EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Ekumeniakirkko

Ekumeniakirkko () on vuonna 2011 perustettu ruotsalainen kristillinen kirkkokunta. Ekumeniakirkko syntyi baptistiyhdyskunnan, metodistikirkon ja lähetyskirkon fuusiona. Ekumeniakirkolla on yhteensä noin 67 000 jäsentä ja kirkon nuorisotyö on yksi Ruotsin vireimmistä liikkeistä. Erityisesti partiotoiminta on suosittua. Kirkon äänenkannattajan nimi on Sändaren. Kirkkokunnan johtaja on entinen metodistipappi Lasse Svensson ja varapuheenjohtajia Joakim Hagerius ja Karin Wiborn. Ekumeniakirkko on paikallisseurakuntien ja niiden ihmisten yhteisö, jotka tunnustavat Jeesuksen vapahtajaksi ja herraksi. Paikallisseurakunnat kokoontuvat vuosittain kirkolliskokoukseen, joka on Ekumeniakirkon korkien päättävä elin. Yhteisöissä Raamatun lukeminen ja rukous ovat tärkeitä, samoin kuin elinikäinen vuoropuhelu, jumalanpalvelus, laulaminen ja musiikki. Liike korostaa myös yhteiskunnallista osallistumista ja kansainvälistä työtä. Erityisesti kirkko korostaa lasten ja nuorten oikeuksia sekä mahdollisuuksia. Kirkon lapsi- ja nuorisotyötä johtaa Equmenia-nuorisojärjestö, jolla on noin 17 000 jäsentä. Järjestöllä on laajaa kansainvälistä työtä kumppanikirkkojensa kautta noin 30 maassa kaikissa maanosissa sekä vahva ekumeeninen sitoutuminen. == Historia == Ekumeniakirkko on reformoitujen, baptistisen ja metodististen juuriensa vuoksi monin tavoin ainutlaatuinen, jopa kansainvälisesti. Kolmella alkuperäisellä kirkkokunnalla on pitkä yhteinen historia ja ne olivat osa 1800-luvun kansanliikkeitä. Yhteistä niille on sitoutuminen demokratiaan, henkilökohtaiseen uskoon ja yhteiskunnalliseen osallistumiseen. Vuodesta 1905 nämä kirkot ovat pyrkineet yhteisymmärrykseen ja yhteistyöhön eri asioissa. Jo varhain paikallisseurakunnat liittyivät yhteen ja muodostivat yhteisiä seurakuntia. Uuden kirkkokunnan nimestä keskusteltiin pitkään ja väliaikaisena nimenä siitä käytettiin nimitystä Gemensam framtid eli yhteinen tulevaisuus. Lopulta päädyttiin ekumeniaa painottavaan nimen nykymuotoon. Ekumenian historia Ruotsissa ulottuu luterilaiseen kirkkoon, joka on ollut kirkkojen maailmanneuvoston jäsen vuodesta 1948. == Katso myös == * Vapaakirkollisuus Ruotsissa == Lähteet == Luokka:Vapaakristillisyys Ruotsissa
Vaahteraliigan kausi 2022

Vaahteraliigan kausi 2022 on Vaahteraliigan 43. kausi. Kausi käynnistyi 14. toukokuuta 2022 ja päättyy Kuopiossa Väre Areenalla pelattavaan Vaahteramalja XLIII:een 10. syyskuuta 2022. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Kuopio Steelers joka myös voitti runkosarjan puhtaalla pelillä. Pudotuspeleissä kohtasivat Steelers ja Helsinki Roosters sekä Helsinki Wolverines ja Seinäjoki Crocodiles. Vaahteramaljaan etenivät Steelers ja Crocodiles ja Kuopiossa pelatun finaalin voitti Steelers. Mestaruus oli Steelersille kolmas perättäinen. Kauden parhaana pelaajana palkittiin Steelersin keskushyökkääjä Le’Anthony Reasnover. ==Joukkueet== Joukkue Paikkakunta Kotistadion Päävalmentaja Butchers Porvoo Porvoon keskuskenttä Richard Bachand Crocodiles Seinäjoki Seinäjoen keskuskenttä Andy Bezaire Crusaders Lohja Harjun urheilukenttä Tuomas Heikkinen Eagles Kotka Karhulan keskuskenttä Charlie Ovey Roosters Helsinki Helsingin Velodromi Juha Hakala Steelers Kuopio Väinölänniemen stadion Pekka Utriainen Wolverines Helsinki Helsingin Velodromi Michael Mattingly Kaudelle 2022 sarjaan nousi uutena joukkueena kaudella 2021 Amerikkalaisen jalkapallon I-divisioonan voittanut Kotka Eagles joka korvasi I-divisioonaan pudonneen Vaasa Royalsin. Kausi oli Eaglesille ensimmäinen pääsarjassa. == Runkosarja == Runkosarjassa pelattiin seitsemän joukkueen kaksinkertainen sarja eli jokainen joukkue pelasi 12 ottelua. === Sarjataulukko === OT V H TE PÄ MS Steelers 12 12 0 552 146 +406 Wolverines 12 8 4 413 198 +215 Crocodiles 12 8 4 379 226 +153 Roosters 12 8 4 363 251 +112 Butchers 12 4 8 312 394 -82 Crusaders 12 2 10 205 517 -312 Eagles 12 0 12 95 587 -492 Wolverines, Crocodiles ja Roosters päätyivät runkosarjan jälkeen samaan 8-4 tulokseen. Wolverines sijoittui toiseksi vierasvoittojen perusteella, Roostersin ja Crocodilesin järjestys arvottiin kolikonheitolla missä voittaja oli Crocodiles. === Tulokset === == Pudotuspelit == {{Turnauspuu4 pronssiotteluton | 2.9.2022 – Väinölänniemi, Kuopio | Kuopio Steelers | 28 | Helsinki Roosters | 0 | 3.9.2022 – Velodromi, Helsinki | Helsinki Wolverines | 21 | Seinäjoki Crocodiles | 28 |10.9.2022 – Väre Areena, Kuopio | Kuopio Steelers | 21 | Seinäjoki Crocodiles | 14 }} ==Lähteet== 2022 Luokka:Vuoden 2022 amerikkalainen jalkapallo
South Fulton (Georgia)

South Fulton on kaupunki Yhdysvalloissa Georgian osavaltiossa. Sen väkiluku oli 107 436 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Fultonin piirikunnassa. South Fulton kuuluu Atlantan suurkaupunkialueeseen. Kaupunki perustettiin vuonna 2017. South Fultonissa asuu prosentuaalisesti eniten mustia/afroamerikkalaisia asukkaita kaikista Yhdysvaltain kaupungeista, joissa on vähintään 100 000 asukasta. == Väestö == Vuonna 2020 South Fultonin 107 436 asukkaasta mustia oli 90,5 %, valkoisia 3,5 %, aasialaisia 0,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Asukkaista 1,9 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 3,4 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 6,4 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Georgian osavaltion kaupungit
Evankelinen vapaakirkko

Evankelinen vapaakirkko (, EFK) on vuonna 1997 perustettu ruotsalainen kristillinen kirkkokunta. EFK:n juuret ovat 1800-luvun jälkipuoliskon baptistiherätyksessä. EFK syntyi vuonna 1997 Örebro-lähetyksen, Pyhitysliiton ja Fribaptistsamfundetin yhdistyessä. Perustamisen taustalla oli voimien yhdistäminen. Liikkeen lähetysjohtajia ovat Linalie Newman ja Ingemar Forss. Evankelisen vapaakirkon juuret ovat 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa syntyneissä baptisti-, pyhitys- ja helluntailiikkeissä. Liikkeen teologia perustuu evankelikaalisuuteen, lähetystyöhön, baptismiin ja karismaattisuuteen. EFK:lla on baptistinen näkemys kasteesta, mikä tarkoittaa että ihmiset kastetaan oman uskontunnustuksensa perusteella. Kasteen myötä yksilö liitetään kirkkoon. Vapaaehtoinen, henkilökohtainen omistautuminen on keskeinen osa kirkon näkemystä. Nykyisin EFK koostuu 300 seurakunnasta, joissa on yhteensä 33 000 jäsentä. Toimintaa kuvaa vahva kansainvälisyys ja lähetystyö. Liikkeen keskuspaikka on Örebrossa, missä on myös liikkeen koulutuskeskus Örebro Missionskola. Lisäksi liikkeellä on kolme kansanopistoa. Tärkeitä toiminta-alueita ovat lapsille ja nuorille suunnattu toiminta, diakonia ja seurakuntien perustaminen. Kansainvälisessä lähetystyössä EFK:lla on noin 80 kumppanikirkkoa ja -järjestöä sekä noin 80 lähetystyöntekijää 30 maassa. EFK:n työn painopiste on seurakuntien perustamisessa, koulutuksessa ja palvelemisessa. == Katso myös == * Vapaakirkollisuus Ruotsissa == Lähteet == Luokka:Vapaakristillisyys Ruotsissa Luokka:Baptismi Ruotsissa Luokka:Karismaattinen liike
FireBlades

FireBlades on Tapparan taitoluistelijoiden (TapTL) tamperelainen muodostelmaluistelujoukkue, joka on perustettu vuonna 2001.Historia / Tappara Taitoluistelu Joukkue on kilpaillut SM-juniorisarjassa aina kaudesta 2009–2010 asti. Sitä ennen joukkue kilpaili kolme kautta minoreissa ja viisi kautta noviiseissa. Joukkuetta ovat valmentaneet Brita Salminen, Johanna Nuotiomaa sekä tällä hetkellä Jenna Orreveteläinen. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset taitoluisteluseurat
Levy Sekgapane

Levy Sekgapane (s. 1990LEVY SEKGAPANE (1990) Naxos Kroonstad, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen ooppera- ja konserttilaulajaLevy Sekgapane Deutsche Oper Berlin, äänialaltaan tenori.Levy Sekgapane Opéra national de Paris Sekgapane lauloi lapsena kuoroissa ja pääsi esimerkiksi Fidentia South African Youth Choirin jäseneksi. Vuonna 2007 hän pääsi stipendillä Kapkaupungin Stellenberg High Schooliin. Sekgapane opiskeli South African College of Musicissa (Kapkaupungin yliopisto) Kamal Khanin ja Hanna van Niekerkin johdolla erikoistuen oopperaan. Lisäksi hän opiskeli mestarikurssilla Kobie van Rensburgin johdolla. Heinäkuussa 2015 Sekgapane voitti ensimmäisen palkinnon Kansainvälisessä Hans Gabor Belvedere -laulukilpailussa ja syyskuussa 2015 ensimmäisen palkinnon kansainvälisessä Montserrat Caballé -laulukilpailussa. Sekgapane esiintyi Deutsche Oper Berlinissä ensimmäisen kerran vuonna 2016. Roolina oli Kreivi Almavivan osa Gioacchino Rossinin oopperassa Sevillan parturi. Kesällä 2017 Sekgapane voitti ensimmäisen palkinnon Plácido Domingon Operalia-kilpailussa. Tätä seurasivat useat debyytit suurissa oopperataloissa, joihin kuuluivat Pariisin ooppera, Baijerin osavaltionooppera (München) ja Gran Teatre del Liceu (Barcelona). Sekgapane on esiintynyt oopperataloissa pitkin Eurooppaa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa. Lisäksi hän on tehnyt esiintymisiä festivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Salzburgin musiikkijuhlat ja Pesaron Rossini-oopperajuhlat.LEVY SEKGAPANE PrimaFila artists Elokuussa 2019 Sekgapanelta ilmestyi ensimmäisenä soololevynä Gioacchino Rossinin aarioista koostunut julkaisu. Levymerkkinä oli Prima Classic, ja levytyksellä Münchenin radio-orkesteria johti Giacomo Sagripanti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * AllMusic: Levy Sekgapane Luokka:Eteläafrikkalaiset oopperalaulajat Luokka:Baritonit Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mahmut Tarik Keskin

Mahmut Tarik Keskin (s. 2000) on turkkilainen raskaansarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinissa EM-pronssia 2019. ==Kilpaura== Keskin saavutti lokakuussa 2019 Turkin keskisarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Yilmaz Yasin Yildirimin.TÜRKİYE KYOKUSHİN STİL KARATE ŞAMPİYONASI karate.gov.tr 20.10.2022 Viitattu 28.8.2022 Keskin saavutti 2019 Puolan EM- kilpailuissa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Oscar Mazurkiewiczin.IKO European Championships kyokushinkarate.news Viitattu 28.8.2022 Keskin saavutti lokakuussa 2021 Turkin kansainvälisessä cupissa alle 90-kiloisten mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Furkan Karakayan.Uluslararası Turnuvalar kyokushinturkiye.com Viitattu 25.10.2022 Marraskuussa hän oli mukana myös EM-kilpailuissa, jossa Keskin otteli tällä kertaa raskaassasarjassa. Keskin hävisi ensimmäisellä kierroksella Aleksei Fedoseeville. ==Lähteet== Luokka:Turkkilaiset karatekat Luokka:Kyokushinin harjoittajat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jonny Clayton

Jonny Clayton (s. 4. lokakuuta 1974 Pontyberem) on walesilainen dartsinpelaaja. Hän on saavuttanut urallaan neljä PDC:n major-turnauksen voittoa, sekä kaksi World Cup of Darts -turnauksen voittoa Walesin maajoukkueessa vuosina 2020 ja 2023. Claytonin lempinimi on ”The Ferret” ja sisääntulokappale Chuck Berryn ”Johnny B. Goode”. == Ura == Clayton aloitti PDC-uransa vuonna 2015. Kaksi vuotta myöhemmin hän selviytyi ensimmäisen kerran major-turnauksen loppuotteluun Englannissa Players Championships Finals 2017 -turnauksessa, missä hän hävisi Michael van Gerwenille. Palkintokorokkeelle Clayton nousi ensimmäistä kertaa maajoukkueiden World Cup of Darts -turnauksessa 2020 Gerwyn Pricen peliparina, missä he voittivat loppuottelussa Englannin Michael Smithin ja Rob Crossin. Clayton ja Price uusivat voittonsa vuonna 2023 voittamalla loppuottelussa Skotlannin Peter Wrightin ja Gary Andersonin. Henkilökohtaista turnausvoittoa Clayton joutui odottamaan vuoteen 2021 asti, jolloin hän voitti saman vuoden aikana neljä turnausta: The Masters (loppuottelussa vastassa Mervyn King), Premier League (loppuottelussa vastassa José de Sousa), World Grand Prix (loppuottelussa vastassa Gerwyn Price) ja World Series of Darts Finals (loppuottelussa vastassa Dimitri Van den Bergh). Samana vuonna Clayton nousi dartsin maailmanrankingin kärkikymmenikköön. Vuonna 2023 Clayton selviytyi kuudetta kertaa PDC:n major-turnauksen loppuotteluun World Matchplay -kisoissa, jossa voiton vei Englannin Nathan Aspinall. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset dartsinpelaajat Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paolo Quagliati

Paolo Quagliati (1555 Chioggia – 16. marraskuuta 1628 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja urkuri, joka loi uransa renessanssi- ja barokkimusiikkien kausien välisessä taitekohdassa.Paolo Quagliati AllMusic Quagliati syntyi pienaatelistoon Chioggiassa ja lähti Roomaan noin 19-vuotiaana. Siellä hän vietti loppuelämänsä ajan. Quagliatin varhaisimmat julkaisut vuosilta 1583–1588 ovat maallisia, tyylillisesti kevyitä canzonettia. Hänen varhaisimmat tiedossa olevat hengelliset teoksensa ilmestyivät 1590-luvulla. Quagliati aloitti tässä vaiheessa pitkän ammattimaisen uransa Rooman eri kirkoissa urkurina ja maestro di cappellan ominaisuudessa. Vuonna 1594 Quagliatista tehtiin Rooman kansalainen. Quagliatin vuoden 1606 madrigaalikomedia Il carro Fedeltà d'Amore oli libretistinsä Pietro Della Vallen mukaan ensimmäinen koskaan Roomassa kuultu musiikkiteatteriteos. Tälle väitteelle on kuitenkin vaikea saada vahvistusta. Vuonna 1608 Quagliati julkaisi ainoan madrigaalikirjansa. Sen hän omisti kardinaali Odoardo Farneselle ja suuntasi joko laulajien ryhmän tai pienen soitinryhmän säestämän solistin esitettäväksi. Vuoteen 1620 mennessä Quagliati oli päässyt Ludovisin suvun palvelukseen. Kun Alessandro Ludovisista tuli vuonna 1621 paavi Gregorius XV, sai Quagliati nimityksen hänen yksityiseksi kamariherrakseen. Niccolò Ludovisin mennessä naimisiin edesmenneen säveltäjä Carlo Gesualdon Isabella-tyttären kanssa vuonna 1623 Quagliati laati tilaisuutta varten kunnianhimoisimman kokoelmansa, La sfera armoniosan. Se koostuu 25:sta eri tyylilajeissa laaditusta maallisesta kappaleesta, joista osa oli laadittu vuoden 1608 kokoelman osien pohjalta. Suurin osa La sfera armoniosan kappaleista laadittiin lauluäänille, joita oli yhdestä kolmeen, ja concertato- osan soittaneelle viululle. Kuollessaan noin 73-vuotiaana Quagliati oli yksi Italian alueen kunnioitetuimmista muusikoista. Quagliatin musiikissa melodinen tyyli on yleensä suoraviivainen, ja harmoniat ovat suhteellisen yksinkertaisia. Siten hän eroaa tyyliltään ratkaisevasti Carlo Gesualdosta. Quagliatilta säilyneen musiikin määrä on vähäinen, mutta säilyneessä tuotannossa huomattava osa on hengellisillä teoksilla. Nekin ovat jääneet heikosti tunnetuiksi. Quagliatin elinaikainen maine ei säilynytkään pitkään hänen kuolemansa jälkeen. Hänen urkusävellyksensä Ricercare e canzoni (1601) luultiin pitkään kadonneen, mutta se onkin säilynyt yksittäisenä kopiona. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Italialaiset urkurit Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Vuonna 1555 syntyneet Luokka:Vuonna 1628 kuolleet
Torben Rechendorff

Torben Rechendorff (1. huhtikuuta 1937 Kööpenhamina – 28. marraskuuta 2022) oli tanskalainen Konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1990–1998 ja toimi Tanskan kirkkoministerinä 1988–1993 sekä viestintäministerinä 1989–1993. Vuosina 1993–1995 hän oli Konservatiivisen kansanpuolueen virallinen puheenjohtaja (landsformand), mutta käytännössä puoluetta johti poliittinen johtaja (politisk leder) Hans Engell, jolle myös puheenjohtajan titteli siirtyi 1995. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Torben Rechendorff Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (arkistoitu) Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Joe Cullen

Joe Cullen (s. 13. heinäkuuta 1989 Bradford) on englantilainen dartsinpelaaja. Cullen on pelannut PDC:n alaisuudessa vuodesta 2008, ja saavuttanut yhden major-mestaruuden voittamalla 2022 The Masters -turnauksen loppuottelussa maanmiehensä Dave Chisnallin. Lisäksi hän on selviytynyt kerran major- turnauksen loppuotteluun, vuoden 2022 Premier League -turnauksessa jossa hän hävisi Michael van Gerwenille. Cullen nousi ensimmäistä kertaa dartsin maailmanrankingin 16 parhaan joukkoon vuonna 2018. Cullenin lempinimi on ”The Rockstar” ja sisääntulokappale Oasis -yhtyeen ”Don't Look Back in Anger”. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset dartsinpelaajat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grant Marshall (jääkiekkoilija)

Grant Marshall (s. 9. kesäkuuta 1973 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitahyökkääjä ja hän laukoi oikealta. Marshall pelasi ammattilaisurallaan 11 kautta NHL-liigassa edustaen Dallas Starsia, Columbus Blue Jacketsia ja New Jersey Devilsia. Marshall pelasi urallaan 700 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän teki 92 maalia ja 147 syöttöä eli 239 tehopistettä. Marshall voitti urallaan Stanley Cupin kahdesti: Dallasissa 1999 ja New Jerseyssä 2003. ==Pelaajaura== Marshall pelasi junioriurallaan OHL-liigan Ottawa 67’sissä ja Newmarket Royalsissa. Ensimmäisellä kaudellaan OHL-liigassa 1990–1991 taklattiin pahasti ja hän mursi niskansa. Marshall kuntoutui vakavasta loukkaantumista ja pelasi hyvin OHL-liigassa tulevina kausina. Toronto Maple Leafs varasi Marshallin ensimmäisellä kierroksella 23. varausvuorolla vuoden 1992 varaustilaisuudessa. Hän teki kesällä 1993 sopimuksen Toronton kanssa ja pelasi kaksi seuraavaa kautta seuran farmijoukkueessa AHL-liigan St. John's Maple Leafsissa. Toronto kauppasi vuonna 1994 Marshallin Dallas Starsiin, jossa hän pelasi ensimmäisen NHL- ottelunsa kauden lopulla. Marshall pelasi seitsemän kautta Dallasissa. Kaudella Dallas voitti Stanley Cupin. Kauden jälkeen Dallas kauppasi Marshallin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon. Kaudella Marshall teki uransa parhaan maalimäärän 15 maalia. Seuraavalla kaudella Columbus kauppasi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon. Devils voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin. Marshall pelasi New Jerseyssä kolme kautta. Uransa viimeiset kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 hän pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa AHL-liigan Lowell Devilsissä. Ammattilaisuransa jälkeen Marshall siirtyi New Jersey Devilsin alumnijärjestön työntekijäksi. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Toronto Maple Leafsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jenni Tieaho

Jenni Tieaho (s. 1969 SiuntioJenni Tieaho Alfred Kordelinin säätiö) on suomalainen kuvanveistäjä ja ympäristötaiteilija.CV Jenni Tieaho Tieaho kävi taidepainotteista Kaitaan lukiota vuosina 1987–1989 ja opiskeli Taidekoulu Maan ammattiin valmistavalla päivälinjalla (1995–1999). Hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1997 ja pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 2000. Tieahon teoksia kuuluu Suomen valtion taidekokoelmiin sekä Helsingin kaupungin, Helsingin diakonissalaitoksen ja Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin. Tieahon äiti on kuvanveistäjä Barbara Tieaho. Tieaho teki Riihimäen taidemuseon edustalle kaksi kolmemetristä hevosaiheista veistosta osana Yövieraat-veistossarjaa. Hän on kuvannut hevosta voimaeläimekseen.Jenni Tieaho pystytti korkeat hevosveistokset Riihimäen taidemuseon pihalle Aamuposti Vuonna 2017 paljastettiin Korkeasaaressa, Helsingissä Tieahon harjateräksestä valmistama, tummaksi tervattu julkinen teos Jylhyys Hiidenhirvi. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Jenni Tieahon verkkosivut * Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Suomalaiset ympäristötaiteilijat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ilona Murai Kerman

Ilona Murai Kerman (alun perin Ellen Josephine Muray; 1923/4 Passaic, New Jersey – 8. huhtikuuta 2020 New Hyde Park, New York) oli yhdysvaltalainen balettiseurueissa, Broadwayllä ja televisiossa työskennellyt tanssija.Ballet, Broadway and TV Dancer Ilona Murai Dies, 96 Dance Magazine Murai Kerman otti nimen Ilona Murai käyttöön aloittaessaan uransa solistina New Yorkin Metropolitan-oopperan baletissa. 15-vuotiaana hänestä tuli nuorin seurueeseen hyväksytty jäsen. Kahdeksan Metropolitan-oopperan baletissa viettämänsä vuoden jälkeen hän tanssi Ballets russesissa. Murai esiintyi muun muassa Herbert Rossin ja Donald Saddlerin baleteissa. Broadwayllä hän tanssi muun muassa Helen Tamiriksen, Agnes de Millen, Donald Saddlerin ja Joe Laytonin koreografioihin. Vuonna 1970 Murai muutti perheineen Long Islandin Melvilleen. Tämän jälkeen hän työskenteli koreografina ja tanssiopettajana. Murai Kerman oli naimisissa näyttelijä-näytelmäkirjailija Sheppard Kermanin kanssa. Hänen tyttärestään Christina Kermanista tuli valokuvaaja ja graafinen suunnittelija. Murai Kerman kuoli 96-vuotiaana sairastettuaan dementiaa ja koronavirusinfektiota. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset tanssijat Luokka:Yhdysvaltalaiset koreografit Luokka:1920-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Zdolbuniv

Zdolbuniv () on kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä. Zdolbuniv sijaitsee 12 kilometriä aluekeskus Rivnestä etelään. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 24 642 (2021). Väkiluku on pysynyt kutakuinkin ennallaan 2000-luvulla, sillä vuonna 2001 asukkaita oli 24 417, ja valtaosa heistä oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia. Ennen Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollista uudistusta, Zdolbuniv oli Zdolbunivin piirin hallintokeskus. Alueuudistuksessa tämä piiri yhdistettiin osaksi Rivnen piiriä. Вокзал станції Здолбунів.jpg|Rautatieasema. Kostel zdolbuniv-0344.jpg|Kirkko. Zdolbuniv.JPG|Sementtitehdas, ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Rivnen alueen kaupungit Luokka:Rivnen piiri
Hiroyuki Iwaki

thumb|right|Hiroyuki Iwaki (vasemmalla) Hiroyuki Iwaki (; 6. syyskuuta 1932 Tokio – 13. kesäkuuta 2006) oli japanilainen kapellimestari.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo VirtamoJapanese Conductor Hiroyuki Iwaki Dies at 73 Playbill Iwaki opiskeli Tokion taideyliopiston soitinmusiikin laitoksella. Hän sai opetusta Akeo Watanabelta. Hän teki debyyttinsä kapellimestarina NHK-sinfoniaorkesterin johdossa vuonna 1956 ja sai nimityksen sen kapellimestariksi vuonna 1963. Vuonna 1969 hänestä tuli kyseisen orkesterin pääkapellimestari. Iwaki johti Melbournen sinfoniaorkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja pääsi sen pääkapellimestariksi vuonna 1974. Hän johti Melbournen sinfoniaorkesteria myös sen ensimmäisellä Japanin-kiertueella vuonna 1987. Euroopassa hän johti Berliinin filharmonikkoja, Wienin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria ja Leipzigin Gewandhaus-orkesteria. Iwaki teki urallaan myös useita Suomen- vierailuja. Iwaki johti mielellään aikansa musiikkia ja toimi kapellimestarina monien teosten kantaesityksissä. Hän myös perusti Orchestra Ensemble Kanazawa -kamariorkesterin. Uutenavuotena 2004/2005 Iwaki johti NHK-sinfoniaorkesterin ja muiden tokiolaisten kokoonpanojen jäseniä kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksessä. Iwakista tuli Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri vuonna 1990. Vuonna 1985 hän sai Order of Australian kunniajäsenyyden. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Mark Ermler

Mark Ermler (5. toukokuuta 1932 Leningrad – 12. huhtikuuta 2002) oli venäläinen kapellimestari.Mark Ermler The GuardianOtavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo Hän tuli maassaan tunnetuksi etenkin johtamistaan ooppera- ja balettiesityksistä Bolšoi- teatterissa. Ermlerin vanhemmat Vera Bakun ja Fridrih Ermler työskentelivät Neuvostoliiton elokuvateollisuudessa. Ermler otti pianotunteja 5-vuotiaasta saakka ja pääsi kolme vuotta myöhemmin Leningradin konservatorioon yhteydessä olleeseen kouluun. Konservatorioon hänet otettiin 18-vuotiaana, jolloin hän oli jo aloittanut orkesterinjohdon. Hänen opettajiaan olivat Boris Haikin ja Aleksandr Rabinovitš. Ermler johti Leningradin filharmonista orkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1952 vielä opiskellessaan. Vuosi myöhemmin hän teki oopperadebyyttinsä konservatorion oopperastudiossa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksen Ryöstö Seraljista esityksessä. Bolšoi-teatterissa Ermler johti ensimmäisen kerran vuonna 1957 Cavalleria rusticanan esityksissä. Ensimmäisellä kaudellaan Bolšoi-teatterissa hän johti muun muassa Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginin ja Ludwig van Beethovenin Fidelion esitykset. Ermler saavutti balettikapellimestarina mainetta muun muassa Igor Stravinskyn ja Pjotr Tšaikovskin teosten esityksillä. Hän johti myös Sergei Prokofjevin viimeisen oopperan Todellisen miehen tarina kantaesityksen. Alfred Schnittken kanssa hän teki yhteistyötä elokuvamusiikin saralla, vaikkakin hän työskenteli aikansa musiikin parissa suhteellisen rajallisesti. Kun Neuvostoliiton ja länsimaiden välit olivat suhteellisesti parantuneet, Ermler kiersi kansainvälisesti sekä Bolšoi-teatterin kanssa että sai kiinnityksiä maailman johtaviin oopperataloihin. Vuonna 1985 hän pääsi Lontoon Royal Balletin päävierailijaksi. Hän levytti kaikki Tšaikovskin kolme balettia Royal Opera Housen orkesterin kanssa. Hän levytti myös muun muassa Prokofjevin baletin Romeo ja Julia vuonna 1993. Vuonna 1996 Ermler kiinnitettiin johtamaan Moskovan filharmonista orkesteria, mutta vuonna 1998 hän palasi Bolšoi- teatteriin sen musiikillisena johtajana kahdeksi vuodeksi. Ermler kuoli munuaisten vajaatoimintaan 69-vuotiaana. Hän oli kolme päivää aiemmin kaatunut harjoituksissa Soulin filharmonisen orkesterin kanssa. Hänen yksivuotinen sopimuksensa Etelä-Koreassa olisi päättynyt seuraavassa kuussa. Ermleriä jäivät kaipaamaan vaimo Dina ja tytär Maša. == Lähteet == Luokka:Venäläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Kaarlo Eronen

Kaarlo Johannes Eronen (29. maaliskuuta 1894 Viipuri – 30. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, koreografi ja tanssipedagogi.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo VirtamoJohanna Laakkonen, Tanssia ja tanssijoita Viipurissa, Monumenteista tanssiaskeliin, Taiteiden ja kulttuurin Viipuri 1856-1944, Viipurin Suomalaisen Kirjallisuusseuran toimitteita 22, toim. Anna Ripatti ja Nuppu Koivisto, ISBN 978-952-69280-5-0 Eronen opiskeli Maggie Gripenbergin ja Ljubov Jegorovan johdolla. Hän työskenteli Suomen Oopperan baletissa vuosina 1922–1923 ja 1927–1931. Siellä hänellä oli rooleja muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Glazunovin teoksissa.Kaarlo Eronen Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta Pariisin Ballets Suédoisissa hän oli vuosina 1924–1925. Eronen myös johti Helsingissä ja Viipurissa omaa balettikouluaan. Eronen aloitti uransa vuosina 1913–1914 Kaarlo Karin Suomalaisessa teatteriseurueessa ja siirtyi sen jälkeen vuoden ajaksi kuunteluoppilaaksi Kansallisteatterin oppilaskouluun. Hän opiskeli tanskalaisen Katja Othonin ja Helsingin tanssiopistossa opettaneiden Jegorovan, Ljutikovan ja Oblakovan johdolla. Hän perehtyi myös moderniin tanssiin Maggie Gripenbergin tunneilla. Eronen allekirjoitti näytäntökauden mittaisen tanssijan työsopimuksen Suomalaisen operettiosakeyhtiön kanssa syksyllä 1918. Uransa alussa Eronen esiintyi Mary Paischeffin lisäksi myös Bertta Marjanteen kanssa, ja varsin pian myös Edith von Bonsdorffin partnerina. Viipurissa jälkimmäinen pari nähtiin ensimmäisen kerran joulukuussa 1920, ja he palasivat kaupunkiin säännöllisesti vuosikymmenen alkupuolella. Myöhemminkin Suomen Oopperan baletin ja Pariisin työvuosien aikana Eronen säilytti tiiviin yhteyden Viipuriin ja ehti toimia myös Viipurin kaupunginteatterin balettimestarina vuosina 1934–1938. Vuodet sekä Suomalaisen oopperan baletissa että kausi Pariisissa olivat koulineet Erosesta ammattilaisen, jonka tanssi oli kriitikon mukaan erinomaisen kimmoisaa ja iskuvarmaa, mikä hänen mukaansa näkyi erityisesti itämaisissa tansseissa, Apassitanssissa ja rajuksi luonnehditussa rajussa Mustalaistanssissa. Balettimestarin toimi lopetettiin vuonna 1938, mutta Eronen jatkoi teatterissa vierailijana vielä vakituisen toimensa päättymisen jälkeenkin. Erosen suosiosta kertoo, että hänen 25-vuotistaiteilijajuhlansa helmikuussa 1939 oli loppuunmyyty. Eronen laati Erkki Melartinin baletin Sininen helmi libreton.Sininen helmi 7.2.1931 Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokantaSuomalaisen oopperan baletin ohjelmisto ja tanssijat 1921—1945 Teatterikorkeakoulun julkaisusarjan verkko-oppimateriaalit == Lähteet == Luokka:Suomalaiset balettitanssijat Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Libretistit Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Aerostatiikka

Aerostatiikka on virtausmekaniikkaan kuuluva fysiikan tieteenhaara, joka tutkii kokoon puristetun ilman ja kaasujen vuorovaikutusta joko putoamiskiihtyvyyden tai taivaalle nousevan kappaleen kanssa.Iiro Kallioinen: llmaa kevyemmät lentolaitteet– aerostaatit ja niiden käyttösoveltuvuus tutkimustyössä ja energiantuotannossa (PDF) Aerostaatti on taas ilma-alus tai lentolaite, joka hyödyntää ilmaan noustessaan ilmaa kevyempiä kaasuja. ==Käyttö== * Ilmanpaineen vaihtelu * Vuoristoilman koostumus * Ilmakehän vaikutusala * Kaasun tiheys * Kaasun diffuusio maaperässä * Kaasun paine * Kineettinen kaasuteoria * Osapaineet kaasuseoksissa * Paineen mittaus ==Lähteet== Luokka:Fysiikka
Kuohatin työväentalo

Kuohatin työväentalo on Kuohatissa Nurmeksen kunnassa sijaitseva entinen työväentalo. Rakennus on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Talo on nykyään yksityisomistuksessa. ==Historiaa== Kuohatin kansandemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Yhdistys rakensi tanssilavan, jonka ympärille toiminta keskitettiin. Tanssilava purettiin vuonna 1950, minkä jälkeen yhdistys osti syrjäisessä paikassa sijainneen talon ja siirsi sen Mikko Koistiselta ostetulle tontille maantien varteen. Talkoilla siirretyn talon tupaantuliaisia vietettiin elokuussa 1951. Maaliskuussa 1952 talo tuhoutui tulipalossa, mutta jo saman vuoden elokuussa paikalle oli rakennettu uusi talo. Kunta vuokrasi talon toisen päädyn, johon sijoitettiin Putkiahon kansakoulun kolmas ja neljäs luokka sekä opettajan asunto seitsemäksi vuodeksi. Opettajan asunto oli yläkerrassa, ja alakerrassa oli koulun keittiö. ==Toimintaa työväentalolla== Työväentalolla järjestettiin tansseja joka viikko 1950-luvulta aina vuoteen 1985 asti. Tanssien kulta-aika oli 1950—1960-luvuilla, mutta 1970-luvun alussa tanssien suosio hiipui. Kuitenkin vielä seuraavallakin vuosikymmenellä tanssit saattoivat olla niin suosittuja, että liput varattiin viikko etukäteen, parhaimmillaan 500 kappaletta, ja talo oli täynnä jo ennen kuin tanssit alkoivat. Säännöllisen tanssitoiminnan loputtua talolla järjestettiin kokouksia ja erilaisia juhlatilaisuuksia. Vuonna 2000 talon asunnossa asui vuokralainen, mutta muuten toiminta oli loppunut. Rakennus sijaitsee keskeisellä paikalla kyläkeskuksessa Kuohatintien varrella. Rakennuksen vanhempi vuonna 1952 valmistunut osa suojeltiin yleiskaavalla vuonna 2003 merkinnällä sr-24. Kaava vahvistettiin vuonna 2005. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Nurmeksen rakennukset ja rakennelmat
Eligius Noyonlainen

Pyhä Eligius Noyonlainen (588 Catelat, Ranska – 1. joulukuuta 660 Noyon, Ranska) oli pyhimys, piispa ja useiden uskonnollisten rakennuksien rakennuttaja. Hän oli Eucheriuksen ja Terrigian poika ja äärimmäisen taitava metalliseppä. Taitojensa nojalla mies sai paikan ja vaikutusvaltaa frankkien kuninkaiden Clotaire II:n ja Dagobert I:n hoveissa. Eligius oli antelias köyhiä kohtaan, maksoi lunnaita orjista ja rakensi kirkkoja sekä luostareita. Dagobertin kuoltua hän lähti hovista ja rupesi papiksi päästen lopulta Noyonin piispaksi. Eligius käännytti useita pakanaheimoja hiippakunnassaan ja jatkoi kirkkojen ja luostarien rakentamista. Hän oli pyhän Godebertan ystävä ja hengellinen opettaja sekä löysi useiden pyhimysten pyhäinjäännöksiä. Eligius kuoli kuumeeseen vuonna 660. Mies eli seuraavien 14 paavien hallintokausien aikana: Pelagius II (579-590), pyhä Gregorius Suuri (590-604), Sabinian (604-606), Bonifacius III (607), pyhä Bonifacius IV (608-615), pyhä Deusdedit (615-618), Bonifacius V (619-625), Honorius I (625-638), Severinus (640), Johannes IV (640-642), Theodore I (642-649), pyhä Martinus I (649-655), pyhä Eugenius I (655-657) ja pyhä Vitalian (657-672). Hänen muistopäiväänsä on vietetty 24. kesäkuuta, 8. marraskuuta ja 1. joulukuuta. == Lähteet == Luokka: Pyhimykset
Kynsiveden työväentalo Valopirtti

Kynsiveden työväentalo Valopirtti on Hankasalmella Kynsiveden kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Kynsiveden työväenyhdistys, ja se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä. Alkuperäinen talo paloi vuonna 1940, ja nykyinen talo valmistui 1940-luvun lopulla. Talo on peruskorjattu 1995 ja 2004, ja sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin. ==Historiaa== Kynsiveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Yhdistys sai kalliotontin Tervalaiselta, ja sinne rakennettiin talkoilla Lankamaalta ostetuista haavoista talo. Se valmistui vuonna 1914, mutta tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 1940. Työväentalo rakennettiin uudelleen pääosin talkoilla noin puolen hehtaarin tontille. Tontin lahjoitti Niinilahden isäntä Ville Hintikka yhteiseksi työväenyhdistykselle ja SNS-seuralle. Uusi talo valmistui vuonna 1949, ja sen nimeksi annettiin Valopirtti. Talo on tunnettu myös Moskovana. Sota-aikaan yhdistyksen toiminta katkesi joksikin aikaa. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:n organisaatioon. ==Rakennus== Rakennus on satulakattoinen, pystyvuorattu ja maalattu punamaalilla. Alkuperäinen kate on ollut päre, vuodesta 1965 lähtien pelti. Sisäkatto on pahvitettu vuonna 1967 ja sisäseinien ala-osaan on laitettu kovalevy ja yläosaan haltex-levy vuosina 1967–1968. Talossa oli 1980-luvulla uuni ja öljykaminalämmitys. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto sekä lisäksi vaatenarikka ja naistenhuone. Piharakennuksessa oli alun perin käymälät ja halkovaja. 1990-luvun lopulla taloon saatiin sisävessat. Vuonna 1995 salin lattia purettiin ja rakennettiin kokonaan uusiksi. ==Toimintaa työväentalolla== Talolla järjestettiin alkuaikoina kokouksia ja iltamia. 1970-80-luvuilla talon salissa oli lentopalloverkko ja ravintolassa korona- ja pingispöydät. Peli-iltoja järjestettiin talviaikaan säännöllisesti. Vuonna 1988 Valopirtissä kuvattiin TV 1:lle Elämän Kehä -nimistä ohjelmaa. 1980-luvulla tanssien tuotto alkoi hiipua, mutta niitä järjestettiin vielä 1990-luvulla muutamat vuodessa. Lisäksi oli muun muassa syntymäpäivä- ja hääjuhlia, hirvipeijaisia, pikkujouluja, vappujuhlia ym. Nykyisin (2022) talo on sekä omassa käytössä että vuokrattuna. Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Hankasalmen rakennukset ja rakennelmat
Akylbek Žaparov

Akylbek Üsönbek uulu Žaparov () on kirgisialainen poliitikko, jonka presidentti Sadyr Žaparov (ei sukua) nimitti maansa ministerineuvoston puheenjohtajaksi lokakuussa 2021. Tehtävä vastaa Kirgisian pääministerin paikkaa, mutta sen valtaoikeuksia on vähennetty. Ennen nimitystään Žaparov on toiminut varapääministerinä ja valtionvarainministerinä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kirgisian pääministerit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1964 syntyneet
Pihtiputaan työväentalo

Pihtiputaan työväentalo Pihtiputaan kunnan keskustassa osoitteessa Rantaharjuntie 3. Talon omistaa Pihtiputaan kirkonkylän työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja se on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentaloa vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin. ==Historia== Pihtiputaan kk:n työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905 Turpeelassa. Vuonna 1907 ostettiin Nokkalan pytinki toimitilaksi. Sisällissodan aikana vuonna 1918 talolla ei ole ollut toimintaa. Ovet ovat olleet sinetöidyt ja laudat ikkunoissa. Vuonna 1927 taloa laajennettiin rakentamalla näyttämö toiseen päähän ja sisäänkäynti tien puolelle. Talo kuitenkin paloi vuonna 1930 lasten tulitikkuleikkien seurauksena, ja samalla paloi vieressä ollut Nokkalan talo. Uuden talon rakentamista varten ostettiin hirsiä Jussi Kankaalta, ja ne sirkkelöitiin laudoiksi. Niskakosken veljeksille annettiin urakalla talon rakentaminen, mutta he tekivät vararikon ja rakennus jäi kesken. Talo valmistui lopulta vuonna 1932. Talon katolle valmistui 1950-luvulla elokuvakoppi. Vuonna 1977–1978 talo peruskorjattiin. Näyttämö ja sali uusittiin. Eteinen, keittiö ja sisä-wc:t ovat tekeillä, mutta rahoitusta uupuu. Kaikki työt on tehty talkoilla ja varat saatu lahjoituksina. ==Rakennus== Talo on hirsirunkoinen. Se pystylaudoitettiin 1940-luvulla. Katteena on pelti. Salin sisäseinät vuorattiin kuitulevyllä vuonna 1956 samoin ravintolatila. Alkuperäinen uunilämmitys vaihdettiin öljylämmitykseen vuonna 1956. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, elokuvakonehuone, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto. Lisärakennuksessa on kylmävarasto ja käymälät. Raimo Paananen on tehnyt taloon muutospiirustuksen vuonna 1977. ==Toimintaa työväentalolla== Taloa vuokrataan, ja siellä järjestetään kokouksia, näyttämö- ja tanssitoimintaa, elokuvia, bingoa, perhejuhlia, jousiammuntaa ja eläkkeensaajien tilaisuuksia. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Pihtiputaan rakennukset ja rakennelmat
Salibandyn naisten Suomen Cup 2022–2023

Naisten TEHO Sport Suomen Cupin kausi 2022–2023 in järjestyksessään 30. Suomen Cupin kausi. Cupiin osallistuu kaikki F-liigajoukkueet. TEHO Sport Suomen Cup 2023 Välierät ja loppuottelut pelataan Final Four -tyylisenä järjestettävässä finaalitapahtumassa pelataan miesten ja naisten välierät ja finaali. Välierissä finaalijoukkueet ratkotaan Perjantain ja mestaruus ratkaistaan Lauantaina. == 1. kierros == SBSV ja Blackbirds jatkoon O2-Jyväskylä II ja LASB ed jatkoon SBS Tamppi ja O2-Jyväskylä III jatkoon. Nystars ja AFC Campus jatkoon. Käta ja FBC Remix jatkoon. == 2. kierros == Lohko F 11.9.2022 Ingman Areena , Sipoo Lohko G 11.9.2022 Keljonkankaan yhtenäiskoulu , Jyväskylä Lohko H 11.9.2022 AC Kaarela , Helsinki == 3. kierros == == Puolivälierät == {{Turnauspuu8 pronssiotteluton |15.10.2022|TPS |6| PSS|5 |20.11.2022|Loisto |2|Classic|12 |20.11.2022|O2-Jyväskylä|4|EräViikingit|7 |20.11.2022|Pirkat|3|SB-Pro|5 |20.1.2023|Classic|1|TPS|5 |20.1.2023|SB-Pro |3|EräViikingit|2 |21.1.2023|TPS|7|SB-Pro|4 }} == Välierät == == Finaali == === Pikkufinaali === == Katso myös == * F-liiga (naiset) * Salibandyn Suomen Cup (miehet) * Salibandyn Super Cup * Suomen Salibandyliitto == Lähteet == Luokka:Salibandykilpailut Luokka:Suomen salibandy
Varsinaiset meritähdet

Varsinaiset meritähdet (Asteriidae) on pihtimeritähtiin kuuluva heimo. == Taksonomia ja anatomia == Varsinaisiin meritähtiin luetaan kuuluvaksi 39 sukua ja noin 180 lajia. Varsinaisten meritähtien tukiranka koostuu pienistä luulevyistä eli ossikkeleista. Ne aiheuttavat ihon nystyt ja piikit. Sädehaaroja heimon lajeilla on tyypillisesti 5-15, ja niissä on pihteja eli pedikellaarioita (). ==Levinneisyys ja elintavat== Varsinaisia meritähtiä tavataan erityisesti lauhkeista ja kylmistä vesistä ja lämpimillä alueilla ne ovat syvien vesien lajeja. Heimon lajit ovat petoja ja syövät erityisesti nilviäisiä ja äyriäisiä. == Lähteet == Luokka:Meritähdet
South Fulton

South Fulton voi tarkoittaa seuraavia: * South Fulton, kaupunki Georgian osavaltiossa, Yhdysvalloissa * South Fulton, kaupunki Tennesseen osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Valkeakosken kaupunginkirjasto

Valkeakosken kaupunginkirjasto on Valkeakoskella toimiva yleinen kirjasto. Sillä on kaksi toimipistettä: pääkirjasto, kirjasto Valo, sijaitsee Torikeskuksessa kaupungin keskustassa, ja lisäksi kirjastoauto Walle palvelee päiväkoteja, kouluja ja haja-asutusalueita. Kirjastoautotoiminta alkoi Valkeakoskella vuonna 1973. Valkeakosken kaupunginkirjasto on osa PIKI- kirjastojen kirjastokimppaa, jolla on yhteinen verkkokirjasto, kirjastokortti ja käyttösäännöt. Kirjastotoiminta alkoi Valkeakoskella vuonna 1862, jolloin Sääksmäen lainakirjasto aloitti toimintansa. == Lähteet == Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot Luokka:PIKI-kirjastot Luokka:Valkeakosken rakennukset ja rakennelmat
Lohjan kaupungintalo Monkola

Lohjan kaupungintalo Monkola (ruots. Lojo stadshus Monkola, vuoteen 1997 Lohjan kunnantalo) on osoitteessa Karstuntie 4 sijaitseva Lohjan kaupungintalo. Kaupunginvaltuusto kokoontuu rakennuksessa, ja siellä sijaitsee myös Lohjan kaupungin muita toimintoja, kuten asiakaspalvelukeskus ja kaikille avoin Compass Groupin operoima ruokala, Halstari. == Arkkitehtuuri == Monkolassa on huomiota herättävä sakaramainen ja vahvan veistoksellinen perusmuoto. Rakennuksen pohja on ristin muotoinen ja sen sakarat osoittavat väli-ilmansuuntiin. Rakennuksen julkisivuarkkitehtuurin ja massoittelun koordinaatisto on rationalismille ominaisesti ehdottoman suorakulmainen. Massoittelun raskas muotokieli, linnakemaisuus ja tiilen käyttö viittaavat myös medievalismiin. Sisäänkäynnit sijaitsevat sisäkulmissa. Rakennuksessa on neljä kerrosta, kellari ja ullakko.Länsi-Uudenmaan maakuntamuseo, Lohjan kaupungintalo, Monkola. Päivitetty 19.12.2023. Viitattu 2.10.2024. Rakennuksen ympärillä on kesäaikaan näyttäviä istutuksia ja tontin yleisilme on vehreähkö. Länsi-Uudenmaan maakuntamuseon mukaan rakennus on edustava esimerkki 1980-luvun puolivälin julkisesta rakentamisesta ja se on tärkeä osa Lohjan keskustan 1980-luvun kerrostumaa. Museon näkemys on, että rakennusta tulisi kehittää ja korjata sen ominaispiirteitä vaalien. Kulttuurihistoriallisilta arvoiltaan rakennus on arvotettu luokkiin "kaupunkikuvallisesti tai maisemallisesti arvokas" sekä "rakennushistoriallisesti arvokas. Pääaulassa, 1. kerroksen kaakkoissiivessä on tehty muutoksia alkuperäiseen ilmeeseen/tilajakoon, kun on rakennettu nykyinen asiakaspalvelukeskus pääoven vasemmalle puolelle. Rakennuksen ikkunat on vaihdettu joskus 2020-luvun alun paikkeilla. Rakennus on muutoin säilynyt varsin laajasti 1980-luvun asussa. == Historia == Kaupungintalo rakennettiin alun perin Lohjan kunnan kunnantaloksi (kunnantalo sijaitsi kaupungin puolella). Se valmistui vuonna 1985, ja sen suunnitteli arkkitehti Lauri Sorainen Suunnittelukeskus Oy:stä. Aiempi kunnantalo sijaitsi ennen samalla tontilla sijainneessa, 1860-luvulla rakennetussa Monkolan tilan päärakennuksessa. Se oli muutettu kunnantaloksi 1920-luvulla. 1980-luvulle tultaessa rakennus oli käynyt todella ahtaaksi, ja siinä toimi enää kunnan keskushallinto muiden toimien muutettua muualle. Se purettiin uuden kunnantalon tieltä. Lohjan kaupungintalo (alun perin kauppalantalo) taas toimi noin sadan metrin päässä, vuonna 1929 valmistuneessa rakennuksessa osoitteessa Laurinkatu 50. Kyseisessä talossa on myöhemmin toiminut Verohallinto. Vuonna 1997 Lohjan kaupungin ja kunnan kuntaliitoksen yhteydessä kaupungin hallinto siirrettiin nykyiselle paikalleen kunnantalolle. Aina 2010-luvulle asti rakennuksen pääsisäänkäynnin katolla sijaitsi myöhemmin poistettu kello, jossa oli myös kaupungin vaakuna. Kellosta on jäljellä pääoven katoksen yläpuolella teline ja johtojen päitä. == Lähteet == Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kaupungintalot
Huapintuko

Huapintuko (Ctenomys sociabilis) on Argentiinassa kotoperäisenä elävä äärimmäisen uhanalainen jyrsijälaji. Sitä on tavattu vain pienellä alueella Neuquénin maakunnassa. Aikuinen huapintuko painaa tyypillisesti vähän alle 200 grammaa. Turkin yleisväri on ruskea, ylähuulessa on lyhyet mustat viikset ja poskissa kaksi oranssia läikkää. Huapintukot elävät ryhminä luolastoissa kosteiden niittyjen reunamilla Andien-Patagonian aroalueella. Tutkittujen yksilöiden pääasiallinen ravintokasvi oli niittynurmikka. == Lähteet == Luokka:Jyrsijät Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Rautalammin työväentalo

Rautalammin työväentalo (tunnetaan myös nimellä kylätalo Työppäri) on Rautalammin kirkonkylän keskustassa sijaitseva työväentalo. Talon vanhin osa on 1880-luvulta. Talolla on arvioitu olevan maisemallista ja rakennushistoriallista arvoa, mutta se ei ole suojeltu. Talon omistaa ja sitä ylläpitää Rautalammin sosialidemokraattinen työväenyhdistys. ==Historiaa== Rautalammin työväenyhdistys perustettiin 22. marraskuuta 1905. Vuonna 1906 yhdistys osti kauppias Wilhelm Pöyhöseltä 1880-luvulla rakennetun talon, ja vuoteen 1909 mennessä se oli kunnostettu työväentaloksi. Rakennukseen lisättiin myös näyttämösiipi, joka valmistui vuonna 1921. Vuonna 1920 yhdistys liittyi SSTP:en, ja vuonna 1923 yhdistys lakkautettiin ja talo takavarikoitiin. Se oli takavarikossa vuoteen 1928 saakka, jolloin samana vuonna perustettu Rautalammin sosialidemokraattinen työväenyhdistys sai ostettua sen valtiolta. Vuoden 1928 lopussa sosialidemokraattisella yhdistyksellä oli 24 jäsentä. ==Rakennus== Talo on hirsirunkoinen ja yksikerroksinen. Uuneja oli kahdeksan. Alun perin talossa oli kaksi keittiötä, neljä asuinhuonetta, ravintola, kokoushuone sekä vuodesta 1921 eteenpäin juhlasali, jossa 150 istumapaikkaa ja iso näyttämö. Taloa on kunnostettu vuosien varrella useaan otteeseen. Sisäseinät on paneloitu vuonna 1934, vesikatto uusittu 1946, peltikatto tehty 1947, sähköjohdot uusittu 1950, sisäkatto uusittu 1962. Vuonna 1963 pihan puolelle valmistui tasakattoinen kuisti, joka on myöhemmin muutettu loivaksi pulpettikatoksi. Lisäksi lattiaan on asennettu koivuparketti vuonna 1968, ja vuodesta 1980 alkaen tehtiin perusteellinen remontti Museoviraston valvonnassa. Tähän remonttiin saatiin rahoitusta Opetusministeriöltä. Vuosina 2015–2016 rakennettiin laitoskeittiö ja saniteettitilat, mm. inva-wc. Nykyään talon pinta-ala on 610 m², josta sali 177 m², näyttämö 68 m², keittiö 24 mv, kahvio 48 m², aula ja naulakkotila yhteensä 75 m², saniteettitilat 29 m² ja asunto 70 m². Talo sijaitsee Rautalammin seurakunnalta vuokratulla tontilla, joka on kooltaan 3295 m². ==Toimintaa työväentalolla== Talolla järjestettiin juhlia, naamiaisia, iltamia ja valistustilaisuuksia. Myös voimistelu- ja urheiluseura Rautalammin Reipas järjesti työväentalolla kesäjuhlat. Kaupanpito jatkui talossa 1940-luvulle asti. Kauppapuodissa olivat vuokralaisena Työväen osuuskauppa ja Osuusliike Kansanvoima. ==Nykyinen toiminta== Työväentaloa vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten. Yhdistyksen oman kokous- ja juhlatoiminnan lisäksi talolla on sunnuntaisin bingo, minkä lisäksi siellä järjestetään perhejuhlia, huutokauppoja, näyttelyitä sekä kulttuuri- ja koulutustoimintaa. Talo on toiminut kunnan väistötilana vuosina 2008 ja 2017. Taloa on käyttänyt 2010-luvun lopulta lähtien vuosittain noin 7 000 henkeä. == Lähteet == Luokka:Työväentalot Luokka:Rautalammin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Rautalampi
Lohjan vanha kaupungintalo

Lohjan vanha kaupungintalo (ruots. Lojo stadshus, vuoteen 1969 Lohjan kauppalantalo) on Lohjalla, osoitteessa Laurinkatu 50 sijaitseva kaupungin entinen virastotalo. == Historia == Rakennus valmistui vuonna 1929, ja sen suunnittelivat Toivo ja Jussi Paatela. Sen rakennuttivat kauppias J. Hynninen sekä pankinjohtaja V. Joenpelto. Se edustaa 1920-luvun klassismin ja orastavan funktionalismin välimuotoa. Alkujaan alakerrassa oli liiketilaa ja yläkerrassa asuntoja. Talossa toimineita yrityksiä olivat mm. Hynnisen kone-ja kalustoliike, apteekki ja Tuomisen kenkäkauppa. Kauppalantaloksi se ostettiin vuonna 1939. 1970-luvulle tullessa koko talo oli täysin virastokäytössä. Vuonna 1953 ullakkoa korotettiin viraston tarpeita vastaamaan. Julkisivuun lisättiin genitex-pinnoite 1970-luvulla, ja samaan aikaan asunnoista tehtiin toimistotiloja. Hissi ja ilmastointi lisättiin 1990-luvulla. Vuonna 1997 Lohjan kaupungin ja kunnan liitoksen seurauksena kaupungintalon toiminnot siirrettiin suurempiin tiloihin silloiseen Lohjan kunnan kunnantaloon, noin sadan metrin päähän. Nykyisin talossa toimii Verohallinto. == Lähteet == Luokka:Lohjan rakennukset ja rakennelmat
Teuvan Pirttilä

Teuvan työväentalo Pirttilä on vuonna 1939 rakennettu Teuvan kirkonkylässä sijaitseva Työväentalo. Nykyisin talo on yksityiskäytössä. == Historiaa == Teuvalla perustettiin Osakeyhtiö Pirttilä, jonka tarkoituksena oli rakentaa ja ylläpitää työväentalo Teuvan kirkonkylään. Vaasa-lehdessä oli 22. päivänä 1939 ilmoitus, jossa pyydettiin urakkatarjousta kaksikerroksisesta puurakennuksesta. == Rakennus== Talo rakennettiin vielä samana vuonna. Rakennuksen ulkomitat olivat 31,5 x 19,5 metriä. Työväentalo on suuri, salin pinta-ala 247 m², näyttämö 104 m² ja ravintola 90 m² ja vielä vaatesäilytyskin 40 m². Talon toiseen kerrokseen valmistui viisi vuokrattavaa asuinhuoneistoa. == Toimintaa työväentalolla == Talolla ovat toimineet monet työväenjärjestöt, ja yksityisetkin ovat pitäneet siellä häitä, syntymäpäiviä ja muita juhlia. Viime aikoina talon uusitulla parketilla on toiminut myös tanssiurheiluseura Tempo. == Uusi omistaja== Osakeyhtiö Pirttilä myi talon huutokaupalla Laten KH-Palvelut Oy:lle 8 382 euron kauppasummalla 24. päivänä elokuuta 2022. Uusi omistaja on ainakin toistaiseksi luvannut pitää talon toiminnat entisellään. Myös talon seinässä oleva Pirttilä-nimikyltti säilyy. ==Lähteet== * * * Luokka: Työväentalot Luokka:Teuvan rakennukset ja rakennelmat