Leo Lastumäki

Leo Antero Lastu­mäki () oli suomalainen näyttelijä. Kansa­koulun jälkeen Lastu­mäki kävi VR:n kone­paja­koulun 1946–1948 ja toimi sen jälkeen jonkin aikaa veturin­lämmittäjänä. Itseoppinut näyttelijä Lastu­mäki työskenteli muun muassa Porin Teatterissa, Teatteri Imatrassa, Tampereen Teatterissa, vierailevana näyttelijänä Mikkelissä, Kemissä, Vaasassa ja Helsingissä. Lastu­mäki jäi 1973 Helsingin kaupunginteatterista vapaaksi näyttelijäksi. Lastumäki näytteli 1950-luvulla elo­kuvissa pikku­rooleja, ja 1970-luvulla elo­kuva­ura lähti uuteen nousuun, jolloin erityisen suosittu oli Lampaansyöjät (1972). Elo­kuvalla oli katsojia enemmän kuin vuoden muilla suomalaisilla yhteensä. Suuri­kokoisen, 195 sentti­metriä pitkän Lastu­mäen elo­kuva­tehtävät olivat pääosin komedia­rooleja muun muassa Spede Pasasen, Visa Mäkisen ja Timo Koivusalon elo­kuvissa. Ensimmäisen televisio­roolinsa Lastu­mäki teki 1964. Hän esiintyi muun muassa televisio­sarjoissa Ilkamat, Merirosvo­radio, ÄWPK – Älywapaa palokunta, Heksa ja Leksa ja Ällitälli. == Lapsuus ja nuoruus == thumb|Leo Lastumäki vuonna 1945 Oulussa Tuiran rautatieasemalla. Leo Lastumäki syntyi Lapinkankaan kylässä, johon kuului kymmenisen taloa. Hänen äitinsä oli muuttanut aikoinaan Savosta Liminkaan piiaksi. Isä työskenteli puuseppänä. Leolla oli kaksi vanhempaa veljeä, vuonna 1911 syntynyt Olavi ja 1919 syntynyt Sulo, joka kuoli jatkosodassa 1941. Lastumäkien perhe oli hyvin uskonnollinen.Pahajoki 2002, s. 10–12 Leo Lastumäki suoritti neljä vuotta kansakoulua, ja sen jälkeen pari syyslukukautta jatkokoulua.Pahajoki 2002, s. 27 == Koulutus == Lastumäki kuului niihin näyttelijöihin, joista sukeutui ammattilainen ilman muodollista näyttelijän koulutusta. Näyttelijämatrikkelissa on mainittu, että hän oli Elli Tompurin oppilaana 1958.Seppälä & Tainio 1993, s. 254 == Ura == === 1950- ja 1960-luvut === Lastumäen näyttelijän ura eteni pikkuhiljaa harrastelijateatterien kautta ammattiteattereihin. Teatterityön rinnalla Lastumäki näytteli sivuosia useissa 1950-luvun elokuvissa, ja hänen elokuvatehtävänsä jäivät usein kreditoimatta. Lastumäki pyydettiin mukaan, jos elokuvaan tarvittiin kookasta miestä, kuten poliisin osa elokuvassa Elokuu. Lastumäen ensimmäinen valkokangasesiintyminen oli ollut 1953 elokuvassa Olemme kaikki syyllisiä. Hänen roolihahmonsa näkyy kuvassa vain vyöstä alaspäin. Vuonna 1960 Lastumäellä oli isohko sivurooli Lasse Pöystin elokuvassa Justus järjestää kaiken. Hän näytteli voimamies Pontusta.Pahajoki 2002, s. 56 Lastumäen teatteriura alkoi harrastajana Oulussa 1947. Hänen ensimmäinen roolinsa oli tohtori Heckler epookkikomediassa Katupeilin takana.Pahajoki 2002, s. 39 Armeijan jälkeen syksyllä 1950 Lastumäki sai veturinlämmitäjän paikan Kokemäeltä ja hän jatkoi teatteriharrastustaan paikallisessa työväenyhdistyksessä. Ammattimainen näyttelijän ura alkoi urjeta 1952, jolloin Lastumäki kiinnitettiin Porin Teatteriin.Pahajoki 2002, s. 43, 44 Vuosina 1954–1955 hän työskenteli Kouluteatterin kuljettajana ja näyttelijänä. Ryhmään kuului muun muassa Uuno Hemmo ja Rami Sarmasto, ja se näytteli yhdeksän kuukauden aikana satoja esityksiä ympäri Suomea.Pahajoki 2002, s. 47 Vuosina 1955–1956 Lastumäki työskenteli järjestäjänä Imatran teatterissa ja vuosina 1956–1957 hän oli Mikkelin teatterissa vierailevana näyttelijänä.Pahajoki 2002, s. 48 Syksyllä 1957 Lastumäki muutti silloisen puolisonsa kanssa Kemiin, samoihin aikoihin hän toimi Fennada-Filmin autokuskina ja näytteli elokuvien sivurooleja.Pahajoki 2002, s. 54, 55 Vuosina 1961–1963 Lastumäki näytteli Vaasan suomalaisessa Teatterissa, minkä jälkeen hän siirtyi Tampereen Teatteriin vuosiksi 1963–1969. Kesäisin hän näytteli Turussa Samppalinnan kesäteatterissa. Repertoariin kuului muun muassa klassinen kansankomedia Tukkijoella.Pahajoki 2002, s. 65 Tampereen vuosinaan Lastumäki alkoi tehdä uraa myös televisiossa. Tampereen seudulla oli aloittanut Yle TV2:n edeltäjä Tamvisio jo 1957. Lastumäki näytteli useissa TV2:n elokuvissa, kuten Kauppa- Lopo vuonna 1968. Lastumäen teatteriuran alkuvaiheen rooleja olivat muun muassa Loppiasaaton Malvolio, Putkinotkon Juutas, Anna Liisan Mikko ja nimiosa komediassa Särkelä itte.Veistäjä 1965, s. 247 Lastumäki itse piti parhaana roolinaan Eddie Carbonea näytelmässä Näköala sillalta, jonka hän näytteli Risto Vesteen ohjaamana Kemissä 1960. "Se oli sellainen rooli, johon minä pääsin sisään", Lastumäki summasi.Pahajoki 2002, s. 149 === 1970- ja 1980-luvut === 1970-luvulla teatterityö jäi Lastumäen uralla taka-alalle ja tilalle tulivat sähköiset mediat, ja niiden mukana miljoonayleisöt. Lastumäki sai aiempaa huomattavasti suurempia elokuvarooleja ja päärooleja television sketsisarjoissa. Erikoistuminen komediaan ja oikeat yhteistyökumppanit nostivat suosion uudelle tasolle. Suosion myötä tulivat myös lavakeikat. Vuonna 1969 Lastumäki oli saanut kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin, ja Helsingissä televisioura sai uutta vauhtia Pertti Reposen ohjaamassa viihdesarjassa Ällitälli. Lastumäki näytteli Heikki Kinnusen kanssa, ja heistä muodostui 1970- ja 1980-lukujen suosittu koomikkopari. Ällitälli tosin päättyi Kinnusen lähdettyä Turun kaupunginteatteriin.Pahajoki 2002, s. 88, 89 Lastumäki jätti Helsingin kaupunginteatterin 1973: hän kyllästyi teatterin pitkiin valkoisiin käytäviin.Pahajoki 2002, s. 90 Lastumäen ja Kinnusen yhteistyö poiki elokuvan Lampaansyöjät, joka sai yli . Lastumäen roolina oli konttoripäällikkö Valtteri, joka seikkailee pitkin Pohjois-Suomea Kinnusen näyttelemän metsänhoitajan kanssa. Uuden Suomen Heikki Eteläpää piti elokuvaa latteana, mutta hän kehui sekä Lastumäen että Kinnusen suorituksia: "Molemmilla on persoonallisuuden kantoa --- ", Eteläpää kirjoitti. Myös Suomenmaan Leo Stålhammarin mielestä Lampaansyöjät oli vahvasti näyttelijöidensä varassa. Elokuvassa valmistettu rosvopaisti osoittautui menestykseksi: Lastumäki sai tehdä vastaavanlaista paistia vuosien varrella eri yhteyksissä useaan otteeseen.Pahajoki 2002, s. 101, 106 Lampaansyöjät kuvattiin enimmäkseen autenttisilla paikoilla pohjoisessa Suomessa, mutta Kuusamoon sijoittunut rosvolampaan paisto kuvattiin Espoon ja Helsingin rajalla Alatakkulan baarilla ja läheisellä järvellä.Pahajoki 2002, s. 103 Ällitälli ja Lampaansyöjät tekivät Lastumäestä suuren luokan julkkiksen. Niiden jälkeen hänen elokuva- ja televisioroolinsa olivat lähinnä komediallisia. Vuonna 1974 sai ensi-iltansa Ere Kokkosen Viu-hah hah-taja, jossa Lastumäki teki pääroolin. Elokuva sai yli . Seppo Huunosen Piilopirtissä vuonna 1978 Lastumäen parina oli Erkki Liikanen, kesäinen komedia sai . Tammikuussa 1980 ensi-iltaan tuli Risto Orkon ja Leonid Gaidain ohjaama Tulitikkuja lainaamassa, jossa Lastumäki näytteli Mulon Partasta. Elokuva sai vaisuhkon yleisö- ja kriitikkovastaanoton. Vuonna 1983 Lastumäki näytteli Ripaa Matti Ijäksen komediassa Koomikko. Elokuva kertoo fiktiivisen viihdyttäjäryhmän edesottamuksista. Kriitikot olivat ymmällään elokuvasta ja katsojia se sai vain . 1980-luvulla Lastumäki näytteli MTV:n viihdesarjoissa Valehtelijoiden klubi ja ÄWPK – Älywapaa palokunta, molemmat hyvin suosittuja.Pahajoki 2002, s. 89 Hän teki myös sivuosia muutamissa Uuno Turhapuro -elokuvissa. Yhteistyö Kinnusen kanssa jatkui vielä 1990-luvun taitteessa viihdesarjassa Heksa ja Leksa, samoihin aikoihin hän näytteli keskeisen roolin televisiosarjassa Viimeinen koukkaus. Sina Kujansuun ohjaama veijaritarina kertoo sotaveteraanien rahapulasta ja sen ratkaisukeinoista. Samaan ajanjaksoon kuuluu myös Liisamaija Laaksosen kynästä siinnyt risteilyfarssi Irti maasta, jossa Lastumäen roolina oli torikauppias Tattari. Lastumäki teki 1970-luvulla useita lavakeikkoja ympäri Suomea, muun muassa Kinnusen kanssa. Lastumäki keikkaili myös ulkomailla, kuten joulupukkina Japanissa vuonna 1982 ja Thaimaassa 1990-luvun puolessa välissä.Pahajoki 2002, s. 113, 130, 132 Lastumäen ja Kinnusen yhteistyö sujui enimmäkseen hyvin. "Heikki Kinnunen on niitä hahmoja elämän pätkälläni, teatterityössä, että kun se rupeaa jengaamaan, niin työnteko jengaa", Lastumäki kuvailee koomikkoparin synergiaa.Pahajoki 2002, s. 116, 117 Muita mieskoomikoita, joiden kanssa Lastumäki näytteli usein samoissa tuotannoissa, olivat Helge Herala ja Erkki Liikanen. Naiskoomikoista hänen työtovereinaan olivat Maija-Leena Soinne ja Ritva Valkama. === Uran myöhäisvaihe === Lastumäen näyttelijän ura kesti karkeasti kuusi vuosikymmentä. Ensimmäinen kolmannes oli lähinnä puheteatteria ja elokuvien sivuosia, toinen kolmannes oli suuren medianäkyvyyden aikaa - selkääntaputtelua ja tuopintarjoajaa riitti kyllästymiseen asti. Uran viimeinen kolmannes oli paluuta teatterin pariin. Kesäisin Lastumäki näytteli vielä muutamia sivuosia komediaelokuvissa. 1990-luvulla Lastumäki näytteli sivuroolin apteekkarina Timo Koivusalon Pekko-komediaelokuvissa. Vuosikymmenen lopulla hän teki pääroolin Anssi Mänttärin televisioelokuvassa Dirlandaa, joka kertoo suomalaisista lomailijoista Espanjassa. Aikalaiskritiikki piti elokuvaa huonona, mutta Elokuvauutiset-sivusto arvioi sen sittemmin "keskinkertaiseksi ja mukiinmeneväksi viihteeksi". Lastumäen viimeinen elokuvarooli oli kämppäukko Markku Pölösen historiallisessa draamassa Koirankynnen leikkaaja vuonna 2004. Hän oli tehnyt saman tyyppisen tukkilaisroolin Edvin Laineen puoli miljoonaa katsojaa saaneessa elokuvassa Viimeinen savotta vuonna 1977. 2000-luvun taitteessa Lastumäki näytteli kiertuenäytelmässä Mies kun tulee tiettyyn ikään Antti Vartialan ja Seppo Sallisen kanssa. Miesten vanhenemiseen liittyvistä ongelmista kertovan näytelmän ohjasi Vesa Nuotio ja se sai hyvän yleisöpalautteen.Pahajoki 2002, s. 125 Vuonna 2005 Lastumäki muutti Simoon asuttuaan siihen saakka 30 vuotta Hyvinkäällä. Saman vuoden marraskuussa Suomen Sotaveteraaniliitto myönsi Lastumäelle ansiomitalin tunnustuksena tämän ahkerasta esiintymisestä sotaveteraanien tilaisuuksissa. Leo Lastumäen myöhäiskauden viimeisiä teatterirooleja oli Mäkelän Äijä Martti Kadeniuksen ohjaamassa näytelmässä Maa on syntinen laulu Simoniemen kesäteatterissa 2006. Kesällä 2008 Lastumäki ohjasi Simossa kesäteatterille Joel Lehtosen Putkinotkon. == Muuta == Sven Pahajoki kirjoitti vuonna 2002 Leo Lastumäen kanssa tämän muistelmat Tarinoita elämän varrelta. Lastumäki oli naimisissa viidesti. Hänen viimeisin puolisonsa oli Marketta Kärki. Hän harrasti muun muassa skeet-ammuntaa ja hänet tunnettiin innokkaana metsästäjänä. Muistelmissaan Lastumäki tilittää suorasukaiseen tyyliinsä myös sukupuolielämäänsä ja kertoo yksityiskohtaisesti metsästysharrastuksestaan: "Olen päässyt jopa ampumaankin karhua. Se tapahtui Kanadassa", Lastumäki turinoi eräästä metsästysreissustaan.Pahajoki 2002, s. 57 == Filmografia == Elokuvat Elokuvat Elokuvat Vuosi Nimi Rooli 1954 Olemme kaikki syyllisiä 2. poliisi junassa 1954 Oi, muistatkos 1954 Majuri maantieltä mies aliupseerikerhon iltamayleisössä 1955 Villi Pohjola mies Utopilassa 1956 Elokuu konstaapeli Saarinen 1957 Herra sotaministeri ilmailu-upseeri 1960 Pekka ja Pätkä neekereinä tupakan pummaaja 1960 Komisario Palmun erehdys puuseppä 1960 Justus järjestää kaiken voimamies Pontus 1962 Kun tuomi kukkii Eetu, Ala-Halikon renki 1970 Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika Rudolf 1971 Laulu tulipunaisesta kukasta uittopäällikkö 1972 Lampaansyöjät Valtteri 1973 Meiltähän tämä käy vahtimestari 1974 Viu-hah hah-taja Joona Maaperä 1977 Viimeinen savotta Arpinaama 1978 Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy studiota kysyvä näyttelijä 1978 Piilopirtti Vilho, ”Ville” 1980 Tup-akka- lakko pääministeri 1980 Mitäs me sankarit "Pomo" 1980 Tulitikkuja lainaamassa Mulon Partanen 1981 Kaikenlaisia karkulaisia Taisto Johannes Kemppainen 1981 Sotamies Jokisen vihkiloma vanki 1982 Uuno Turhapuro menettää muistinsa Rauhanmiesten edustaja 1983 Koomikko Ripa, koomikko 1988 Ihmiselon ihanuus ja kurjuus kirjailija E.V. Suokselma 1988 Makkarakalakeittoa, sano Tympee Huttunen 1989 Irti maasta torikauppias Kalle Tattari 1990 Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla nimismies 1992 Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti nimismies Viinikainen 1995 Pekko ja massahurmaaja apteekkari 1996 Pekko ja muukalainen apteekkari 1997 Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava 2. puliukko 1997 Pekko ja unissakävelijä apteekkari 1999 Dirlandaa 2004 Koirankynnen leikkaaja vanha mies ;Ääninäyttelijänä * == Lähteet == * * * * === Viitteet === == Kirjallisuutta == * Keränen, Pekka (1983): Tuulimaa. Limingan kotiseutukirja. s. 399. Liminka: P. Keränen, 2003 ISBN 952-91-5927-7 * Pahajoki, Sven (2002): Tarinoita elämän varrelta: [muistellut] Leo Lastumäki. Tampere. Revontuli 2002. ISBN 952-5170-29-2 == Aiheesta muualla == * * MTV: Onks Viljoo näkynyt? * Kauppa-Lopo • Ällitälli • Tulitikkuja lainaamassa (kuunnelma) Yle Areena Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset koomikot Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet