täältä päästä kotimaahan ikuiseen. == Katso myös == * Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsistä == Lähteet == Luokka:Virret Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Dis-molliasteikko

Dis-molliasteikko on Disistä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet Dis, Eis, Fis, Gis, Ais, H, Cisis ja Dis. Dis-mollin rinnakkaissävellaji on Fis- duuri ja muunnossävellaji on teoreettinen Dis-duuri, jota vastaa enharmonisesti Es-duuri. Dis-mollin subdominanttisointu on gis-mollisointu ja dominanttisointu on Ais-duurisointu, jossa on johtisävel cisis, jota ei kuitenkaan kirjoiteta kiinteään etumerkintään. Dis-molli on yksi harvimmin käytetyistä sävellajeista. Se mielletään usein vaikeaksi soittaa, koska siinä on kuusi ylennystä, joista C on lisäksi vielä kaksoisylennetty. Dis-mollia vastaa enharmonisesti es-molli, jossa on kuusi alennusta. == Variaatioita == *Luonnollinen molli: dis, eis, fis, gis, ais, h, cis, dis *Harmoninen molli: dis, eis, fis, gis, ais, h, cisis, dis *Jazz-molli sekä nouseva melodinen molli: dis, eis, fis, gis, ais, his, cisis, dis *Itämainen molli: dis, ei, fis, gisis, ais, h, cisis, dis *Pentatoninen molli: dis, fis, gis, ais, cis, dis == Dis-mollin säveliä käyttäviä sointuja eri sointuasteilla == i ii° III iv v VI VII D♯m E♯° F♯ F♯+ G♯m A♯m A♯ B C♯ C𝄪° ;nelisoinnut i ii° III+ iv V7 VI vii°7 D♯m(maj7) E♯m7♭5 F♯maj7♯5 G♯m7 A♯7 Bmaj7 C𝄪°7 ==Dis-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla== ===Neljällä yleisimmällä avaimella=== { ew Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } << \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key dis \minor s16 \clef alto \key dis \minor s16 \clef tenor \key dis \minor s16 \clef bass \key dis \minor s16 } >> } Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Dis-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.https://mymusictheory.com/more-music-theory-topics/key- signatures-chart/ ==Tunnettuja klassisia sävellyksiä dis-mollissa== * Johann Sebastian Bach: Das wohltemperierte Klavier, Preludi ja fuuga nro. 8 (BWV 853, vain fuuga) * Johann Sebastian Bach: Das wohltemperierte Klavier, Preludi ja fuuga nro. 8, dis-molli (BWV 877) * Skriabin: Etydi op. 8, nro. 12, dis-molli ==Tunnettuja populaarimusiikin sävellyksiä dis-mollissa== * The Rasmus: Guilty (Soitetaan d-mollin ottein, mutta capo ykkösnauhalla) Luokka:Sävelasteikot
In Too Deep (kappale)

In Too Deep on serbialaislaulaja Tijana Bogićevićin esittämä kappale, jolla hän edusti Serbiaa vuoden 2017 Euroviisuissa. Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa 11. toukokuuta 2017, jossa se sai 98 pistettä, jäi sijalle 11 eikä päässyt finaaliin. == Lähteet == Luokka:Serbian euroviisuedustuskappaleet Luokka:Vuoden 2017 euroviisuedustuskappaleet
Axayacatl

Axayacatl oli asteekkien kuudes hallitsija (tlatoani) vuosina 1469–1481. Hän nousi hallitsijaksi 19-vuotiaana Montezuma I:n kuoltua. Axayacatlin tärkeimpiä sotilaallisia voittoja olivat Tehuantepecinkannaksen sota sekä sotaretket Pueblanlaaksossa, Meksikonlahden rannikolla, Tolucanlaaksossa, Guerrerossa ja Meksikon laakson pohjoispuolella. Axayacatlin aikana Tlatelolcon ja Tenochtitlánin kaupunkien väliset jännitteet purkautuivat lyhyenä sisällissotana, jonka seurauksena Tlatelolco antautui vuonna 1473. Asteekit kävivät Axayacatlin johdolla vuosina 1478–1479 sotaretkelle läntisten taraskien kimppuun, mutta he joutuivat palaamaan suurtappion kärsineenä. ==Lähteet== Luokka:Asteekkien hallitsijat Luokka:1400-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1481 kuolleet
Tizoc

Tizoc oli asteekkien seitsemäs hallitsija (tlatoani) vuosina 1481–1486. Hän nousi hallitsijaksi veljensä Axayacatlin kuoltua. Tizocin hallituskautta leimasivat epäonnistumiset, jotka alkoivat jo hänen vaatimattomasta menestyksestään kruunajaissodassaan Meztitlánissa. Sen jälkeen Tizoc keskittyi tukahduttamaan kapinoita asteekkien aiemmin valloittamilla alueilla, eikä hän pyrkinyt valloittamaan uusia alueita. Tizocin aikana kapinat yltyivät, ja hän kuoli mahdollisesti myrkytyksen uhrina. ==Lähteet== Luokka:Asteekkien hallitsijat Luokka:1400-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1486 kuolleet
Ahuitzotl

Ahuitzotl oli asteekkien kahdeksas hallitsija (tlatoani) vuosina 1486–1502. Hän nousi hallitsijaksi veljensä Tizocin kuoltua. Ahuitzotl oli julma ja tehokas sotapäällikkö, jonka onnistui tukahduttaa asteekkien valloittamien alueiden kapinat ja laajentaa Asteekkivaltakuntaa kauas etenkin länteen ja etelään. Voittojensa kunniaksi Ahuitzotl järjesti vuonna 1487 Tenochtitlánin suuren pyramidin uusimman rakennusvaiheen vihkiäiset, joiden aikana uhrattiin valtavat määrät sotavankeja kauhistuneiden ulkomaisten lähettiläiden edessä. Valloittaessaan asteekkien alle uusia alueita Ahuitzotl toteutti julmia kansanmurhia. Hän myös rakennutti paljon. ==Lähteet== Luokka:Asteekkien hallitsijat Luokka:1400-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1502 kuolleet
Ukrainan ilmavoimat

Ukrainan ilmavoimat (Повітряні Сили eli Povitryani Syly) on Ukrainan asevoimien ilmapuolustuksesta vastaava puolustushaara. Siinä palveli vuoden 2022 alussa noin 45 000 henkeä ja noin 124 lentokuntoista sotilaskonetta. Ilmavoimien kalusto on pienentynyt huomattavasti Krimin valtauksen aikana. Ilmavoimien komentaja on kenraaliluutnantti Mykola Oleštšuk. == Kalusto == Vuoden 2015 alussa arvioitiin, että kun lasketaan mukaan kaikki tilapäisesti käytöstä poistetut koneet, ilmavoimilla oli mahdollisuus käyttää yli viittäsataa konetta. Maavoimien käytössä on lisäksi 72 taisteluhelikopteria. Merivoimilla on käytössään kolme Beriev Be-12 -konetta ja kahdeksan Kamov Ka-27 -helikopteria. Lisäksi merivoimilla on varastossa koneita, jotka eivät ole lentokelpoisia. Krimin valtauksen yhteydessä Venäjä otti haltuunsa Ukrainalle kuuluneet seitsemän yksipaikkaista MiG-29- ja kaksi kaksipaikkaista MiG-29UB-konetta. Krimille sijoitetuista kolmestakymmenestä MiG-29:stä ainakin osa siirtyi Venäjälle. Vuoden 2014 kuluessa kalustosta poistui lähes puolet, erään arvion mukaan 400 koneesta 222 koneeseen. Poistuvista koneista osa tuhoutui onnettomuuksissa, osan ampuivat alas venäläiset tai kapinalliset, osa joutui sotasaaliiksi. Erityisesti hävittäjäkoneiden määrä on pienentynyt. Vuoden 2022 alussa ilmavoimilla oli noin 36 lentokuntoista MiG-29-, 34 Su-27-, 14 Su-24M, 9 Su-24MR- ja 31 Su-25-konetta, sekä kuljetuskoneita. Ilmavoimien alaisena oli myös ilmatorjuntaohjusjärjestelmiä. == Toimipaikat == Ilmavoimien esikunta on Vinnytsjassa. Ukraina peri lukuisia Neuvostoliiton ilmavoimien tukikohtia, mutta niitä suljettiin 1990-luvulla kustannusten säästämiseksi. Krimin valtauksessa maa menetti Belbekin tukikohdan lähellä Sevastopolia. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Ukrainan puolustusministeriön kotisivut *
Milan noir

Milan noir on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Ronald Chammahin ohjaama ranskalais-sveitsiläinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Joaquim de Almeida. Elokuvan käsikirjoittivat Ronald Chammah, Catherine Breillat, Michel Butel ja Simon Michaël ja tuottivat Antoine Gannagé ja Chantal Perrin. == Juoni == Sarah on asettunut Milanoon asumaan viettääkseen kutakuinkin normaalia elämää, kun hänen entinen rakastajansa, etsitty terroristi, lähti kuvioista. Sarahin elämä jälleen monimutkistuu, kun menneisyys terroristirakastajineen palaa hänen elämäänsä. == Näyttelijät == == Tuotanto == Milan noirin kuvaukset alkoivat 8. heinäkuuta 1987. Elokuva kuvattiin Italiassa, Milanon ja Rooman kaupungeissa, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Palmyre Productions, Baccara Productions, Compagnie Française Cinématographique (CFC), Les Films du Camélia, La Sept Cinéma ja COFICI. == Julkaisu == Milan noir sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 17. syyskuuta 1988. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 28. joulukuuta 1988 ja keräsi teatterikierroksensa aikana 3 599 katsojaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Milan noir AlloCinéssä * Milan noir UniFrancessa Luokka:Vuoden 1988 ranskalaiset elokuvat Luokka:Ranskalaiset draamakomediaelokuvat Luokka:Sveitsiläiset elokuvat
Asteekkien koodeksit

thumb|Codex Borbonicusin sivu 13 Asteekkien koodeksit ovat koodekseja, joissa asteekit kuvasivat esimerkiksi divinaatiota, seremonioita, rituaalikalenteria, jumalia ja maailmankaikkeutta. Kaikki säilyneet kopiot on tehty espanjalaisvalloituksen 1520 jälkeen, joskin ainakin alkuperäinen Codex Borbonicus kirjoitettiin mahdollisesti ennen valloitusta. Koodeksit tehtiin peurannahalle tai agavekuidusta tehdylle paperille. Niiden sisältö koostuu piktogrammeista, ideogrammeista ja foneettisista merkeistä. Espanjalaisvaikutteita saaneissa myöhemmissä koodekseissa on eurooppalaista kirjoitusta. Espanjalaiset valloittajat polttivat monia koodekseja niiden pakanallisen sisällön johdosta. Myös asteekkihallitsijat olivat tuhonneet koodekseja kirjoittaakseen historiaa mieleisekseen. Käsikirjoituksia on säilynyt 1500-, 1600- ja 1700-lukujen ajalta noin 500 kappaletta. Joitain säilyneitä asteekkikoodekseja ovat esimerkiksi Codex Mendoza, Matricula de Tributos, Codex Borbonicus, Codex Vaticanus A, Codex Azcatitlan ja Codex Xicotepec. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == koodeksit Luokka:Kirjoituksen historia
Venäjän erikoislento-osasto

Venäjän erikoislento-osasto (; ICAO: RSD, kutsukoodi: STATE AERO) on Venäjän federaation presidentin hallinto-osaston alaisuudessa toimiva lentoyhtiö, joka vastaa Venäjän presidentin ja hallituksen VIP-lentokoneiden operoinnista. Sen kotikenttä on Vnukovon lentoasema Moskovassa. Erikoislento-osasto perustettiin jo 5. toukokuuta 1956, mutta itsenäinen lentoyhtiö siitä tuli vasta vuonna 2009. == Historia == Vuoteen 1956 saakka Neuvostoliiton johtajistoa kuljetettiin sotilaslentokoneilla. 13. huhtikuuta 1956 julkaistulla ministerineuvoston direktiivillä 496-295S kuljetusvastuu siirrettiin pois Neuvostoliiton puolustusministeriöltä. 5. toukokuuta 1956 siviili- ilmailuministeriö antoi käskyn perustaa Aeroflotin alaisuuteen VIP- kuljetuksista vastaava lento-osasto, jonka kotikentäksi tulisi Vnukovo. Osasto sai myöhemmin nimen Erillinen lento-osasto numero 235 (Отдельный авиационный отряд № 235). Lento-osaston ensimmäinen komentaja oli A. I. Kolevatov. Sen miehistöt otettiin Aeroflotin Moskovan-osastosta. Neuvostoaikana erikoislento- osasto kuljetti Neuvostoliiton puoluejohdon ja hallituksen lisäksi myös Neuvostoliiton ystävämaiden johtoa. Vuosina 1959–2009 se lensi myös jonkin verran kaupallista reitti- ja tilausliikennettä. Neuvostoliiton hajottua Erillinen lento-osasto 235 liitettiin valtion omistamaan Rossija-lentoyhtiöön, jonka alaisuudessa se toimi vuoteen 2009 asti. Lento-osasto erotettiin erilliseksi yksikökseen 31. tammikuuta 2009. == Laivasto == Maaliskuussa 2017 erikoislento-osaston laivastoon kuului 63 lentokonetta ja helikopteria. Lisäksi seitsemän konetta oli säilytyksessä ja neljä tulossa käyttöön. Konetyyppi Käytössä Tulossa käyttöön Säilytyksessä Airbus A319-100X 2 – – Antonov An-148-100E 5 – – Antonov An-148-100V 1 2 – Iljušin Il-62M – – 1 Iljušin Il-62MK – – 1 Iljušin Il-96-300 10 2 – Iljušin Il-96-400 1 – – Jakovlev Jak-40 2 – 1 Jakovlev Jak-40D 1 – – Mil Mi-8PS-7 17 – 1 Suhoi Superjet 100-95 2 – – Tupolev Tu-134AK 2 – 2 Tupolev Tu-154M 2 – 1 Tupolev Tu-204-100 1 – – Tupolev Tu-204-300 3 – – Tupolev Tu-214 4 – – Tupolev Tu-214SR 5 – – Tupolev Tu-214SUS 2 – – Tupolev Tu-214VPU 1 – – Yhteensä 63 4 7 == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Venäläiset lentoyhtiöt
Aarno Rafael Koskimies

Aarno Rafael Koskimies (sukunimi aik. Forsman, 17. joulukuuta 1882 Hämeenlinna – 27. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja suomentaja.Ylioppilasmatrikkeli 1901 : matrikkelinumero 27250 Koskimiehen vanhemmat olivat filosofian tohtori, lehtori Kaarlo Koskimies (Forsman) ja Verna Limón. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908. Koskimies toimi kielten opettajana Toijalan, Kouvolan ja Savonlinnan oppikouluissa 1908–1919 ja oli sitten Kansallis-Osake-Pankin ulkomaankirjeenvaihtajana 1919–1933. Hän oli viimeksi Kokkolan yhteislyseon saksan ja englannin kielen lehtorina 1933–1950. Koskimies teki ensimmäisen suomennoksen Charles Darwinin teoksesta Lajien synty. Suomennos ilmestyi Kariston kustantamana 8 vihkona 1913–1917. Tiedetuubi Päivän kuva 24.11.2013 Lajien synty ja ns. kehitys Koskimies oli naimisissa vuodesta 1930 Sofia Elisabet Knuutilan kanssa. == Suomennoksia == Nimellä A. R. Koskimies: * Charles Darwin : Lajien synty luonnollisen valinnan kautta eli luonnon suosimien rotujen säilyminen taistelussa olemassaolosta ; suomentanut A. R. Koskimies. vihkot 1-8 Karisto 1913–1917, 2. tarkistettu painos ja uudemmat painokset nimellä Lajien synty, Kariston klassillinen kirjasto 42. Karisto 1928, 5. painos 2002 (alkuteos On the origin of species) * Alain René Le Sage : Ontuva paholainen : romaani ; suom. ja johdannolla varustanut A. R. Koskimies. Kariston klassillinen kirjasto 50. Karisto 1933 (alkuteos Le diable boiteux) * Giovanni Boccaccio : Fiammetta ; italiankielestä suom. A. R. Koskimies ; johdannon kirj. Jaakko Simojoki. Kariston klassillinen kirjasto 65. Karisto 1952, 2. painos 1989, 3. painos 2000 (alkuteos L'elegia di madonna Fiammetta) * Jane Austen : Kasvattitytön tarina ; englanninkielestä suom. A. R. Koskimies. Kariston klassillinen kirjasto 66. Karisto 1954, 2. painos 1964, 3. tark. painos 1974, 4. tark. painos 1974, 5. tark. painos 1977, 12. painos 2002 (alkuteos Mansfield park) * Ilka Chase : Rakastan Tilli Beania. Karisto 1956 (alkuteos I love miss Tilli Bean) * Herbert Pritzke : Lääkärin pako. Karisto 1957 (alkuteos Nach Hause kommst du nie...) * George Sava : Kirurgin kohtalo ; englanninkielisestä alkuteoksesta A surgeon's destiny suom. A. R. Koskimies. Karisto 1959, 4. painos 1974 == Lähteet == * Fennica === Viitteet === Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomentajat Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
1-penteeni

1-penteeni eli n-penteeni (C5H10) on viisihiilinen suoraketjuinen alkeeni, jossa on yksi kaksoissidos. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä. 1-penteenin rakennekaava on CH2=CH(CH2)2CH3, moolimassa 70,135 g/mol, sulamispiste −165 °C, kiehumispiste 30 °C, leimahduspiste −28 °C, tiheys 0,641 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,3704–1,3724 ja CAS- numero 109-67-1. 1-penteenin liukoisuus veteen on 0,15 g/L (20 °C) ja se on eräs penteenin isomeereistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * 1-Pentene * Toxin and Toxin Target Database (T3DB): 1-Pentene * ChemBlink: 1-Pentene Luokka:Alkeenit
Sven G. Svenson

Sven Gudmar Svenson (29. syyskuuta 1919 Eskilstuna – 25. helmikuuta 1997 Uppsala) oli ruotsalainen kirjailija, yritysjohtaja, historioitsija ja pankkimies. ==Elämä== Sven G. Svenson valmistui filosofian tohtoriksi Uppsalan yliopistosta 1953. Hänen väitöskirjansa Gattjinatraktaten 1799: studier i Gustaf IV Adolfs utrikespolitik 1796–1800 käsitteli Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin ulkopolitiikkaa vuosina 1796–1800. Svenson toimi Sparfrämjandenin toimitusjohtajana 1951–1961 ja sen jälkeen Ruotsin säästöpankkiyhdistyksen (Svenska sparbanksföreningen) toimitusjohtajana 1963–1979. Lisäksi hän toimi Tryckeri AB Mariebergin hallituksen varapuheenjohtajana, Ruotsin kuninkaallisen insinööritieteiden akatemian jäsenenä vuodesta 1974 alkaen, Kuninkaallisen Kustaa Aadolfin akatemian jäsenenä vuodesta 1975 alkaen sekä mieskuoro Orphei Drängarin kunniapuheenjohtajana 1979–1988. ==Teokset== Sven G. Svensonin tuotanto käsittää kuusi teosta. Väitöskirjansa lisäksi hän on kirjoittanut yhden salapoliisiromaanin ja neljä historiateosta. Näistä suomeksi on ilmestynyt vain salapoliisiromaani Tee tiedettä ja tapa (Mord och lärda mödor). Se on julkaistu WSOY:n Sapo-sarjassa numerolla 96. * Gattjinatraktaten 1799: studier i Gustaf IV Adolfs utrikespolitik 1796–1800, 1952 * Mord och lärda mödor, 1967 (Tee tiedettä ja tapa, 1968) * Ulf Peder Olrog i Uppsala: några minnen, 1982 * Gunnar Wennerberg: en biografi, 1986 * Tre porträtt: skalden Nybom, Curry Treffenberg – en moralist, Hugo Alfvén, i kamp mot ålderdomen, 1989 * Erland Hjärne: en historikers livsöde, 1994 ==Lähteet== * Vem är det : Svensk biografisk handbok, s. 1067. Luokka:Ruotsalaiset rikoskirjailijat Luokka:Ruotsalaiset yritysjohtajat Luokka:Ruotsalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1919 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Jussi Lotvonen

Jussi Antero Lotvonen (s. 18. syyskuuta 1981 Iisalmi) on suomalainen triathlonisti ja vammaisurheilija, joka edustaa seuratasolla oululaista ProVictoriaa. Ennen triathlonia Lotvonen oli proteesijääkiekkoilija. Lotvonen on edustanut Suomea arvokioissa ensin proteesijääkiekossa ja myöhemmin triathlonissa. Paras sijoitus on vuodelta 2020 maailmancupista Portugalista, jossa hän pääsi palkintokorokkeelle ollessaan kolmas. Triathlonin SM- kilpailuista hänellä on useita Suomen mestaruuksia. Hänen valmentajanaan toimi Panu Lieto. Hän päätti lopettaa kilpauransa vuoden 2021 alussa. Lotvonen valittiin vuoden oululaiseksi vuonna 2014. Lotvonen on myös menestynyt työelämässä, ollen vuosia Oulun Invalidien Yhdistyksen toiminnanjohtaja. Lisäksi Lotvonen on osakkaana useissa eri yrityksissä Suomessa. Tällä hetkellä Lotvonen toimii Liikunta -ja hyvinvointikeskus Kuntomo Oy:n toimitusjohtajana. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Jussi Lotvonen kotisivut Luokka:Suomalaiset vammaisurheilijat Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset triathlonistit Luokka:Suomalaiset amputoidut henkilöt Luokka:Amputoidut urheilijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seobe

Seobe (Сеобе; tai La Guerre la plus glorieuse; kansainvälisesti Migrations) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Aleksandar Petrovićin ohjaama ja käsikirjoittama jugoslavialais-ranskalainen historiallinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Avtandil Makharadze, Richard Berry ja Isabelle Huppert. Elokuva sijoittuu 1700-luvulle ja kertoo serbialaisten muuttoliikkeestä. Seobe perustuu Miloš Crnjanskin samannimiseen romaaniin Seobe (Сеобе) vuodelta 1929. Elokuvan kuvaukset alkoivat 27. elokuuta 1988 ja sen kuvauspaikkoina olivat Jugoslavia, Ranska, Tšekkoslovakia ja Unkari. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Radiotelevizija Beograd, Méditerranée Cinéma Productions ja Adriana International Corporation. Seobe sai ensi-iltansa Ranskassa, Cannesin elokuvajuhlilla 21. toukokuuta 1989. Viitattu 7.3.2017 == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * Seobe Aleksandar Petrovićin kotisivuilla * Seobe UniFrancessa Luokka:Vuoden 1989 ranskalaiset elokuvat Luokka:Jugoslavialaiset elokuvat Luokka:Ranskalaiset draamaelokuvat Luokka:Serbialaiset elokuvat Luokka:Historialliset elokuvat Luokka:Ranskalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Gordon W. Allport

Gordon W. Allport (11. marraskuuta 1897, Montezuma, Indiana – 9. lokakuuta 1967, Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka tunnetaan erityisesti persoonallisuuspsykologian uranuurtajana Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 yhdysvaltalaiset psykologit luokittelivat hänet alansa 11. tunnetuimmaksi vaikuttajaksi. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa vuosina 1915–1919 suorittaen alemman korkeakoulututkinnon psykologia pääaineenaan. Sitten hän otti lähetystyöntekijän ja luennoitsijan tehtävän Robert Collegesta Turkin Konstantintopolissa (Istanbul). Vuonna 1920 hän kuitenkin palasi Yhdysvaltoihin jatkamaan opintojaan pettyneenä Turkissa kohtaamiensa ihmisten haluun muuttua. Allport valmistui Harvardista maisteriksi, ja edelleen tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa (1922) aiheena oli An Experimental Study of the Traits of Personality with Application to the Problems of Social Diagnosis. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa luetaan oppikirja Personality: A Psychological Interpretation (1937), jota on pidetty merkkipaaluna yhdysvaltalaisessa persoonallisuuspsykologiassa. ==Katso myös== * Floyd Henry Allport, sosiaalipsykologi, Gordon W. Allportin isoveli * kontaktihypoteesi ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Floyd H. Allport & Gordon W. Allport (1921) Personality Traits: Their Classification and Measurement (Journal of Abnormal and Social Psychology, 16, 6-40) (psychcentral.com) * Gordon W. Allport (1937) The Functional Autonomy of Motives (American Journal of Psychology, 50, 141-156) (psychclassics.yorku.ca) * Vincent W. Hevern: Gordon Allport (modified 21.1.2016) (oxfordbibliographies.com) * Gordon Allport Biography (verywell.com) * Gordon Allport (famouspsychologists.org) * Gordon W. Allport (howstuffworks.com) * Ian A. M. Nicholson (2003) Inventing Personality: Gordon Allport and the Science of Selfhood (apa.org) Luokka:Yhdysvaltalaiset psykologit Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Gilles Simon (insinööri)

Gilles Simon (s. 14. kesäkuuta 1958 Oujda, Marokko) on ranskalainen insinööri ja suunnittelija. Simon aloitti uransa Ferrarilla moottori- ja elektroniikkapuolen johtajana vuonna 1993. Vuosina 2006–2009 hän toimi Ferrarin moottoriosaston teknisenä johtajana, jonka tehtävästä hän sai väistyä lokakuussa 2009 ja siirtyä kehittämään energiatehokkaampia sekä ympäristöystävällisempiä moottoreita FIA:n moottoriosastolle. Vuonna 2013 Gilles siirtyi Hondan moottoripuolen konsultiksi, jossa työskenteli maaliskuuhun 2017 asti ja palasi takaisin FIA:n tekniselle osastolle. ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset insinöörit Luokka:Formula 1 -tallien työntekijät Luokka:Ferrarin henkilöstö Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Onpa taivaassa tarjona lapsillekin

Onpa taivaassa tarjona lapsillekin on lasten hengellinen laulu, joka julkaistiin metodistien 'Sånger för söndagsskolan'-laulukirjassa ensimmäisen kerran 1869. Laulun tekijä on luultavasti Albert Midlane, ruotsiksi sen käänsi runoilija Lina Sandell 1869. Laulun suomensi J. W. Hirvonen 1883, ja suomenkielinen laulu otettiin mukaan Harpunsäveliä-laulukokoelmaan 1886. Siionin laulujen version uudisti O. H. Jussila 1916 sekä Inkeri Karvonen vuonna 2014. Laulu löytyy mm. Lasten virsistä, Siionin kanteleesta sekä Siionin matkalauluista sekä vapaitten suuntien yhteisestä laulukirjasta "Hengellinen laulukirja", laulu 555. Luokka:Siionin laulut
Kristus, Poika Daavidin

Kristus, Poika Daavidin (ruots. "Kristus kommer – Davids son") on adventtivirsi, jonka on kirjoittanut ruotsalainen toimittaja Sven Larson vuonna 1967. Hän kuului ruotsalaisen pienen vapaakirkon Örebromission kannattajiin ja toimi kustannusjohtajana. Virsi ilmestyi opintomateriaalissa Andlig visa ja se julkaistiin ruotsalaisten vapaiden kirkkojen yhteisessä laulukokoelmassa Herren lever 1978. Virren suomensi alun perin Pekka Turunen, ja sitä uudisti Niilo Rauhala 1994. Virsi löytyy suomenkielisenä Ruotsin kirkon virsikirjasta, virsi 111, sekä uudistetuista, vuonna 2016 julkaistuista Siionin lauluista. Virren sävelmä on julkaistu 1704 Hallessa, saksalaisen pietismin keskeisessä kaupungissa Johann A Freylingshausenin julkaisemassa kirjassa Geistereiches Gesangbuchissa. Ruotsissa sävelmä tavataan 1884 Hemlandstoner-kokoelmassa. Tämän virren teksti liitettiin siihen 1969 ilmestyneessä opintomateriaalissa Andlig Visa. == Lähteet == Luokka:Lestadiolainen kulttuuri Luokka:Virret
Armon lapset, kokoontukaa

Armon lapset, kokoontukaa on vanha hengellinen laulu, joka julkaistiin arkkivirtenä vuonna 1786. Myöhemmin se on julkaistu myös Halullisten sielujen hengellisissä lauluissa ja heränneitten Siionin virsissä sekä lestadiolaisten Siionin lauluissa. Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Oi joulun tähti pieni

Oi joulun tähti pieni on hengellinen joululaulu, jonka sanat on kirjoittanut Anna Loviisa Uusi-Illikainen vuonna 1970. Niilo Rauhala uudisti sanoja hiukan vuonna 2014. Laulu löytyy Siionin laulut -kokoelmasta numerolla 14. Laulun on säveltänyt kanttori Yrjö Koskimäki. Luokka:Lestadiolainen kulttuuri Luokka:Suomalaiset hengelliset joululaulut
Evolution (Sabrina Carpenterin albumi)

Evolution (tyyliteltynä ƎVO⅃ution) on yhdysvaltalaisen poplaulaja Sabrina Carpenterin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2016 Hollywood Recordsin alaisuudessa. Albumilta julkaistiin singlet On Purpose ja Thumbs vuonna 2016. == Kappaleet == == Menestyminen == Albumi nousi Billboard 200 -listalla sijalle 28. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Evolution AllMusicissa Luokka:Vuoden 2016 albumit Luokka:Yhdysvaltalaiset popalbumit Luokka:Sabrina Carpenterin albumit
Isaiah Firebrace

Isaiah Firebrace (s. 21. marraskuuta 1999 Moama, Uusi Etelä-Wales), tunnettu myös pelkällä nimellä Isaiah, on australialainen laulaja. Taustaltaan hän on aboriginaali. Firebrace tuli tunnetuksi voitettuaan The X Factor Australian kahdeksannen tuotantokauden vuonna 2016. Debyyttialbumi Isaiah julkaistiin joulukuussa 2016, ja sen ensimmäinen singlejulkaisu ”It’s Gotta Be You” nousi listoille muun muassa Ruotsissa, Tanskassa ja Alankomaissa. TV-yhtiö Special Broadcasting Service ilmoitti 7. maaliskuuta 2017 valinneensa Firebracen edustamaan Australiaa Eurovision laulukilpailussa 2017 kappaleella ”Don’t Come Easy”. == Lähteet == Luokka:Australialaiset laulajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuoden 2017 euroviisuedustajat Luokka:Australian euroviisuedustajat
Luca Marmorini

Luca Marmorini (s. 17. kesäkuuta 1961) on italialainen entinen Ferrarin Formula 1 -tallin moottoriosaston johtaja. Marmorini aloitti uransa Ferrarilla vuonna 1990. Sen jälkeen hän siirtyi Toyotalle moottoriosaston tekniseksi johtajaksi vuonna 2002. Hän jätti tehtävän 15. tammikuuta 2009. Lokakuussa 2009 Marmorini palasi takaisin Ferrarille moottoriosaston johtajaksi korvaten tehtävässään Gilles Simonin. Hän jätti Ferrarin 31. heinäkuuta 2014. Lokakuussa 2017 Marmorini liittyi Aston Martinin Formula 1 -talliosastoon tekniseksi neuvonantajaksi. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset henkilöt Luokka:Formula 1 -tallien työntekijät Luokka:Ferrarin henkilöstö Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kun jouluaamu koittaa

Kun jouluaamu koittaa / Kun joulu valkeneepi on joululaulu ja -virsi, jonka ruotsinkielisen tekstin "När juldagsmorgon glimmar" on kirjoittanut Betty Ehrenborg-Posse vuonna 1851 ja sen julkaisi opettaja G. Berggren julkaisussa Andelig Örtagård för Barn. Sama teksti julkaistiin Ehrenborg-Possen julkaisemassa Andeliga sånger för barn -julkaisun 2. vihkossa 1854, Hän käänsi laulun sveitsiläisen papin ja runoilijan Abel Bruckhardtin (1845) Baselin murteella kirjoitetusta runosta "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt". Laulu on julkaistu Burchardtin tekemässä lasten lauluvihkossa Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimath 1845. Sävelmä on saksalainen kansansävelmä Thüringenistä 1800-luvun alusta. Joidenkin tietojen mukaan se olisi vuodelta 1819 tai 1823 ja siihen on liittynyt teksti ”Wir hatten gebauet ein stattlicher Haus” jonka kirjoittaja on August Daniel von Binzer. Laulu otettiin Ruotsin kirkon virsikirjaan (Den svenska psalmboken) vuonna 1986 ja se on virsi 121 "När juldagsmorgon glimmar". Virren suomennoksen on uudistanut Anna-Mari Kaskinen 1995 Ruotsin kirkon suomenkielistä virsikirjaa varten "Kun jouluaamu koittaa". Tämä teksti on otettu myös vuonna 2016 uudistettuihin Siionin lauluihin. Laulusta on vanha suomennos vuodelta 1886, "Kun joulu valkeneepi". (Hengellinen laulukirja 31), Siionin kannel -kirjassa laulu 25, uud. Lauri Thurén. Laulu on levinnyt laajalle, sillä se on käännetty myös englanniksi sanoilla "When Christmas Morn is Dawning". Englanninkielisissä lähteissä laulu mainitaan virheellisesti Ehrenborg-Bossen kirjoittamaksi. Laulun melodiaa käytetään Mikronesian kansallislaulun sävelmänä. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset joululaulut Luokka:Suomenkieliset joululaulut Luokka:Lestadiolainen kulttuuri Luokka:Virret
Tallin seimen luona kerran

Tallin seimen luona kerran on jouluvirsi, jonka on sanoittanut Cecil Frances Alexander vuonna 1848 ja melodian on säveltänyt Henry John Gauntlett (1849). Laulun englanninkieliset sanat alkavatː ”Once in royal David’s city”. Laulu otettiin Siionin laulut -kokoelmaan vuonna 2016. Suomennoksessa on kolme säkeistöä ja sen tekijä on Pekka Sipilä. Laulu löytyy Suomen kirkon ruotsinkielisestä virsikirjasta (virsi nro 30) sanoilla ”Och det hände vid den tiden”. Ruotsiksi virren on kääntänyt Eva Norberg 1971. Laulusta on toinen suomennos Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 129 ”Pitkää tietä Betlehemiin”, suom. Pekka Kivekäs 1995. == Lähteet == Luokka:Siionin laulut Luokka:Brittiläiset joululaulut Luokka:Suomenkieliset joululaulut
Oi Jeesus, rakas Ylkäni

Oi Ylkä Jeesus rakkahin on Paavali Ervastin runo vuodelta 1874. Laulu tunnetaan erityisesti lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä. ==Julkaistu== *Siionin laulut nro 25 *Siionin matkalaulut nro 43 Oi Jeesus, Vapahtajani *Songs and Hymns of Zion nro 78 O Jesus, Bridegroom, dear and true ==Lähteet== * SRK 2016: Laula kansa Jumalan, Siionin laulujen tekijöitä ja taustoja, s. 148 * Jämsä, Leinonen: Lepopaikka suloinen, Siionin matkalaulujen lähteillä, s. 92 Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Kirkastukoon aamunkoitto

Kirkastukoon aamunkoitto on Gustaf Skinnarin 1890 runoilema lauluteksti. Laulu tunnetaan erityisesti lestadiolaisen liikkeen parissa. Väinö Havas muokkasi runoa virsikirjaan, johon se otettiin vuonna 1938. Virsikirjassa sanat kuuluvat 'Kirkasta, Oi Kristus, meille'. Vuoden 1986 virsikirjassa se on virsi 301. Luokka:Musiikkikappaleet Luokka:Lestadiolainen kulttuuri ==Julkaistu== * Siionin laulut nro 26 * Siionin matkalaulut * Sions Sånger * Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 643
On lepopaikka suloinen

On lepopaikka suloinen on suomalainen lauluteksti, jonka on kirjoittanut Juho Evert Pietiläinen. Teksti on käännetty ruotsiksi (Det finns en härlig viloplats), mutta käännöksen tekijää ei tunneta. Amerikan lestadiolaiset laulavat laulua sanoilla 'There is a place of sweet repose'. ==Julkaistu== * Siionin laulut nro 29 * Siionin matkalaulut * Sions Sånger * Virsikirja ja Hengellisiä lauluja nro 648 * Songs and Hymns of Zion nro 83 * Hengellisiä lauluja ja virsiä nro 43 Luokka:Lestadiolainen kulttuuri Luokka:Musiikkikappaleet
Katselen Golgatalle päin

Katselen Golgatalle päin on lestadiolaisuudessa käytetty laulu, jonka tekstin on kirjoittanut luultavasti Leonard Typpö. Laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä. == Julkaistu == * Siionin laulut nro 32 * Siionin matkalaulut * Sions Sånger * Songs and Hymns of Zion nro 86 Luokka:Musiikkikappaleet Luokka:Lestadiolainen kulttuuri
Oi Herrani

Oi Herrani, kun matkani käy kuolemaan on Niilo Rauhalan runo, joka löytyy virsikirjasta sekä Siionin lauluista. Rauhala kirjoitti virtensä J. S. Bachin Jouluoratorioon sisältyvän koraalin ”Seid froh dieweil” (nro 35) sävelmään. Virsikirjakomitea halusi kuitenkin virteen kotimaisen sävelmän ja kääntyi silloisen Tuusulan kanttorin, säveltäjänä monin tavoin ansioituneen Jouko Linjaman (s. 1934) puoleen. Hänen ilmeikäs, mutta karuksi luonnehdittu koraalinsa ei kuitenkaan ole tullut kovin tunnetuksi, ei yksinlaulunakaan. Siionin lauluihin otettiinkin siitä syystä vuonna 2016 melodiaksi virteen tarkoitettu Bachin sävelmä. Virsikirjassa laulu on sijoitettu osastoon Kuolema ja iankaikkisuus, kun taas Siionin lauluissa on haluttu korostaa tekstin pääsiäisaiheista sisältöä, joten se on sijoitettu kokoelman osioon Jeesuksen ylösnouseminen ja taivaaseen astuminen. ==Lähteet== * Luokka:Lestadiolainen kulttuuri Luokka:Virret