EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Sylvi Möller

Sylvi Ingeborg Möller (7. marraskuuta 1908 Tornio – 7. syyskuuta 1996) oli arkistonhoitaja, historioitsija ja tietokirjailija. ==Henkilöhistoria== Sylvi Möllerin vanhemmat olivat nimismies Berndt Fredrik Ossian Möller ja Naima Johanna Castrén. Möller tuli ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1933 ja lisensiaatiksi 1955, filosofian tohtoriksi hän väitteli 1955. Hän oli valtionarkiston ylimääräinen amanuenssi 1934–1937, nuorempi amanuenssi 1937–1946, Helsingin kaupunginarkiston arkistonhoitaja ja amanuenssi 1946–1969 ja kaupunginarkiston hoitaja vuodesta 1969.Billion Graves: Sylvi Möller (Viitattu 19.9.2019) ==Julkaisuja== * Ammattikuntain kukoistuskaudelta Helsingissä, 1936, teoksessa Entisaikain Helsinki 1, ss. 49–96 * Helsingin suutarienammattikunnan vaiheita vv. 1660–1868, 1937 * Kapinayritys Loimaalla ja kansan mieliala syksyllä v. 1808, 1939, teoksessa Historiallinen arkisto: 45, juhlajulkaisu Väinö Voionmaan kunniaksi hänen täyttäessään 70 vuotta 12. 2. 1939, ss. 417–435 * Helsinkiläisten ja kauppapormestarin välinen taistelu 1670-luvulla, 1940, teoksessa Historiallinen aikakauskirja 1940, ss. 65–74 * Juhana von Hagelström: eräs poliittinen seikkailija v:lta 1808, 1945, teoksessa Historiallinen aikakauskirja 1945, 9 s. * Kokkolan kaupungin historia 2, Ajanjakso 1714–1808, 1945, Gabriel Nikander, suom. Sylvi Möller * Buxhoevdenin päämajaan asetettu komitea ja sen arkisto, 1946, teoksessa Historiallinen aikakauskirja 1946, ss. 79–95 * Sotilasmajoitus Helsingissä Kustaa III:n sodan aikana, 1950, teoksessa Sotamuseon vuosikirja III, ss. 106–121 * Kokkolan kaupungin historia 1, Ajanjakso 1620–1713, 1951, Axel Mickwitz, Sylvi Möller * Suomen tapulikaupunkien valtaporvaristo ja sen kaupankäyntimenetelmät 1600-luvun alkupuolella, 1954 (väitöskirja) * Vanhankirkon puisto, 1956 * Merkantilismin aikakausi, 1958, julkaisussa Oma maa: tietokirja Suomen kodeille 2, ss. 135–148 * Kokkolan kaupungin historia 3, Ajanjakso 1808–1878, 1970 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset arkistonhoitajat Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Kreikan posti

Kreikan posti (, lyhenne ΕΛΤΑ, ELTA) on Kreikan valtiollinen postiyritys. Se tarjoaa postipalvelut koko Kreikan alueelle ja on myös osa Maailman postiliittoa. == Historia == Kreikan posti perustettiin valtiollisena laitoksena vuonna 1828 heti Kreikan itsenäistyttyä. Se muutettiin valtionyritykseksi vuonna 1970. Vuonna 1996 yrityksestä tuli osakeyhtiö. Vuonna 2000 postin tytäryhtiöksi perustettiin pikalähettipalvelu ELTA Courier (Ταχυμεταφορές ΕΛΤΑ, Tachymetaforés ELTA), joka tarjoaa ovelta–ovelle- palvelua. Vuosina 2006–2013 posti tarjosi myös pankkipalveluita yhdessä TT Hellenic Postbank -postipankin kanssa. Kreikan postimarkkinat vapautettiin kilpailulle vuonna 2013. Postin toimintaa valvoo nykyisin Kreikan televiestintä- ja postiviranomainen (EETT). == Lähetysluokat == Kreikan postin lähetysluokat ovat (vuonna 2019): * Kotimaan kirjeet ** 1. luokka – toimitus seuraavaksi päiväksi ** 2. luokka – toimitus kolmantena arkipäivänä * Ulkomaan kirjeet ** 1. luokka – toimitus EU-maihin kolmessa päivässä, muualle 3–5 päivässä ** 2. luokka (mukaan lukien postikortit) * Kotimaan paketit ** Useita luokkia – normaalit paketit: toimitus kolmantena arkipäivänä * Ulkomaan paketit ** Useita luokkia * Pikalähetykset ** Ovelta–ovelle (Pórta pórta) – toimitus 2–5 tunnissa Kreikan tärkeimpien kaupunkien välillä, seuraavaksi päiväksi muualle Kreikkaan ** Express Mail Service (EMS) – toimitus 2–3 päivässä pääkohteisiin ympäri maailman ** Special Priority Mail (SPM) – toimitus seuraavana arkipäivänä pääkohteisiin Euroopassa ja Yhdysvalloissa == Katso myös == * Kreikan postinumerot == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ελληνικά Ταχυδρομεία – Hellenic Post . Kreikan postin verkkosivut. Luokka:Kreikkalaiset yritykset Luokka:Postiyhtiöt
Bungo-Takada

Bungo-Takada () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kunisakin niemimaalla Seton sisämereen kuuluvan Suōnmeren rannikolla. Kaupungin itä- ja eteläosat ovat vuoristoisia, ja asutus on keskittynyt rannikkoalueille Katsura- ja muiden jokien suille. Bungo-Takadassa on 22 612 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 206,24 neliökilometriä. Nara-kauden loppupuolelta lähtien Bungo-Takadan seutu kuului voimakkaan Usan pyhäkön vaikutuspiiriin, ja myöhemmin siellä kukoisti myös erityinen vuoristobuddhalaisuuden muoto (Rokugō manzan). Historiallisesti paikkakunta on toiminut porttina Seton sisämerelle. Kaupungin ydinaluetta on Takada, joka lienee saanut alkunsa Kamakura-kaudella linnanaluskaupunkina. Vuodesta 1669 lähtien se kehittyi Matsudaira-klaanin läänityksenä osana Shimabaran daimiokuntaa. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Bungo-Takadalle myönnettiin vuonna 1954. Vuonna 2005 siihen liitettiin Kakajin ja Mataman maaseutukaupungit. Merkittäviä elinkeinoja ovat mikropiiriteollisuus sekä maaseutualueilla riisin, tupakan ja mikan- mandariinien viljely sekä kalastus. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat lukuisat buddhalaiset temppelit ja muinaisjäänteet, kuten Japanin kansallisaarteeksi valittu Fuki-jin temppelin Ō-dō-halli, Maki-ōdōn temppeli ja kallioon veistetyt buddhalaiset reliefit (Kumano magaibutsu). Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. == Kuvia == Tiedosto:富貴寺大堂.JPG|Fuki-jin temppelin Ō-dō-halli Tiedosto:Dainichi-nyorai of Kumano Magaibutsu.jpg|Kumano magaibutsu == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Ōitan prefektuurin kaupungit
Ampiaismalawinahven

Ampiaismalawinahven (Pseudotropheus crabro) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva akvaariossakin pidetty kalalaji. Se on melko pieni kalalaji, pisimmilläänkin vain 9,4 senttimetrin mittainen. Ampiaismalawinahven elää kotoperäisenä Malawin Njassajärvessä. == Lähteet == Luokka:Kirjoahvenet
Yonge Street

Yonge Street (lausutaan [jʌŋ], samoin kuin englannin kielen sana young) on Kanadan Ontariossa sijaitseva pohjois-etelä-suuntainen tie. Pitkä tie toimii yhtenä Toronton suurkaupunkialueen tärkeimmistä liikenneväylistä, ja sen eteläosaa on pidetty Toronton kaupungin pääkatuna. Tien rakennutti alun perin Ylä-Kanadan kuvernööri ja Toronton perustaja John Graves Simcoe sotilastarkoituksiin vuosina 1795–1796. Tie nimettiin Yhdistyneen kuningaskunnan sotaministerin Sir George Yongen mukaan. Yonge Street Map.png|Kadun kartta Toronton/Yorkin alueella Yonge and Hwy 11 map.jpg|Kadun koko pituus (keltaisella) sekä katua jatkava valtatie Highway 11 YongeWellesleyView.jpg|Yonge Street Toronton keskustassa DowntownNorthYork20150914.jpg|Yonge Street North Yorkin keskuksessa Celebration of the end of the Boer War, Yonge Street.jpg|Yonge Street 1900-luvun alussa == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Toronton kadut
Jack Skellington

Jack Skellington on fiktiivinen hahmo ja protagonisti vuoden 1993 elokuvassa Painajainen ennen joulua. Hän on "kurpitsakuningas", joka hallitsee kuvitteellista Halloween-maata. Jackilla on lemmikkinään Zero-koira, joka on haamu. Jack on luurankomainen laiha olento, jolla on musta puku ja lepakkoa muistuttava rusetti. Painajaisessa ennen joulua hän on tylsistynyt jokavuotisiin halloween-jekkuihin, jotka tapahtuvat "oikeassa maailmassa", ja yrittää miettiä mitä uutta seuraavaan halloween-juhlaan voisi keksiä. Jack lähtee metsään kävelylle ja avaa vahingossa oven Joulumaahan. Ihasteltuaan Joulumaata hän päättää ottaa joulun hallintaansa pyytämällä kolmea Halloween- maassa asuvaa lapsea köyttämään Joulupukin ja tuomaan hänet Halloween-maahan. Saatuaan Pukin kiinni kolmikko kuitenkin vie hänet hirmuisen Oogie Boogien luokse. Sillä aikaa Jack tekee lähtöä oikeaan maailmaan muuntautumalla joulupukiksi. Hän jakaa kaikille lapsille lahjoja, jotka eivät ole lasten mieleen, sillä ne sisältävät Halloween-maassa käytettyjä välineitä ja kepposia. Poliisit saavat Jackin kiinni, mutta hän onnistuu livahtamaan takaisin Halloween-maahan. Jack ymmärtää pilannensa sekä joulun että halloweenin, mutta päättää pelastaa Joulupukin Oogie Boogien kynsistä apunaan räsynukke Sally. He onnistuvat tehtävässään ja Pukki lähtee nopealle kierrokselleen jakamaan lahjoja. Sillä välin Jack saa taas innostuksen ja alkaa suunnitella ensi halloweenia. Pukki palaa kierrokseltaan ja Halloween- maan peittää lumisade. == Lähteet == Luokka:Elokuvahahmot
Puistoseitikki

Puistoseitikki (Phlegmacium balteatocumatile, syn. Cortinarius balteatocumatilis) on Cortinariaceae-heimoon kuuluva sienilaji.Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 29.11.2022 Puistoseitikki on Suomessa eteläinen, harvinaisehko laji, joka esiintyy puistoissa ja lehti- ja sekametsissä tammen, lehmuksen ja koivun seurassa.Pertti Salo, Tuomo Niemelä, Ulla Nummela-Salo ja Esteri Ohenoja (toim.): Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus, s. 267. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, 2010. ISBN 952-11-1997-7. Suomen helttasienten ja tattien ekologia, levinneisyys ja uhanalaisuus (pdf). Viitattu 14.7.2020 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Puistoseitikki (Cortinarius balteatocumatilis) Luokka:Cortinariaceae
Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita

Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita: Nuoren arkeologin käsikirja on vuonna 2019 ilmestynyt Ilari Aallon kirjoittama ja Elina Helkalan kuvittama lasten tietokirja arkeologisesta tutkimuksesta ja muinaisjäännöksistä Suomessa. Teoksen kustansi Atena. == Aiheesta muualla == * Huomenta Suomi 13.8.2019: Arkeologit menneisyyden salapoliiseina * Anu Kankaansydän: Arkeologi sukeltaa huussin alle – pökäleet ovat muinaisten aikojen muistitikkuja. Turun Sanomat 10.8.2019. * Lassi Saressalo: Pintaa syvemmälle. Kirja-arvostelu teoksesta Jatulintarhoja ja hiidenkiukaita. Atena, 2019. (Agricolan kirja-arvostelut 23.9.2019.) Luokka:Suomalaiset tietokirjat Luokka:Vuoden 2019 kirjat
Marjan Šarec

Marjan Šarec (s. 2. joulukuuta 1977 Ljubljana) on slovenialainen poliitikko, näyttelijä ja koomikko. Šarec oli ehdokkaana Slovenian presidentinvaalissa vuonna 2017 ja toimi myöhemmin maan pääministerinä 2018–2020. == Ura näyttelijänä ja politiikassa == Šarec valmistui yliopistosta näyttelijäksi vuonna 2001 ja aloitti työt Slovenian yleisradioyhtiö RTV Slovenijalla. Pian Šarec aloitti RTV:n satiiriohjelmassa Radio Ga-Gassa imitaattorina ja tuli tunnetuksi imitoidessaan maan tunnettuja poliitikkoja. Vuonna 2010 Šarec valittiin Kamnikin pormestariksi sitoutumattomana ehdokkaana. Hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2014, jolloin Šarec sai 63 % äänistä. Samana vuonna hän perusti omaa nimeään kantaneen Marjan Šarecin lista -puolueen. Tullessaan valituksi pormestariksi Šarec jätti näyttelijäntyöt. Šarec lähti mukaan ehdokkaaksi vuoden 2017 presidentinvaalissa, missä hän pääsi toiselle kierrokselle Borut Pahorin kanssa jääden tälle lopulta niukasti toiseksi 46,9 prosentin ääniosuudella. Menestys presidentinvaalissa kuitenkin nosti Marjan Šarecin listan kärkeen mielipidetiedusteluissa. === Pääministerinä === Marjan Šarecin lista sai kesäkuun 2018 parlamenttivaaleissa 13 paikkaa 90 paikkaiseen kansalliskokoukseen, mikä teki siitä toiseksi suurimman puolueen. Šarec otti tuloksesta huolimatta aloitteen käsiinsä hallituksen muodostamiseksi ja kutsui kaikki puolueet vaalivoittaja Demokraattista puoluetta (SDS) lukuun ottamatta epävirallisiin hallitusneuvotteluihin. Alun perin Šarecin suunnitelmana oli muodostaa hallitus neljän muun keskusta-vasemmiston puolueen sekä konservatiivisen Uuden Slovenian (NSi) kanssa. Uusi Slovenia päätti kuitenkin lopulta jättäytyä pois, minkä jälkeen Šarec oli valmis yhteistyöhön Vasemmiston kanssa. Neuvottelujen jälkeen hallituksen muodostivat Marjan Šarecin listan lisäksi Sosiaalidemokraatit, Moderni keskustapuolue, eläkeläisten puolue (DeSUS) ja Alenka Bratušekin puolue (SAB). Vasemmisto puolestaan sopi tukevansa hallitusta oppositiosta käsin. Marjan Šarecista tuli näin Slovenian ensimmäisen vähemmistöhallituksen pääministeri ja samalla 40-vuotiaana myös Slovenian historian nuorin pääministeri. Šarec ilmoitti 27. tammikuuta 2020 eroavansa menetettyään vasemmiston tuen oppositiosta. Lisäksi valtiovarainministeri Andrej Bertoncelj oli aiemmin kertonut eroavansa vastalauseena Šarecin puolueen ehdotukselle, jossa valtion budjetti kattaisi maan terveydenhuollon tekemät tappiot. Šarec pyrki ensin uusien vaalien järjestämiseen, mutta lopulta hallituspuolueista Moderni keskustapuolue ja DeSUS liittoutuivat vuoden 2018 vaalit voittaneen SDS:n kanssa, mikä nosti Janez Janšan uudeksi pääministeriksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Slovenian pääministerit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Slovenialaiset europarlamentaarikot
Bungo-Ōno

Bungo-Ōno () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Ōnojoen keski- ja yläjuoksulla Ōitan suurkaupungin eteläpuolella. Kaupungin maasto on kumpuilevaa ja se on kaikista ilmansuunnista vuorten ympäröimä; etelässä se nousee Kyūshūvuorille ja lännessä Ason kalderan aluskukkuloille. Bungo-Ōnossa on 35 558 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 603,14 neliökilometriä. Edo-kaudella Ōnojoen varsi toimi Okan daimiokunnan vilja-aittana, jonne rakennettiin 1600-luvulla kaksi kastelukanavaa. Bungo-Ōnon ydinaluetta on entinen Mien maaseutukaupunki, joka kehittyi historiallisesti postiasemana (shukuba) ja markkinapaikkana. Nykyinen Bungo-Ōnon kaupunki on hallinnollisena yksikkönä uusi: se perustettiin vuonna 2005, kun Mien, Asajin, Inukain, Ogatan ja Ōnon maaseutukaupungit sekä Chitosen ja Kiyokawan kyläkunnat liitettiin yhteen. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa useat suuret, historialliset kallioveistokset, kuten Sugaon kivibuddhat. Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Hōhi-päälinja. == Kuvia == Tiedosto:Bungo ohno fukouji 3.jpg|Fukō-jin kalliobuddha Tiedosto:轟橋 - panoramio.jpg|Todorobashin silta Tiedosto:Bungo ohno ogatasanja ninomiya 1.jpg|Ogata-sanja == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Ōitan prefektuurin kaupungit
Rautalammin kirjasto

Rautalammin kirjasto on Rautalammin kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto ja kulttuuritalo. Kirjastorakennuksen edustalla on Irma Mattilan suunnittelemasta suihkulähdeveistos Kansanrunoilijat ja muusa (1988). Teoksen viereen sijoitetun esittelytaulun mukaan kuvatut viisi kansanrunoilijaa ovat: Paavo Korhonen (1775-1840), Pentti Lyytinen (1783-1871), Juhana Ihalainen (1798-1856), Anna-Reetta Korhonen (1809-1893) ja Albert Kukkonen (1835-1918); muusahahmoa ei esittelyteksissä esitellä. == Lähteet == Luokka:Rautalammin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Suonenjoen kirjasto

Suonenjoen kirjasto on Suonenjoen keskustassa toimiva yleinen kirjasto. Kirjastorakennuksen alakerrassa toimii taidegalleria (Kellarigalleria). == Lähteet == Luokka:Suonenjoen rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot
Severino Minelli

Severino Minelli (6. syyskuuta 1909 – 23. syyskuuta 1994) oli sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Minelliä pidetään yhtenä aikansa parhaista puolustajista maailmassa. Urallaan Minelli pelasi kotikaupunkinsa FC Küsnachtissa, Servettessä, Grasshoppers Zürichissä ja FC Zürichissä. Ensimmäisen Sveitsin mestaruuden Minelli voitti Servettessä 1930 ja Grasshopperiin siirryttyään Minelli voitti viisi mestaruutta ja Sveitsin cupin kahdeksan kertaa. Minelli pelasi Sveitsin maajoukkueessa 80 maaottelua, mikä oli pitkään maan ennätys. Minelli pelasi myös kahdet maailmanmestaruuskilpailut, vuosina 1934 ja 1938. Pelaajauransa lopulla Minelli toimi FC Zürichissa myös valmentajana, ja vuosina 1949–1950 hän valmensi Sveitsin maajoukkuetta. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Hapsinata

Hapsinata eli hapsilampaannata (Festuca filiformis) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, natojen (Festuca) sukuun kuuluva kasvilaji. Se määritellään toisinaan omaksi lajikseen ja toisinaan lampaannadan (Festuca ovina) alalajiksi. Hapsinadan tunnusomaisia piirteitä ovat pitkät ja kapeat lehdet sekä vaaleanvihreät ja vihneettömät tähkylät. Hapsinata muistuttaa hyvin paljolti lampaannataa, johon sen voi myös helposti sekoittaa. Lampaannadan lehdet ovat kuitenkin lyhyempiä ja tähkylät harmaanvihreitä sekä lyhytvihneisiä. Hapsinata on monivuotinen, matalakasvuinen ja tiiviisti mätästävä heinälaji. Sen varret voivat kasvaa noin 30–40 cm korkeiksi. Hapsinadan lehdet ovat mattavihreitä, pitkiä ja korkeintaan 0,5 mm leveitä. Hapsinadan kukinto on reilut 5 cm pitkä röyhy, jonka haarat ovat lyhyitä. Röyhyn tähkylät ovat noin 5 mm pitkiä sekä vaaleanvihreitä, ja niiden ulkohelpeissä ei ole vihneitä toisin kuin lampaannadalla. Hapsinata kukkii kesä–heinäkuussa. Suomessa hapsinata on harvinainen, selvästi lampaannataa harvinaisempi. Ruotsissakin hapsinata on harvinainen ja kasvaa lähinnä vain maan eteläosissa. Siellä hapsinata kasvaa nurmikentillä, tienpientareilla sekä istutetuissa kuusimetsissä. Lajin epäillään tulleen Ruotsiin todennäköisesti Saksasta tuotujen nurmikonsiementen seassa 1800-luvun lopulla sekä 1900-luvun alussa. Hapsinadan tieteellisen nimen lajinimi (filiformis) tulee latinan kielen sanoista filum (suom. neula) ja forma (suom. muoto) viitaten lajin neulamaisenmuotoisiin lehtiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Hapsinata (Festuca filiformis) Luokka:Nadat
Ivan Puni

Ivan Puni (Jean Pougny, ; 20. helmikuuta 1892 ru: Русская живопись // Пуни Иван Альбертович (1892—1956) ru: Пуни Иван Альбертович (1892—1956) ru: ПУНИ Иван (Жан) Альбертович / Pougny Jean \- 28. joulukuuta 1956) oli Suomen suuriruhtinaskunnassa syntynyt venäläinen avantgardetaiteilija (suprematisti, kubofuturisti). == Elämä == Ivan Puni syntyi italialaistaustaiseen perheeseen Kuokkalassa, joka kuului tuolloin Suomen suuriruhtinaskuntaan (nykyisin osa Pietaria). Hänen isoisänsä oli tunnettu italialainen säveltäjä Cesare Pugni. Ivanin isä Alberto (Andrej) Puni toimi Mariinski-teatterin sellistina. Puni opiskeli 1910-1911 Pariisissa mm. Académie Julienissa omaksuen fauvistisen tyylin. Palattuaan Venäjälle 1912 hän tutustui pietarilaisiin taiteilijoihin kuten Kazimir Malevitšiin, Vladimir Tatliniin ja Velimir Hlebnikoviin, liittyi avantgarde-ryhmään nimeltä Nuorison liitto (ven. Союз Молодежи) ja osallistui ryhmänäyttelyihin. Hän teki toisen Pariisin-matkan 1914 palaten Pietariin 1915. Palattuaan hän alkoi suosia maalauksissaan kubistista tyyliä. Vuonna 1915 Puni perusti usean muun taiteilijan (mm. Aleksandra Ekster, Ljubov Popova, Olga Rozanova, Nadežda Udaltsova, Nina Genke ja Ksenija Boguslavskaja) kanssa ryhmän nimeltä Supremus edistämään Malevitšin perustamaa suprematistista taidesuuntausta. Puni järjesti Pietarissa 1915 kaupungin ensimmäisen futuristisen näyttelyn nimeltä Raitiovaunu 5 ja myöhemmin samana vuonna näyttelyn nimeltä 0.10. Näihin osallistuivat mm. Malevitš, Tatlin ja Popova. Mukana oli myös Punin omia maalauksia ja rakennelmia. Malevitš ja Puni kirjoittivat yhdessä vuonna 1916 julkaistun Suprematistisen manifestin, joka julisti uuden abstraktin taiteen esiinnousua. Vuosina 1915-1916 Puni työskenteli monen suprematistin kanssa Verbovkan kylän kansankeskuksessa, Ukrainassa. Vuonna 1916 Strindbergin taidesalongissa, Helsingissä, järjestettiin Venäläisen taiteen näyttely, jossa oli esillä Punin ja muiden venäläisten avantgardetaiteilijoiden töitä. Hän toimi 1918 Venäjän taideakatemiassa luennoitsijana sekä 1919 Marc Chagallin johdolla opettajana Vitebskin taidekoulussa, Valko-Venäjällä. Puni ja hänen vaimonsa Ksenija Boguslavskaja muuttivat Venäjältä vuonna 1919 Suomeen ja myöhemmin vuonna 1920 Berliiniin, missä järjestettiin Punin ensimmäinen yksityisnäyttely, Galerie der Sturmissa. Berliinissä Puni suunnitteli myös pukuja ja lavasteita teatteriin. Hän muutti vaimonsa kanssa 1924 Pariisiin, minkä jälkeen hänen tyylinsä sai impressionismin sävyjä. Ranskaan muuton jälkeen hän allekirjoitti teoksensa nimellä Jean Pougny tehdäkseen etäisyyttä Venäjän aikaiseen tyyliinsä. Vuonna 1946 Punista (Pougnystä) tuli Ranskan kansalainen. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1956. == Museot == Ivan Punin töitä on mm. seuraavien museoiden kokoelmissa: * Museum of Modern Art (New York) * Venäläisen taiteen museo (Pietari) * Tretjakovin galleria (Moskova) * Pompidou-keskus (Pariisi) * Tate Modern (Lontoo) == Lähteet == Luokka:Venäläiset taiteilijat Luokka:Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde Luokka:Vuonna 1956 kuolleet Luokka:Vuonna 1894 syntyneet
Kastanjakolibri

Kastanjakolibri (Boissonneaua matthewsii) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikasta Andeilta. ==Koko ja ulkonäkö== Kastanjakolibri kasvaa noin 11-12 cm pitkäksi. Sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset. Kastanjakolibrin pää, selkä ja siivet ovat väriltään kimaltavan vihreät. Kurkku on vihreä. Lajin rinta, vatsa, ylä- ja alaperä sekä siipien alapuolet ovat väriltään punaruskeat. Kyljet ovat vihreäreunaiset. Kastanjakolibrin pyrstö on kuparinruskea. Ruumiinrakenteeltaan kastanjakolibri on tukevahko ja sen musta nokka on lyhyempi ja paksumpi kuin monilla muilla kolibrilajeilla. ==Levinneisyys ja elinympäristö== Kastanjakolibria tavataan Kolumbian eteläisimmästä osasta, Ecuadorista ja Perusta. Laji elää Andeilla vuoristometsissä 1 500-3 300 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajin elintavat tunnetaan suhteellisen huonosti. Sen ravintoa on kukkien mesi. Kastanjakolibri rakentaa kuppimaisen pesän sammalista ja jäkälistä ja naaras munii kaksi munaa. ==Lähteet== Luokka:Kolibrit
West End (albumi)

West End on rockyhtye The 69 Eyesin 12. studioalbumi. Se julkaistiin 13. syyskuuta 2019 levymerkillä Nuclear Blast. Kansikuvan ilmapallot on suunnitellut Jiri Geller. == Kappaleet == * Kaikki sanoitukset Jyrki 69. == Kokoonpano == * Jyrki 69 – laulu * Timo-Timo – kitara * Bazie – kitara, taustalaulu * Archzie – basso, taustalaulu * Jussi 69 – rummut, lyömäsoittimet === Vierailijat === * Dani Filth * Wednesday 13 * Calico Cooper == Arvostelut == * Imperiumi: 6½/10Levyarvostelu: 69 Eyes, The - West End * Kaaoszine.fi: 6½/10Kaaoszine: Levyarvio * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 albumit Luokka:The 69 Eyesin albumit
Annekatrin Thiele

Annekatrin Thiele (s. 18. lokakuuta 1984 Sangerhausen) on saksalainen soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Thiele saavutti kultaa Rio de Janeirossa 2016 naisten pariaironelosessa. Neljä vuotta aikaisemmin Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai olympiahopeaa samassa lajissa. Pekingissä 2008 hän oli toinen pariairokaksikossa. Thiele on voittanut myös maailmanmestaruuden pariaironelosessa Chungjiussa 2013 ja Amsterdamissa 2014 sekä MM-hopeaa pariaironelosessa Aiguebelettessä 2015. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset soutajat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1984 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carina Bär

Carina Bär (s. 23. tammikuuta 1990 Heilbronn) on saksalainen soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Bär saavutti kultaa Rio de Janeirossa 2016 naisten pariaironelosessa. Neljä vuotta aikaisemmin Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai olympiahopeaa samassa lajissa. Bär on voittanut myös maailmanmestaruuden pariaironelosessa Chungjiussa 2013 ja Amsterdamissa 2014, MM-hopeaa pariaironelosessa Aiguebelettessä 2015 ja MM-pronssia Karapirossa 2010. Bärillä on kolme Euroopan-mestaruutta pariaironelosessa vuosilta 2013, 2015 ja 2016 sekä EM-hopeaa vuodelta 2010. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset soutajat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Julia Lier

Julia Lier (s. 11. marraskuuta 1991 Ludwigsfelde) on saksalainen soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Lier saavutti kultaa Rio de Janeirossa 2016 naisten pariaironelosessa. Lier on voittanut myös maailmanmestaruuden pariaironelosessa Amsterdamissa 2014 sekä MM-pronssia pariairokaksikossa Aiguebelettessä 2015. Lierillä on myös Euroopan-mestaruus vuodelta 2019 pariaironelosessa sekä EM-hopeaa vuodelta 2014 pariaironelosessa ja vuodelta 2016 pariairokaksikossa. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset soutajat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lisa Schmidla

Lisa Schmidla (s. 5. kesäkuuta 1991 Krefeld) on saksalainen soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.Schmidla saavutti kultaa Rio de Janeirossa 2016 naisten pariaironelosessa. Schmidla on voittanut myös maailmanmestaruuden pariaironelosessa Amsterdamissa 2014 sekä MM-hopeaa pariaironelosessa Aiguebelettessä 2015. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset soutajat Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Eveliina Randelin

Eveliina Randelin (o.s. Mäyrä, s. 16. huhtikuuta 1982 Kiuruvesi) on suomalainen entinen maastohiihtäjä, joka edusti Vieremän Koittoa. Randelin kilpaili myös kestävyysjuoksussa edustaen Iisalmen Visaa. Hän voitti Maratonjuoksun Suomen-mestaruuskilpailussa 2011 hopeaa. Randelin voitti hiihdon Suomen-mestaruuskilpailussa 2013 kultaa Vieremän Koiton viestijoukkueessa yhdessä Marjaana Pitkäsen ja Kerttu Niskasen kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lime (yritys)

Lime, aiemmin LimeBike ja virallisesti Neutron Holdings, Inc., on yhdysvaltalainen liikennealan yritys. Se vuokraa ja valmistaa polkupyöriä, sähköpyöriä ja sähköpotkulautoja sekä tarjoaa erilaisia yhteiskäyttöautopalveluita eri puolilla maailmaa. Yrityksen tarjoamat sähköpotkulaudat ovat saatavilla myös Helsingissä ja Oulussa. Yrityksen arvoksi lasketaan yli kaksi miljardia dollaria. == Historia == LimeBike perustettiin tammikuussa 2017. Se saavutti aluksi 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria rahoituksessa maaliskuuhun 2017 mennessä. Yrityksen ensimmäiset vuokrattavat pyörät julkistettiin kesäkuussa 2017 Pohjois-Carolinan yliopiston kampuksella Greensborossa. Tammikuussa 2018 LimeBike ilmoitti aloittavansa kokeilut sähköpyörien vuokrauksesta. Seuraavassa kuussa se julkisti sähkökäyttöiset potkulautansa. Toukokuussa 2018 yritys kertoi aloittavansa yritysyhteistyön Segwayn kanssa uusien sähköpotkulautojen valmistamisesta sekä vaihtavansa nimensä LimeBikestä Limeksi. Yritys on kertonut tavoitteekseen pienten itseajavien sähkökulkuneuvojen tuomisen markkinoille. == Katso myös == * Voi * Tier * Uber ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset liikenneyhtiöt Luokka:Internet-yhtiöt Luokka:Alustatalous
Johanna Sipilä

Johanna Sipilä (s. 12. lokakuuta 1976 Asikkala) on Espoossa asuva kuvataiteilija. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta maisteriksi vuonna 2007 ja opiskeli sitä ennen Vapaassa taidekoulussa taidemaalariksi. Vuonna 2023 hän valmistui Aalto-yliopistosta taiteen maisteriksi kuvataidekasvatuksen koulutusohjelmasta. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä, osallistunut ryhmänäyttelyihin ja tehnyt performansseja Suomessa ja ulkomailla. Sipilä työskenteli vuosina 2015–2022 Harakan saaren taiteilijatalossa Helsingissä. Vuosina 2010–2014 Sipilä asui ja työskenteli Tallinnassa. Sipilä on naimisissa Ismo Alangon kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Johanna Sipilän kotisivu Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Södra Kytökäringen

Södra Kytökäringen on kalliosaari lounaisessa Espoossa Kytön linnakesaaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Södra Kytökäringen kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon. Saari kohoaa enimmillään noin viidentoista metrin korkeuteen merenpinnasta.Södra Kytökäringen Espoon opaskartalla Södra Kytökäringen on eritoten harmaalokkien pesimäsaari. Muita lajeja on niukasti, niistä mainittakoon Suomenlahdella harvinaistunut riskilä. Södra Kytökäringenin kasvillisuus on niukkaa. Saaren laella on pieni ja matalakasvuinen lehtipuumetsikkö. Rinteillä kasvaa parin metrin korkuisia pihlajia. Södra Kytökäringenin kallioilla ja somerikoilla viihtyy muun muassa ja kalliovillakko ja terttuselja. Södra Kytökäringenin ja Kytön välinen kolmesataa metriä leveä vesialue on matala ja karikkoinen. Noin kaksisataa metriä Södra Kytökäringenin pohjoispuolella sijaitsee Norra Kytökäringen. Södra Kytökäringen ja Norra Kytökäringen muodostavat yhdessä Kytön kanssa Kytön saariryhmän, joka on Espoon uloimpia maa-alueita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi *Paikkatietoalusta: Södra Kytökäringen *Södra Kytökäringen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength *Foreca: Sää Södra Kytökäringen, Espoo Luokka:Espoon saaret Luokka:Suvisaaristo
Bad Pyrmont

Bad Pyrmont (vuoteen 1914 asti Pyrmont) on kylpyläkaupunki ja kunta Hameln- Pyrmontissa Saksan Ala-Saksin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 19 090. Bad Pyrmont on perinteisesti tunnettu kylpylöistään, ja kaupungissa on useita kansallisesti ja kansainvälisesti arvostettuja terveyskylpylöitä. Alueella sijaitsee myös suuri kylpyläpuisto, jonka palmupuutarha on suurin Alppien pohjoispuolella. ==Historiaa== Kaupunki oli pääkaupunkina pienessä Pyrmontin ruhtinaskunnassa, joka vuoteen 1807 oli kreivikuntana. Kreivikunta oli liittynyt personaaliunioniin Waldeckin kanssa vuodesta 1631 ja 1922 Pyrmontin ruhtinaskunta yhdistettiin Preussiin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan kaupungit
Norra Kytökäringen

Norra Kytökäringen on kalliosaari lounaisessa Espoossa Kytön linnakesaaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Norra Kytökäringen kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon.Norra Kytökäringen Espoon opaskartalla Norra Kytökäringen on eritoten harmaalokkien pesimäsaari. Muita lajeja on niukasti, niistä mainittakoon Suomenlahdella harvinaistunut riskilä. Norra Kytökäringen on enimmäkseen puutonta kalliota. Saaren niukkaan kasvistoon kuuluu muun muassa keltamaksaruoho, kultapiisku, rantanenätti ja rantatädyke. Rannat ovat eteläosan pientä jyrkännettä lukuun ottamatta silokalliota. Luoteisosaan on pystytetty loisto. Noin kaksisataa metriä Norra Kytökäringenin eteläpuolella sijaitsee Södra Kytökäringen. Södra Kytökäringen ja Norra Kytökäringen muodostavat yhdessä Kytön kanssa Kytön saariryhmän, joka on Espoon uloimpia maa-alueita. Kokonaisuuteen kuuluu myös Djupuddsklackenin kallioluoto välittömästi Kytön pääsaaren itäpuolella. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi *Paikkatietoalusta: Norra Kytökäringen *Norra Kytökäringen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength *Foreca: Sää Norra Kytökäringen, Espoo Luokka:Espoon saaret Luokka:Suvisaaristo
Katriina Sonck

Katriina Sonck (o.s. Välimäki, s. 19. helmikuuta 1985 Noormarkku) on suomalainen keskipitkän matkan juoksija, joka edustaa Noormarkun Nopsaa. Hänen valmentajansa on Timo Välimäki. Sonck voitti vuoden 2013 Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrin juoksussa. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat
Nae aidineun gangnammiin

Nae aidineun gangnammiin (, ) on televisioyhtiö JTBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Im Soo-hyang, Cha Eun-woo, Jo Woo-ri ja Kwak Dong-yeon. == Näyttelijät == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivusto Luokka:2010-luvun eteläkorealaiset draamasarjat Luokka:Eteläkorealaiset komediasarjat Luokka:JTBC:n televisiosarjat
Anhaltin evankelinen maakirkko

Anhaltin evankelinen maakirkko () on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Dessau-Roßlau. Kirkolla on 145 seurakuntaa. Vuoden 2022 lopussa kirkolla oli 26 236 jäsentä. == Historia == Johtuen Wittenbergin läheisyydestä oli Martti Lutherilla ja Philipp Melanchthonilla huomattava vaikutus alueen hengelliseen elämään. Vuonna 1541 kaikkia Anhaltin pastoreita vaadittiin käyttämään Lutherin raamatunkäännöstä. Vuodesta 1578 lähtien ei alueen pastoreita vihitty enää virkaansa Wittenbergissä, vaan Zerbst/Anhaltissa. Viimeistään tästä lähtien voidaan puhua itsenäisestä Anhaltin kirkosta. Alueella vaikutti rinnakkain luterilaisia ja reformoituja, ja vuonna 1821 nämä yhdistettiin yhdeksi unionikirkoksi. Tähän vaikutti osaltaan 1700-luvun valistusaika, joka jätti pysyvän vaikutuksensa alueeseen. Kun vuonna 1920 muotoiltiin kirkon ensimmäinen perustuslaki ei se sisältänyt yhtään kirkollista tunnustustekstiä määrittelemässä oppiperustaa. == Kirkolliset yhteydet == Anhaltin maakirkko ei ole koskaan suoraan liittynyt Kirkkojen maailmanneuvostoon eikä se siten ole varsinaisesti sen jäsen, mutta se on edustettuna neuvostossa Saksan evankelisen kirkon kautta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kirkon kotisivut Luokka:Saksan evankelinen kirkko
Eikon Basilike

Eikon Basilike (kreikaksi Εἰκὼν Βασιλική, "Kuninkaallinen muotokuva"), The Pourtrature of His Sacred Majestie in His Solitudes and Sufferings, on englantilainen kirja, joka esittää olevansa Englannin kuninkaan Kaarle I:n uskonnollinen omaelämäkerta. Se julkaistiin 9. helmikuuta vuonna 1649, kymmenen päivää kuninkaan mestaamisen jälkeen. Luokka: Elämäkerrat ja muistelmat Luokka:Englannin historia Luokka:Anglikaanisen kirkon historia
Islannin vaalipiirit

Islannin vaalipiirit ovat Islannissa käytettyjä äänestysalueita. Aikaisemmin vaalipiirien jako noudatti kahdeksaa Islannin aluetta, mutta vaalialueet järjestettiin väestötiheyden perusteella uudelleen kuudeksi alueeksi, jotka otettiin käyttöön vuonna 2003. Islannin vaalipiirit ja kustakin 63-henkiseen parlamenttiin valittavien kansanedustajien määrät on lueteltu alla: * Norðausturkjördæmi (koillinen) 10 * Norðvesturkjördæmi (luoteinen) 8 * Reykjavíkurkjördæmi norður (Reykjavíkin pohjoisosa) 11 * Reykjavíkurkjördæmi suður (Reykjavíkin eteläosa) 11 * Suðurkjördæmi (eteläinen) 10 * Suðvesturkjördæmi (lounainen) 13 Reykjavíkin kahden vaalipiirin välistä rajaa ei ole määritelty laissa, vaan Islannin vaalihallinto määrää sen viimeistään neljä viikkoa ennen parlamenttivaaleja. == Lähteet == *
Saul Nieminen

Saul (Sakke) Nieminen (31. lokakuuta 1913 Taipalsaari – 8. toukokuuta 1990 Taipalsaari) oli opetusneuvos, pappi, päätoimittaja ja usean eri työkeskuksen johtaja ja opiston rehtori, joka toimi myös Ylen ohjelmapäällikkönä ja julkaisi useita teoksia. ==Henkilöhistoria== Saul Niemisen vanhemmat olivat konemestari Antti Nieminen ja Ida Maria Rautiainen ja puoliso vuodesta 1944 Elvi Marjatta Valtanen. Nieminen tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1935 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1942. Hän oli kulkulaitosministeriön palveluksessa 1940–1942, sotilaspastorina 1942–1944, Suomen Aseveljien Liiton piirisihteeri 1944–1945, settlementti- ja vapaaopisto Otsolan johtaja Porissa 1945–1947 ja Rovaniemen vapaaopiston 1948–1950. Työkeskus Toivolan johtajana ja Kemin työväenopiston rehtorina Nieminen toimi 1950–1964 ja Joutsenon Opiston rehtorina 1964–1976. Hän oli myös Yleisradion Rovaniemen studion ohjelmapäällikkö 1948–1950, Kemin kaupunginvaltuuston jäsen 1960–1964, Etelä-Karjalan maakuntaliiton va. toiminnanjohtaja 1968–1972 ja Partiojohtajan päätoimittaja 1938–1940, Tapulin 1950–1964 ja Itäsuomen 1966–1968. Opetusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1977.Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, ss. 632–633. (Viitattu 20.9.2019)Kuolleita. Opetusneuvos Saul Nieminen. Helsingin Sanomat, 17.5.1990, s. 4. ==Julkaisuja== * Paateneen teräsiltä: kuvia Selkin selänteiltä, Paateneen parmanteilta, 1943, Saul Nieminen, Kalevi Kajava * Taistelu ihmisen arvosta, 1945, Yrjö J. E. Alanen, Saul Nieminen * Nuoriso lähettää hätämerkkejä, 1945 * Joko laululle lähemmä, 1946 * Yrjö Kallinen: mies äänen takana, 1978 * Löytäjän ilo: puheita ja aforismeja, 1979, Yrjö Kallinen, toim. Saul Nieminen * Revontulten pappi: Aaro Tolsan elämäntarina, 1980 * Elämän onnesta, 1984 * Nää rannat rakkaan synnyinmaan: Lappeenrannan suojeluskunta 1917–1944, 1985 * Uskolla, toivolla, rakkaudella: Lappeenrannan vanhainkotiyhdistys r.y. 1925–1985, 1986 * Erään ihmisen tarina: Viktor Ripatti 1876–1918, 1987 * Kaikki isänmaan puolesta, 1988, Saul Nieminen, Miikku Nieminen * Sillä voitto kellä kunnia: Lappeenrannan seudun sotainvalidit 1940–1990, 1990 ==Lähteet== Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomalaiset tietokirjailijat Luokka:Suomen oppilaitosten rehtorit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Ylen henkilöstö Luokka:Kemin kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Eléni Antoniádou

Eléni Antoniádou () on kreikkalainen nainen, joka on eri yhteyksissä paisutellut ansioitaan. Hän on väittänyt työskennelleensä Nasalle ja saaneensa Nasan palkinnon, jota ei kuitenkaan ole olemassa. Hän sanoo valmistaneensa maailman ensimmäinen keinohenkitorven, joka on siirretty potilaalle. Antoniádou väittää olevansa keinoelimiä valmistavan Transplants Without Donors -yrityksen toimitusjohtaja. Yrityksestä ei löydy kuitenkaan mistään tietoja. Antoniádouta on haastateltu lukemattomissa kreikkalaisissa lehdissä. Hän on ollut monelle roolimalli, ja hänestä on tehty näköis-Barbie. Kreikan opetusministeri Níki Keraméos on myöntänyt Antoniádoulle palkinnon tieteellisistä saavutuksista. Todellisuus alkoi paljastua, kun Ranskassa työskentelevä bioinformatiikan apulaisprofessori Kóstas Bougioúkos alkoi ihmetellä uskomattomia saavutuksia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Why Greeks question this role model's credentials *«Η επιστήμονας της NASA που εκπαιδεύει αστροναύτες». Ποια είναι η αλήθεια; *Mogel-Griechin führte alle an der NASA herum Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Kreikkalaiset henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Maunulan Saunabaari

Maunulan Saunabaari on julkinen asukastila, joka sijaitsee Helsingin Maunulassa. Rakennus on valmistunut vuonna 1951, ja sen suunnitteli arkkitehti Viljo Revell. Tilassa toimi oikea baari 1950-luvulla yleisen saunan yhteydessä. Noin vuonna 1995 siitä tehtiin palvelukeskus helsinkiläisille eläkeläisille ja työttömille. == Lähteet == Luokka:Maunula Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat
Christopher Mastomäki

Christopher Mastomäki (s. 8. joulukuuta 1996 Nacka, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän toimii nykyisin SHL-seura Örebro HK:n kapteenina. Mastomäellä on seuran kanssa sopimus kauteen 2021–2022 asti. SHL:ssä hän on pelannut urallaan 182 ottelua, ja on tehnyt niissä tehot 34+37=71. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Örebro HK:n pelaajat Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pakkotyövankina Siperiassa

Pakkotyövankina Siperiassa on Martta Piilin (oik. Martta Piilikangas, 1902–1978) vuonna 1957 julkaisema ja Kustannusliike Pohjola & kumppanin kustantama omaelämäkerrallinen muistelmateos. Teos oli ensimmäinen suomalaisen naisen sodan jälkeen kirjoittama vankileirimuistelma.Mantsinen 2010, 16 Neuvostoliittolainen sotilaspartio kaappasi Martta Piilin kotoaan syrjäisestä talosta läheltä Terijokea talvisodan sytyttyä 1939. Hänet kuljetettiin ensin Terijoelle ja sieltä takaisin nyt Neuvostoliiton hallitsemaan kotikyläänsä, missä hänet määrättiin työpalveluun muiden kylän asukkaiden tavoin. Piili työskenteli siivoojana ja keittäjänä.Piili 1957, 28 2\. helmikuuta 1941 Piili lähti hiihtäen pyrkimään kotiinsa. Hänet pidätettiin ja kuulusteluiden jälkeen kuljetettiin junalla Viipuriin ja edelleen Leningradiin. Leningradissa Piili oli vangittuna puoli vuotta ja häntä kuulusteltiin useita kertoja.Piili 1957, 31-38 Hänelle langetettiin viiden vuoden vankeustuomio Siperiassa ja myöhemmin tuomiota jatkettiin "rettelöinnin" takia kymmenellä vuodella.Piili 1957, 58, 66 Elokuussa 1941 Piilin vankikuljetus oli perillä Suslovin leirissä Siperiassa. Leirin lähellä oli maatalouskolhoosi, jossa vangit työskentelivät.Piili 1957, 58 Suslovin leiristä hänet siirrettiin nimettömäksi jäävään sotilasvarusteita valmistavaan 5000 vangin leiriin, "joka oli kuin pieni kaupunki".Piili 1957, 65 Vuonna 1943 Piilille kerrottiin valheellisesti mahdollisuudesta päästä Suomeen. Vuoden 1945 lopulla hänet siirrettiin Kemerovon kaupungin lähellä olevalle leirille.Piili 1957, 79 Vuonna 1950 matka jatkui Bielajan leirille samalla seudulla. Vankeja käytettiin mm. ratapihojen puhdistamiseen talvisin ja kivitöihin louhoksella välineinään kanget, hakut ja moukarit.Piili 1957, 79-82 Jaksoa sävyttää kuvaus nälästä. Vuoden 1952 alussa Piili siirrettiin viimeiselle leirilleen, jota hän kuvailee "verraten kauniiksi ja siistiksi" aiempiin nähden. Leiriläisten joukossa hän kertoo olleen latvialaisia, virolaisia, puolalaisia ja "eräs englantilainen nainen". Leirillä oli sekä poliittisia että rikosvankeja.Piili 1957, 86–89 Piilin vankeus Siperiassa kesti 14 vuotta. Hän vapautui vankilasta 6. elokuuta 1952 ja työskenteli tämän jälkeen palvelijana.Piili 1957, 46 Suomalaisen passin Martta Piili sai joulukuussa 1955 ja viisumin Suomeen marraskuussa 1956. Passin saatuaan hän sai myös ottaa vastaan miehensä Suomesta lähettämiä kirjeitä.Piili 1957, 138–158 Teos päättyy kuvaukseen junamatkasta Viipurista Vainikkalaan ja edelleen Suomeen. Kirja on julkaistu uutena laitoksena vuonna 2021 Liken kustantamana nimellä Kohtalona Siperia: neljätoista vuotta pakkotyövankina. ==Lähteet== * * * * * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * GULAG: Suomalaisia vankeustodistuksia Luokka:Vuoden 1957 kirjat Luokka:Vuoden 2021 kirjat Luokka:Gulag
The Witcher – Noituri

The Witcher – Noituri () on yhdysvaltalainen fantasiatelevisiosarja, jonka on luonut Lauren Schmidt Hissrich. Se pohjautuu Andrzej Sapkowskin kirjoittamaan Noituri-fantasiakirjasarjaan. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin 20. joulukuuta 2019 Netflixissä. Toisen kauden tuotannosta ilmoitettiin 13. marraskuuta 2019. Se julkaistiin Netflixissä 17. joulukuuta 2021. Kolmas kausi vahvistettiin syyskuussa 2021. ==Juoni== Noiturin tarina seuraa hirviönmetsästäjää Geralt Rivialaista, joka yrittää löytää paikkaansa maailmassa, jossa ihmiset osoittautuvat hirviöitä pahemmiksi. Kohtalo ohjaa hänet lähemmäksi voimakasta noituutta ja nuorta prinsessaa. == Kehitys == Kirjasarjan pohjalta suunniteltiin aluksi elokuvaa, mutta Netflixin Kelly Luegenbiehl vakuutti tuottajat pitempiaikaisen sarjan kannalle lähdemateriaalin määrään perustuen. Lauren Hissrichin mukaan sarjaan on kirjojen pohjalta materiaalia seitsemäksi kaudeksi. ==Näyttelijät== ===Päärooleissa=== === Sivurooleissa === ==Jaksot== ===Ensimmäinen tuotantokausi (2019)=== |} ===Toinen tuotantokausi (2021)=== |} == Vastaanotto == Netflix ilmoitti tammikuussa 2020, että Noiturilla oli yli 76 miljoonaa katsojaa julkaisun ensimmäisen kuukauden aikana. Se oli myös Netflixin toiseksi katsotuin televisiosarja vuonna 2019. Toinen kausi nousi ilmestymisviikollaan Netflixin katsotuimmaksi sarjaksi. Sarjaa toistettiin ensimmäisen kolmen päivän aikana 142 miljoonaa tuntia. Rotten Tomatoes -sivustolla sarjan ensimmäisen tuotantokauden arvosteluista 68 prosenttia on positiivisia, perustuen 91 arvosteluun. Metacritic-sivustolla ensimmäisen tuotantokauden pistemäärä on 54/100 perustuen 17 arvosteluun. Toisen kauden osalta Rotten Tomatoesissa 49 arviosta positiivisia oli 94 prosenttia ja Metacriticissä pistemäärä oli 22 arvion perusteella 68/100. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * The Witcher – Noituri Netflixissä Luokka:2010-luvun yhdysvaltalaiset draamasarjat Luokka:2020-luvun yhdysvaltalaiset draamasarjat Luokka:Netflix-alkuperäissarjat Luokka:Noituri Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset fantasiasarjat
NHL-kausi 2019–2020

NHL-kausi 2019–2020 oli National Hockey Leaguen 102. kausi. Sen aikana jokaisen 31 joukkueen piti pelata runkosarjassa 82 ottelua. Runkosarja alkoi keskiviikkona 2. lokakuuta 2019 ja sen oli tarkoitus päättyä lauantaina 4. huhtikuuta 2020. NHL kuitenkin ilmoitti 12. maaliskuuta keskeyttäneensä kauden toistaiseksi koronaviruspandemian vuoksi. Kautta jatkettiin myöhemmin Toronton ja Edmontonin eristetyissä "kuplaolosuhteissa" pelatuilla 24 joukkueen pudotuspeleillä, jotka alkoivat 1. elokuuta. Pudotuspelit pelattiin kokonaan ilman yleisöä koronavirustilanteen vuoksi. Kaudella 2019–2020 NHL:n palkkakatto oli 81,5 miljoonaa dollaria eli kaksi miljoonaa dollaria enemmän kuin edellisellä kaudella. Calgary Flames ja Winnipeg Jets pelasivat 26. lokakuuta 2019 ulkoilmaottelun Mosaic Stadiumilla Reginassa, Saskatchewanissa, ja vuoden 2020 ensimmäisenä päivänä Nashville Predators kohtasi Dallas Starsin Cotton Bowl -stadionilla Dallasissa. Myös Colorado Springsissa sijaitsevalla Yhdysvaltain ilmavoimien akatemian Falcon Stadiumilla järjestettiin NHL:n ulkoilmaottelu 15. helmikuuta 2020, jossa Colorado Avalanche kohtasi Los Angeles Kingsin. Joitakin runkosarjan otteluita pelattiin Euroopassa. Ensimmäinen niistä oli Philadelphia Flyersin ja Chicago Blackhawksin kauden avausottelu, joka käytiin Prahassa sijaitsevalla O2 Arenalla 4. lokakuuta 2019. Tampa Bay Lightning ja Buffalo Sabres puolestaan kohtasivat toisensa Ericsson Globessa Tukholmassa 8. ja 9. marraskuuta 2019. Tähdistöotteluviikonloppu järjestettiin 23.–26. tammikuuta 2020 Enterprise Centerissä St. Louisissa. == Lähteet == Luokka:NHL-kaudet Luokka:Jääkiekkosarjojen kausi 2019–2020
Viikkoraha

Viikkoraha on yleensä vanhemmalta lapselle annettu sovittu määrä rahaa, jonka voi ansaita kotitöitä tekemällä, muun muassa tiskaaminen, roskien ulosvienti ja niin edelleen. Suomessa lapset saavat kuukausitasolla viikkorahaa 27,6 euroa. Norjassa vastaava lukema on 24,6 euroa ja Ruotsissa 22 euroa. (2019) OP-ryhmän ja Taloustutkimuksen verkkokyselyssä (2023) enemmistö suomalaisista piti 10-vuotiaalle sopivana viikkorahana yhdeksää euroa, alle 33% vastanneista katsoi sopivaksi määräksi 6–10 euroa ja alle 33% piti sopivimpana 1–5 euroa viikossa. 25% vastaajista ei osannut sanoa sopivaa summaa, ja loput vastaukset hajautuivat yli 10 euron summiin. == Lähteet == Luokka:Raha Luokka:Lastenhoito
Hita

Hita () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa ja rajautuu Fukuokan ja Kumamoton prefektuureihin. Kaupunki on rakennettu Mikuma- eli Chikugojoen varrelle Hitan tasangolle, joka on vuorten ympäröimä – kaupungin pohjoispuolella kohoaa Hikovuori, eteläpuolella Ason kaldera. Hitassa on 65 078 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 666,03 neliökilometriä. Hita on vanhastaan ollut merkittävä liikenteen solmukohta. Edo-kaudella se vaurastui myös politiikan ja talouden keskuksena suoraan Tokugawa- sotilashallinnon alaisuudessa, erityisesti vuodesta 1767 lähtien, kun sinne sijoitettiin koko Kyūshūn alueen daimiokuntien hallinto (Seigoku-gundai). Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hitalle myönnettiin vuonna 1940. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Amagasen ja Ōyaman maaseutukaupungit sekä Kamitsuen, Maetsuen ja Nakatsuen kyläkunnat. Kaupungin tärkeitä perinteisiä elinkeinoja ovat sugimetsiä hyödyntävä puu- ja huonekaluteollisuus, mukaan lukien geta- jalkineiden valmistus, ja Onta-keramiikan tuotanto. Kusujoen varrella toimii kaksi kuumaa lähdettä, Amagase-onsen ja Yunotsuru-onsen. Kaupungin muihin nähtävyyksiin lukeutuvat Mamedamachin historiallinen kaupunginosa ja siellä sijaitseva Edo-kauden koulu Kangien sekä Hita-Gion-festivaali, joka on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Hitaa palvelevat JR Kyūshūn Kyūdai-päälinja ja Hita-Hikosan-linja. == Kuvia == Tiedosto:View of Oyama in Hita city(3318756986).jpg|Ōyaman aluetta Tiedosto:Miyuki-dori Street in Mamedamachi Area 4.jpg|Mamedamachin kaupunginosaa Tiedosto:Jion no taki 2.jpg|Jionin vesiputous Tiedosto:Amagase Onsen 01.jpg|Amagase Onsen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Ōitan prefektuurin kaupungit