EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Heikki Katajavuori

Heikki Martti Katajavuori (26. syyskuuta 1915 Helsinki – 17. elokuuta 1998) oli suomalainen meriupseeri aina sotien loppumiseen asti ja sen jälkeen yritysmaailmassa myynnin tehtävissä. Hänet tunnettiin ennen sotia jääkiekkoilijana ja rintauimarina. Ylioppilaaksi valmistuttuaan 1937 Katajavuori suoritti 14. merikadettikurssin ja valmistui 1941. Hän osallistui molempiin sotiin laivaston upseerina mm. panssarilaiva Väinämöisen järeän tykistön päällikkönä ja tulenjohtajana. Vuonna 1945 hän erosi armeijan palveluksesta siirtyen myyntitehtäviin, aluksi Turussa ja myöhemmin Vaasassa. == Urheilu-ura == === Uimarina === Heikki Katajavuori kilpaili SM-tasolla rintauimarina Helsingin Uimarien (HU) riveissä vuosina 1931-1935 ollen ensimmäisissä SM-kisoissa vasta 15-vuotias. Paras saavutus oli vuoden 1932 SM- hopea 200 metrin rintauinnissa. Tosin Suomen silloinen ykkösnimi Toivo Reingoldt kilpaili samaan aikaan Los Angelesin olympialaisissa. Vuosina 1931 ja 1933 hän saavutti SM-pronssia Reingoldtin voittaessa. Hän alitti 3 minuutin rajan ajalla 2.59,9 vuoden 1931 SM-kisoissa. === Jääkiekkoilijana === Jääkiekkoilija Heikki Katajavuori pelasi uransa aikana 13 kautta jääkiekon mestaruussarjaa, joista yhdeksän kautta HJK:ssa, kaksi kautta TPS:ssä ja kaksi kautta uransa lopulla myös TuPK:ssa. Jääkiekkoilijan urallaan Katajamäki saavutti kuusi SM-mitalia, joista kultaa 1935 HJK:n riveissä , hopeaa 1938, 1939, 1941 HJK:n riveissä ja 1943 TPS:n riveissä sekä pronssia 1937 HJK:n riveissä. Kaikkiaan Katajavuori pelasi jääkiekon mestaruussarjassa 53 ottelua ja teki niissä 15 maalia. Katajavuori pelasi urallaan yhden jääkiekkomaaottelun ja teki siinä kaksi maalia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Gottlieb Weigle

Karl Gottlieb Weigle (19. marraskuuta 1810 Ludwigsburg – 16. marraskuuta 1882 Stuttgart) oli saksalainen urkujenrakentaja. Tehdas oli Stuttgartissa vuodesta 1845. Hän oli ensimmäisiä sähkökoneiston käyttäjiäWeigle, Gottlieb Tietosanakirja. Osa 10, palsta 797. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919 ja rakensi Euroopan ensimmäiset täysin sähkökäyttöiset urut. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1810 syntyneet Luokka:Vuonna 1882 kuolleet
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2034

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2034 ovat järjestyksessään 25. maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelataan Saudi-Arabiassa, sillä se oli ainoa maa, joka jätti FIFA:lle hakemuksen takarajaan 31. lokakuuta 2023 mennessä. Valintaprosessia on kuitenkin kritisoitu epärehelliseksi, ja FIFA:n on epäilty tarkoituksella junailleen turnauksen Saudi-Arabialle. Saudi-Arabia toivoo järjestävänsä turnauksen kesällä, vaikka naapurimaa Qatarissa vuoden 2022 MM- kilpailut jouduttiin pitämään talvella kuumuuden vuoksi. == Valintaprosessi == Turnauksen hakuprosessi alkoi 4. lokakuuta 2023, ja aluksi siihen sovellettiin samoja sääntöjä kuin vuoden 2030 turnaukseen. Myöhemmin FIFA päätti, että seitsemän olemassaolevan stadionin sijaan niitä tarvitsee olla vain neljä. FIFA käyttää MM-kilpailujen isäntamaan valinnassa kiertopolitiikkaa, jonka mukaan saman maanosaliiton maissa ei voi järjestää kahta peräkkäistä turnausta. Vuoden 2026 turnaus pelataan CONCACAF-maissa, ja 2030 pelataan kolmessa eri maanosassa: UEFA:n, CAF:in ja CONMEBOL:in alueilla, joten käytännössä vuonna 2034 voitaisiin pelata ainoastaan Aasian tai Oseanian jalkapalloliittojen alueilla. Oseaniassa ei olisi riittävää infrastruktuuria turnausta varten, joten AFC-alue, johon myös Australia kuuluu, jäi käytännössä ainoaksi vaihtoehdoksi. Australia ja Saudi-Arabia ilmaisivat kiinnostuksensa turnauksen isännöimiseen. FIFA kuitenkin yllättäen aikaisti hakuprosessin takarajaa, ja täten sen alkamisesta oli ainoastaan 25 päivää aikaa jättää hakemus. Jo tunnin kuluttua hakuprosessin alkamisesta Saudi-Arabia jätti hakemuksensa, ja Australia ei ehtinyt vastaamaan kiireeseen, joten se vetäytyi. Saudi-Arabia valittiin kisaisännäksi ainoana hakijana. == Karsinnat ja joukkueet == === Lopputurnaukseen selviytyneet joukkueet === Joukkue Maanosaliitto Karsintatapa Karsintapäivä Aiempia esiintymisiä Edellinen Edellinen paras sijoitus AFC Isäntämaa 7 2022 Neljännesvälierät (1994) == Lähteet == Luokka:Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut Luokka:2030-luvun urheilu Luokka:Saudi-Arabian jalkapallo
Pes Patron

Pes Patron () on ukrainalainen opetuksellinen YouTubessa julkaistu animaatiosarja. Sen tarkoituksena on opastaa ihmisiä liikkumaan miinoitetulla ja muutenkin vaarallisella alueella, jollaiseksi kolmannes Ukrainan pinta- alasta laskettiin ohjelman ensi-illan aikana. Ohjelmalla on myös haluttu saada etenkin lasten mieli pois sodan kauheuksista. Ensisijainen kohdeyleisö koostuu 6–8-vuotiaista ja sitä vanhemmista. Sarjan on ohjannut Anastasija Falilejeva ja käsikirjoittanut Oleksandra Ruban, joka myös kehitteli ohjelman idean. Levityksestä vastaa Megogo ja tunnusmusiikista ukrainalainen rock- ja punk- yhtye Karta Svitu. Ohjelman tekoa ovat tukeneet Yhdysvaltain kehitysyhteistyövirasto ja Unicef. Sarjan ensimmäinen traileri julkaistiin YouTubessa 28. joulukuuta 2022. Ensimmäinen jakso julkaistiin alustalla 7. tammikuuta 2023. == Juoni == Patron on jackrussellinterrieri, joka työskentelee Ukrainan hätävirastolle räjähdekoirana. Sarjan jaksoissa Patron purkaa räjähteitä, pelastaa eläimiä ja taistelee bubuh’eja vastaan. Lisäksi sarjassa esiintyy Patronin ystävä, kissa nimeltä Tom, jolle Patron kertaa kokemiaan seikkailuja. == Ääninäyttelijät == Lähde: == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset televisiosarjat Luokka:Lastenohjelmat
Polyvinyylibutyraali

Polyvinyylibutyraali eli PVB on polyasetaaleihin kuuluva polymeeri. Sillä on useita käyttökohteita, esimerkiksi laminoidun lasin valmistus. == Ominaisuudet == Polyvinyylibutyraalin molekyylimassa on tavanomaisesti 40 000–350 000 g/mol. Sen sulamispiste on 90–155 °C ja on sitä korkeampi mitä suurempi molekyylimassa on. Polyvinyylibutyraalin lasisiirtymälämpötila on 57–78 °C. Yhdiste on amorfinen polymeeri, jonka kiteisyysaste on alhainen. Polymeeri liukenee muun muassa alkoholeihin, eettereihin ja estereihin. Aineen tiheys on 1,07–1,1 g/cm3Klaus Hintzer, Tilman Zipplies, D. Peter Carlson & Walter Schmiegel: "Fluoropolymers, Organic", teoksessa Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2014.Bruce Wade: "Vinyl Acetal Polymers", teoksessa Encyclopedia of Polymer Science and Technology, John Wiley & Sons, New York, 2016.Jerome W. Knapczyk: "Vinyl Acetal Polymers", teoksessa Van Nostrand's Encyclopedia of Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2005. ==Valmistus ja käyttö== Polyvinyylibutyraalin valmistuksessa polyvinyyliasetaatti hydrolysoidaan ensin polyvinyylialkoholiksi. Polyvinyylialkoholi reagoi butyyrialdehydin kanssa 30–80 °C:n muodostaen rengasrakenteisia asetaaliryhmiä. Reaktiossa käytetään happamia katalyyttejä, kuten vetykloridia. Liuottimena polymeroinnissa on vesi tai etanoli. Polyvinyylibutyraalin sekaan lisätään usein muovinpehmentimiä.F. L. Marten: Vinyl Alcohol Polymers, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2002 : Polyvinyylibutyraalia käytetään erityisesti kalvoina muun muassa autojen tuulilaseina käytettävien laminoitujen lasien valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat esimerkiksi tekstiilien pinnoitus, metallien pinnoitus, maalit, liimat ja käyttö painomusteiden täyteaineena. == Lähteet == Luokka:Polymeerit
Ivan Korčok

Ivan Korčok (s. 4. huhtikuuta 1964, Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on slovakialainen diplomaatti ja poliitikko. Hän toimi Slovakian ulko- ja eurooppaministerinä vuosina 2020–2022. Tätä ennen Korčok toimi diplomaattina lähes kolmekymmentä vuotta. Korčok oli ehdolla Slovakian presidentinvaaleissa keväällä 2024, mutta hävisi toisella kierroksella Peter Pellegrinille. == Elämä == Korčok syntyi ja kasvoi keski-slovakialaisessa Banská Bystrican kaupungissa. Hän valmistui Bratislavan Comenius-yliopistosta 1990-luvun alussa ja aloitti työskentelyn Slovakian ulkoministeriössä vuonna 1992. Korčokin ura eteni nopeasti ja vuosina 2001–2002 hän toimi ministeriön valtiosihteerinä. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa Slovakian Nato-valtuuskunnan johtajana (2002–2003) sekä Berliinin ja Brysselin suurlähettiläänä. 2015–2018 Korčok nimettiin jälleen ulkoministeriön valtiosihteeriksi, jonka jälkeen hän toimi Slovakian Washingtonin suurlähettiläänä. Vapaus ja solidaarisuus (SaS) -puolue nimitti Korčokin Igor Matovičin hallituksen ulko- ja eurooppaministeriksi vuonna 2020. Hän jatkoi ministerinä Eduard Hegerin hallituksessa, mutta erosi tehtävästään yhdessä SaS:in kanssa hallitusksen riitauduttua keväällä 2022. Elokuussa 2023 Korčok ilmoitti asettuvansa ehdolle seuraavan vuoden presidentinvaaleissa kun silloinen presidentti Zuzana Čaputová ilmoitti ettei hakisi jatkokautta. Hän hävisi toisella kierroksella entiselle pääministerille Peter Pellegrinille. Korčok ilmoitti liittyvänsä liberaaliin Progresívne Slovensko puolueeseen marraskuussa 2024. Puolueessa hän sai tehtäväkseen ulkopolitiikan ja vuoden 2027 vaalien esivaaliohjelman valmistelun. == Poliittiset mielipiteet == Presidentivaalikampanjassaan Korčok kampanjoi länsimielisyydellään ja Robert Ficon vuonna 2023 muodostaman hallituksen vastaisuudellaan. Presidentin roolin määrittelyssä hän kannatti väistyvän presidentti Čaputován linjaa. ==Vaalimenestys== ===Presidentinvaalit=== Vuosi Ääniä Prosenttiosuus Lähde 2024 (1. kierros) 958 393 42,51 2024 (2. kierros) 1 409 255 46,87 ==Yksityiselämä== Korčok on naimisissa vaimonsa Soňan kanssa. Heillä on kaksi poikaa. == Lähteet == Luokka:Slovakialaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Valtiosihteerit Luokka:Suurlähettiläät Luokka:Elävät henkilöt
Jako (kappale)

Jako (; juontaa nimensä yhtyeen laulajan Žaklin Baghdasarjanin lempinimestä) on armenialaisen yhtyeen Ladanivan esittämä kappale, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2024. Ladaniva edusti kappaleella Armeniaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Hän sijoittui kilpailun finaalissa kahdeksanneksi saaden yhteensä 183 ääntä, joista 82 yleisöltä ja 101 ammattilaisraadeilta. == Lähteet == Luokka:Armenian euroviisuedustuskappaleet Luokka:Vuoden 2024 euroviisuedustuskappaleet
Pekka Virkki

Pekka Virkki (s. 1993) on suomalainen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan erikoistunut toimittaja sekä tietokirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa Ilta-Sanomiin, Iltalehteen, Suomen Sotilaaseen ja Verkkouutisiin. Vuonna 2023 Docendo julkaisi Virkin tietokirjan Jälkisuomettumisen ruumiinavaus, joka käsittelee suomalaisen politiikan Venäjä-myötäilyä 1990- ja 2000-luvuilla. Virkki on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Tarton yliopistosta kansainvälisen politiikan ja aluetutkimuksen aloilta vuonna 2021. Lisäksi hän on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta vuodelta 2023 Euroopan ja Pohjoismaiden tutkimuksen aloilta. == Teokset == * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pekka Virkki Ylen aamun haastattelussa 2.3.2023: Miltä näyttää suomettuneisuuden perintö? Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset politiikantoimittajat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1931

Suomen Uimaliitto järjesti mestaruuskilpailut yhdessä osassa Viipurissa Pantsarlahden uimalaitoksella 31.7.- 2.8.1931. == Miehet== === 100 m vapaauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Harry Tiitinen 1.03,9 2 P.Hänninen 1.06,6 3 M.Henriksson 1.08,0 4 P.Lahtinen 1.10,8 5 E.Lindh 1.13,7 === 400 m vapaauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Pekka Tiilikainen 5.34,2 2 Jaakko Aalto 5.36,2 3 A.Sundström 5.38,2 4 M.Suvanto 5.43,3 5 P.Lahtinen 5.58,1 === 1 500 m vapaauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Pekka Tiilikainen 23.45,7 2 M.Suvanto 23.47,7 3 T.Virtanen 25.44,2 === 100 m selkäuinti === Sija Kilpailija Aika 1 Å.Bloberg 1.15,9 2 V.Niemelä 1.20,0 3 L.Åkerblom 1.21,3 4 A.Hagelberg 1.22,2 5 E.Vahvaselkä 1.22,5 === 200 m rintauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Toivo Reingoldt 2.53,7 2 H.Tulikoura 2.59,5 3 Heikki Katajavuori 2.59,9 4 Y.Suomaa 3.01,3 5 Å.Dahlman 3.05,6 === 4 x 200 m vapaauintiviesti === Sija Seura Aika 1 Helsingfors Simsällskap (O.Aspegren, A.Sundström, M.Henriksson, H.Tiitinen) 10.16,4 2 Helsingin Uimarit (Jegorow, Suvanto, Hänninen, P.Tiilikainen) 10,18,8 3 Viipurin Uimaseura (H.Rinkinen, A.Lagerström, ?, ?) 11.41,4 === Ponnahduslautahypyt === Sija Kilpailija Pisteet Sijapisteet 1 Einari Teräsvirta 26,2 5 2 A.Pentikäinen 18,2 13 3 P.Teräsvirta 14,2 20 4 V.Marjaskelo 12,8 21 === Suorat kerroshypyt === Sija Kilpailija Pisteet Sijapisteet 1 Julius Wathén 23,6 12 2 Arvo Rissanen 23,8 13,5 3 Alvi Baljaškin 23,2 13,5 4 Ilmari Niemeläinen 21,6 20 5 A.Lagerström 19,2 24 6 Einari Teräsvirta 19,8 25,5 7 M.Huttunen 13,4 40 === Vaihtelevat kerroshypyt === Sija Kilpailija Pisteet Sijapisteet 1 Arvo Rissanen 80,06 2 Atte Launos 77,34 3 Ilmari Niemeläinen 75,98 4 P.Teräsvirta 57,44 5 A.Ilvonen 33,94 == Naiset == === 100 m vapaauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Asta Mäenpää 1.19,9 2 Disa Lindberg 1.20,0 3 Ada Onnela 1.20,1 4 Sylvi Hoskell 1.21,0 5 Orvokki Tuulos 1.25,8 === 400 m vapaauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Disa Lindberg 6.12,6 2 Asta Mäenpää 6.32,3 3 Ada Onnela 6.48,8 4 Orvokki Tuulos 7.00,5 === 200 m rintauinti === Sija Kilpailija Aika 1 Greta Nyman 3.17,9 2 Irja Helin 3.19,0 3 Helena Airikka 3,22,0 4 Sylvi Lehtinen 3.23,5 5 Hilkka Katajavuori 3.26,3 === 100 m selkäuinti === Sija Kilpailija Aika 1 Lyyli Lahtinen 1.34,9 2 Disa Lindberg 1.35,6 3 Greta Nyman 1,36,8 4 Maire Meriö 1.40,5 5 Taimi Alho 1.41,5 6 Irja Helin 3.44,2 === 4 x 100 m vapaauintiviesti === Sija Seura Aika 1 Helsingin Uimarit (Alho, Aalto, S.Hoskell, A.Onnela) 5.42,3 2 Helsingfors Simsällskap (S.Asplund, M.Johansson, G.Nyman, D.Lindberg) 5.48,9 3 Viipurin Uimaseura 6.40,0 === Suorat kerroshypyt === Sija Kilpailija Pisteet Sijaluku 1 Greta Onnela 22,4 7,5 2 Toini Nyberg 21,8 9 3 Sally Blomberg 19,4 13,5 4 Kaisu Siimes 15,4 25,5 5 Maire Sariola 14,6 26 6 E.Salonen 14,6 27,5 == Lähteet == * * * Luokka:Vuoden 1931 urheilu Luokka:Viipurin urheilu Luokka:Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut
Jälkisuomettumisen ruumiinavaus

Jälkisuomettumisen ruumiinavaus on Pekka Virkin vuonna 2023 julkaisema tietokirja. Kirja käsittelee suomalaisten poliitikkojen myöntyväisyyslinjaa ja sinisilmäisyyttä Venäjän suhteen 1990- ja 2000-luvuilla. Kirjan on kustantanut Docendo. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pekka Virkki Ylen aamun haastattelussa 2.3.2023: Miltä näyttää suomettuneisuuden perintö? Luokka:Vuoden 2023 kirjat Luokka:Suomalaiset politiikan tietokirjat
Ukrainan kansanäänestys itsenäisyydestä

Ukrainan kansanäänestys itsenäisyydestä järjestettiin 1. joulukuuta 1991. Siinä kansalaisilta kysyttiin, hyväksyvätkö he Ukrainan parlamentin antaman itsenäisyysjulistuksen. Samaan aikaan käytiin myös presidentinvaali, jossa Leonid Kravtšuk valittiin maan presidentiksi. Ylivoimaisesti suurin osa äänestäjistä kannatti itsenäisyyttä. == Taustaa == Maaliskuuhun 1991 mennessä Neuvostoliitossa näkyi jo romahtamisen merkkejä. Tämän estämiseksi Moskovassa suunniteltiin maanlaajuista kansanäänestystä uudenlaisen ja reformoidun liittovaltion luomisesta. Tämän pohjalta oli tarkoitus luoda uusi liittosopimus. Ukrainan SNT:ssa tätä kannatti 81,7 % äänestäjistä. Äänestysaktiivisuus oli 70 %, mikä oli matalin kaikista kansanäänestyksiin osallistuneista neuvostotasavalloista. Huhtikuussa 1991 tapahtunut epäonnistunut vallankumousyritys käänsi kuitenkin ukrainalaisten päät kohti itsenäisyyttä. Verh’ovna Rada antoi Ukrainan itsenäisyysjulistuksen 24. elokuuta 1991. Elokuussa 1991 ukrainalaiset kerääntyivät osoittamaan mieltään kommunistipuolueen päämajan edustalle sinikeltaisiin nauhoihin somistautuen. Tällä uhmattiin suoraan Neuvostoliittoa, joka pyrki tukahduttamaan kaikki itsenäisyysliikkeet. Yhdysvaltain presidentti George Bush vanhempi oli samassa kuussa käynyt Kiovassa ja pitänyt kuuluisan Chicken Kiev -puheensa, jossa hän oli tuominnut ukrainalaisten itsenäistymisyritykset ”itsemurhanationalismina”. Ukrainalaiset olivat jo aiemmin osoittaneet mieltä itsenäisyyden puolesta mm. muodostamalla kolmen miljoonan henkilön ihmisketjun Lvivistä Kiovaan tammikuussa 1990. Kansanäänestyksessä esitetty kysymys oli seuraava: ”Kannatatteko lakia Ukrainan itsenäisyysjulistuksesta?” (). == Tulokset ja reaktioita == Äänioikeutetuista yhteensä 90,32 prosenttia kannatti itsenäisyyttä. Äänestystulokset seurasivat Ukrainan maantiedettä siten, että maan länsiosissa kannatus oli korkeinta ja Krimillä vähäisintä. Ukrainan venäläisistä itsenäisyyden puolesta äänesti 55 prosenttia. Gorbatšov kommentoi tuloksia sanomalla, että itsenäisyys olisi katastrofaalinen. Kanada oli jo sen sijaan luvannut tunnustaa Ukrainan itsenäisyyden. Yhdysvaltojen alustavaa lupausta tehdä samoin parin päivän sisällä pidettiin maan Moskovan- suurlähettilään mielestä epätodennäköisenä. Ensimmäisten joukossa Ukrainan itsenäisyyden tunnustivat: Pvm Maa 2\. joulukuuta 3\. joulukuuta 4\. joulukuuta 5\. joulukuuta == Galleria == Tiedosto:Buleten 1991-12.jpg|Kansanäänestyksessä käytetty äänestyslipuke Tiedosto:Ukrainian independence referendum result.jpg|Ilmoitus tuloksista alueittain == Lähteet == Luokka:Kansanäänestykset itsenäisyydestä kansanäänestys itsenäisyydestä
Julius Weingarten

Leonhard Gottfried Johann Julius Weingarten (2. maaliskuuta 1836 Berliini, Saksa – 16. tai 17. kesäkuuta 1910 Freiburg im Breisgau, Saksa) oli saksalainen matemaatikko. Vaatimaton perhe oli puolalaisperäinen mutta muuttanut Saksaan. Perheen isä oli kutoja.Julius Weingarten MacTutor. Viitattu 14.3.2024 Weingarten, Leonhard Gottfried Johann Julius, Deutsche Biographie. Viitattu 14.3.2024 Weingarten oli vuodesta 1864 dosentti ja vuodesta 1871 professori Berliinin kuninkaallisessa rakennusakatemiassaJulius Weingarten Catalogus Professorum. TU Berlin. Viitattu 14.3.2024 ja vuodesta 1879 teknillisen korkeakoulun professori. Hän tutki muun muassa pintoja, joiden toinen pääkaarevuussäde on toisen pääkaarevuussäteen funktio. Hänen pääteoksensa on Über die Theorie der aufeinander abwickelbaren Oberflächen (1884). Hän sai Ranskan tiedeakatemian suuren matematiikkapalkinnon tutkimuksestaan Sur la déformation des surfaces (Acta mathematica XX, 1896).Weingarten, Julius, Tietosanakirja. Osa 10, palsta 800–801. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset matemaatikot Luokka:Vuonna 1836 syntyneet Luokka:Vuonna 1910 kuolleet
Weingarten

Weingarten on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Carl Weingarten, muusikko ja valokuvaaja * Gene Weingarten, huumorikirjailija ja journalisti * Isabelle Weingarten (1950–2020), ranskalainen näyttelijä, valokuvaaja * Johnny Wayne (alk. Louis Weingarten) (1918–1990), kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja * Joe Weingarten (s. 1962), saksalainen poliitikko * Julius Weingarten (1836–1910), saksalainen matemaatikko * Lawrence Weingarten (1897–1975), elokuvaohjaaja * Mordechai Weingarten, juutalainen johtaja Jerusalemissa 1935–1948 * Paul Weingarten (1886–1948), määriläissyntyinen pianisti * Randi Weingarten (s. 1957), opettajien ammattiliiton puheenjohtaja * Romain Weingarten (s. 1926), ranskalainen kirjailija ==Katso myös== * Weingartner
Weingartner

Weingartner, myös Weingärtner ja Weingaertner, on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Felix Weingartner (1863–1942), orkesterinjohtaja, säveltäjä ja pianisti * Félix-Alphonse Weingaertner (s. 1844), ranskalainen muusikko ja säveltäjä * Hans Weingartner (s. 1970), itävaltalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja ja -tuottaja * Hermann Weingärtner (1864–1919), saksalainen voimistelija * Marlene Weingärtner (s. 1980), saksalainen ammattimainen tenniksenpelaaja ==Katso myös== * Weingarten
Francesco Galeazzi

Francesco Galeazzi (1758 Torino – tammikuu 1819 Rooma) oli italialainen viulisti, musiikkiteoreetikko ja säveltäjä.Laura Kuhn, Dennis McIntire, Galeazzi, Francesco Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Galeazzi opiskeli Torinossa. Muutettuaan Roomaan hän työskenteli säveltäjänä ja viulunsoiton opettajana. Hän oli myös Teatro Vallen musiikillinen johtaja. Galeazzi tarkasteli klassismin tyyliä perusteellisesti kaksiosaisessa tutkielmassaan Elementi teorico-pratici di musica (1791, 1796). == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Musiikkiteoreetikot Luokka:Vuonna 1758 syntyneet Luokka:Vuonna 1819 kuolleet
Carmen Melis

Carmen Melis (14. elokuuta 1885 Cagliari – 19. joulukuuta 1967 Longone al Segrino) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Melis, Carmen Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Melis sai opetusta Teresina Singeriltä, Carlo Carignanilta, Antonio Cotognilta ja Jean de Reszkeltä. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1905 Novarassa. Tämän jälkeen hän teki esiintymisiä Napolissa ja Venäjällä. Melis teki Yhdysvaltain- debyyttinsä New Yorkissa Toscan roolissa 26. marraskuuta 1909. Hän esiintyi useissa muissakin Yhdysvaltain kaupungeissa. Melis teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1913 ja esiintyi myöhemmin La Scalassa sekä säännöllisesti Roomassa. Melis lopetti esiintymisen vuonna 1935 ja ryhtyi lauluopettajaksi. Hänen oppilaidensa joukossa oli Renata Tebaldi.Her voice teachers Fondazione Renata Tebaldi, viitattu 14.3.2024 == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Juhani Kouki

Kari Juhani Kouki (23. marraskuuta 1951 Lohja – 12. joulukuuta 2017 Lahti) oli suomalainen näyttelijä. Vahvasti teatteripainotteisen uran tehnyt Kouki näytteli vuodesta 1985 alkaen Lahden kaupunginteatterissa muun muassa klassikoissa Hamlet ja Nummisuutarit. == Ura == Koukin vanhemmat olivat kirvesmies Toivo Kouki ja Mirjam Kouki. Hän opiskeli Suomen teatterikoulussa 1970–1974. Hänen ensimmäinen kiinnityksensä oli Ahaa-teatteriin 1974–1980. Vuosina 1980–1983 Kouki näytteli Kajaanin kaupunginteatterissa, minkä jälkeen hän toimi vapaana näyttelijänä. Vuonna 1985 hänet kiinnitettiin Lahden kaupunginteatteriin.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 244Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 235 Koukin varhaisia rooleja olivat esimerkiksi Tuskan punanen (Muurmannin rataroikka), Nil (Pikkuporvarit) ja Ketonen (Rööki-Rocky). Lahden kaupunginteatterissa hän näytteli muun muassa näytelmissä Nummisuutarit (1999), Tulitikkuja lainaamassa (2000), Hamlet (2003), Ja hänen olivat linnut (2005) ja Yksi lensi yli käenpesän (2007). Kari Paukkusen ohjaama Tulitikkuja lainaamassa sai runsaat 15 000 katsojaa. Vuonna 1985 Kouki tulkitsi Anttosen osan Veikko Kerttulan televisioelokuvassa Rajankäynti. IMDb:n mukaan Kouki teki Veijon roolin televisionäytelmässä Tohvelisankarin rouva vuonna 1984. == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Celestina Boninsegna

Celestina Boninsegna (26. helmikuuta 1877 Reggio Emilia – 14. helmikuuta 1947 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Boninsegna, Celestina Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Boninsegna esiintyi ensimmäisen kerran 15-vuotiaana. Sen jälkeen hän opiskeli Pesaron konservatoriossa ja teki virallisen debyyttinsä Fanossa vuonna 1896 tulkitsemalla Gildan roolin Giuseppe Verdin Rigolettossa. Boninsegna esiintyi Covent Gardenissa vuosina 1904–1905, Metropolitan-oopperassa 1906–1907 ja Bostonissa 1909–1910. Hän teki esiintymisiä myös Etelä-Amerikassa. Boninsegna työskenteli lauluopettajana lopetettuaan esiintymisen. Hän levytti 1900-luvun alkupuolen mittapuilla runsaasti.The Complete Celestina Boninsegna Marston Records, viitattu 14.3.2024 == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Nuottijärvi (Hyrynsalmi)

Nuottijärvi on pohjanmuodoltaan kumpuileva järvi Hyrynsalmen keskustan itäpuolella Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 63 kilometriä koilliseen. == Maantiede == Nuottijärven ulottuvuus lännestä itään on noin 3,3 kilometriä. Lahdet ovat suiltaan hyvin avoimia. Juurikkalahti ja Ahvenlahti kattavat järven koko itäisen osan. Myös länsiosan Hautalahti, Haukilahti ja Koistisenlahti ovat leveitä. Huomattavin niemi on etelärannan Hietaniemi. Noin kuudesosa Nuottijärvestä on enintään metrin syvyinen. Idässä puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee paikka paikoin melko kaukana rannasta. Vähintään kymmenen metriä syviä alueita on useita. Syvin piste, noin 18 metriä, sijaitsee keskellä järveä. Nuottijärven saariluku on neljä. Saarilla ei ole karttanimiä ja ne sijaitsevat lähellä rantaviivaa. Järven ranta-alue on metsä- ja suomaata. Länsirannalla sijaitsee Pikkarainen eli Nuottikylä. Nuottijärven tulouomia ovat Mantereenvirta kaakosta Niemelänjärveltä (162,9 metriä mpy) ja Tervajoki koillisesta Ala-Tervajärveltä ja Ylä-Tervajärveltä (170,6 metriä mpy). Nuottijärven luusua sijaitsee lounaisrannalla, josta vedet laskevat Nuottikoskea Nuottijokeen, joka päättyy Salmijärveen (156,4 metriä mpy). Nuottijärven vesitilavuus on 10 252 000 kuutiometriä. Nuottijärvi (59.711.1.001) kuuluu Nuottijärven lähialueeseen (59.711), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Nuottijärven alue (59.71) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Nuottijärven lähialueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nuottijärvi on selkeästi laajin. Siitä seuraavat vakavedet, Kaarre ja Kangaslampi, ovat pinta-alaltaan noin 15-hehtaarisia. == Lähteet == Luokka:Hyrynsalmen järvet Luokka:Luvanjoen valuma-alue
Virgilio Lazzari

Virgilio Lazzari (20. huhtikuuta 1887 Assisi – 4. lokakuuta 1953 Castel Gandolfo) oli italialaissyntyinen, myöhemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut oopperalaulaja (basso).Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Lazzari, Virgilio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Lazzari debytoi vuonna 1908 Franz von Suppén operetissa Boccaccio osana Vitale-seuruetta, jonka esiintyjänä hän pysyi vuoteen 1911 saakka. Opiskeltuaan Antonio Cotognin johdolla Roomassa Lazzari teki oopperadebyyttinsä Teatro Costanzissa vuonna 1914. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1916 St. Louisissa Ramfiksen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Aida. Lazzari esiintyi myös Etelä-Amerikassa. Muutettuaan Yhdysvaltoihin Lazzari esiintyi Chicagossa (1918–1933) ja Metropolitan- oopperassa (1933–1940, 1943–1951). Lisäksi hän lauloi 1930-luvulla Salzburgin musiikkijuhlilla ja Covent Gardenissa. Lazzari oli vuonna 1943 mukana kantaesittämässä Italo Montemezzin oopperaa L'incantesimo.L'Incantesimo La Maison de la Lirique, viitattu 14.3.2024 == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Bassot Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1953 kuolleet
SpaceX Starship integrated flight test 3

SpaceX Starship integrated flight test 3 eli IFT-3 oli Starshipin ja Super Heavyn kolmas yhteinen koelento. Starship pääsi suunnitellun kiindytysvaiheen loppuun asti, jolloin se oli 154 kilometrin korkeudessa ja sen nopeus oli 26 450 km/h. Alus eteni laskeumisvaiheeseen asti, jossa se tuhoutui. Laskeutumisen alkuvaiheessa alus pyöri hitaasti ympäri. Strarlink- satelliittien kautta välittyneessä videokuvassa näkyi alkuvaiheen ilmakehän kuumeneminen plasmaksi. Viimeiset tiedot aluksesta saatiin ajassa T+49 minuuttia. Alus tuhoutui laskeutumisvaiheessa. Vapaalentovaiheen aikana avattiin ja suljettiin rahtiluukku. Myös ajoaineiden siirtoa testattiin. Super Heavy saattoi Starshipin onnistuneesti matkaan. Paluuvaiheessa jarrutus ei toiminut suunnitellusti ja se törmäsi mereen. Se pysyi kuitenkin kasassa törmäykseen asti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Watch SpaceX launch Starship, LIVE up close and personal! - Everyday Astronaut Luokka:SpaceX Luokka:Vuoden 2024 avaruustoiminta
Teresa Saporiti

Teresa Saporiti (1763/4 Lombardia – 17. maaliskuuta 1869 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli laulaja Antonia Saporitin sisko.Federica Camata, Saporiti, Teresa Treccani, viitattu 14.3.2024 Laulaja Caterina Saporiti Bondini oli eräiden lähteiden mukaan Teresa ja Antonia Saporitin sisko, mutta todennäköisemmin serkku.Caterina Bondini Oxford Reference, viitattu 14.3.2024 Saporiti liittyi Caterina Saporiti Bondinin miehen Pasquale Bondinin johtamaan Leipzigin italialaiseen oopperaseurueeseen vuonna 1782. Myös hänen siskonsa lauloi sen jäsenenä. Saporiti esiintyi tämän jälkeen Dresdenissä ja Prahassa. Hän sai osakseen Wolfgang Amadeus Mozartin arvostuksen, ja Mozart kirjoitti häntä varten Donna Annan osan oopperassa Don Giovanni. Saporiti loi Donna Annan roolin teoksen kantaesityksessä Prahassa vuonna 1787. Hän palasi Italiaan vuonna 1788. Hän lauloi useissa Italian kaupungeissa, pääsi esiintymään La Scalaan ja osallistui myös kantaesityksiin. Saporiti oli vuosina 1795–1796 Gennaro Astaritan kanssa kiertueella Venäjällä. Palattuaan Venäjältä Saporiti asettui Milanoon. Hän todennäköisesti lopetti esiintymisen mentyään naimisiin. Myöhemmin hänestä käytettiin myös nimeä Teresa Saporiti-Codecasa. Hän kuoli yli satavuotiaana Milanossa. == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:1760-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1869 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet italialaiset
Laura Pasini

Laura Pasini (28. tammikuuta 1894 Gallarate – 30. syyskuuta 1942 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Ennen oopperauraansa hän esiintyi pianistina.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pasini, Laura Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Pasini opiskeli Vincenzo Appianin johdolla pianonsoittoa Milanon konservatoriossa. Ensiesiintymisensä pianistina hän teki Roomassa vuonna 1912. Saatuaan lauluopetusta Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Pasini teki oopperadebyyttinsä Zerlinan roolissa Fra Diavolossa Milanossa vuonna 1921. Hän kuului La Scalan esiintyjistöön vuosina 1923–1926 ja 1930–1931. Hän lauloi myös Roomassa, Torinossa, Firenzessä, Salzburgissa ja Buenos Airesin Teatro Colónissa. Esiintymisuransa jälkeen Pasini asettui Cagliariin ja työskenteli laulupedagogina. == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1942 kuolleet
Šimon Brixi

Šimon Brixi (28. lokakuuta 1693 Vlkava – 2. marraskuuta 1735 Praha) oli tšekkiläinen urkuri ja säveltäjä.Laura Kuhn, Dennis McIntire, Brixi, Šimon Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 Brixi opiskeli Kaarlen yliopistossa oikeustiedettä, mutta suuntautui musiikkiuralle. Hänestä tuli Týnin kirkon urkuri. Vuonna 1725 hänet nimitettiin urkuriksi Prahan Pyhän Martin kirkkoon ja sen koulun opettajaksi. Brixi oli myös Pyhän Martin kirkon kuoromestari vuodesta 1727. Hän sävelsi hengellistä musiikkia. Myös hänen poikansa František Xaver Brixi oli säveltäjä. == Lähteet == Luokka:Tšekkiläiset säveltäjät Luokka:Tšekkiläiset urkurit Luokka:Barokkisäveltäjät Luokka:Vuonna 1693 syntyneet Luokka:Vuonna 1735 kuolleet
Arion (runoilija)

Arion (; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen runonlaulaja ja kitharisti, joka oli kotoisin Methymnasta Lesbokselta. Häntä pidettiin dithyrambirunouden kehittäjänä. == Elämä == Arion oli kotoisin Lesboksen saarelta. Jotkut antiikin lähteet mainitsevat hänet Kyklonin tai Poseidonin pojaksi nymfi Onkaian kanssa. Kaikki antiikin lähteet ovat yhtä mieltä siitä, että Arion oli Korintin tyranni Periandroksen aikalainen ja ystävä, mikä ajoittaa hänet 600-luvun eaa. lopulle. Hän vaikuttaa viettäneen suuren osan elämästään Periandroksen hovissa. Muutoin Arionin elämästä ei tiedetä muuta kuin Herodotoksen ja eräiden muiden kertoma tarina siitä, kuinka Arion pääsi pakenemaan niiden merimiesten käsistä, joiden mukana hän purjehti Taraksesta Korinttiin. Arion oli käynyt Sisiliassa ja Etelä-Italian Suur-Kreikassa ja ansainnut siellä suuria summia rahaa. Taraksessa hän astui korinttilaiseen laivaan purjehtiakseen sillä takaisin Periandroksen luokse. Merimiehet alkoivat himoita hänen rahojaan ja suunnittelivat hänen surmaamistaan. Arion sai juonen selville, ja oli valmis luopumaan rahoistaan kunhan vain saisi pitää henkensä. Merimiehet kuitenkin vaativat häntä joko surmaamaan itsensä tai hyppäämään mereen. Lopulta Arion sai luvan pukeutua juhlapukuunsa ja esittää vielä ennen itsensä surmaamista yhden laulun kitharansa säestyksellä. Sen jälkeen hän hyppäsi mereen.Herodotos: Historiateos 1.23–24; Aulus Gellius: Attikan öitä 16.19; Hyginus: Fabulae 194; Pausanias: Kreikan kuvaus 3.25.5. Arionin laulu oli kuitenkin houkutellut paikalle joukon delfiineitä, ja yksi niistä otti Arionin selkäänsä ja vei hänet Tainaronin niemelle. Tainaronista Arion palasi turvallisesti Korinttiin ja kertoi seikkailustaan Periandrokselle. Kun korinttilainen laiva saapui, Periandros kysyi merimiehiltä Arionista, ja nämä väittivät jättäneensä hänet Tarakseen. Kun Arion sitten astui esiin, nämä joutuivat tunnustamaan rikoksensa, ja saivat siitä rangaistuksen. Herodotoksen ja vielä Pausaniaan aikaan Tainaronissa oli pronssinen muistomerkki, jonka oli omistanut sinne joko Periandros tai Arion itse, ja joka esitti häntä ratsastamassa delfiinillä. Arion ja hänen kitharansa (lyyra) asetettiin tähtikuvioiden joukkoon.Hyginus: Fabulae 194; Servius: Kommentaari Vergiliuksen Eclogaehen' (Ad Virg. Eclog.) 8.54. == Runous == Arionia pidettiin dithyrambirunouden kehittäjänä ja sanan dithyrambos keksijänä. Hänen runollisesta ja musiikillisesta tuotannostaan ei kuitenkaan tiedetä muutoin juuri mitään.Skolia Pindaroksen Olympiaan 13.25. Eräs Arionin nimiin laitettu katkelma, joka on hymnistä Poseidonille, on säilynyt Aelianuksen teoksessa De natura animalium. Se kertoo Arionin seikkailusta ja alkaa:Aelianus: De natura animalium 12.45 (kreik.). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset runoilijat
Yhdystie 19999

Yhdystie 19999 on noin 20 kilometriä pitkä tie Utsjoella. Tie alkaa Nuorgamista ja päättyy Pulmankijärven eteläosan kohdalla. Tie on osittain päällystetty asfaltilla. Luokka:Yhdystiet
Diodoros Periegetes

Diodoros Periegetes (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka kirjoitti maantieteellisistä aiheista. Hän oli oletettavasti kotoisin Ateenasta. Diodoros vaikuttaa toimineen 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla, sillä Athenaios sanoo hänen tunteneen reettori Anaksimenes Lampsakoslaisen.Athenaios: Deipnosofistai 13.521. == Teokset == Diodoroksen teoksiksi tunnetaan varmuudella vain seuraavat: * Demoksista () – Teos, jota Harpokration ja Stefanos Byzantionlainen lainaavat usein, ja josta on siksi säilynyt suuri määrä katkelmia. * Muistomerkeistä ()Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Themistokles 32, vrt. Theseus 36, Kimon 16; Pseudo- Plutarkhos: Kymmenen puhujan elämäkerrat (Vitae decem oratorum) s. 849; Athenaios: Deipnosofistai 13.591. Lisäksi on mahdollista, että hän kirjoitti myös seuraavan teoksen: * Tutkielma Miletoksesta ()Skolia Platonin dialogiin Meneksenos 380; vrt. Preller, L.: Polemonis Periegetae Fragmenta s. 170, jne. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset kirjailijat
Euthymenes

Euthymenes Massalialainen (; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija, joka oli kotosin Massaliasta. Euthymenes purjehti Afrikan luoteisrannikolla jonkun suuren joen, mahdollisesti Senegalin, suulle saakka. Hän havainnoi, että merivesi joen suulla oli makeaa, tuulet saivat joen pinnan välillä nousemaan, ja että joen eläimistö, kuten krokotiilit ja virtahevot, oli samanlaista kuin Egyptissä. Tästä hän päätteli löytäneensä Niilin yläjuoksun. Euthymenes kirjoitti matkoistaan teoksen, joka vaikuttaa olleen laaja, koska siihen on paljon viittauksia myöhemmässä antiikin ajan kirjallisuudessa. Euthymeneen mainitsevat muun muassa Pseudo- Plutarkhos, Markianos Herakleialainen ja Seneca nuorempi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset maantieteilijät Luokka:Antiikin kreikkalaiset tutkimusmatkailijat
Musiikkikasvatus

Musiikkikasvatus on vuonna 1996 perustettu Taideyliopiston Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen, jazzin ja kansanmusiikin osastojen ja Suomen Taidekasvatuksen Tutkimusseuran julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Vuonna 2018 lehti sai käyttöön Tieteellisten seurain valtuuskunnan myöntämän vertaisarviointitunnuksen. Musiikkikasvatus ilmestyy kaksi kertaa vuodessa ja siihen voi kirjoittaa suomen, ruotsin tai englannin kielellä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Musiikkikasvatus-lehden verkkosivut Luokka:Suomalaiset musiikkilehdet Luokka:Suomalaiset tiedelehdet Luokka:Musiikkitiede
Kolaios

Kolaios (, ; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen merenkulkija ja kauppias, joka oli kotoisin Samoksesta. Herodotos kertoo hänen purjehtineen Tartessokseen noin vuonna 640 eaa., mikä tekee hänestä ensimmäisen kreikkalaisen, jonka tiedetään purjehtineen Herakleen pylväiden eli Gibraltarinsalmen läpi Atlantin puolelle. Kauppamatkallaan Kolaios avasi metallikaupan Kreikasta kauas länteen.Herodotos: Historiateos 4.152. Herodotos kertoo, että Kolaios oli matkalla Egyptiin ja päätyi Plateian saarelle, joka sijaitsi Libyassa myöhemmän Kyrenen edustalla. Siellä hän tapasi joukon theralaisia, jotka yrittivät perustaa paikalle siirtokuntaa, joka myöhemmin siirrettiin Kyreneksi. Suuri myrsky vei Kolaioksen Libyasta länteen päin ja Gibraltarinsalmen läpi Atlantille ja aina Tartessokseen saakka, jossa ei aiemmin ollut käynyt kreikkalaisia kauppiaita. Se sijaitsi nykyisen Espanjan lounaisrannikolla. Kertomusta niin pitkän matkan aiheuttaneesta myrskystä on pidetty epäuskottavana, ja on esitetty, että se olisi keksitty Kolaioksen matkareitin peittämiseksi kilpailevilta kauppiailta. Tartessoksesta Kolaios sai hopeaa, jonka vei kotiinsa Samokselle. Herodotos sanoo hänen tehneen suuren voiton, vaikkakaan ei niin suuren kuin Sostratos Aiginalainen. Kiitokseksi Kolaios omisti kymmenesosan voitoistaan Samoksen Heralle. Sillä teetettiin suuri pronssinen, kuuden talentin arvoinen argoslaisen krateerin mallinen vaasi, jota reunustivat aarnikotkien päät. Se sijoitettiin Samoksen Heraioniin. Heraionissa oli myös kokonainen Kolaioksen laiva, jota sanotaan hänen pyhäkölle omistamakseen. Sen kivinen jalusta on säilynyt. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset kauppiaat Luokka:Antiikin kreikkalaiset tutkimusmatkailijat
Yhdystie 15100

Yhdystie 15100 on yhdystie Mikkelissä. Tie alkaa Otavalta ja päättyy Korpikoskeen. Tien pituus on noin 7 kilometriä. Yhdystie 15100 on merkitty maastoon vaikka viisinumeroisia yhdysteitä ei merkitä. == Lähteet == * Karttapaikka - Maanmittauslaitos === Viitteet === Luokka:Yhdystiet Luokka:Mikkelin liikenne
Stéphane Rosse

Stéphane Rosse (6. lokakuuta 1962 Dreux, Ranska – 5. maaliskuuta 2024 Sipoo) oli ranskalainen kuvataiteilija ja sarjakuvantekijä. Hän aloitti uransa Ranskassa vaihtoehtosarjakuvan parissa ja teki yhteistyötä erityisesti Charlie Schlingon kanssa. Hän muutti 1993 Suomeen ja piirsi 13 vuoden ajan Naisen kanssa -sarjakuvaa. == Uran alku Ranskassa == Rosse syntyi 1962 Dreux’ssä. Hänen isänsä oli töissä Renault’n tehtaalla ja äiti oli muun muassa lastenhoitaja. Rosse alkoi 16-vuotiaana opiskella Pariisissa mainosgrafiikkaa ja graafista suunnittelua. Rosse teki ensimmäiset sarjakuvapiirroksensa 1978 Le Havane Primesautier -lehteen. Le Havane Primesautier oli Charlie Schlingon julkaisema omakustannelehti, johon Rosse piirsi underground-sarjakuvia. Le Havane Primesautier sai huomiota Ranskan sarjakuvapiireissä, ja pian Métal hurlant -lehdestä otettiin yhteyttä Rosseen. Sinne hän alkoi tehdä kubismista vaikutteita saaneita sarjakuvia. Tarinat olivat William S. Burroughsin hengessä huumehöyryisiä ja psykedeelisiä. Rosse ja Schlingo loivat Métal hurlantille sarjakuvan Les Aventures de Grugru et Fatafata ja tekivät yhteisyötä myös sarjakuvissa Zoulou, L’Écho des Savanes ja Hara-Kiri. Rosse teki 1980-luvun puolivälissä kuvituksia monille suurille lehdille, kuten Elleelle, Playboylle ja Vanity Fairille. Hän jatkoi samaan aikaan sarjakuvauraansa ja piirsi Schlingon käsikirjoittaman sarjakuva-albumin N comme cornichon, joka palkittiin muun muassa Ranskan kulttuuriministeriön sarjakuvapalkinnolla. == Muutto Suomeen == Rosse tapasi helmikuussa 1993 Pariisissa suomalaisnaisen, ja hän muutti vielä saman kevään aikaan Suomeen. He menivät naimisiin kesäkuussa ja pari vuotta myöhemmin saivat lapsen. Rossella oli alkuun vaikeuksia saada töitä Suomesta, sillä kukaan ei tuntenut häntä. Hän piirsi kuitenkin jo marraskuussa 1993 Suomen Kuvalehden kanteen presidentivaalien 1994 ehdokkaat, jotka hän tyylitteli hieman kubistiseen ja surrealistiseen tyyliin. Suomen Kuvalehden jälkeen Rosselta tilattiin kuvituksia Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen. Lehden Nyt-liite perustettiin 1995, ja siihen oli valmis sarjakuvakäsikirjoitus, johon Rosse pyydettiin kuvittajaksi. Teppo Sillantaus ja Mikael Gylling olivat nähneet Rossen piirroksia Helsingin Sanomissa ja ehdottivat tälle uutta Naisen kanssa -sarjakuvaa. Sarjakuvasta tuli suosittu, ja Rosse piirsi sitä 13 vuoden ajan päätyökseen. Siitä julkaistuja kirjoja myytiin noin 90 000 kappaletta. Rossen sarjakuvaura Naisen kanssa -sarjakuvan jälkeen jatkui pitkälti ulkomailla, vaikka hän asui edelleen Suomessa. Hän piirsi sarjakuvia monille ulkomaalaisille kustantajille. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset sarjakuvantekijät Luokka:Ranskalaiset kuvittajat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Sostratos Aiginalainen

Sostratos Aiginalainen (, ; 500-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen kauppias, joka oli Laodamaan poika ja kotoisin Aiginasta. Herodotos kertoo hänen tehneen suurimman voiton, jonka kukaan kreikkalainen kauppias oli koskaan tehnyt yhdellä kauppamatkalla. Hänen tarkempi ajoituksensa ei kuitenkaan käy ilmi.Herodotos: Historiateos 4.152. [[Tiedosto:Anchor Gravisca.jpg|pienoiskuva|vasen|pysty|Graviscasta löydetty kivinen ankkuri, jossa on piirtokirjoitus , ”Olen aiginalaisen Apollonin. Sostratos [...] teki [...]”.]] Nykyisestä Graviscasta, joka oli antiikin aikana Etrurian Tarquiniin satama, on löydetty kivinen ankkuri, joka oli votiivilahjana Unin pyhäkössä. Kivessä oleva kreikankielinen piirtokirjoitus sanoo ”Sostratoksen” omistaneen sen Apollonille. Nykyisin katsotaan usein, että kyseessä olisi sama Sostratos tai hänen sukulaisensa. Lisäksi Etruriasta on löydetty lukuisia attikalaisia vaaseja, joissa on kauppiaan leima , joka voi hyvin olla lyhennetty Sostratoksesta. Mikäli löydöt liittyvät Herodotoksen mainitsemaan Sostratokseen, ne ajoittavat hänet noin 500-luvulle eaa. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset kauppiaat
Ukrainan venäläiset

Ukrainan venäläiset (, ) ovat Ukrainassa asuvia etnisiä venäläisiä, jotka puhuvat äidinkielenään pääosin venäjää. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennassa tällaisia henkilöitä laskettiin olevan yhteensä 8 334 100. == Historia == Ajatus siitä, että venäläiset ja ukrainalaiset ovat veljeskansoja, perustuu siihen, että molemmat jäljittävät historiansa Kiova ruseihin. Moskovan suuriruhtinaskunnalla oli pienimuotoisia kontakteja ukrainalaisten kanssa 1300-luvulta alkaen. Venäläisiä alkoi liikkua nykyisen Ukrainan alueella suuremmissa määrin 1600-luvulla. Nämä olivat suurimmaksi osaksi papistoa tai alueelle väliaikaisesti tulleita venäläisiä. 1700-luvulla Venäjän laajennuttua Osmanien valtakunnan kustannuksella Ukrainan alueelle sinne alkoi muuttaa yhä enenevässä määrin venäläisiä, ja alueen venäläistämistoimet aloitettiin. Tämä kiihtyi 1880-luvulla, kun Donbassin teollistuminen alkoi. Venäläisiä muutti erityisesti kaupunkeihin, kun taas maaseutu säilyi suurimmaksi osaksi ukrainankielisenä. Neuvostoaikana venäläisten muutto Ukrainaan jatkui samalla, kun etniset ukrainalaiset muuttivat muualle Neuvostoliittoon. === Itsenäisessä Ukrainassa === thumb|right|Venäläisten osuus alueittain vuoden 2001 väestönlaskennassa. Donetskin ja Luhanskin alueilla järjestettiin vuonna 1994 kansanäänestys venäjän nostamisesta alueelliseksi viralliseksi kieleksi ukrainan rinnalle. Äänestäneistä 90 % kannatti tätä. Ukrainan keskushallinto ei kuitenkaan tunnustanut kansanäänestystä tai sen tulosta. Vuonna 2012 ukrainalaisista 40 % ilmoitti äidinkielekseen venäjän, kun taas 57 % ilmoitti äidinkielekseen ukrainan. Vain kuukausi Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 vain 25 % ilmoitti äidinkielekseen venäjän. Huomionarvoista on se, että kaksikielisyys, etenkin kieliparilla ukraina ja venäjä, on yleistä. == Nykytilanne == Maaliskuussa 2022 selkeä enemmistö (82 %) Ukrainan venäläisistä sanoi, ettei mikään osa Ukrainaa ole laillisesti osa Venäjää. Tiedonkeruuta kyselyä varten ei toteutettu Venäjän miehittämillä alueilla. Osalla Ukrainan venäläisistä on vain Venäjän kansalaisuus. === Kieli ja kulttuuri === Venäjän ja ukrainan kielien raja on Ukrainan venäläisten kohdalla häilyvä, ja merkittävä osa käyttää näiden kahden sekavarianttia, joka tunnetaan nimellä suržyk. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Ukrainan venäläisille on syntynyt entistä enemmän painetta käyttää ukrainaa. Osa Ukrainan venäjänkielisistä on alkanut opettelemaan ukrainaa. Tällainen toiminta on nähty esimerkkinä derussifikaatiosta, ja joka kolmas Ukrainan venäläinen on ilmoittanut siirtyvänsä yksinomaan ukrainaan. Osa ukrainalaisista poliitikoista on myös sitä mieltä, että venäjän kielestä pitäisi tehdä poikkeus kansallisia vähemmistökieliä suojeltaessa. == Lähteet == *
Konon

Konon (, ) voi viitata seuraaviin: * Conon de Béthune (n. 1160–1219), ranskalainen truveeri * Konon Ateenalainen (ennen 443 – n. 389 eaa.), sotapäällikkö peloponnesolaissodan ja Korintin sodan aikana * Konon Ateenalainen nuorempi (toimi 318 eaa.), edellisen pojanpoika * Konon Samoslainen (n. 280–220 eaa.), tähtitieteilijä ja matemaatikko * Konon (1. vuosisata eaa./jaa.), grammaatikko * Konon, kirjailija * Konon (630–687), paavi vuosina 686–687 * Olga Konon (s. 1989), valkovenäläinen, myös Puolaa ja Saksaa edustanut sulkapalloilija.
Potšajiv

Potšajiv () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Kremenetsin piirissä. Potšajiv sijaitsee maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Ternopilistä pohjoiseen. Tammikuun keskilämpötila on −4,5 ja heinäkuun +18,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 633 (2022 alussa). Vuonna 2001 siellä oli 8 027 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 97,12 prosenttia, venäläisiä 1,98 %, moldovalaisia 0,24 % ja valkovenäläisiä 0,22 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 10 019 asukasta. Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1442 (tai 1450) Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuudessa. Kaupunkityyppisen taajaman aseman asutus sai 1940; kaupungiksi Potšajiv nimettiin vuonna 1978. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Potšajiv on kuulunut Kremenetsin piiriin. Kaupungissa toimii luostari, jolla on vuodesta 1833 ollut lavran asema. Luostari tunnetaan nimellä Potšajivin lavra (luostari 1500-1900 -luvuilta). Historiallis-arkkitehtonisina kohteina mainittakoon erityisesti lavraan kuuluvat Uspenskin (1771-1791) ja Pyhän Kolminaisuuden katedraalit (1906). Paikkakunnan huomattavista kohteista eräs lähdeteos mainitsee Pyhän Hengen luostarin (1903–1959, 1991-), teologisen seminaarin sekä historiaa ja taidetta esittelevän museon. Панорама Почаївська лавра 02.jpg|Potšajivin lavraa. 3\. Успенський собор Почаївської лаври.JPG|Potšajivin lavran Uspenskin katedraali. Почаївська лавра, Троїцький собор та дзвінниця.jpg|Potšajivin lavran Kolminaisuuden katedraali ja kellotorni. Почаевская Лавра-19.JPG|Kaupunkia lavrasta nähtynä. Почаев - Духовная семинария.jpg|Teologinen seminaari. Почаев - Дом культуры.jpg|Kulttuuritalo. Почаев - Историко-художественный музей.jpg|Potšajivin historian ja taiteen museo. Почаев - Николаевская церковь.jpg|Mykolajivin kirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Potšajivin hromada (Почаївська громада) (gromada.info) Luokka:Kremenetsin piiri Luokka:Ternopilin alueen kaupungit