EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Märännyksenjärvi

Märännyksenjärvi (myös Märändysjärvi, ) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 6,6 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 238 neliökilometriä. Märännyksenjärveen virtaa Salmijoki. Se laskee Nurmisenjoen kautta Lintujärveen. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, ahven ja kiiski. Järven kaakkoisrannalla on sijainnut Märändyksen kylä. ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Kontupohjan piiri Luokka:Suunujoen vesistö
Vaatsilanjärvi

Vaatsilanjärvi () on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 29,6 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 122 neliökilometriä. Vaatsilanjärveen virtaa 15 puroa. Se laskee Tsuorankojärveen ja Suunujokeen Tsuorankojoen (yläjuoksulla ven. Kuža) kautta. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, made, ahven ja kiiski. Järven kaakkoisrannalla sijaitsee Vaatšilan kylä. Asutusta on aikaisemmin ollut myös pohjoisrannalla. ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Kontupohjan piiri Luokka:Suunujoen vesistö
Anima (Noumenan albumi)

Anima on Noumenan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 4. syyskuuta 2020. Albumilta on julkaistu singlet "Saatto" sekä "Murtuneet". == Kappaleet == # # # # # # # # == Arvostelut == * Inferno: Sävelkynän tylsistyminen on ikävä tosiasia – arviossa Noumena Viitattu 21.5.2022. * Kaaoszine: 8½/10Entistä melodisempi, mahtipontisempi ja jopa kauniimpi – arviossa Noumenan ”Anima” Viitattu 21.5.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2020 albumit Luokka:Noumenan albumit
Tuumastukki (kerho)

Tuumastukki (Tumstocken) oli naisarkkitehtien perustama kaksikielinen ammatillinen kerho, joka toimi vuosina 1919–1924. Kerho perustettiin Helsingin teknillisessä korkeakoulussa 1910-luvulla opiskelleiden naisarkkitehtien toimesta, koska naisilla ei ollut toimintamahdollisuuksia miesarkkitehtien hallinnoimissa yhteisöissä. Kerhon toimintaan kuuluivat esitelmät, retket, juhlat ja leikkimieliset arkkitehtuurikilpailut. Tuumastukin jäseniä olivat Agda Aspelin, Aili-Salli Ahde, Aino Marsio, Elina Nissilä, Elsa Arokallio, Elsi Borg, Elli Ruuth, Eva Kuhlefelt-Ekelund, Hanna-Liisa Kalliala, Kerstin Holmberg, Salme Cornér sekä Sylvi Erikson. Valtaosa Tuumastukin jäsenistä oli aktiivisia myös vuonna 1942 perustetussa Architectassa. Tuumastukin kerhopäiväkirja säilytetään Architectan arkistokokoelmassa Kansallisarkistossa.Tuumastukin päiväkirja, Kansallisarkisto == Lähteet == Luokka:Entiset suomalaiset järjestöt
Mykola Markevytš

Mykola Markevytš , myös Nikolai Markevytš , (7. helmikuuta 1804 Dunajets, Tšernihivin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. kesäkuuta 1860 Turivka, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen historioitsija, kansantieteilijä, runoilija, muusikko ja säveltäjä. Markevytš kävi 1817–1820 Pietarissa Pedagogisen instituutin sisäoppilaitosta, jossa hän ystävystyi Mihail Glinkan kanssa. Hän palveli Venäjän armeijassa (1820–1824) ja opiskeli sitten pianonsoittoa ja säveltämistä Moskovassa John Fieldin oppilaana. Markevytš oli lähellä dekabristeja. Hänen kokoelmansa Elegi i evreiskia melodi (”Elegioita ja juutalaisia melodioita”) ja Stihotvorenija erotitšeskija i Parizina (”Eroottisia runoja ja [Byronin runon käännös] Parisina”) ilmestyivät 1829 Moskovassa, ja samoin siellä ilmestyi 1831 kokoelma romanttisia balladeja Ukrainana sankarillisesta menneisyydestä Ukraijnskija melodi (”Ukrainalaisia sävelmiä”). Markevytš asui vuodesta 1830 maatilallaan Turivkassa ja keräsi Ukrainan historiasta aineistoa, etenkin sellaista, mitä oli Tšhernivtsin kuvernementin ja Pultavan kuvernementin arkistoissa, sekä kansanperinnettä ja kansanlauluja. Hän julkaisi 1836 Venäjän keisarikunnan historiallisen, mytologisen ja tilastollisen sanakirjan ensimmäisen osan. Tuntemattoman tekijän silloin vielä julkaisemattomalla teoksella Istorija Rusov oli suuri vaikutus Markevytšin pääteokseen, viisiosaiseen teokseen Istorija Malorossi (”Vähä-Venäjän historia”), joka ilmestyi Moskovassa 1842–1843. Monografiassaan Markevytš lähestyi Ukrainan historiaa itsenäisenä keskeytymättömänä prosessina vanhimmista ajoista aina 1700-luvun jälkipuolelle saakka. Markevytšin historia vaikutti merkittävästi 1800-luvun ukrainalaiseen historiankirjoitukseen ja hänen romantiikkaa edustaviin aikalaisiinsa, etenkin hänen ystäväänsä Taras Ševtšenkoon. Markevytšin tuotantoon kuuluu lisäksi kansatieteellisiä kirjoituksia, kansanlaulu- ja laulukokoelmia. Hänen tuotantoaan ei ole kaikilta osin julkaistu. Hänen yksityisarkistoaan päiväkirjoineen säilytetään Pietarissa Venäläisen kirjallisuuden instituutissa. Hänen arvokas 6 550 dokumentin kokoelmansa 1500–1700-luvulta on Moskovassa Valtionkirjastossa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset historioitsijat Luokka:Ukrainalaiset etnologit Luokka:Ukrainalaiset runoilijat Luokka:Ukrainalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1804 syntyneet Luokka:Vuonna 1860 kuolleet
Carl Hultman

Carl Hultman, ven. Карл Хультман, (6. joulukuuta 1763 Tammisaari – 13. joulukuuta 1820 Tammisaari) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja, joka oli porvariston edustajana Pietariin vuonna 1808 matkanneessa Suomen lähetyskunnassa. == Elämä == === Ura ja perhetausta === Hultman oli 1700-luvun lopulla Tammisaaren vaikutusvaltaisimpia kauppiaita sekä alueen suurimpia työllistäjiä. Hän oli merkittävä laivanvarustaja, joka rakennutti sekä kauppasi laivoja. Hulmanin suku on ollut merkittävä kauppiassuku Tammisaaressa. Carl Hultman (1763-1820) nousi 1700-luvun lopussa Tammisaaren vaikutusvaltaisimmaksi taloudelliseksi toimijaksi ja sai kauppaneuvoksen arvon. Hänen poikansa Carl Fredrik Hulman (1795- 1856) oli jo 30 vuotiaana kauppias- ja varustamotoiminnan merkkihenkilö. Hänellä oli laajat kansainväliset kauppayhteydet. Kauppahuoneen toimintaa jatkoi Carl Frederikin poika Frithiof Hultman. Varakonsuli Frithiof Hultman (1831-1890) oli aikansa huomattavampia tammisaarelaisia, niin talous- kuin kulttuurielämän vaikuttajia.Hän ajoi muun muassa Hangon-Hyvinkään radan rakentamista ja puhelinlinjojen vetämistä kaupunkiin sekä oli tukemassa sanomalehti Västra- Nylandin perustamista. Hän jatkoi Hultmanin kauppahuoneen toimintaa, perusti Tammisaaren olut- ja portteripanimon ja toimi laivanvarustajana. Frithiofin poika Oscar Hultman ei jatkanut kauppiastoimintaa, vaan hänestä tuli kieltentutkija ja professori. Hultmanin vanhemmat olivat kauppias ja valtuutettu Carl Fredriksson Hultman (1712–1788) ja Elsa Golin (1719–1772). Hultmanin aviopuoliso oli aatelisen Gustaf Fredrik Böningin (1726–1784) tytär Lovisa Von Böningh (1766–1834). == Kunnianosoitukset == * lähetyskunnan muistomitali, jul. 17. marraskuuta 1808. == Lähteet == * Porvarillista rakkautta - Oskar ja Mili Hultmanin Tarina 1886-1894. * Tammisaari, Villa Matkasto: majoitus ja elämykset (Carl Hultmanin perhe ja taustat). Viitattu 8.4.2022. * Hultman–suku ja historia Viitattu 8.4.2022. * Ansioluettelokokoelma Carl Hultman (Kansallisarkiston astiakokoelma) === Viitteet === Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset laivanvarustajat Luokka:Suomen lähetyskunta 1808 Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1767 syntyneet Luokka:Vuonna 1829 kuolleet
Christine Antorini

Christine Edda Antorini (s. 23. toukokuuta 1965 Jyllinge) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1998–1999 ja 2005–2018 sekä toiminut Tanskan opetusministerinä vuosina 2011–2015 ja lapsiministerinä vuosina 2011–2013. Christine Antorini oli vuoteen 2001 saakka sosialistisen kansanpuolueen jäsen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Christine Antorini Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan opetusministerit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suunujärvi

Suunujärvi eli Sunjärvi () on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen ja Kentjärven kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 55,0 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 300 neliökilometriä. Suunujärven kautta virtaa Suunujoki, jonka vedestä suurin osa ohjataan Hirvaksessa pohjoiseen Päljärveen. Kevään ylijuoksutusten takia veden korkeus vaihtelee huomattavasti. Järven eteläosaan laskee lounaispuolella sijaitsevasta Päljärvestä tuleva Nivajoki. Järvellä harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta. Kalalajeja ovat siika, muikku, kuore, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, made, ahven, kiiski, kuha ja kivisimppu. Järven eteläosa kuuluu Kivatsun luonnonpuistoon. ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Kontupohjan piiri Luokka:Suunujoen vesistö
Lorrainen Louise

Louise de Lorraine (30. huhtikuuta 1553 – 29. tammikuuta 1601 Moulins) oli ranskalainen herttuatar, kuningas Henrik III:n puoliso ja Ranskan kuningatar vuosina 1575–1589. == Suku == Louisen vanhemmat olivat Lorrainen herttua Nicolas de Lorraine ja tämän ensimmäinen puoliso Marguerite d'Egmont (k. 1554). Louisen kasvatuksesta vastasi hänen äitipuolensa. == Avioliitto == Louise tapasi Henrikin ensimmäisen kerran vuonna 1573 Lorrainessa. Naimisiin he menivät 17. huhtikuuta 1575 kaksi päivää Henrikin kruunajaisten jälkeen. Avioliitto oli aikakaudella poikkeuksellinen, sillä Henrik päätti itse avioliitostaan Louisen kanssa, jonka syntyperän ei katsottu olleen tarpeeksi korkeasäätyinen Ranskan kuningattarelle. Kuninkaan vaikutusvaltainen äitikään Katariina de’ Medici ei ollut avioliittoon tyytyväinen. Louise itse sai tiedon avioliitostaan Lorraineen tulleita läheteiltä. Katariina de’ Medici ei tahtonut luopua vaikutusvallastaan ja Louise jäi taka-alalle. Pian myös avioliitto alkoi rakoilla. Henrik viihtyi mieluummin hovinsa kanssa. Kuningatar Louise keskittyi uskontoon ja hyväntekeväisyyteen. He eivät saaneet lapsia. == Leskikuningatar == Henrik III murhattiin 2. elokuuta 1589. Onnettomasta avioliitosta huolimatta Henrikin kuolema järkytti Louisea. Seuraava kuningas Henrik IV antoi Louiselle luvan jäädä Pariisiin, josta hän kuitenkin lähti. Louise kuoli 47-vuotiaana tammikuussa 1601 Moulinsissa.Louise of Lorraine == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Ranskan kuninkaalliset Luokka:Vuonna 1553 syntyneet Luokka:Vuonna 1601 kuolleet
Lev Žemtšužnikov

Lev Žemtšužnikov, (), (14. marraskuuta 1828 Pavlovka, Orjolin kuvernementti, Venäjä – 6. elokuuta 1912 Tsarskoje Selo, Venäjä) oli venäläis-ukrainalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen isoisänsä oli kreivi Andri Rozumovskyi. Žemtšužnikov valmistui Pietarin taideakatemiasta 1852 ja asui sen jälkeen 1852–1856 Tšernivtsin ja Pultavan kuvernementeissa kokoamassa kansanperinnettä. Hän kävi kirjeenvaihtoa maanpaossa asuneen Taras Ševtšenkon kanssa ja auttoi tätä. Žemtšužnikov omisti eräät parhaista töistään Ukrainalle ja sai niihin vaikutteita Ševtšenkon runoista ja taiteesta. Žemtšužnikov työskenteli vuosina 1861–1862 pietarilaiselle Osnovalle ja kokosi sen liitteeksi etsauksistaan albumin Živopisnaja Ukrajina ('Maalauksellinen Ukraina'). Se oli kunnianosoitus Ševtšenkon saman nimiselle albumille. Žemtšužnikov oli 1875–1892 Moskovan taideseuran sihteeri. Hänen muistelmansa ilmestyivät Leningradissa 1971. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset taidemaalarit Luokka:Ukrainalaiset graafikot Luokka:Vuonna 1828 syntyneet Luokka:Vuonna 1912 kuolleet
Anthony Albanese

Anthony Norman Albanese (s. 2. maaliskuuta 1963 Darlinghurst, Australia) on australialainen poliitikko ja maan nykyinen pääministeri. Albanese on ollut Australian työväenpuolueen johtajana vuodesta 2019 alkaen. Hänen johdollaan työväenpuolue voitti vuoden 2022 vaalit voittaen Scott Morrisonin johtaman konservatiivikoalition. == Tausta ja yksityiselämä == Albanese syntyi 2. maaliskuuta 1963 ja hän oli perheen ainoa lapsi. Äiti Maryanne kertoi pojalle, että tämän italialainen isä, Carlo, oli kuollut auto-onnettomuudessa pian vanhempien mentyä naimisiin. Tämä oli kuitenkin vale, jolla äiti tahtoi suojella poikaansa äpärän leimalta katolilaisessa ja konservatiivisessa ympäristössä. Anthony sai tietää isänsä olevan elossa ja että oli syntynyt avioliiton ulkopuolella. Hän alkoi etsiä isäänsä vasta vuonna 2002 äitinsä kuoleman jälkeen, ja tapasi tämän vasta vuonna 2009. Vuonna 2000 Albanese meni naimisiin Carmel Tebbuttin kanssa. He erosivat vuonna 2019, mikä Albanesen kertoman mukaan masensi häntä. Vuoden päästä hän kuitenkin tapasi nykyisen naisystävänsä, Jodie Haydonin. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Albanese on sanonut olevansa ei-harjoittava katolilainen. == Poliittinen ura == Albanese on edustanut työväenpuoluetta parlamentissa vuodesta 1996. Hänen vaalipiirinsä, Grayndler, sijaitsee Sydneyn suurkaupunkialueen eteläosassa. Albanese vannoi virkavalansa 23. toukokuuta. ==Lähteet== Luokka:Australian pääministerit Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bourbonin Jeanne

Bourbonin Jeanne (, 3. helmikuuta 1338 – 6. helmikuuta 1378) oli Kaarle V:n puoliso ja Ranskan kuningatar vuosina 1364 – 1378. Jeanne oli Bourbonin herttua Pierren ja Valois'n Isabellan tytär. Vuonna 1350 12-vuotias Jeanne naitettiin samanikäiselle Kaarlelle. Kaarlesta tuli kuningas ja Jeannesta kuningatar vuonna 1364. Jeanne ei osallistunut politiikkaan vaan keskittyi hovielämään, taiteisiin ja uskontoon. Hän tuki avokätisesti luostareita, ja keräsi kirjoja. Jeanne kärsi mielenterveysongelmista, jotka hänen poikansa Kaarle VI todennäköisesti peri. Jeanne kuoli muutama päivä 40-vuotispäivänsä jälkeen synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin.Jeanne De Bourbon == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Ranskan kuninkaalliset Luokka:Vuonna 1338 syntyneet Luokka:Vuonna 1378 kuolleet
Päljärvi (Hirvaksen järvi)

Päljärvi eli Päläjärvi (myös Pälläjärvi, ) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 100,2 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 6 110 neliökilometriä. Järvi on varsin syvä ja sen vesi on kylmää. Päljärvi toimii Kontupohjan vesivoimalaitoksen säännöstelyaltaana. Vuodesta 1936 lähtien siihen on johdettu suurin osa Suunujoen vedestä Pionernyi-kanavaa pitkin. Ennen Hirvaksen padon rakentamista järven valuma-alue oli 370 neliökilometriä. Se laskee Sandaljärveen Nivajokea pitkin. Järven kalalajeja ovat siika, muikku, harjus, kuore, hauki, särki, salakka, lahna, seipi, mutu, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu. Nieriä eli päľľ, josta järven arvellaan saaneen nimensä, on kadonnut kokonaan voimalaitosten rakentamisen jälkeen. Päljärven länsirannalla sijaitsee Pyhäniemen kylä. ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Kontupohjan piiri Luokka:Suunujoen vesistö
Jiří Zídek

Jiří Zídek viittaa seuraaviin * Jiří Zídek (vanhempi, 1944–2022), tšekkoslovakialainen koripalloilija * Jiří Zídek (1973), tšekkiläinen koripalloilija, Jiří Zídek vanhemman poika, pelasi NBA:ssa nimellä George Zidek
Nils J. Arppe

Nils Jonathan Arppe (24. tammikuuta 1866 Eno – 5. maaliskuuta 1936 Kurkijoki) oli suomalainen piirilääkäri.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Tri Nils J. Arppe kuollut, Uusi Suomi, 08.03.1936, nro 66, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Arppen vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Nils Gabriel Arppe (1823–1896) ja Laura Johanna Wilhelmina Aschan (1836-1901). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886, lääketieteen kandidaatiksi 1889 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1892.Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Nils Gabriel Arppe. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.5.2022. Arppe oli Keuruun kunnanlääkärinä 1892–1902 ja Lappeenrannan kaupunginlääkärinä 1902–1907. Hän oli sitten piirilääkärinä Jyväskylässä 1907–1912 ja Kurkijoella vuodesta 1912 alkaen. Arppe oli myös rautatielääkärinä ja hän oli vt. lääkintöneuvoksena lääkintöhallituksessa vuosina 1914–1917 sekä toimi 1917 lääkintöhallituksen vt. pääjohtajana. Arppe oli mukana perustamassa Keuruun säästöpankkia ja toimi pankin esimiehenä. Lappeenrannassa asuessaan hän oli kaupunginvaltuuston jäsenenä ja terveydenhoitolautakuntaan puheenjohtajana. Kurkijoella Arppe kunnanvaltuuston jäsenenä ja kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana. Lisäksi Arppe toimi vuodesta 1918 lähtien suojeluskuntalääkärinä. Arppe kirjoitti artikkeleita lääketieteellisiin julkaisuihin sekä aikakaus- ja sanomalehtiin. Hän julkaisi myös kirjoja ja kirjasia lääketieteen alueelta. Arppe oli naimisissa vuodesta 1895 Onni Amanda Adolfina Sandroosin (1878-1933) kanssa, jonka vanhemmat olivat merikapteeni Henrik Ferdinand Sandroos (1835-1900) ja Amanda Gustava Cujander (1843-1928). Heidän poikansa Sakari Arppe (1898-1951) toimi Kajaanin kaupungin metsänhoitajana vuodesta 1928. Arppen veljiä olivat Haapaveden piirilääkäri Aksel Nathanael Arppe (1871-1929) sekä agronomi Edvin Arppe (1873-1940), joka toimi Kajaanissa Seppälän maamieskoulun johtajana. == Julkaisuja == Nimellä N. J. Arppe: * Keuhkotaudista sekä sen ehkäisemisestä ja hoidosta. WSOY 1902 * Keuhkotaudista ja muista tuberkulootisista taudeista. Lääkintöhallituksen julkaisemia kirjasia. Helsinki 1906 * Medicinalstyrelsens förslag till förordning angående tuberkulosens bekämpande. Medicinalstyrelse, Helsingfors 1909 * Lavantauti. Lääkintöhallitus, Helsinki 1915 * Pilkkukuume. Lääkintöhallitus, Helsinki 1915 * Kansanlääkäri: yleistajuisia ohjeita tautien tuntemiseen, parantamiseen ja ehkäisemiseen. Kustannus Oy Kirja, Tampere 1917, 3. painos 1922 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Lappeenrannan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1866 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Päljärvi (Petrovskin järvi)

Päljärvi eli Päläjärvi () on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 17,5 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 310 neliökilometriä. Päljärveen virtaavat Pälä- ja Väätsjärvenjoet. Se laskee Suunujärveen Nivajoen kautta. Kalalajeja ovat hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven, kuha, kiiski ja kivisimppu. Järven pohjoisrannalla sijaitsevat Päljärven ja Pälniemen (ven. Navolok) kylät. ==Lähteet== Luokka:Karjalan tasavallan järvet Luokka:Kontupohjan piiri Luokka:Suunujoen vesistö
Päljärvi

Päljärvi tai Päläjärvi voi tarkoittaa seuraavia: * Päljärvi eli Päläjärvi eli Pälläjärvi, järvi Karjalan tasavallan Petrovskin kunnassa * Päljärvi eli Päläjärvi, järvi Karjalan tasavallan Petrovskin kunnassa * Päljärvi eli Päläjärvi, kylä Karjalan tasavallan Petrovskin kunnassa
Kaj Ramm-Schmidt

Kaj Ejnar (Kay) Ramm-Schmidt (2. toukokuuta 1918 Oslo – 6. huhtikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Ramm-Schmidtin vanhemmat olivat johtaja, varakonsuli Ejnar Georg Johan Ramm-Schmidt ja Karin Albertine Lorentz ja puoliso vuodesta 1942 Hilda Catharina Borgström. Toimitusjohtaja Heinz Ramm-Schmidt oli hänen veljensä. Kaj Ramm-Schmidt tuli Kaukaan Tehtaan metsäosaston palvelukseen vuoden 1945 alussa. Toimittuaan aluemetsänhoitajana ja hoitoalueen vastaavana hänestä tuli vuonna 1968 yhtiön metsäpäällikkö ja vuonna 1973 metsäjohtaja. Hän osallistui myös neljän puunjalostusyhtiön yhdessä perustaman Tehdaspuu Oy:n toiminnan suunnitteluun ja johtamiseen. Eläkkeelle vuonna 1977 metsäneuvoksen arvonimen saanut Ramm-Schmidt jäi vuoden 1978 lopussa. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Torrazza

Torrazza voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Torrazza Coste, kunta Pohjois- Italiassa Pavian maakunnassa Lombardian alueella * Torrazza Piemonte, kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Torinon metropolikaupungissa
Torrazza Piemonte

Torrazza Piemonte () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissaTorrazza Piemonte Sapere.it Torrazza Piemonte Enciclopedia Treccani Torrazza Piemonte Turismo Torino . Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 001 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Torinon metropolikaupungin kunnat
Viitearvo

Viitearvo on sairauksien diagnostiikassa käytetty vertailuarvo, johon verrataan potilaalta otettujen laboratoriokokeiden tuloksia. Se määritetään terveinä pidettyjen henkilöiden tulosten perusteella. Viitearvo on yleensä vain viitteellinen eli suuntaa antava, koska useimmissa tutkimuksissa ei kyetä erottelemaan täysin luotettavasti sairaita ja terveitä. Viitealue sijoitetaan sellaiseen kohtaan tulosaseikolla, että 95 prosenttia tutkimukseen osallistuneiden terveiden henkilöiden tuloksista asettuu alimman ja ylimmän viitearvon sisälle. Tämä merkitsee sitä, että laboratoriokokeen tulos on viitearvojen ulkopuolella noin 5 prosentilla kokeeseen osallistuneista terveistä henkilöistä. Osalla sairaista henkilöistä tulos voi olla viitearvojen sisällä. == Lähteet == Luokka:Lääketieteellinen diagnostiikka
Erik Reinius

Erik Maximilian Reinius (16. syyskuuta 1909 Tampere – 26. huhtikuuta 1996 Tukholma) oli suomalainen ekonomi, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Reiniuksen vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Ragnar Väinö Joakim Reinius ja Ester Pelkonen ja puolisot 1948–1971 Kirsti Mirjam Mittler ja vuodesta 1973 Ragnhild Marina Cameron. Reinius tuli ylioppilaaksi vuonna 1927 ja valmistui ekonomiksi vuonna 1929 ja metsänhoitajaksi vuonna 1933. Hän työskenteli metsänhoitajaksi valmistuttuaan lyhyen aikaa Thomén Metsätoimistossa, mutta siirtyi sitten Rosenlewin palveluksen. Reinius osallistui talvisotaan ja jatkosotaan. Sotien jälkeen vuonna 1945 hänestä tuli Rosenlewin metsäpäällikkö Poriin. Siellä hän toimi myös Kokoomuksen edustajana kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa. Rosenlewin metsäjohtaja Reinius oli vuodesta 1959. Hän toimi 1960-luvulla myös Kyron metsäpäällikkönä. Reiniuksella oli lisäksi useita alansa ja muita luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1970. Kemiönsaarella Reinius viljeli omistamaansa Wijkin kartanoa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1944).Kuka kukin on 1978, s. 794. Viitattu 21.5.2022. ==Julkaisuja== * Puutavaran ostaminen teollisuutta ja vientiä varten, 1954 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset järjestöjohtajat Luokka:Kansallisen Kokoomuksen poliitikot Luokka:Porin kaupunginvaltuutetut Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Edvard Solin

Henrik Edvard Solin (23. toukokuuta 1877 Tampere – 19. syyskuuta 1945 Turku) oli suomalainen pankinjohtaja ja Länsi-Suomen Osake-Pankin pääjohtaja.Ylioppilasmatrikkeli 1853–189960-vuotias. Joht. Edw. Solin, Helsingin Sanomat, 23.05.1937, nro 135, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Solinin vanhemmat olivat isännöitsijä, toimitusjohtaja Henrik Solin ja Gabriella Amalia Heimbürger. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Tampereen lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1900. Solin opiskeli myös Sveitsissä Zürichin kansainvälisessä kauppakorkeakoulussa 1901–1902. Solin oli vuosina 1901–1908 virkailijana Kansallis-Osakepankin Tampereen konttorissa ja 1908–1912 Tampereen konttorin varaesimiehenä. Hän oli vastaperustetun Länsi-Suomen Osake-Pankin pääjohtaja vuodesta 1912 ja kun tämä pankki yhdistettiin vuonna 1929 osaksi Maakuntain Pankki Oy:tä Solin toimi Maakuntain Pankin Turun-keskuskonttorin johtajana. Kun Maakuntain Pankin lopetti toimintansa 1932 Solin siirtyi Oy Alkoholiliike Ab:n Turun paikallisjohtajaksi. Solin oli Turun kaupunginvaltuuston, Turun Kauppakamarin ja kauppakamarin työvaliokunnan jäsenenä ja hän toimi Turun Kauppakamarin edustajana Keskuskauppakamarissa sekä oli Turun kauppaopiston johtokunnan puheenjohtaja ja Turun yliopiston hoitokunnan jäsen. Edvard Solin oli naimisissa vuodesta 1911 Ebba Emilia Snellmanin (k. 1943) kanssa. Edvard Solinin veli oli vuorineuvos Arno Solin. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat LUokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Puolan ilmatieteen ja vesivarojen laitos

Puolan ilmatieteen ja vesivarojen laitos – kansallinen tutkimuslaitos (, , lyhennys IMGW-PIB tai IMGW) on Puolan kansallinen, nykymuodossaan vuonna 1972 perustettu meteorologis-hydrologinen palvelu- ja tutkimuslaitos. Laitos tekee myös ilmastotutkimusta ja ilmatieteeseen liittyvää meritieteellistä tutkimusta. Puolan ilmatieteen ja vesivarojen laitoksen päätoimipaikka sijaitsee Varsovassa. IMGW tulkitsee operatiivisen toimintansa alkaneen vuonna 1919. Ensimmäiset säilyneet säähavainnot tehtiin Puolan Krakovassa kuitenkin jo 9. huhtikuuta 1468. Tutkimuslaitoksen palveluksessa on noin 1 400 asiantuntijaa. Laitoksella on noin 2 000 mittaus- tai havaintoasemaa. Tähän sisältyy yli 850 ilmasto- tai sadeasemaa, yli 850 vesistön mittausasemaa (pinnankorkeus), 63 hydrologista ja meteorologista asemaa, 3 aerologista asemaa (ylempi ilmakehä), 8 säätutka-asemaa, 12 ukkospaikanninasemaa sekä merentutkimusalus r/v Baltica. IMGW on kertonut pyrkivänsä täydentämään säätutkaverkkoaan lähivuosina kahdella uudella tutka-asemalla. Ennustustoimintaa varten IMGW:lla on käytössään useita numeerisia sääennustusmalleja, esimerkiksi COSMO- ja ALADIN-mallit. Regionalna Stacja Hydrologiczno - Meteorologiczna Instytutu Meteorologii i Gospodarki Wodnej w Toruniu.jpg|IMGW:n alueellinen topimipiste Toruńissa. Rakennuksen katolla mm. ukkospaikanninjärjestelmän masto ja joitain säteilymittareita. Weather radar in Brzuchania 2.jpg|IMGW:n säätutka Brzuchaniassa. 20150114 1601 088 radzyn stacja hydrologiczna imgw a cr.jpg|Sääasema Radzyńissä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Keski-Euroopan karttamuotoinen numeerinen sääennuste (esimerkiksi ALARO-malli, 72 h). Voit siirry ajassa (alapalkista), vaihda sääsuuretta (oikealta); kursorilla voit saada lukuarvon esille haluttuun paikkaan. Puolan alueelle valittavissa monia muitakin säämalleja (imgw.pl) * Puolan ilmatieteen ja vesivarojen laitoksen sade- ja hydrologisten asemat kartalla. Valikoilla voi haluttuja mittausarvoja saada esille (imgw.pl) * Sadetilanne Puolassa IMGW:n säätukaverkon mukaan (imgw.pl) Luokka:Puolan tiede ja tekniikka Luokka:Kansalliset ilmatieteelliset laitokset
Al-Baitin stadion

Al-Baitin stadion () on Al-Khawrissa Qatarissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 2014 ja se avattiin 30. marraskuuta 2021. Stadionin yleisökapasiteetti 60 000 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista. Stadionilla pelataan muun muassa kilpailun avausottelu. Suunnittelijoiden mukaan stadionin muotoilu perustuu alueen perinteisisten nomadikansojen telttoihin. ==Lähteet== Luokka:Qatarin jalkapallostadionit
Al-Rayyanin stadion

Al-Rayyanin stadion (, ) on Al-Rayyanissa Qatarissa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion. Entinen stadion avattiin vuonna 2003 ja purettiin vuonna 2015. Uudelleenrakennettu stadion avattiin 18. joulukuuta 2020. Stadionin nykyinen yleisökapasiteetti 40 000 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista. == Kuvagalleria == ==Lähteet== Luokka:Qatarin jalkapallostadionit
Al-Thumaman stadion

Al-Thumaman stadion () on Dohassa Qatarissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 2017 ja se avattiin 22. lokakuuta 2021. Stadionin yleisökapasiteetti 40 000 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista. Arab Engineering Bureaun pääarkkitehti Ibrahim Jaidahin suunnittelema stadion on saanut inspiraationsa perinteisestä taqiyah-hatusta. ==Lähteet== Luokka:Qatarin jalkapallostadionit Luokka:Doha
Stadium 974

Stadium 974 () on Dohassa Qatarissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 2018 ja se avattiin 30. marraskuuta 2021. Stadionin yleisökapasiteetti 40 000 ja se on yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2022 pelipaikoista. MM-kilpailujen jälkeen stadion puretaan, mikä tekee siitä ensimmäisen väliaikaisen pelipaikan kilpailun historiassa. Stadionin rakenteessa on käytetty 974 kierrätettyä rahtikonttia kunnioituksena alueen teolliselle historialle ja Qatarin kansainväliselle suuntanumerolle. ==Lähteet== Luokka:Qatarin jalkapallostadionit Luokka:Doha
Kynsisaari

Kynsisaari on saari Nurmeksen kunnan alueella Pielisellä. Saari sijaitsee Pielisen pohjoisosassa Kynsiniemen eteläpuolella. Saari on 14 neliökilometriä pinta-alaltaan. Saari on 11 kilometriä pitkä ja leveydeltään noin 1 kilometrin. Kynsisaari on pinta-alaltaan Pielisen toiseksi suurin saari heti Paalasmaan jälkeen. Kynsisaaressa on paljon kesäasuntoja, joista suurin osa sijaitsee saaren länsiosassa. Saareen pääsee Uitonniemen venesataman kautta. Uitonniemen ja Kynsisaaren välissä on 200 metrin mittainen Koudansalmi. Kynsisaaressa on monta vaaraa, kuten Koudanvaara, Kokkovaara, Aittovaara ja Huhusvaara. == Lähteet == * https://www.maanmittauslaitos.fi/ luettu 21.5.2022 * https://www.ylakarjala.fi/uutiset/item/2330-kynsisaaressa-palaa-kipina- lensi-metsakoneen-telasta luettu 21.5.2022 * https://www.nurmes.fi/documents/183024/5022517/PielisenKuokkastenj%c3%a4rven+rantaosayleiskaavan+muutos+ja+Pielisen+saarten+ranta- asemakaavan+osittainen+kumoaminen_selostus+royk+muutos/f345d660-9e60-4008-b661-bd3a8e061078 luettu21.5.2022 Luokka:Nurmeksen luonto Luokka:Suomen sisävesien saaret
Oleksandrivka

Oleksandrivka (; ) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskin piirissä. Oleksandrivka sijaitsee Samarajoen varrella, noin 52 kilometriä piirikeskus Kramatorskin keskustasta länteen ja linnuntietä runsas 100 kilometriä aluekeskus Donetskista luoteeseen. Rautatie kulkee taajaman kautta. Ukrainan tilastokeskus arvioi Oleksandrivkan väkiluvuksi 3 405 asukasta (1.1.2021). Oleksandrivka on perustettu vuonna 1762. Kaupunkityyppiseksi taajaman aseman se sai 1965. Vuonna 1990 väkiluku oli noin 4 900\. Ennen Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistusta Oleksandrivka oli Oleksandrivkan piirin hallintokeskus. Piiri liitettiin heinäkuussa 2020 osaksi Kramatorskin piiriä. Taajamassa on toiminut tiilitehdas ja kokeellinen kalankasvattamo. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Kramatorskin piiri Luokka:Donetskin alueen kaupunkityyppiset taajamat
Guercino

Guercino (oikeasti Giovanni Francesco Barbieri; 1591 Cento – 1666) oli italialainen taidemaalari. Hänestä käytettiin "siristelijää" tarkoittavaa Guercino-nimeä hänen näkövaikeuksiensa johdosta.Guercino National Gallery of Art Guercino oli enimmäkseen itseoppinut, mutta sai jonkin verran opetusta Paolo Zagnanilta ja Benedetto Gennarilta. Hän sai taiteellisia vaikutteita myös Scarsellinolta, Annibale Carraccilta ja Ludovico Carraccilta. Hänen varhaisessa tuotannossaan Caravaggion chiaroscuro-vaikutteet yhdistyvät pehmeyteen, jota ei yleensä tavata Caravaggion seuraajilla.Guercino National Gallery, London Guercinon ensimmäinen suojelija oli bolognalainen kaniikki (Padre) Antonio Mirandola, jonka kautta Guercino sai ensimmäisen työtilauksensa Bolognasta vuonna 1613. Hänen suojelijoikseen tulivat myös kardinaali Giacomo Serra, kardinaali Alessandro Ludovisi eli myöhempi paavi Gregorius XV ja herttua Ferdinando Gonzaga. Hän teki muun muassa uskonnollisia tilaustöitä suojelijoilleen. Lisäksi hänen teostensa joukossa oli maisemamaalauksia ja anatomisia piirroksia. Guercino teki synteesin varhaisista vaikutteistaan teoksessa Vestizione di San Guglielmo (1620), joka otettiin Bolognan Pinacoteca nazionale di Bolognaan. Teos herätti ihailua tulevina vuosisatoinakin, ja Napoleonin sotajoukot ottivat sen aikoinaan mukanaan Ranskaan. Kun kardinaali Alessandro Ludovisista tuli vuonna 1621 paavi Gregorius XV, Guercino sai kutsun Roomaan. Hän teki Aurora-freskon Rooman Villa Ludovisiin paavin sisaruksenpojalle ja Pyhää Petronillaa kuvaavan valtavan alttariteoksen Vatikaaniin. Guercinon ura Roomassa päättyi paavi Gregorius XV:n kuolemaan, jonka jälkeen taiteilija palasi Centoon, jossa hän pysyi vuoteen 1642. Todennäköisesti vuonna 1644 Guercino asettui Bolognaan. Guercino muutti iän karttuessa tyyliään nuoruuden energisyydestä kohti rauhallisempaa ja tyynempää, akateemisempaa myöhäistä tyyliään. 1620-luvun alkupuolen tyylissä näkyy vielä dramaattisuus, mutta vuoteen 1630 mennessä Guercino alkoi jäljitellä Guido Renin ja Domenichinon töiden piirteitä. Tyylivaihdos ei vähentänyt Guercinon teosten kysyntää. Guercino sai pyyntöjä lähteä viralliseksi taidemaalariksi hoveihin Englantiin (1626) sekä Ranskaan (1629 ja 1639). Hänen maalauksensa pääsivät laajalti keräilijöiden suosioon. Hänen kuoltuaan hänen taidekauppansa toimintaa jatkoivat hänen sukulaisensa. Guercino ei muodostanut varsinaista koulukuntaa, joka olisi jatkanut hänen perinteitään, joten hänen vaikutuksensa muihin taiteilijoihin jäi rajalliseksi. Guercinon ensimmäisen elämäkertateoksen laati kreivi Carlo Cesare Malvasia. == Lähteet == Luokka:Italialaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1591 syntyneet Luokka:Vuonna 1666 kuolleet Luokka:Barokkitaiteilijat
Valentin de Boulogne

Valentin de Boulogne (kastettu 1591 tai 3. tammikuuta 1594 – kuollut tai haudattu 20. elokuuta 1632) oli ranskalainen taidemaalari.Valentin de Boulogne National Gallery of ArtValentin de Boulogne Netherlands Institute for Art History Boulogne syntyi taiteelliseen perheeseen ja sai todennäköisesti varhaisen koulutuksensa isältään kotikaupungissaan Coulommiersissä. Joachim von Sandrartin vuonna 1675 kirjoittaman tiedon mukaan Boulogne saapui Roomaan ennen Simon Vouetia, joka saapui sinne noin vuonna 1614. Varhaisin maininta Boulognesta Roomassa on vuodelta 1620, jolloin hänet sisällytettiin siellä suoritettuun väestönlaskentaan. Pian tämän jälkeen Boulognen nimi on yhdistetty hollantilaisiin taiteilijoihin, joihin kuuluivat muiden muassa Cornelis van Poelenburgh ja Dirck van Baburen. Hän liittyi näiden edustamaan Bentvueghels-taiteilijaryhmään. Tyyliinsä hän omaksui vaikutteita Caravaggiolta ja tämän seuraajalta Bartolomeo Manfredilta. Boulogne teki myöhemmin 1620-luvulla yhteistyötä Nicolas Poussinin kanssa, ja kardinaali Francesco Barberini tilasi molemmilta alttarimaalauksia Vatikaaniin. Boulognen harvoista julkisista tilaustöistä tärkein on Le Martyre des saints Procès et Martinien. Boulogne sai myös lukuisia yksityisiä tilauksia etenkin Barberinien suvulta ja sen sisäpiiriltä. Yksi Barberinin tilaamista teoksista on Les Quatre âges de l'homme (n. 1627–1630), joka on Lontoon National Galleryssa. 1620-luvun edetessä Boulogne alkoi tehdä entistä enemmän raamatullisia aiheita kuvanneita teoksia. Näitä uskonnollisia teoksia on muun muassa Eremitaašissa ja Louvressa. Legendan mukaan ennen kuolemaansa Boulogne oli kylpenyt jäätävän kylmissä Fontana del Tritonen vesissä Piazza Barberinilla. Giovanni Baglionen kirjoituksen mukaan hän olisi vilvoiteltuaan saanut voimakkaan kuumeen, jonka edettyä Boulogne olisi kuollut muutamassa päivässä. Boulognen johdolla opiskelivat taiteilijat Pietro Francavilla ja Nicolas Tournier. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:1590-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1632 kuolleet
Simon Vouet

Simon Vouet (9. tammikuuta 1590 Pariisi – 30. kesäkuuta 1649 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän toi Ranskaan italialaisvaikutteisen barokkityylin.Simon Vouet Britannica Vouet kehitti oman tyylinsä asuessaan Italiassa vuosina 1612–1627. Hän aloitti uransa Roomassa Caravaggion seuraajana, mutta vuoden 1620 jälkeinen tuotanto viittaa vaikutteisiin myös Guido Reniltä, Guercinolta ja Domenichinolta, jotka maalasivat Bolognan koulukunnan klassisen barokkityylin mukaisesti. Vouet palasi vuonna 1627 Pariisiin kuningas Ludvig XIII:n kutsusta. Hän sai tältä nimityksen "ensimmäiseksi taidemaalarikseen". Hän laati seuraavien viidentoista vuoden aikana lähes kaikki kaupungin tärkeät taidetilaukset ja hallitsi kaupungin taide-elämää. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1590 syntyneet Luokka:Vuonna 1649 kuolleet
Dirck van Baburen

Dirck van Baburen (alkuperäiseltä nimeltään Theodor tai Theodoor Baburen (n. 1594/1595 Utrecht – 21. helmikuuta 1624 Utrecht) oli alankomaalainen taidemaalari. Hän johti utrechtilaista koulukuntaa, johon vaikutti italialaisen taidemaalari Caravaggion chiaroscuro-tyyli.Dirck van Baburen Britannica Baburen opiskeli Utrechtissa vaikuttaneen muotokuva- ja historiamaalarin johdolla. Tämän jälkeen hän matkusti Roomaan noin vuonna 1612. Tärkein hänen Italiassa tekemistään tilaustöistä oli Rooman San Pietro in Montorio -kirkon kappelin koristelu (1615–1620). Vuonna 1620 Baburen palasi Utrechtiin, jossa hän jakoi studion Hendrik Terbrugghenin kanssa noin vuosina 1622–1623. Baburen osoitti kuvataiteessa erityistä mielenkiintoa arkipäiväisen elämänmenon kuvauksia kohtaan. == Lähteet == Luokka:Alankomaalaiset taidemaalarit Luokka:1590-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1624 kuolleet
Jacobus Vaet

Jacobus Vaet (n. 1529 – 8. tammikuuta 1567) oli flaamilainen säveltäjä.Jacobus Vaet Hyperion Records Vaet oli Kortrijkin eli Courtrain Onze-Lieve- Vrouwekerkin kuoropoika vuodesta 1543. Hän koki äänenmurroksen vuonna 1546 ja siirtyi stipendillä opiskelemaan Leuvenin katoliseen yliopistoon. Vuoteen 1550 mennessä hän aloitti työskentelyn tenorina keisari Kaarle V:n palveluksessa. Viimeistään vuonna 1554 hän oli jo saanut nimityksen Kapellmeisterin virkaan akkiherttua Maksimilianin eli myöhemmän keisari Maksimilian II:n hoviin. Vaet sävelsi laajan tuotannon suhteutettuna siihen, että hänen uransa kesti vain arviolta viisitoista vuotta. Hänen sävellyksiinsä kuuluu yhdeksän messua (joista yksi on requiem), 66 motettia ja sekalaisia liturgisia teoksia, magnificateja ja kolme ranskalaista chansonia. Osa teoksista on sävelletty maallisten vallanpitäjien kunniaksi. Vaet sai kenties ilmeisimpiä vaikutteita Jacobus Clemens non Papalta. Vaet kuoli tuntemattomista syistä vuonna 1567. Vuonna 1566 hän oli ollut tarpeeksi hyvässä terveydentilassa seuratakseen Maksimiliania taistelukentälle, ja hänen viimeinen lapsensa oli saanut kasteen vuoden 1566 jouluaattona. Kuusitoista kuukautta Vaetin kuoleman jälkeen hänen asemansa hovissa täytti Philippe de Monte. Useat runoilijat kirjoittivat Vaetin muistoksi elegioita. Näistä yhteen sävelsi musiikin Jacob Regnart. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Alankomaalaiset säveltäjät Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Vuonna 1529 syntyneet Luokka:Vuonna 1567 kuolleet
Cadusii

Cadusii (Muinaiskr.: Καδούσιοι, Kadoúsioi) oli muinainen iranilainen kansa, joka asui Luoteis-Iranissa.Rüdiger Schmitt, "Cadusii" in Encyclopedia Iranica == Historia == Kadusialaiset (latinaksi cadusii) asuivat Cadusiassa - Media Atropaattien vuoristoisella alueella Kaspianmeren lounaisrannalla, leveysasteilla 39 ° ja 37 ° pohjoiseen. Aluetta rajoittaa todennäköisesti pohjoisessa Kyrus-joki (nykyinen Kura Azerbaidžanissa, historiallisesti tunnettu Arranina ja Albaniana); Mardus-joen eteläpuolella (nykyisin Sefid Rud) ja vastaa nykyaikaisia ​​Iranin Gilanin ja Ardabilin maakuntia. StrabonStrabo: Geographika, xi. 13 kuvailee heitä sotaisaksi vuoristokansaksi, joka taisteli enimmäkseen jalan ja taitavasti lyhyillä keihäillä (pilum). On mahdollista, että nimi Gelae (giliter) - heimo, joka liittyy cadusiiin, toistuu nykyaikaisessa Gilanissa. Cadusi (cadusii) ei mainita missään kaukasialaisessa lähteessä eikä Media lähteissä; ne tunnetaan vain kreikkalaisista ja latinalaisista lähteistä. == Lähteet == Luokka:Iranilaiset kansat
Philippe de Monte

Philippe de Monte (myös Philippus de Monte, Filippo di Monte; 1521 Mechelen – 4. heinäkuuta 1603 Praha) oli flaamilainen renessanssimusiikin säveltäjä, joka tunnetaan hengellisestä musiikistaan ja madrigaaleistaan.Philippe de Monte Britannica Monte työskenteli varhaisella aikuisiällään musiikkikasvattajana varakkaan napolilaisen perheen palveluksessa. Vuonna 1554 julkaistiin hänen ensimmäinen madrigaalikirjansa. Tällöin hän oli jo palannut kotiseuduilleen. Vuosina 1554–1555 Monte vieraili Englannissa Espanjan Filip II:n kappelin laulajana. Tänä aikana hän tutustui nuoreen William Byrdiin. Monte muutti lopulta takaisin Italiaan. Vuonna 1568 hänestä tuli keisari Maksimilian II:n hovin musiikkijohtaja Wienissä. Häntä oli edeltänyt tässä tehtävässä Jacobus Vaet.Jacobus Vaet Hyperion Records Monte jatkoi työskentelyä tehtävässään Maksimilian II:n kuoltua ja Rudolf II:n astuttua tämän seuraajaksi vuonna 1576. Neljä vuotta myöhemmin hän siirtyi Prahaan, josta Rudolf II oli tehnyt uuden keisarillisen asuinsijan. Monten sävellysten joukossa on nelisenkymmentä messua (joista suurin osa parodiamessuja) ja vähintään 250 motettia. Monte sävelsi myös kymmeniä chansoneita, mutta suuren enemmistön hänen maallisista sävellyksistään muodostavat hänen laatimansa madrigaalit. Hän oli yksi viimeisistä flaamilaisista madrigaalin mestareista ja aikalaisistaan tuotteliain. Hän julkaisi kaikkiaan yli 1 200 madrigaalia, joiden joukossa on joitain hengellisiä madrigaaleja, lähes neljässäkymmenessä kirjassa elämänsä aikana. Monten varhaisista madrigaaleista monet ovat Francesco Petrarcan sanoihin sävellettyjä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Belgialaiset säveltäjät Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Vuonna 1521 syntyneet Luokka:Vuonna 1603 kuolleet
Maksim Grek

Maksim Grek (, (suom. Grek=kreikkalainen), maallikkonimeltään Mihail Trivolis ), s. 1470 Árta, Kreikka – 21. tammikuuta 1556 Sergijev Posad, Venäjä) oli kirjailija sekä ortodoksinen munkki, jolla oli huomattava vaikutus Venäjän tsaari Iivana IV Julman hengelliseen kasvatukseen ja näkökantoihin ollen hänen yhtenä oppi-isänään yhdessä muun muassa metropoliitta Makarin, munkki Vassian Patrikejevitšin ja pappi Sylvesterin kanssa. Tämä kaikki selittyy pitkälti Iivanan isän Vasili III:n kuolemasta Iivanan ollessa vasta kolmivuotias vuonna 1533, ja jo Vasilin aikana ja aiemminkin oli Venäjän valtakunnassa erilaisia valtajuonitteluja lähinnä ylimystön eri tahojen välillä. Juuri munkit Maksim ja Vassian olivat toimineet jo Vasilin luotettavina neuvonantajina. Maksim Grek oli syntyisin Kreikasta Athos-vuorelta vuonna 1518, ja hän tuli Iivana III:n, Rurikin ja Gediminasin sukuiseksi väitetyn, käytännössä ensimmäisen koko Venäjän tsaarin puolison Sofia Palaiologosin mukana Venäjälle. Sofia oli monien mielestä tuonut kreikkalaisten apuriensa välityksellä Venäjälle ajatuksen yksinvallasta, ja monet hoviaatelistoon verrattavat voimakkaat pajarit syyttivät juuri Maksimia tästä kuningatar Sofian ohella. Maksimin tehtävänä oli tarkastaa erityisesti Raamatun venäjänkielisen käännöksen oikeellisuutta, ja häntä pidettiin renessanssin tuntijana, mutta tätä suuntausta hän arvosteli ortodoksisesta näkökulmasta liian vapaamieliseksi. Historioitsija Isabel de Madariagan mukaan Maksim Grek oli tavallaan sovitteleva henkilö maallisen ja uskonnollisen vallan välillä, mutta mistään demokratiasta eturyhmien välillä ei millään muodoin ollut kyse. Maksimia sekä Vassiania syytettiin jopa harhaoppisuudesta, koska hän hyväksyi keskustelut jopa islamia ja juutalaisuutta edustavien tahojen kanssa. Vasilin avioeroa Maksim vastusti, ja tässä Madariaga näkee yhtymäkohdan katolisen kirkon ja kuningas Henrik VIII:n välisestä konfliktista Englannissa. Vassian Patrikejevitš karkotettiin suoraa päätä luostariin, mutta Maksim Grek selviytyi harhaoppisuusoikeudenkäynnistä, joskin hänen joltinenkin tukijansa Bersen Beklemišev ja yksi Maksimin kirjureista teloitettiin. Vuoden 1525 vaiheilla Iivanan IV:n aikakaudella Maksim Grek olisi halunnut palata Athokselle, mutta hänet päästettiin luostarielämään Tverin, jossa hän kohtasi piispa Akakin, jonka kanssa hänellä oli siedettävät välit. Sinänsä olot Moskovassa muuttuivat ahdasmielisemmiksi. Maksim Grek kuoli Troitse-Sergijevin luostarissa vuonna 1556, jonne hänet on haudattu, ja myöhemmin pyhäksi kanonisoitu. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1470 syntyneet Luokka:Vuonna 1556 kuolleet M M M
Sebastian z Felsztyna

Sebastian z Felsztyna (Sebastian Felsztynistä; vuosien 1480 ja 1490 väli Felsztyn – 1543 tai myöhemmin) oli puolalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja pappi.Sebastian z Felsztyna Culture.pl Sebastian z Felsztyna aloitti vaikutusvaltaiselta Herburt-suvulta saamansa tuen turvin opiskelun Krakovan yliopiston vapaiden taitojen tiedekunnassa 29. marraskuuta 1507. Hän sai kandidaatin arvon vuonna 1509. Hän opiskeli todennäköisesti myös teologiaa. Sebastian z Felsztyna pysyi Krakovassa ja saattoi työskennellä opettajana. Hän kirjoitti 1510-luvulta 1540-luvulle useita teoreettisia tutkielmia, joista jotkin ovat kadonneet. Hänen kirjallinen tuotantonsa sisältää perustietoutta polyfonisesta musiikista ja mensuraalinotaatiosta. Vuoden 1530 jälkeen Sebastian z Felsztyna lähti Krakovasta ja työskenteli vikaarina Felsztynissä. Hän saattoi toimia myös vikaarina Przemyślin katedraalissa, jonka käyttöä varten hän lisäksi sävelsi teoksen. Vuonna 1536 hänestä tuli seurakunnan pappi Sanokissa. Tässä virassa hän todennäköisesti toimi elämänsä loppuun saakka. Sebastian z Felsztyna jatkoi myös yhteyksien pitämistä Krakovaan, jossa hänen sävellyksiään julkaistiin. Kolme hänen sävellystään otettiin Kapela Rorantystówin pysyvään ohjelmistoon. Ne säilyivät nykyaikaan Wawelin katedraalin arkistoissa. Nämä kappaleet ovat neliäänisiä lauluja liturgisiin sanoihin: Alleluia ad Rorate cum Prosa Ave Maria, Alleluia, Felix es sacra Virgo Maria ja Prosa ad Rorate tempore paschali Virgini Mariae laudes. Ainoa Sebastian z Felsztynan painettuna julkaistu kappale, Aliquot hymni ecclesiastici vario melodiarum genere editi (Krakova, 1522), on kadonnut. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: teoksia Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Musiikkiteoreetikot Luokka:Renessanssisäveltäjät Luokka:Puolalaiset papit Luokka:1400-luvulla syntyneet Luokka:1500-luvulla syntyneet
Projekt

Projekt (ven. Проект, suom. projekti) on venäläinen uutissivusto. Projekt kertoo erikoistuneensa vaarallisiin ja yhteiskunnallisesti tärkeisiin aiheisiin, jotka ovat tabu useimmille venäläisille julkaisuille. Projekt on julkaissut syvällisesti tutkittuja, Venäjän hallitsevaa eliittiä koskevia artikkeleita, jotka eivät imartele kohteitaan. Esimerkiksi Ilta-Sanomat ja Yle ovat käyttäneet Projektia lähteenään. Joitakin Projektin artikkeleita on käännetty englanniksi. Projekt perustettiin 2018. Sitä ennen sivuston perustaja ja päätoimittaja Roman Badanin oli poliittisista syistä hiillostettu ulos jo monien riippumattomien uutistoimitusten johtoasemista. Badanin oli työskennellyt mm. Dožd-kanavalla. Badaninin mukaan Projektin työntekijät päättivät kirjoittaa kiinnostavista aiheista seurauksista piittaamatta. Marraskuussa 2020 Projekt kertoi Vladimir Putinin ja Svetlana Krivonogihin suhteesta, josta lehden mukaan syntyi tytär Jelizaveta Vladimirovna Krivonogih vuonna 2003. Vuoden 2021 kesäkuussa lehti mainosti julkaisevansa pian tietoja sisäministeri Vladimir Kolokoltsevin omaisuudesta ja siteistä järjestäytyneeseen rikollisuuteen. Seuraavana päivänä poliisi järjesti etsinnän päätoimittajan ja hänen kollegoidensa asuntoihin. Heidän tietokoneensa takavarikoitiin ja Badanin sai syytteen kunnianloukkauksesta neljä vuotta aiemmin julkaistun dokumenttifilmin vuoksi. Heinäkuussa 2021 oikeusministeriö julisti Projektin "ei-toivotuksi järjestöksi". "Ei-toivotun järjestön" jäseniä ja yhteistyökumppaneita odottavat 500 000 ruplan (ts. 7 635,08 EUR) sakot ja enimmillään kuuden vuoden vankeus. "Parempaa tunnustusta on vaikea kuvitella", kommentoi Badanin. Lehteä julkaiseva yhtiö oli kuitenkin ajettava alas. Oikeusministeriö nimesi kymmenen lehden toimittajista "ulkomaiden agentiksi". Tämä oli ensimmäinen kerta kun "ulkomaiden agenteiksi" nimettiin henkilöitä eikä vain järjestöjä. "Agenteiksi" nimettyjen toimittajien oli lisättävä artikkeleittensa oheen varoitus. Heidän oli myös lähetettävä oikeusministeriölle tiedot tuloistaan ja menoistaan neljä kertaa vuodessa. Monet toimittajat pakenivat maasta. Badanin perusti uuden sivuston nimeltä Agentstvo. Projekt herätettiin henkiin huhtikuussa 2022. Huhtikuussa 2022 Projekt kertoi Putinin lisääntyneistä terveysongelmista jotka viittasivat mahdollisesti kilpirauhassyöpään, ja erikoisesta hoitomenetelmästä: Lehden mukaan Putin kylpee pantokriinissa, hirvensarvista saatavassa uutteessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://proekt.media/ Luokka:Venäläiset sanomalehdet Luokka:Uutissivustot