EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Teddy Kollek

Theodor "Teddy" Kollek (; 27. toukokuuta 1911 Nagyvázsony - 2. tammikuuta 2007 Jerusalem) oli israelilainen poliitikko, joka toimi Jerusalemin pormestarina vuosina 1965-1993. == Elämä == Kollek syntyi Itävalta-Unkarin Veszprémin läänissä ja varttui seitsenvuotiaasta lähtien Wienissä. Vuonna 1935 Kollekin perhe muutti Palestiinaan, jossa hän oli muun muassa perustamassa Ein Gevin kibbutsia. Vuonna 1942 Kollek nimitettiin Palestiinan juutalaistoimiston tiedustelupäälliköksi ja 1947-1948 hän toimi Haganahin edustajana Washingtonissa. 1940-1950-luvuilla Kollek oli avainasemassa Mossadin ja CIA:n välisen yhteistyön syntymisessä. Vuodesta 1952 lähtien Kollek työskenyeli pääministeri David Ben-Gurionin toimistossa, kunnes hänet valittiin 1965 Mordechai Ish-Shalomin seuraajaksi Jerusalemin pormestarin virkaan. Työväenpuoluetta edustanut Kollek voitti pormestarinvaalit viidesti peräkkäin, mutta hävisi vuonna 1993 tulevalle pääministerille Ehud Olmertille. Teddy Kollek kuoli 95-vuotiaana tammikuussa 2007. Hänet on haudattu Herzl-vuorelle. Kollekin mukaan on nimetty muun muassa Jerusalemin vanhan kaupungin tuntumassa sijaitseva puisto sekä jalkapallostadion. == Tunnustuksia == *Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto 1985 *Neljän vapauden palkinto 1988 == Perhe == Teddy Kollekin poika on elokuvaohjaaja Amos Kollek. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Israelilaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Timanthes Sikyonlainen (200-luku eaa.)

Timanthes (; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli Aratoksen aikalainen ja toimi Sikyonissa. Plutarkhos kehuu Timantheen tekemää maalausta, joka esitti vuoden 240 eaa. Pellenen taistelua, jossa Aratos voitti aitolialaiset.Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja, Aratos 32. Tätä Timanthesta ei tule sekoittaa tunnetumpaan taidemaalari Timanthes Kythnoslaiseen, johon viitataan joskus myös Timanthes Sikyonlaisena. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset taidemaalarit
Timanthes

Timanthes () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin: * Timanthes Kleonailainen, urheilija * Timanthes Kythnoslainen eli Sikyonlainen (toimi n. 400 eaa.), taidemaalari * Timanthes Sikyonlainen (200-luku eaa.), taidemaalari == Lähteet ==
Timarete

Timarete () oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli taidemaalari Mikon nuoremman (jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan Mikon Ateenalaiseen) tytär.Plinius vanhempi: Naturalis historia 35.9 s. 35. Plinius vanhempi kertoo Timareten maalanneen Artemista esittäneen paneelimaalauksen, joka oli vielä hänen aikanaankin Efesoksessa ja joka oli tehty hyvin vanhalla tyylillä (antiquissimae picturae).Plinius vanhempi: Naturalis historia 35.11 s. 40.43. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Antiikin kreikkalaiset taidemaalarit
Mikita Tsmyh

Mikita Dzmitryjevitš Tsmyh (, łac. Mikita Dzmitryjevič Cmyh, s. 15. huhtikuuta 1997 Mahiljou, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 2016 ja 2020. == Henkilökohtaiset ennätykset == Lähteet: Olympedia, Kesäolympialaiset, Swinrankings, World Aquatics == Lähteet == Luokka:Valkovenäläiset uimarit Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ivan Viskovatyi

Ivan Mihailovitš Viskovatyi (; k. 25. heinäkuuta 1570 Moskova) oli venäläinen diplomaatti ja Iivana Julman hallinnon keskeinen vaikuttaja.Висковатый Иван Михайлович МИД России, viitattu 29.5.2024 Иван Михайлович Висковатый Hrono.ru, viitattu 29.5.2024 Viskovatyi aloitti työskentelyn nykyajan ulkoministeriöitä vastaavassa hallinnollisessa laitoksessa vuonna 1542. Hänestä tuli sen johtaja vuonna 1549. Vuonna 1553 Viskovatyista tuli pajareiden duuman jäsen ja vuonna 1561 sinetinvartija. Viskovatyi oli aktiivinen Liivinmaan sodan yhteydessä käydyissä neuvotteluissa. Hän suositteli aselepoa Puolan kanssa ilman vaatimusta Liivinmaan kaupunkien luovuttamisesta. Neuvottelujen kariutuminen johti Puola-Liettuan perustamiseen. Venäjän sisäisen tilanteen kiristyttyä Iivana Julma ryhtyi puhdistamaan hallintoaan. Viskovatyin veli Tretjak pidätettiin ja teloitettiin. Viskovatyi pyysi Iivana Julmaa säästämään pajarit, mutta hallitsija alkoi syyttää myös Viskovatyita salaliitosta, jonka tarkoitus olisi Novgorodin ja Pihkovan luovuttaminen Puolan monarkille. Iivana Julman mukaan Viskovatyi oli myös tarjonnut Kazania ja Astrahania Turkin sulttaanille ja Krimin kaanille. 25. heinäkuuta 1570 Viskovatyi teloitettiin julkisesti aukiolla. Hänet sidottiin useiden teloittajien paloiteltavaksi. Iivana Julma ja tämän poika Ivan Ivanovitš olivat paikalla teloitusta seuraamassa. Viskovatyin jälkeen vielä yli sata ihmistä teloitettiin Iivana Julman käynnistämissä puhdistuksissa. Myös Viskovatyin äiti ja leski vangittiin. == Lähteet == Luokka:Venäläiset virkamiehet Luokka:Venäläiset diplomaatit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Vuonna 1570 kuolleet Luokka:Venäläiset teloitetut
Israelin juutalaistoimisto

Israelin juutalaistoimisto (, , vuosina 1922-1948 Palestiinan juutalaistoimisto) on vuonna 1922 perustettu järjestö, jonka pääasiallisena tehtävänä on edistää juutalaisten maahanmuuttoa ja sopeutumista Israeliin. Juutalaistoimisto on Israelin valtion omistama organisaatio, mutta se saa lähes kaiken rahoituksensa yksityisiltä tahoilta eri puolilta maailmaa. Juutalaistoimistolla oli keskeinen rooli myös Israelin valtion perustamisessa vuonna 1948. == Puheenjohtajat == *Frederick Hermann Kisch 1923–1931 *Haim Arlosoroff 1931–1933 *Arthur Ruppin 1933–1935 *David Ben-Gurion 1935–1948 *Berl Locker 1948–1956 *Zalman Shazar 1956–1961 *Moshe Sharett 1961–1965 *Louis Arie Pincus 1965–1974 *Pinhas Sapir 1974–1975 *Yosef Almog 1976–1978 *Arieh Dulzin 1978–1987 *Simha Dinitz 1987–1994 *Avraham Burg 1995–1999 *Sallai Meridor 1999–2005 *Ze'ev Bielski 2005–2009 *Natan Sharansky 2009–2018 *Isaac Herzog 2018–2021 *Yaakov Hagoel 2021–2022 *Doron Almog 2022– == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Viralliset kotisivut Luokka:Israelin historia
Punatähden ritarikunta

Punatähden ritarikunta () oli neuvostoliittolainen kunniamerkki. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1930 korkeimman neuvoston presidiumin käskystä, ja sillä palkittiin sotilaita, jotka olivat palvelleet poikkeuksellisella tavalla Neuvostoliiton puolustuksessa niin rauhan kuin sodankin aikana. Ensimmäinen kunniamerkin saanut henkilö oli V. K. Blucher. Vuosina 1944–1958 kunniamerkkiaä jaettiin myös sellaisille poliiseille, sotilaille ja salaisen poliisin jäsenille, jotka olivat palvelleet väh. 15 vuotta. Neuvostoliiton romahtaessa vuonna 1991 kunniamerkkiä oli jaettu noin 4 000 000 kappaletta. Kunniamerkkiä jaettiin vain yhdessä luokassa: * kunniamerkin nauha == Lähteet == Luokka:Neuvostoliiton kunniamerkit
Megamind vs. Tuomiosyndikaatti

Megamind vs. Tuomiosyndikaatti () on vuonna 2024 julkaistu komedia- animaatioelokuva, jonka on tuottanut DreamWorks Animation Television ja ohjannut Eric Fogel. Se on jatko-osa elokuvalle Megamind ja pilotti televisiosarjalle Megamind Rules!. == Juoni == Elokuva alkaa kaksi päivää ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen. Kolmen rikollisen ryhmä yrittää varastaa erään arvokkaan kalan, mutta Megamind pysäyttää heidät. Myöhemmin Megamindille annetaan kaupunginavain, jonka vankilassa oleva Megamindin entinen tiimi, Tuomiosyndikaatti, näkee televisiosta. He päättävät paeta sieltä ja mennä tapaamaan Megamindia luullen tämän olevan edelleen paha ja vain huijaavan kaupunkilaisia. Kun he pääsevät hänen luokseen, tämä ei uskalla kertoa totuutta, vaan päättää esittää olevansa yhä paha. Myöhemmin yksi heistä, Lady Doppler, alkaa epäilemään, kun Megamind käyttäytyy huonosti. Muidenkin epäilyt nousee, kun tämä "unohtaa" salasanan oveen, jonka takana on kaupungin alla olevien moottorien ohjauskeskus. He antavat Megamindille päivän aikaa lennättää kaupunki kuuhun tai se tuhouttaisiin. Megamindin valhe paljastuu, kun hän yrittää vangita muut eräällä keksinnöllään, joka ei kuitenkaan toimi kauaa ja he pääsevät vapaaksi. He yrittävät tappaa Megamindin, mutta tämä pääsee pakoon. Tämän jälkeen Megamind piiloutuu, mutta Roxanne ja uusi tuttavuus Keiko löytävät hänet ja onnistuvat suostuttelemaan Megamindin Tuomiosyndikaattia vastaan. Pian myös Minion (nykyinen Kamu) tulee paikalle, jolloin he alkavat tiiminä keksimään suunnitelmaa, mihin heillä on aikaa tunti ennen kuin Tuomiosyndikaatti pääsee tunkeutumaan kaupungin alla olevien moottorien ohjauskeskukseen. He keksivät suunnitelman, mutta eivät ehdi ajoissa pysäyttämään moottoreita ja kaupunki nousee ilmaan. He kuitenkin pian onnistuvat laskemaan kaupungin takaisin vaikkakin väärin päin. Tuomiosyndikaatti joutuu vankilaan ja Roxanne valitaan uudeksi pormestariksi. Kuitenkin kostonhimoisena Megamindille tämän entinen mentori, Machiavilunki, tunkeutuu vankilaan vapauttamaan Tuomiosyndikaatin, mihin elokuva päättyy. == Ääninäyttelijät == === Alkuperäiset === Muissa rooleissa: Carlos Alazraqui, Eric Bauza ja Kimberly D. Brooks === Suomenkieliset === Muissa rooleissa: Anni Kajos, Jani Karvinen, Juha Paananen, Jukka Nylund, Katja Sirkiä ja Martti Manninen Suomenkielisen dialogin on kääntänyt Karri Savonen, ohjannut Lauri Planman, äänittänyt Teemu Timperi ja miksannut Lars Viilumsen ja sen tuotantopäällikkönä toimi Ona Bergroth. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 2024 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset animaatioelokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset tieteiselokuvat Luokka:DreamWorksin elokuvat
Aleksanteri Nevskin ritarikunta

Aleksanteri Nevskin ritarikunta () on venäläinen kunniamerkki. Se perustettiin Neuvostoliitossa vuonna 1942. Sitä jaetaan tunnustuksena kaikenlaisissa sotilaallisissa johtotehtävissä oleville komentajille. Ritarikunta ei ole Venäjän keisarikunnassa jaetun Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan jatkaja. Neuvostoaikoina kunniamerkkiä jaettiin yli 42 000 upseerille ja yli 1400 yksikölle. Ritarikunta perustettiin uudestaan Venäjän federaatiossa 7. syyskuuta 2010 annetulla presidentin ukaasilla. Nyky-Venäjällä se on vain siviileille jaettava kunniamerkki. Myöntämisperusteena on lähtökohtaisesti väh. 20 vuotta kestänyt ura virkamiehenä. Lisäksi henkilöt, jotka ovat osallistuneet Venäjän talouden, tieteen, opetuksen tai kulttuurin vahvistamiseen, voidaan nimittää ritarikuntaan. Ritarikuntaa jaetaan vain yhdessä luokassa, mutta nauhan väri on vaihdellut aikojen saatossa: * kunniamerkin nauha Neuvostoliitossa * kunniamerkin nauha Venäjällä == Lähteet == Luokka:Neuvostoliiton kunniamerkit Luokka:Venäjän federaation kunniamerkit Luokka:Sotilasansiomitalit
Tom Major-Ball

Tom Major-Ball (syntyjään Abraham Thomas Ball, 18. toukokuuta 1879 Bloxwich, Staffordshire – 27. maaliskuuta 1962) oli brittiläinen music hall -koomikko ja trapetsitaiteilija. Toimittaja Bruce Anderson on kuvannut häntä ”yhdeksi vuosisadan kiehtovimmista hahmoista”. Vuonna 1906 Major-Ball perusti tulevan vaimonsa Kitty Grantin kanssa Variety Artistes’ Federation -liiton. Major-Ball sai toisen vaimonsa, tanssija Gwendolyn ”Gwen” Minny Coatesin kanssa neljä lasta. Heistä John Major on Britannian entinen pääministeri. == Lähteet == Luokka:Brittiläiset koomikot Luokka:Brittiläiset viihdetaiteilijat Luokka:Sirkustaiteilijat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Anatoli Antonov

Anatoli Ivanovitš Antonov (; s. 15. toukokuuta 1955 Omsk) on venäläinen diplomaatti.Ambassador Embassy of the Russian Federation in the USA, viitattu 29.5.2024 Anatoly Ivanovich Antonov Open Sanctions, viitattu 29.5.2024 Antonov valmistui Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista vuonna 1978. Vuonna 2012 hän väitteli IMEMO:ssa filosofian tohtoriksi politiikan tutkimuksessa ydinasekontrollia koskeneella väitöskirjalla. Antonov johti Venäjän ulkoministeriön turvallisuuden ja aseriisunnan laitosta vuosina 2004–2011.Anatoly Antonov, Russia's New Ambassador To The U.S. Middle East Media Research Institute 28.8.2017, viitattu 29.5.2024 Hän toimi vuosina 2011–2016 Venäjän varapuolustusministerinä ja vuosina 2016–2017 varaulkoministerinä.Putin appoints Anatoly Antonov Russia’s ambassador to US Tass 21.8.2017, viitattu 29.5.2024 21\. elokuuta 2017 Vladimir Putin nimitti hänet Venäjän suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin ja Venäjän pysyväksi tarkkailijaksi Amerikan valtioiden järjestöön. Antonov seurasi suurlähettiläänä Sergei Kisljakia. Antonov oli neuvottelemassa vuoden 2010 Uusi START -ydinaseriisuntasopimuksesta.Nahal Toosi, Lonely Anatoly: The Russian ambassador is Washington’s least popular man Politico 18.4.2022, viitattu 29.5.2024 Hän on kansainvälisten pakotteiden piirissä. Venäjä on myöntänyt hänelle Ystävyyden kunniamerkin, kahdesti Venäjän kunniamerkin ja monia muita tunnustuksia. Antonovin kielitaitoon kuuluvat englanti ja burma. Hänellä on tytär. == Toiminta suurlähettiläänä == Kuusi kuukautta Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen Antonov kuvaili saamaansa vastaanottoa kylmäksi ja syytti Yhdysvaltain kongressia russofobiasta.Nahal Toosi, D.C. snubs Russian ambassador Politico 7.3.2018, viitattu 29.5.2024 Vuonna 2021 Antonov kutsuttiin noin kolmeksi kuukaudeksi takaisin Moskovaan, sillä Joe Biden oli kutsunut Putinia "tappajaksi". Vastavuoroisesti Yhdysvaltain suurlähettiläs John J. Sullivan kutsuttiin tilapäisesti takaisin Moskovasta. Antonov kertoi vuonna 2022, ettei ollut ollut yhteydessä Putiniin suurlähettilääksi lähtemisensä jälkeen. Hän kuitenkin väitti CBS Newsin Face the Nation -ohjelmassa joitain päiviä ennen Venäjän suurhyökkäystä Ukrainaan, ettei Venäjällä ollut suunnitelmaa maahan hyökkäämisestä. Antonovin mukaan Venäjän joukot olivat syyttömiä Butšan verilöylyyn. Yhdysvaltain asettamia sanktioita Venäjää vastaan hän on pitänyt varkautena. Antonov kuitenkin tunnusti huhtikuussa 2022 Ukrainan aseman Venäjästä erillisenä valtiona Putinin asetettua sen kyseenalaiseksi. == Lähteet == Luokka:Venäjän federaation suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Mogol

Mogol (syntyjään Giulio Rapetti, s. 17. elokuuta 1936 Milano) on italialainen musiikkituottaja ja sanoittaja, joka on kirjoittanut tekstit satoihin musiikkikappaleisiin. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään laulaja- lauluntekijä Lucio Battistin kanssa, ja hänen työpareihinsa lukeutuvat myös Adriano Celentano ja Riccardo Cocciante. Vuonna 2006 hän muutti nimensä virallisesti muotoon Giulio Rapetti Mogol. == Lähteet == Luokka:Italialaiset lauluntekijät Luokka:Sanoittajat Luokka:Musiikkituottajat Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Straumen (Sørfold)

Straumen on taajama Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 844 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Sørfold Luokka:Norjan taajamat
Straumen

Straumen voi tarkoittaa seuraavia: * Straumen, taajama Inderøyn kunnassa Norjassa * Straumen, taajama Sørfoldin kunnassa Norjassa
Rørstadin kirkko

Rørstadin kirkko () on Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1761. ==Kuvia== Roerstad church altar piece 1760.jpg|Alttari ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Sørfold
Røsvikin kirkko

Røsvikin kirkko () on Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1883. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Sørfold
Alfred Skar

Alfred Skar (30. tammikuuta 1896 Sørfold – 24. joulukuuta 1969) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Vuosina 1946–1961 hän oli Landsorganisasjonenin viestintä- ja tiedotusosaston johtaja. ==Teoksia== * Fangstmenn på Ishavet (1935) * Fagorganisasjonen under okkupasjonen (1949) * Norsk Lokomotivmannsforbund gjennom 60 år (1953) * Bank nevan og ta deg ei skrå (1966) ==Lähteet== Luokka:Norjalaiset toimittajat Luokka:Norjalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1969 kuolleet
Skar

Skar on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi: * Alfred Skar (1896–1969), toimittaja ja kirjailija * Sindre Bjørnestad Skar (s. 1992), maastohiihtäjä. == Katso myös == * Skaar
Pavel Torgajev

Pavel Viktorovitš Torgajev (; s. 25. tammikuuta 1966 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkoilija. Venäjän pääsarjan lisäksi hän pelasi urallaan Suomessa, Sveitsissä ja Pohjois- Amerikassa. Kahden kauden aikana hän pelasi 55 NHL-ottelua Calgary Flamesin ja Tampa Bay Lightningin joukkueissa. Calgary Flames varasi hänet 11. kierroksella vuoden 1994 varaustilaisuudessa. == Ura == Torgajev debytoi Venäjän pääsarjassa kaudella 1982-1983 Gorkin Torpedon joukkkueessa. Hän pelasi organisaatiossa aina kevääseen 1993 asti ja siirtyi sitten Suomeen SM- liigajoukkue Turun Palloseuraan jossa pelasi yhden kauden ennen siirtymistään Jyväskylään JyP HT:n joukkueeseen. Kahdella SM-liigakaudellaan Torgajev pelasi 97 ottelua joissa teki 32 maalia ja 61 tehopistettä. Kaudeksi 1995-1996 Torgajev lähti Pohjois-Amerikkaan hänet varanneen Calgary Flamesin organisaatioon. Heti debyyttikaudellaan hän pääsi pelaamaan 41 NHL-ottelua jonka lisäksi hän pelasi 16 ottelua farmiliiga AHL:ssa. Seuraavan kauden alussa hän pelasi viisi ottelua AHL:ssa ennen siirtoa Sveitsin Luganoon. Sveitsissä Torgajev pelasi kolme kautta Luganon, Davosin ja Fribourgin joukkueissa ennen paluutaan takaisin Calgaryyn. Toisella yrittämällä NHL- pelejä Calgaryssa kertyi vain 9 kappaletta. Marraskuussa 1999 Tampa Bay Lightining poimi waiver-listalle asetetun Torgjevin ilmaiseksi riveihinsä. Tampassa pelejä kertyi viisi kappaletta. Näiden lisäksi Torgajev pelasi kauden aikana 36 ottelua IHL:n Long Beach Ice Dogsin riveissä. Vuosituhannen vaihteessa Torgajev palasi takaisin Venäjän pääsarjaan Torpedo Nižni Novgorodin joukkueeseen 1-vuotisella sopimuksella. Kauden jälkeen hän solmi 2-vuotisen sopimuksen Severstal Tšerepovetsin kanssa jonka jälkeen palasi jälleen vuodeksi Torpedoon. Kaudelle 2004-2005 Torgajev palasi vielä kerran Severstalin joukkueeseen ja päätti uransa kevääseen 2005. Torgajev voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa yhden kultamitalin ja yhden pronssimitalin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa sekä SM-hopeaa TPS:ssa 1994. Miesten maajoukkueessa Torgajev edusti Venäjää Lillehammerin olympiaturnauksessa 1994 sekä MM- kisoissa 1995. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jääkiekkoilijat Luokka:Calgary Flamesin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1966 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sydbank

Sydbank A/S on tanskalainen pankkiyhtiö, jonka pääkonttori on Aabenraassa. Se perustettiin vuonna 1970, ja siihen on historian saatossa yhdistynyt Aarhus Bank vuonna 1983, Fynske Bank 1984 ja Sparekassen Sønderjylland 1991. Sydbankilla oli vuonna 2020 noin 60 toimipistettä Tanskassa ja kolme Saksassa. Työntekijöitä oli yhteensä parituhatta. Tanskalaisista pankeista se on kolmanneksi suurin Danske Bankin ja Jyske Bankin jälkeen. ==Toimipisteitä== Sydbank Skjern.jpg|Skjern Varde - Sydbank.jpg|Varde Sydbank Flensburg.JPG|Flensburg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Sydbank.dk Luokka:Tanskalaiset pankit Luokka:Aabenraan kunta
Prästgatan

Prästgatan on Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva katu, joka ulottuu Storkyrkobrinkeniltä Österlånggatanille. Prästgatanin läntistä laitaa kulki Tukholman ensimmäinen kaupunginmuuri. Vanhin maininta kadun nimestä on vuodelta 1586, ja se viittaa moniin kadun varrella asuneihin pappeihin. ==Kuvia== Sweden. Stockholm. Gamla stan 014.JPG|Riimukivi U 53 Prästgatanin ja Kåkbrinkenin risteyksessä. Relief Carl Larsson födelsehus.JPG|Prästgatan 78: muistolaatta Carl Larssonin synnyinkodin seinässä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman kadut Luokka:Tukholman vanhakaupunki
Keith Kokkola

Keith Kokkola (4. toukokuuta 1949 Windsor, Ontario – 24. syyskuuta 2004) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, jolla on suomalaiset sukujuuret. Kokkola pelasi urallaan 54 ottelua WHA-liigassa Chicagon, Denverin, Ottawan ja Birminghamin joukkueissa. Näissä otteluissa hän merkkautti itselleen viisi syöttöpistettä ja 130 jäähyminuuttia. WHA-uran jälkeen hän jatkoi vielä kahden kauden ajan alasarjoissa ja lopetti kevääseen 1979 San Francisco Shamrocksin joukkueessa. Hän palasi vielä kaudelle 1982–1983 pelaamaan 28 ottelua Atlantic Coast Hockey Leaguen Nashville South Starsin joukkueeseen. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Kanadansuomalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet
Claudio Fabi

Claudio Fabi (s. 29. heinäkuuta 1940) on italialainen muusikko, säveltäjä ja levytuottaja. Hän on julkaissut kaksi sooloalbumia, Aleph (1982) ja Anima mundi (1999), ja lisäksi hän on tuottanut Georges Moustakin, Premiata Forneria Marconin, Alberto Fortisin, Ivan Grazianin, Adriano Pappalardon, Gianna Nanninin, Paolo Conten ja David Bowien levyjä. Hän on myös työskennellyt Mogolin ja Lucio Battistin Numero Uno -levymerkin sekä Polygram Italian taiteellisena johtajana. Fabi muutti vuonna 1995 Espanjaan, jossa hän on jatkanut työtään muusikkona ja tuottajana. == Sooloalbumit == * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Allmusic * Discogs * Rolling Stone -lehden artikkeli Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Musiikkituottajat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Qashqadaryo

Qashqadaryo (uzb. kyrill. Қашқадарё, ) on joki Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Sen pituus on 378 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 780 tai 12 000 neliökilometriä. Joki saa alkunsa Šingasoi-nimisenä Tadžikistanin Sugdin maakunnan Obixundavuorilta 2 960 metrin korkeudesta. Se virtaa syvässä ja kapeassa laaksossa, jossa se saa useita sivujokia. Jokilaakso laajenee tasangolle tultaessa, missä kaikki vesi käytetään keinokasteluun. Joki ehtyy Maymanoqdaryo-nimisenä Qarshin aavikolle. Qashqadaryon keskimääräinen virtaus ennen tasankoa on 24,9 kuutiometriä sekunnissa. Lähes kaksi kolmasosaa vesimäärästä saadaan sulamis- ja sadevesistä maalis-kesäkuussa. Säännöstelyä varten on rakennettu Chimqoʻrgʻonin tekojärvi. Lisävettä saadaan kanavia pitkin Zarafshonista. ==Lähteet== Luokka:Tadžikistanin joet Luokka:Uzbekistanin joet
Jääkiekon I-divisioona 1981–1982

Kaudella 1981–1982 Jääkiekon I-divisioona pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Sarjan ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet etenivät suoraan SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle ja 3.-6. sijoittuneet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. Neljä heikointa joukkuetta pelasivat säilymissarjan, jonka kaksi viimeiseksi sijoittunutta joutuivat karsimaan sarjapaikastaan II-divisioonan parhaiden kanssa. == Sarjataulukko == Kaksi parasta SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle, 3.6.-sijoittuneet joukkueet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. === Liigakarsinta === 1\. kierros 2\. kierros 3\. kierros _10 Lukko 3 2 FoPS 3 2 FoPS 0 3 Sport 2 3 Sport 2 6 SaPKo 0 _9_ Jokerit 3 1 HPK 0 4 JyP HT 0 4 JyP HT 2 4 JyP HT 3 5 JoKP 1 Jokerit ja Lukko säilyttivät SM-liigapaikkansa. ===I-divisioonakarsinta=== Koo-Vee-Jäähonka Koo-Vee Jäähonka 8-7 Jäähonka Koo- Vee 10-6 Koo-Vee Jäähonka 8-2 Jäähonka Koo-Vee 5-6 Jäähonka joutui I-divisioonakarsintaan Valtit-KooKoo Valtit KooKoo 1-4 KooKoo Valtit 9-3 Valtit KooKoo 5-1 KooKoo Valtit 7-3 Valtit joutui I-divisioonakarsintaan Ketterä ja Valtit olivat karsintasarjan jälkeen tasapisteissä ja joutuivat pelaamaan uusintaottelun. Ketterä voitti ottelun 2-10. KalPa ja Ketterä nousivat I-divisioonaan, Valtit ja Jäähonka putosivat sarjasta. == Lähteet == Luokka:Jääkiekon I-divisioona Luokka:Vuoden 1981 jääkiekko Luokka:Vuoden 1982 jääkiekko
Anastasija Vjaltseva

Anastasija Dmitrijevna Vjaltseva (; 13. maaliskuuta 1871 Altuhovo, Brjanskin alue – 17. helmikuuta 1913 Pietari) oli venäläinen mezzosopraano.Вяльцева А.Д. Mus-Col, viitattu 29.5.2024 Hänellä oli monipuolinen ohjelmisto, johon kuului operettia, oopperaa, romansseja, kansanlauluja ja romanimusiikkia.Вяльцева Анастасия Дмитриевна Брянская областная научная универсальная библиотека им Ф И Тютчева, viitattu 29.5.2024 Vjaltseva menetti isänsä varhain ja muutti äitinsä kanssa Kiovaan. Siellä hän liittyi balettiseurueeseen vuonna 1887 ja operettikuoroon vuonna 1890. Vjaltseva muutti Pietariin vuonna 1892 ja lauloi operettiseurueissa siellä sekä Moskovassa. Ensimmäisen konserttinsa itsenäisenä esiintyjänä hän piti vuonna 1897 Eremitaašin teatterissa. Vjaltseva aloitti gramofoniäänitysten tekemisen 1900-luvun alussa. Yhteisiä esiintymisiä hän teki muun muassa Varvara Paninan kanssa. Vjaltseva oli Venäjän–Japanin sodassa kenttäsairaalan sairaanhoitajana Mantšuriassa. Hän myös esiintyi säännöllisesti haavoittuneille. Vjaltseva kiersi laajalti eri puolilla Venäjää vuodesta 1902. Hänen operettiohjelmistoonsa kuuluivat muiden muassa Johann Strauss nuoremman Mustalaisparoni sekä teoksia Jacques Offenbachilta ja Charles Lecocqilta. Vjaltseva osallistui myös oopperaesityksiin muun muassa Mariinski-teatterissa. Hänen oopperaohjelmistoonsa kuuluivat Carmen, Aida, Simson ja Delila, Mignon ja Patarouva. Vjaltseva kuoli 41-vuotiaana sairastettuaan tuberkuloosia ja leukemiaa. == Lähteet == Luokka:Venäläiset oopperalaulajat Luokka:Kansanmuusikot Luokka:Mezzosopraanot Luokka:Vuonna 1871 syntyneet Luokka:Vuonna 1913 kuolleet
Chirchiq (joki)

thumb|Chirchiqin yläjuoksua. Chirchiq (uzb. kyrill. Чирчиқ, ) on Syrdarjan sivujoki Uzbekistanissa. Sen pituus on 454 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 14 240 neliökilometriä. Chirchiqin alkujokia ovat Tienšanin länsiosan jäätiköiltä ja lumipeitteisiltä vuorilta virtaavat Chatqol, Koʻksuv ja Piskom. Ennen vuotta 1971 se sai alkunsa Chatqolin ja Piskomin yhtyessä Chorvoqin rotkossa. Nykyään paikalla on Chorvoqin tekojärvi. Chirchiq virtaa Qurama- ja Chatqolvuorten välisessä laaksossa ja laskee Syrdarjaan Chinozin kylän luona. Sen suurimmat sivujoet ovat Ugom ja Oqsoqtasoy. Joen keskimääräinen virtaus on yläjuoksulla 221 ja jokisuun lähellä 62 kuutiometriä sekunnissa. Yli puolet vesimäärästä saadaan maalis-kesäkuussa. Vettä käytetään sähköenergian tuottamiseen, maatalouden keinokasteluun sekä teollisuuden ja kaupunkien käyttövetenä. Chirchiqin varrella sijaitsee Taškentin kaupunki. Chirchiqin–Boʻzsuvin putouksen ensimmäinen vesivoimalaitos rakennettiin vuonna 1926. Nykyään 171,1 kilometrin matkalla on 19 voimalaitosta, joiden yhteinen nimellisteho on 1 220,6 megawattia. Chirchiqin vesistöalueella esiintyy useita merkittäviä veteen liittyviä ongelmia, kuten lisääntyvää kuivuutta ja maaperän suolaantumista, mikä on johtanut maataloustuotannon vähenemiseen. ==Lähteet== Luokka:Taškentin alue Luokka:Uzbekistanin joet
Asekinosyyli

Asekinosyyli (C24H32O4) on kinoneihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa akarisidina eli punkkimyrkkynä. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa asekinosyyli on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi metanoliin, asetoniin ja kloorattuihin tai aromaattisiin hiilivetyihin. Aineen akarisidiset vaikutukset perustuvat punkkien soluhengityksen estoon, koska asekinosyylin aineenvaihduntatuote häiritsee elektroninsiirtoketjuaJack R. Plimmer & Derek W. Gammon: "Insecticides", teoksessa Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004.. Asekinosyylin synteesissä lawsoni reagoi dodekanaalin ja butyyliamiinin kanssa 3-(1-butyyliaminododekyyli)-2-hydroksi-1,4-naftokinoniksi. Butyyliaminoryhmä eliminoituu happamissa oloissa ja muodostunut alkeeni pelkistetään vedyttämällä. Viimeinen vaihe on reaktio etikkahappoanhydridin kanssa. Asekinosyyliä käytetään punkkien torjuntaan esimerkiksi hedelmä-, kasvis- ja koristekasviviljelmillä. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi Euroopan unionin alueella. == Lähteet == Luokka:Kinonit Luokka:Torjunta-aineet
Bugene

Bugene oli 1847 perustettu suomalaissiirtola Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Taran piirissä. Se sijaitsi 65 km Taran kaupungista länteen. Asukkaat olivat osittain sinne karkotettuja rikollisia ja heidän jälkeläisiään. Siirtokunnalla oli oma kirkko. Bugenessa oli vuonna 1902 noin 500 asukasta, joista 350 inkeriläis-suomalaisia ja loput virolaisia ja venäläisiä. Pääelinkeino oli karjanhoito ja pääviljalajina talviruis.Tietosanakirja 1909, osa 11. Hakusana Bugene,Mikko Pesonen, Niin ne häät vietettiin rosvojen ja murhamiesten seurassa Yle.fi, uutiset 7.3.2021, viitattu 25.5.2024 Siellä avioituivat katekeetta Juho W. Lehto ja diakonissa Eeva Ketonen. Lehto oli saapunut mukaan houkuttelemansa diakonissa Eeva Ketosen kanssa Ryžkovaan 1905. Hänet oli kutsuttu sinne Omskiin asettuneen Johannes Granön apulaiseksi. Lehdot palasivat Suomeen, mutta vaiheet Siperiassa on tallennettu kirjaan Tampereen poika Siperiassa. Karkotukset päättyivät jo ennen Lehdon aikaa, vuonna 1888. Sen jälkeen kun Ryžkova oli palanut 1800-luvun puolivälissä, sinne 1800-luvun alussa karkotetut inkeriläiset siirtyivät Bugeneen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Siperian suomalaissiirtokunnat
Bojarka (suomalaissiirtokunta Siperiassa)

Bojarka oli 1847 perustettu suomalaissiirtokunta Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Tjukalinskin piirissä. Se sijaitsi metsäseudulla 90 kilometriä Ryžkovasta lähteenTietosanakirja osa 8, palsta 1401, hakusana: Siperia.. Sen pinta-ala oli 734 hehtaaria. Vuonna 1902 oli suomalaisen väestön lukumäärä 57, enimmäkseen inkeriläisiä. Venäläisiä oli suhteellisen runsaasti. Pääelinkeino oli karjanhoito.Tietosanakirja 1909. Osa 1. Hakusana: Bojarka ==Lähteet== Luokka:Siperian suomalaissiirtokunnat
Izabella Jurjeva

Izabella Danilovna Jurjeva (, oikeasti Livikova; 7. syyskuuta 1899 Rostov-on- Don – 20. tammikuuta 2000) oli venäläinen laulaja, jota on kutsuttu venäläisen romanssin kuningattareksi.Musical selection for the birthday of Isabella Yurieva Mus-Col 7.9.2023, viitattu 29.5.2024 Hän oli äänialaltaan kontra- altto.Изабелла Юрьева 100 лет Санкт-Петербургской филармонии, viitattu 29.5.2024 == Elämä ja ura == Jurjevan vanhemmat työskentelivät teatterissa. Heidän naapurinsa Efrem Zimbalist vakuuttui heidän nuoren tyttärensä lahjakkuudesta. Jurjeva esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 16-vuotiaana Rostov-on-Donissa. Saavuttamansa suosion rohkaisemana hän matkusti Pietariin ja pääsi työskentelemään Anastasija Vjaltsevan säestäjänä tunnetun Aleksei Taskinin kanssa. Jurjeva teki ensimmäisen ammattimaisen esiintymisensä Taskinin kanssa vuonna 1922 tulkiten muun muassa Aleksandr Aljabjevin musiikkia. Pian hänet kutsuttiin esiintymään Eremitaašin teatteriin. Vuonna 1925 Jurjeva meni naimisiin teatterihallinnoija Iosif Epšteinin kanssa. Epštein kirjoitti pseudonyymillä Iosif Arkadjev sanoja Jurjevan lauluihin. Jurjeva esiintyi vuosina 1925–1926 Ranskassa. Hän sai miehensä kanssa yhteisen pojan, joka kuitenkin oli sairaalloinen ja kuoli varhain. Jurjeva oli uransa alkuvaiheissa johtava venäläisen romanimusiikin esittäjä. Hänen tyylilajinsa oli kuitenkin ajoittain neuvostohallinnon epäsuosiossa, koska se yhdistettiin porvarillisiin ideologioihin. 19. marraskuuta 1928 Jurjeva piti Bolšoi- teatterissa viimeisen esiintymisensä kahdeksaan vuoteen. Vuonna 1937 hän teki ensimmäisen gramofoniäänityksensä. Vuonna 1938 Jurjeva piti kolme soolokonserttia Leningradin filharmonikkojen suuressa salissa. Toisen maailmansodan aikana hän pääsi esiintymään rautatieasemille, kutsuntapisteisiin ja rintamille. Toisen maailmansodan jälkeen "porvarillisen musiikin" rajoitustoimia jatkettiin. Jurjevalta vaadittiin paitsi ohjelmistonsa, myös äänensä muuttamista, sillä hallinto ei pitänyt matalista äänistä, joista Jurjeva oli tunnettu. Rajoituksista huolimatta Jurjeva jatkoi uraansa laulajana vaikeissa oloissa. Vuonna 1959 hän hajotti yhtyeensä. Hän esiintyi yhä konserteissa, mutta sai aina harvemmin näkyvyyttä. Jurjeva päätti lopettaa uransa Moskovassa vuonna 1969 pitämänsä soolokonsertin jälkeen. Vuonna 1971 hän jäi leskeksi. Jurjeva aloitti esiintymisen jälleen 1980-luvun loppupuolella. Uuden suosionsa myötä hän sai vuonna 1992 Venäjän kansantaiteilijan arvonimen. Vuonna 1999 järjestettiin Jurjevan satavuotistribuuttikonsertti, jossa hänen ohjelmistoonsa kuuluneita lauluja esittivät muiden muassa Ljudmila Zykina, Nani Bregvadze ja Iosif Kobzon. Jurjeva osallistui myös itse esitykseen. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Venäjän neljännen luokan kunniamerkki palveluksista isänmaalle. Jurjeva kuoli satavuotiaana tammikuussa 2000. Hänet on haudattu Moskovaan. == Jälkivaikutus == Mihail Šiškin käsitteli Jurjevan elämää fiktiivisesti romaanissaan Neidonhius. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Venäläiset laulajat Luokka:Altot Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet venäläiset
Aydarjärvi

Aydarjärvi (, myös Haydar koʻli) on järvi Jizzahin ja Navoiyn alueilla Uzbekistanissa. Järvi sijaitsee Nurotavuorten pohjoispuolella ja rajoittuu pohjoisessa Kyzylkumin aavikkoon. Aikaisemmin paikalla oli vajoama, jossa oli pieniä suolajärviä ja suolamarskeja. Talven 1968–1969 runsaiden sateiden takia Syrdarja tulvi vajoamaan Chordaran tekojärven ja Arnasoyn kautta ja muodosti uuden järven. Aydarjärven rannat ovat matalat ja rikkonaiset. Sen keskisyvyys on 10–12 ja suurin syvyys 40 metriä. Vuosina 1994–1995 järven pinta-ala kasvoi 1 840:stä 3 200 neliökilometriin. Matalia rantoja ja saaria ympäröi vesikasvillisuus. Järvellä harjoitetaan kalastusta, ja se on vesilintujen asuinpaikka. ==Lähteet== Luokka:Uzbekistanin järvet
Slovakian parlamenttivaalit 1990

Slovakian parlamenttivaalit 1990 järjestettiin Tšekin ja Slovakian liittotasavaltaan kuuluneessa Slovakian tasavallassa 8. – 9. kesäkuuta 1990.Mannová, s.298–299 == Tausta == Samettivallankumouksen jälkeen Tšekkoslovakia jakaantui liittovaltioksi, jonka kumpaakin osapuolta johti niin kutsutut kansallisen yhteisymmärryksen hallitukset. Slovakiassa tasavallan pääministerinä toimi kommunisti Milan Čič. Muita suuri muutoksia, jotka olivat vuoden 1990 vaalien aikaan käynnissä olivat erityisesti markkinatalouteen siirtyminen kommunismin aikaisesta suunitelmataloudesta sekä Slovakian perustuslaillisen aseman määrittäminen. Suurin osa vaaleihin osallistuneista puolueista olivat perustettu samettivallankumouksen jälkeisenä aikana. Ideologioiltaan ne olivat monipuolisia, mutta lähes kaikkia yhdisti muutoksen tarpeen tunnustaminen. Ennen vaaleja vahvimmat poliittiset ryhmittymät Slovakiassa olivat Kansa vakivaltaa vastaan (VPN) sekä Slovakian kommunistinen puolue. ==Seuraukset== Vaalien selvä voittaja oli VPN, joka muodosti hallituksen yhdessä Kristillisdemokraattien (KDH) kanssa. Pääministeriksi valittiin VPN:n Vladimír Mečiar, mutta tämä joutui eroamaan jo keväällä 1991 puoluen sisäisten riitojen takia. Lopun hallituskaudesta Slovakian pääministerinä toimi KDH:n Ján Čarnogurský. ==Äänestäminen== Rekisteröityjä äänestäjiä oli 3 622 650 kappaletta, ja kun hyväksyttyjä ääniä oli 3 455 651 kappaletta. Koko maan äänestysprosentti oli 95,39 %. Slovakian piireistä korkein äänestysprosentti oli Senicassa, jossa 97,07 % käytti äänioikeuttaan. Parlamenttiin pääsemiseen vaadittiin 3% äänikynnyksen ylittäminen. ==Osallistuneet puolueet== ===Äänikynnyksen ylittäneet=== Puolue Ääniä Osuus (%) Paikkamäärä Kansa väkivaltaa vastaan 991 285 29,35 48 Demokraattinen puolue 148 567 4,40 7 Slovakian kommunistinen puolue 450 855 13,35 22 Unkarin kristillisdemokraattinen liike 292 636 8,66 14 Slovakian kansallispuolue 470 984 13,94 22 Kristillisdemokraatit 648 782 19,21 31 Vihreä puolue 117 871 3,49 6 Lähteet: ===Parlamentin ulkopuolelle jääneet=== Puolue Ääniä Osuus (%) Vapauden puolue 60 041 1,78 Tšekkoslovakian sosialistinen puolue 1 166 0,03 Vapausblokki 3 326 0,10 Tšekkoslovakian tasavaltalaispuolue 7 023 0,21 Maanviljelijöiden ja maaseudun liitto 85 060 2,52 Tšekkoslovakian demokraattinen foorumi 515 0,02 Romanit 24 797 0,73 Tšekkoslovakialaisen ymmärryksen liike 13 417 0,40 Sosiaalidemokratia 61 401 1,82 Lähde: ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Slovakian parlamenttivaalit Luokka:Vuoden 1990 vaalit
Venganza (1753)

Venganza oli Espanjan laivaston vuonna 1753 vesille laskettu 24-tykkinen fregatti. == Valmistus == Alus tilattiin Cádizista Arsenal de la Carracalta. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1753.Winfield et al 2023 s. 230 == Palvelus == Alus lähti 10. heinäkuuta 1753 Cádizista Cartagena de Indiasiin, jonne se saapui 23. elokuuta. Alus palasi 1754 Cádiziin päällikkönään Juan Antonio de la Colina. Se lähti 16. kesäkuuta 1757 Algecirasista partiomatkalle Välimerelle, mihin sisältyi Ceutan sotaretki. Alus lähti 14. huhtikuuta 1761 Cádizista Gutierre de Hevian laivueessa. Huhtikuussa 1762 alus partioi Havannan ympäristössä. Se suojasi Veracruzista saattueen. Alus joutui saarretuksi, jolloin miehistö osittain poltti aluksensa. HMS Hampton Court ja HMS Defiance sekä yhdeksän pienempää sotalaivaa valtasivat 28. toukokuuta 1762 Venganzan Mariel Bayssä Kuubassa. Alus liitettiin Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Vengeance. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Espanjan laivaston fregatit
Aleksei Titov (säveltäjä)

Aleksei Nikolajevitš Titov (; 12. heinäkuuta 1769 – 8. marraskuuta 1827) oli venäläinen säveltäjä ja kenraalimajuri. Hän kuului merkittävään muusikkosukuun, jonka patriarkka oli hänen isänsä Nikolai Sergejevitš Titov. Myös Aleksein veli Sergei Titov oli muusikko.Алексей Николаевич Титов Belcanto.ru, viitattu 29.5.2024 Säveltäjä Nikolai Titov oli Aleksein poika.Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2 Titov soitti viulua ja omisti musiikkisalongin, josta tuli yksi Pietarin taiteellisen elämän suurimmista keskuksista. Titovin sävellystuotantoon kuuluu lukuisia näyttämöteoksia, kuten kymmenen oopperaa, joiden tyylilajit vaihtelevat koomisista oopperoista historiallisiin ja isänmaallisen sanoman sisältäviin teoksiin. Titov sai vaikutteita Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin klassismista sekä venäläisestä kansanmusiikista.Титов Алексей Николаевич Biografija.ru, viitattu 29.5.2024 == Lähteet == Luokka:Venäläiset oopperasäveltäjät Luokka:Venäläiset kenraalit Luokka:Vuonna 1769 syntyneet Luokka:Vuonna 1827 kuolleet
Nikolai Titov

Nikolai Aleksejevitš Titov (; 10. toukokuuta 1800 Pietari – 22. joulukuuta 1875 Pietari) oli venäläinen säveltäjä.Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Titov, Nikolai Alexeievich Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 29.5.2024 Hän oli oopperasäveltäjä Aleksei Titovin poika.Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2 Titov sai isänsä tavoin sotilaskoulutuksen ja kenraalimajurin sotilasarvon. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1867. Muodollista musiikkikoulutusta hänellä ei ollut, mutta häntä tukivat hänen tuttavansa Mihail Glinka ja Aleksandr Dargomyžski. Titovia pidetään venäläisen romanssin tyylilajin isänä. Hänen suosioon nousseet laulunsa ovat melodisia ja salonkityylisiä. Kaikkiaan Titovin tuotantoon kuuluu noin kuusikymmentä laulua. Hänen varhaista sävellystään Sosna luultiin aiemmin virheellisesti ensimmäiseksi venäläiseksi taidelauluksi. Laulujen lisäksi Titov sävelsi pianokappaleita. Vuonna 1876 ilmestyi postuumisti hänen muistelmateoksensa Drevnjaja i novaja Rossija. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Venäläiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1800 syntyneet Luokka:Vuonna 1875 kuolleet
Ušakovin ritarikunta

Ušakovin ritarikunta () on venäläinen ritarikunta. Se perustettiin jo Neuvostoliiton aikana 4. maaliskuuta 1944. Sitä jaettiin tunnustuksena Neuvostoliiton laivastossa palvelleille sotilaille maan puolustamisesta. Ritarikunnan nimi viittaa venäläiseen amiraali Fjodor Ušakoviin. Neuvostoliiton romahdettua ritarikunta otettiin osaksi Venäjän valtiollista palkitsemisjärjestelmää. Sitä myönnetään ansioituneesta johtamisesta Venäjän laivaston upseereille. Nykyään kunniamerkkiä jaetaan kahdessa luokassa: * I luokka * II luokka == Lähteet == Luokka:Neuvostoliiton kunniamerkit Luokka:Venäjän federaation kunniamerkit Luokka:Neuvostoliiton laivasto Luokka:Venäjän laivasto
Mihail Judin

Mihail Aleksejevitš Judin (; 1893–1948) oli neuvostoliittolainen säveltäjä.Юдин Михаил Алексеевич 100 лет Санкт-Петербургской филармонии, viitattu 29.5.2024 Judin opiskeli lukion jälkeen aluksi yliopistossa luonnontieteitä. Vuonna 1918 hän aloitti opinnot Petrogradin konservatoriossa Vasili Kalafatin ja Aleksandr Žitomirskin johdolla. Hän valmistui vuonna 1925. Vuodesta 1926 lähtien Judin opetti Leningradin (entisen Petrogradin) konservatoriossa. Hän keskittyi säveltäjänä varsinkin kuoromusiikkiin. Hänen vuonna 1935 säveltämänsä itse sanoitettu requiem Sergei Kiroville esitettiin Leningradin filharmonikkojen suuressa salissa Kirovin murhan kaksivuotispäivänä 1. joulukuuta 1936. Judinin tuotantoon kuuluu myös muun muassa oratorioita ja kantaatteja. 1. marraskuuta 1937 Judin johti Leningradin filharmonikkoja, jotka esittivät osan hänen kantaatistaan O vesne i radosti lapsikuorolle. 5. marraskuuta 1937 kantaatti kantaesitettiin kokonaisuudessaan Jevgeni Mravinskin johdolla. Judin työskenteli Leningradin konservatorion opettajana vuoteen 1942 saakka. Toisen maailmansodan jälkeen hän opetti konservatoriossa Kazanissa. Judin toimi myös aktiivisesti Neuvostoliiton säveltäjäliitossa ja pyrki varsinkin luomaan uusia lapsikuoroja. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Elbit Hermes 900

Elbit Hermes 900 Kochav () on israelilainen monikäyttöinen miehittämätön sotilaallinen ilma-alus. Se on suositun Hermes 450 -sarjan seuraaja. == Suunnittelu == Hermes 900 on potkuriturbiinimoottorilla varustettu miehittämätön sotilaslentokone. Se voi pysyä ilmassa 36 tuntia ja lentää 9 100 metrin korkeudessa. Koneen päätehtävä on tiedustelu, valvonta ja viestinvälitys. Se voidaan varustaa erilaisilla sensoreilla, kuten lämpökameralla ja SAR-tutkalla, elektronisen sodankäynnin laitteilla tai muiden joukkojen viestiyhteyksien ylläpitolaitteilla. == Tekniset tiedot == == Lähteet == Luokka:Miehittämättömät ilma-alukset Luokka:Elbit Systems
Mutala (Joensuu)

Mutala on kaupunginosa Joensuun keskustan tuntumassa. Se rajautuu Siihtalaan, Rantakylään ja Ranta-Mutalaan. Länsiosassa alueen halki kulkee Kurapuro sekä rautatie. Mutalassa on pääosin omakoti- ja rivitaloasutusta. Aluetta leimaavat vehreät pihapiirit. Mutalan asukasluku on noin 3 000. Alueella on päiväkoti, alakoulu ja päivittäistavarakauppoja. Vuonna 1965 rakennettu Kirkko- seurakuntatalo purettiin vuonna 2019. Mutala on Joensuun vanhimpia asuttuja alueita, ja ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 1637, jolloin Teppana Anisiminpoika Mutanen muutti alueelle. Mutala on myös tunnettu vanhasta sanonnasta: ”Älä tule Mutalaan, Mutalassa tapellaan”. == Tapahtumat == Mutalassa on järjestetty monena vuonna Mutala Folk -musiikkijuhla, jota olivat järjestämässä muun muassa alueen koulu, jonka kentällä tapahtuma pidettiin ja Joensuun kaupunki. Juhlassa saivat esiintyä kaikenikäiset asukkaat. == Lähteet == Luokka:Joensuun kaupunginosat Luokka:Joensuu
Sofja Žukova

Sofja Žukova (; 1939 Zvjagino, Gorkin alue – 2020) oli venäläinen sarjamurhaaja ja ihmissyöjä.Бабушка-потрошительница: история Софьи Жуковой, которая убивала до 80 лет The Voice Magazine Russia 30.3.2024, viitattu 29.5.2024 == Tausta == Žukova kävi koulua vain kaksi luokkaa. Hän kasvoi köyhissä oloissa.Rebecca Husselbee, Inside horror ‘Granny Ripper’ murders after cannibal OAP slaughtered 3 & made ‘sweets from human flesh to give to kids’ The Sun 8.5.2022, viitattu 29.5.2024 Hän muutti 20-vuotiaana Habarovskin alueelle ja asettui Berezovkan kylään. Žukova työskenteli korkeaan ikään saakka teurastajana sikatilalla. Hänellä oli kaksi poikaa. == Rikokset == Joulukuussa 2006 Berezovkassa katosi 8-vuotias Nastja Aleksejenko. Poliisi puhutti Žukovaa. Hän tunnusti kutsuneensa lapsen leikkimään luokseen. Kertomuksen mukaan tytön ystävä oli kutsunut tätä lähellä Žukovan kotiovea, jolloin tyttö oli karannut. Poliisi hyväksyi Žukovan version eikä pitänyt häntä epäiltynä. Vielä saman kuukauden aikana Aleksejenkon luut löydettiin maastosta. Naapurit pitivät Žukovan kertomusta kummallisena, koska häntä oli pidetty jatkuvasti riidanhaluisena ja hän oli uhannut lapsia tappamisella. Vuonna 2013 Žukovan 77-vuotias ystävä Anastasija Mihejeva muutti tilapäisesti Žukovan asuntoon, josta hänen oli tarkoitus siirtyä pian tyttärensä kanssa Moskovaan. Mihejeva katosi. Žukova kertoi riidelleensä tämän kanssa ja tämän lähteneen kertomatta määränpäätään. Žukova selitti asunnostaan löydetyt veriijäljet ystävänsä korkealla verenpaineella ja toistuvilla nenäverenvuodoilla. Häntä ei vieläkään pidetty epäiltynä. Žukova alkoi katoamisen jälkeen tarjoilla naapureilleen liharuokia, vaikka hän ei aiemmin ollut halunnut rakentaa ystävällisiä välejä naapureihinsa. Monet kieltäytyivät tarjotusta ruoasta sen oudon hajun takia. 57-vuotias talonmies Vasili Šljahtitš muutti vuonna 2019 alivuokralaiseksi Žukovan asuntoon, koska oli joutunut vaimonsa kotoaan häätämäksi. Mies ei ilmaantunut enää työpaikalleen, jolloin työnantaja otti yhteyttä poliisiin. Pari päivää myöhemmin Šljahtitšin jäänteitä ja verisiä vaatteita löydettiin säkistä. Žukovan asunto tutkittiin huomattavasti aiempaa tarkemmin, jolloin poliisi löysi jääkaapista epäilyttävää tuoretta lihaa. Žukova pidätettiin helmikuussa 2019. Hän tunnusti tappaneensa Šljahtitšin, mutta väitti toimineensa itsepuolustustarkoituksessa, koska mies oli yrittänyt raiskata hänet. Žukova kiisti kuulusteluissa yhä yhteyden Aleksejenkon ja Mihejevan kohtaloihin. Vankitovereilleen hän kuitenkin kehuskeli kaikilla kolmella murhalla. Žukova kertoi lapsen metelöineen, ystävänsä olleen liian ylpeä ja alivuokralaismiehen puhuneen rivosti sekä yrittäneen suudella. Žukova oli syönyt jokaisen uhrinsa lihaa. == Oikeudenkäynti ja kuolema == Žukovaa vastaan aloitettiin oikeudenkäynti vuoden 2019 lopussa. Tapaus sai osakseen laajan lehdistöhuomion. Žukovan todettiin toimineen syyntakeisena. Hänelle ei ehditty määrätä rangaistusta, koska hän sai vuonna 2020 Covid-19-infektion ja kuoli sen komplikaatioihin. == Lähteet == Luokka:Venäläiset sarjamurhaajat Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Geneven vanhakaupunki

Geneven vanhakaupunki on Geneven historillinen keskusta. Geneven vanhakaupunki on tärkeä uskonpuhdistuksen tapahtumapaikka. Alueelta on näkymä koko kaupunkiin ja Genevenjärvelle. Vanhakaupunki koostuu jyrkistä kaduista, suihkulähteistä ja aukioista. Rakennusten arkkitehtuurissa yhdistyvät gotiikka, renessanssi ja 1700-luvun tyylit. Geneven vanhakaupunki on Euroopan suurin. Alueen nähtävyyksiä ovat Bourg-de-Four -aukio, Pyhän Pietarin katedraali sekä Treillen rantakatu, jossa sijaitsee maailman pisin puinen penkki. Alueen palveluihin kuuluvat terassit, taidegalleriat, antiikkikauppiaat ja museot. Geneven vanhakaupunki on rakennettu kukkulalle, joka rajautuu alakatuihin järven puolella sekä Plainpalais'in vastakkaisella puolella. Geneven vanhakaupunki kuuluu Sveitsin kulttuuriperintökohteiden luetteloon. Kaupunki laajeni 1850–1880-luvuilla linnoitusten purkamisen jälkeen. Vuonna 2000 kaupunki voitti Sveitsin kansallisen kulttuuriperintöliiton Wakker-palkinnon Rhône-joen rannan ja sen välittömän kaupunkiympäristön kunnostamisesta. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Geneve
Englantilainen puutarha (Geneve)

Englantilainen puutarha (, aik. Promenande du Lac) on Geneven vanhassakaupungissa sijaitseva puutarha. Puutarha on kaupungin ensimmäinen englantilaistyylinen puisto. Puutarha tunnetaan erityisesti kukkakellosta, joka muodostuu yli 6 500 kukasta sekä kansallisesta muistomerkistä, joka on pystytetty Geneven Sveitsin valaliittoon liittymisen muistoksi. Puiston ytimessä on monumentaalinen Neljän vuodenajan suihkulähde, jota ympäröivät vanhat puut ja vanha soittolava. Puistosta on näkymä myös Jet d’eau- vesisuhkulle. Puistossa on kaarevia polkuja ja vapaaseen linjaukseen istutettuja puita. Puisto on peräisin 1800-luvun loppupuolelta. Neljän vuodenajan suihkulähde on pystytetty jo 1860-luvulla. Mont Blancin silta rakennettiin vuonna 1862. Vuonna 1869 vihittiin käyttöön kansallinen muistomerkki. Englantilaista puutarhaa on laajennettu ja muokattu useita kertoja vuosien varrella. Kukkakello on rakennettu vuonna 1955. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Geneven rakennukset ja rakennelmat Luokka:Puutarhat
Taiteen ja historian museo

Taiteen ja historian museo (, lyh. MAH) on Geneven vanhassakaupungissa sijaiseva museo. Museo on yksi Sveitsin kolmesta suurimmasta museosta ja se on avattu vuonna 1910. Museo on monialainen, kooten yhteen muun muassa esihistoriallisia muinaisjäänteitä, antiikin kreikkalaisia patsaita, etruskien keramiiikkaa, keskiaikaisia huonekaluja ja lasimaalauksia, sveitsiläisiä kelloja sekä soveltavia taiteita. Museossa on esillä myös Rembrandtin ja Claude Monet’n maalauksia. Vuonna 1927 Geneven kaupunki liitti museoon Arianan keramiikka- ja lasimuseon, joka itsenäistettiin vuonna 2010. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sveitsin museot Luokka:Geneven rakennukset ja rakennelmat