EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Desnan piiri

Desnan piiri () on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Desnan piiri sijaitsee Kiovan koillisosassa. Vuoden 2021 alussa piirin väkiluvuksi arvioitiin 368 461. Piirin pinta-ala on 147 neliökilometriä (17,1 prosenttia Kiovan pinta-alasta). Desnan piiriä rajaa etelässä Kiovan Dnipron piiri ja Dneprin länsipuolella Obolonin piiri. Pohjoisessa ja idässä piiri rajoittuu Kiovan alueen Brovaryn piiriin. Piiri on perustettu 30. huhtikuuta 1987 nimellä Vatutinan piiri (). Piiri nimettiin kenraali M. F. Vatutinan mukaan. Nykyinen piirin nimi otettiin käyttöön vuonna 2001. Desnan piirissä sijaitsevat muun muassa * Kiovan metron asemat Lisova ja Tšernihivska * Pyhän Kolminaisuuden katedraali * Murometsin saari puistoineen ja uimarantoineen == Kuvia == Troeschina.JPG|Troještšynan (Троєщина) kerrostaloaluetta ilmakuvassa. Chernihivska metro station Kiev 2011 03.jpg|Tšernihivskan metroasemaa. Troeshchina.jpg|Ortodoksisen kirkon Pyhän Kolminaisuuden katedraali. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Desnan piirihallinnon sivu (kyivcity.gov.ua) * Desnan piirin rajat Open Street Map -kartalla (openstreetmap.org) Luokka:Kiovan piirit
Vallen kirkko (Lindesnes)

Vallen kirkko () on Lindesnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1793. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot Luokka:Lindesnes
Svennevik

Svennevik on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 377 vuonna 2023. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Lindesnes
Øyslebø

Øyslebø on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 361 vuonna 2023. Vuosina 1899–1964 Øyslebø oli itsenäinen kunta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan taajamat Luokka:Norjan entiset kunnat Luokka:Lindesnes
Olaf Isaachsen

Olaf Wilhelm Isaachsen (16. toukokuuta 1835 Mandal, Norja – 22. syyskuuta 1893 Kristiansand, Norja) oli norjalainen taidemaalari. Hän oli Joachim Frichin ja Johannes Flintoen oppilas Norjan kuninkaallisessa piirustuskoulussa ja opiskeli Düsseldorfissa vuosina 1854–1859. Myöhemmin hän sai oppia myös Thomas Couturelta ja Gustave Courbet'lta. Isaachsen maalaukset edustavat realismia. Uransa loppuvaiheilla hän kääntyi kohti impressionismia. Isaachsen oli pääministeri Kåre Willochin isosetä. ==Teoksia== Olaf Isaachsen - Farm Interior from Setesdal - NG.M.00446m - National Museum of Art, Architecture and Design.jpg|Setesdalsinteriør (1860) Olaf Isaachsen - Interior from Setesdal - NG.M.00446j - National Museum of Art, Architecture and Design.jpg|Setesdalsstue (1866) Wilhelmine Seippel.jpg|Wilhelmine Seippel (1878) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1835 syntyneet Luokka:Vuonna 1893 kuolleet
Eino Kiuru

thumb|Eino Kiuru Eino Antti Kiuru (; 18. tammikuuta 1929 Pukero – 27. tammikuuta 2015 Lappeenranta) oli inkeriläinen kansanperinteen tutkija ja kielenkääntäjä. Hän keräsi, tutki ja julkaisi inkeriläistä kansanrunoutta sekä käänsi muun muassa Kalevalan venäjän kielelle yhdessä Armas Mišinin kanssa. Hän loi uransa Neuvostoliitossa ja Venäjällä ennen muuttoaan Suomeen vuonna 2004.Eino Kiuru Biografiasampo, viitattu 14.1.2024 Kiuru aloitti Rumpalin kylässä koulunkäynnin suomenkielisessä koulussa, mutta opetuskieli vaihdettiin jo ensimmäisellä luokalla venäjäksi. Hänen isänsä oli vangittuna vuonna 1937. Vuonna 1938 Kiurun perhe siirrettiin kylän muun väestön kanssa Berngardovkaan lähelle Seuloskoita. Vuonna 1942 perhe evakuoitiin Leningradin piirityksen johdosta Krasnojarskin aluepiiriin. Vuonna 1946 Kiuru palasi perheensä kanssa Leningradiin, josta perhe kuitenkin siirtyi Sortavalaan. Kiuru valmistui finanssiopistosta Sortavalassa vuonna 1949 ja Petroskoin yliopiston suomalais- ugrilaiselta osastolta vuonna 1957. Hän työskenteli vuosikymmenten ajan Neuvostoliiton tiedeakatemian ja Petroskoin Karjalan tiedekeskuksen palveluksessa. Kiuru teki vuodesta 1967 alkaen lukuisia kenttätyömatkoja Inkeriin. Hän muun muassa tallensi inkerikkojen itkuvirsiä ja kalevalamittaista runoutta. Armas Mišinin kanssa Kiuru käänsi venäjäksi Kalevalan ja Alku-Kalevalan ("Runokokous Väinämöisestä") sekä toimitti kokoelman inkeriläistä runoutta. Kiuru käänsi suomesta venäjäksi myös muun muassa Pentti Haanpään ja Paavo Rintalan kirjallisuutta. Hän sai Karjalan tasavallan "vuoden ihminen" -tunnustuksen vuosina 1999 ja 2000. Vuonna 2000 hän sai Venäjän presidentiltä kunniamerkin "ansioista isänmaalle". Lisäksi Kalevalaseura myönsi Kiurulle ja Mišinille tunnustuspalkinnon vuonna 2008. Vuosina 1998–2004 Kiuru toimi Karjalan suomalaisten Inkeri-Liiton varapuheenjohtajana ja Inkeri-Liiton edustajana Ulkosuomalaisparlamentissa. Vuonna 2004 hän muutti puolisonsa kanssa Suomeen. == Lähteet == Luokka:Inkeriläiset henkilöt Luokka:Suomalaiset kielenkääntäjät Luokka:Suomalaiset folkloristit Luokka:Vuonna 1929 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Ivan Kostin

Ivan Aleksejevitš Kostin (; 4. marraskuuta 1931 Hašezero – 28. lokakuuta 2015) oli venäläinen runoilija. Hän asui ja työskenteli enimmäkseen Petroskoissa.Костин Иван Алексеевич Имена в истории Карелии, viitattu 14.1.2024 Kostin palveli kolmen vuoden ajan maahanlaskujoukoissa Kostromassa. Hänen asepalveluksensa päättyi vuonna 1954, minkä jälkeen hän asettui Petroskoihin. Kostin opiskeli Moskovan Maksim Gorki -kirjallisuusinstituutissa. Hän valmistui sieltä vuonna 1965. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa oli julkaistu jo vuonna 1962. Valmistumisensa jälkeen Kostin työskenteli toimittajana. Vuonna 1971 hän pääsi kirjailijaliiton ja vuonna 1973 toimittajaliiton jäseneksi. Kostin julkaisi uransa aikana yli kaksikymmentä runokokoelmaa. Monet hänen runoistaan liittyivät Äänisniemen alueeseen, jossa hän oli varttunut. Kostin keräsi alueen kansanrunoutta ja -tarustoa sekä esineistöä, jonka hän lahjoitti valtiolliseen museoon Kižiin. Vuonna 1993Костин Иван Алексеевич Пантеон России, viitattu 14.1.2024 Kostin sanoitti Armas Mišinin kanssa Karjalan tasavallan hymnin. Kostin oli aktiivinen Karjalan kirjailijaliitossa, jossa hän edisti varsinkin nuorten kirjoittajien luovaa kehitystä. Lisäksi hän oli perustamassa Zemlja Zaonežja -aluejärjestöä ja toimi sen puheenjohtajana. Kostinille myönnettiin Ystävyyden kunniamerkki vuonna 2007 ja Karjalan tasavallan kansankirjailijan arvonimi vuonna 2015. Lisäksi hän sai Puškin- mitalin.Костин Иван Алексеевич Karjalan tasavallan kansallisarkisto, viitattu 14.1.2024 Kostin haudattiin Petroskoissa Suolusmäen hautausmaalle. Kostinin sanoihin ovat tehneet lauluja useat säveltäjät, kuten Boris Naprejev ja Aleksandr Šemrjakov. == Lähteet == Luokka:Venäläiset runoilijat Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Erfurtin kongressi

Erfurtin kongressi oli Ranskan keisari Napoleon I ja Venäjän keisarin Aleksanteri I:n välinen tapaaminen Erfurtissa 27. syyskuuta - 14. lokakuuta 1808. Sen tarkoituksena oli vahvistaa liittoa, joka oli muodostettu edellisenä vuonna Tilsitin sopimuksella, ja selvittää eräitä Tilsitissä avoimiksi jääneitä asioita. == Tausta == Tilsitin tapaaminen uusittiin, sillä venäläisen hovin ranskanvastainen mieliala uhkasi heikentää solmittua Ranskan ja Venäjän liittoa. Napoleon ja ulkoministeri Jean-Baptiste Nompère de Champagny pyrkivät vahvistamaan liittoa sekä selvittämään samalla Espanjaan liittyvät kysymykset ja sopimukset. Erfurtin kaupunki oli Ranskan keisarin hallinnoima Erfurtin ruhtinaskunta. Napoleon yritti kunnioittaa Aleksanteria Ranskan valtakunnan loistoilla. Kokouksesta tuli suuri konferenssi, johon osallistui joukko kuninkaita, ruhtinaita, herttuoita, paroneja ja merkittäviä edustajia kaikkialta Euroopasta. == Neuvottelut == Kokouksista syntyi Erfurtin sopimus, jossa mainittiin 14 artiklaa, joilla kehotettiin Britanniaa lopettamaan sota Ranskaa vastaan, tunnustettiin Venäjän valloittaneen Suomen alueen Ruotsilta ja todettiin, että sodan sattuessa Itävallan ja Ranskan välillä Venäjän tulee auttaa Ranskaa parhaan kykynsä mukaan. Neuvottelujen yhteydessä ranskalainen ruhtinas Talleyrand kävi Aleksanteri I:n kanssa yksityisen keskustelun, jossa hän neuvoi tsaaria olemaan myöntymättä Napoleonin vaatimuksiin. Hän selitti tsaarille, että tämän ei pitäisi lähteä Itävaltaa vastaan Napoleonin rinnalla, vaan kääntyä Napoleonia vastaan. Talleyrand vakuutti, että tsaarilla olisi niin toimiessaan Ranskan kansa takanaan. == Sopimuksen rikkominen == Kuusi kuukautta myöhemmin alkoi sota Itävallan kanssa. Aleksanteri ei noudattanut sopimuksen ehtoja eikä auttanut Ranskaa sodassa. Vuoteen 1810 mennessä molemmat keisarit harkitsivat sotaa keskenään. Erfurtin kokous oli näiden kahden johtajan viimeinen tapaaminen. Vuoteen 1812 mennessä Venäjä ei enää noudattanut Napoleonin mannermaista taloudellisen sodankäynnin järjestelmää Britanniaa vastaan, ja ranskalaisvastaisuus Venäjän hovissa oli noussut uudelle tasolle. Venäjä lisäsi puolustusmenoja, alkoi lähettää joukkoja Puolan rajoille ja valmistautui hyökkäykseen. Napoleon esti tämän hyökkäyksen hyökkäämällä Puolaan ensiksi ja paljon suuremmalla sotilasvoimalla. Tilsitissä harvat uskoivat, että nämä kaksi eurooppalaista suurvaltaa voisivat olla rauhanomaisesti rinnakkain Varsovan suurherttuakunnan, Venäjän naapurivaltiona olevan ranskalaisen satelliittivaltion, kanssa. Erfurt saattoi viivyttää lopullista sodan puhkeamista, mutta oli todennäköistä, että nämä kaksi suurvaltaa joutuisivat kuitenkin jossakin vaiheessa konfliktiin. == Katso myös == * Wienin kongressi * Itävallan historia == Lähteet == Luokka:Konferenssit Luokka:Napoleonin sodat Luokka:Euroopan historia Luokka:Erfurtin historia Luokka:1810-luku
Savisalo

Savisalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Hannu Savisalo (s. 1946), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos *Iikka Savisalo (s. 1972), yritysjohtaja, Hannu Savisalon poika
Antti Keitilä

Antti Keitilä (s. 18. syyskuuta 1966 Naantali) on helsinkiläinen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hän tekee muun muassa nokipiirroksia ja puuveistoksia. Keitilä on opiskellut Oriveden opistossa, Kankaanpään taidekoulussa ja valmistui vuonna 1994 Kuvataideakatemian kuvanveistolinjalta. Keitilän teoksia on ollut esillä mm. Galleria Huudossa ja Galleria Sculptorissa. Hän sai Suomen taideyhdistyksen 20 000 markan apurahan vuonna 1997. Keitilän julkisia teoksia ovat muun muassa "Läsnä" Oriveden virastotalolla, "Lätäköt" Laajasalon yläasteella ja lukiossa Helsingissä sekä "Vastaranta" Anttolanhovissa Mikkelissä. Hänen teoksiaan on muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseon, Nykytaiteen museo Kiasman, Suomen valtion ja Oulun taidemuseon kokoelmissa. Keitilä on on toiminut Uudenmaan taidetoimikunnan jäsenenä vuosina 1998–2003, Suomen kuvanveistäjäliiton johtokunnassa vuosina 2009–2012 ja Taiteilijaseuran Ateljeesäätiön hallituksessa vuosina 2008–2014. Lisäksi hän on ollut mukana Kuvataiteen näyttöapurahalautakunnassa vuosina 2016–2018. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Antti Keitilän verkkosivut * Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1966 syntyneet
Heikki Ojanen

Heikki Ojanen (s. 1952 Helsinki) on espoolainen kirjailija.https://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/http%253A%252F%252Fdata.kirjasampo.fi%252Factor_Ojanen%25252C%252BHeikki Ojanen harrastaa taiteen kuluttamista, historian ja tulevaisuuden ajattelua sekä avantouintia.https://www.kulttuurivihkot.fi/kirjat/heikki-ojanen- heijastumia-vajailla-pinnoilla/ == Teokset == * Railo katoaa sulaan (romaani, 2014, Siniplaneetta) * Kuollutta sanaa ei voi surra (romaani, 2020, BoD) * Sirpaleita kananmunan tarkoituksesta (aforismeja, 2022, Kulttuurivihkot) * Vaarin lorulaari (runoja, 2022, Kulttuurivihkot) * Heijastumia vajailla pinnoilla (aforismeja, 2023, Kulttuurivihkot) * Lorulaarin jyviä ja ruumenia (runoja, 2023, Kulttuurivihkot) == Lähteet == Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kirjailijat
Keidanren

Keidanren on japanilainen talousjärjestö, jonka perustettiin vuonna 1946. Siihen kuuluu yli 1500 japanilaista yritystä. Keidarenia pidetään yhtenä Japanin vaikutusvaltaisimmista organisaatioista. == Perustaminen == Japanin antautumisen jälkeisenä päivä 16. elokuuta 1945 kokoontui joukko johtavia liikemiehiä kauppaministeri Chikuhei Nakajiman luokse muodostaakseen järjestön, joka valvoisi heidän etujaan suhteessa Yhdysvaltoihin. Aloite johti seuraavana vuonna Keidanrenin perustamiseen. Kaikki Japanin suuryritykset liittyivät Keidanreniin. == Lähteet == Luokka:Japanilaiset järjestöt Luokka:Japanin talous
Thrane

Thrane on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Marcus Thrane (1817–1890), norjalainen poliittinen aktivisti * Morten Thrane Brünnich (1737–1827), tanskalainen eläintieteilijä ja mineralogi * Morten Thrane Esmark (1801–1882), norjalainen pappi ja mineralogi, Thrane Brünnichin tyttärenpoika * Waldemar Thrane (1790–1828), norjalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari.
Jannis Bonek

Jannis Bonek (s. 1999 Wien) on itävaltalainen suunnistaja. Flims Flaaxin MM- kilpailuissa 2023 Bonek saavutti MM-pronssin keskimatkalla. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan 22:s sija Rakveren EM-kilpailuista vuodelta 2022. Suunnistuksen maailmancupissa hän on voittanut keskimatkan kilpailun Ceska Lipassa vuonna 2023. Juniorien MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan kuudes sija vuodelta 2018. http://runners.worldofo.com/jannisbonek.html Seuratasolla hän edustaa OK Linneä. https://www.oklinne.nu/main/oklinne.php?newsid=4704&archives;=1 == Lähteet == Luokka:Itävaltalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Prakash Padukone

Prakash Padukone (s. 10. kesäkuuta 1955 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen entinen sulkapalloilija. Hän on parhaimmillaan ollut maailman rankingin paras vuonna 1980; samana vuonna hänestä tuli ensimmäinen intialainen, joka voitti All England Open Badminton Championships -mestaruuden. Intian hallitus myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1982. Hän on yksi Olympic Gold Quest -säätiön perustajista, joka on omistautunut olympiaurheilun edistämiseen Intiassa. Padukone on naimisissa Ujjala Padukonen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijä Deepika Padukone ja golfaaja Anisha Padukone. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Intialaiset sulkapalloilijat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Talluskylä

Talluskylä on kylä, joka sijaitsee Tervon kunnassa lähellä entisen kunnan Karttulan rajaa. Talluskylässä toimivia järjestöjä ja yhteisöjä ovat Kyläyhdistys, Martat, Riistaveikot ja Vesiosuuskunta. Talluskylän- Kruunupuiston osuuskunta myöntää kalastuslupia alueen vesistöihin ja valvoo kalastusta. Talluskylän tiekuntien hoidettavina olevia teitä ovat muun muassa Tuppilahden metsätie ja Korosmäentie. Talluskylässä toimivia palveluja tarjoavia urakoitsijoita ovat muun muassa konehuoltajat, putkiasentajat, rakennusurakoitsijat ja sähköalan toimijat. == Lähteet == Luokka:Tervo
Kakigōri

Kakigōri () on perinteinen japanilainen jälkiruoka. Kakigōria nautitaan usein kesällä. Kakigōreja myydään Japanissa monessa kahvilassa tai ravintolassa. Kakigōrit valmistetaan siirapista, jääpaloista ja muista aineista tyypistä riippuen. Kakigōreihin voidaan lisätä myös hedelmiä. Kakigōreitä voidaan myydä myös alkoholillisia versioita. == Historia == Kakigōria tehtiin jo luultavasti 700-luvun lopulla, mutta se oli paljon niukempaa, koska silloin siihen ei lisätty jäätä. 1860-luvun lopulla kakigōriin ruvettiin lisäämään jäätä, mutta silloin kakigōri oli kallista, koska jää oli vielä silloin kallista. Myöhemmin 1860-luvulla jään hinnan laskemisen vuoksi ja se saavutti ylimystön lisäksi muun kansan. Tämä lisäsi kakigōrin suosiota erityisesti Japanissa. == Lähteet == Luokka:Japanilainen keittiö Luokka:Jälkiruoat
Juri Djužev

Juri Ivanovitš Djužev (; 15. toukokuuta 1937 Vaaženi – 9. kesäkuuta 2021) oli venäläinen kirjallisuustieteilijä, kirjallisuuskriitikko ja kirjailija. Hän väitteli filologiassa tohtoriksi vuonna 1989. Hän panosti huomattavasti Karjalan tasavallan alueen kirjallisuuden tutkimukseen ja toimi Venäjän tiedeakatemian Karjalan tutkimuskeskuksen kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin kirjallisuustieteen jaoksen päätutkijana.Дюжев Юрий Иванович Имена в истории Карелии, viitattu 14.1.2024 Djužev syntyi opettajien pojaksi ja muutti vuonna 1938 perheineen Petroskoihin. Hänen isänsä kaatui toisessa maailmansodassa. Djužev vietti sotavuodet äitinsä kanssa Uralilla ja palasi sodan jälkeen Petroskoihin. Hän valmistui Petroskoin valtionyliopistosta vuonna 1960. Djužev aloitti uransa kirjailijana 18-vuotiaana julkaisemalla tarinan nuorten leninistien lehdessä. Hänen kaunokirjalliseen tuotantoonsa kuuluu novelleja ja lastenkirjallisuutta. Hän johti Karjalan kirjailijaliiton lasten- ja nuortenkirjallisuuden osastoa. Vuosina 1994–2000 Djužev toimitti kolmeosaisen kirjasarjan Istorija literatury Karelii. Vuonna 2002 hän sai tästä työstä Karjalan tasavallan kulttuuripalkinnon Elli Aallon, Eino Karhun ja Jelena Markovan kanssa. Djužev julkaisi kirjat Ortjo Stepanovista (2010), Jaakko Rugojevista (2012) ja Antti Timosesta (2014). Hän teki myös Pisateli Karelii -tietosanakirjan (1985, 1994, 2006) ja oli yhtenä kirjoittajista teoksessa Literatury narodov Rossii: XX vek (2005). Djuževille myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto vunna 2009. Djužev julkaisi yli 160 tieteellistä teosta ja oli mukana monissa merkittävissä kirjallisuushankkeissa, kuten Karjalan kirjallisuuden historian laatimisessa ja muiden laajojen bibliografisten ja tietosanakirjahankkeiden toimitustyössä. Djužev oli myös aktiivinen shakinpelaaja. Hän toimi Karjalan shakkiliiton puheenjohtajana ja kuului useisiin alueellisiin joukkueisiin. Shakki oli merkittävä osa hänen elämäänsä, ja hän lahjoitti shakkiaineistonsa Karjalan kansallisarkistoon. == Lähteet == Luokka:Venäläiset kirjallisuudentutkijat Luokka:Venäläiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Venäläiset tietokirjailijat Luokka:Vuonna 1937 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Gustave Thuret

Gustave Adolphe Thuret, auktorinimi: Thur., (1817–1875) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hän meni 1840 virkamieheksi Ranskan lähetystöön Konstantinopoliin, mistä teki kasvitieteellisiä retkiä Egyptiin ja Syyriaan. Hän oli sittemmin yksityisenä tutkijana Ranskassa, jossa hän tuli tunnetuksi levätutkijana. Hän sai muun muassa selville rusko- ja punalevien suvullisen lisääntymisen.Thuret, Gustave Adolphe, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1518. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 Thuret perusti Antibesiin yksityisen puutarhan, joka 1877 lahjoitettiin Ranskan valtiolle. Se kuuluu nykyisin INRAn vastuulle ja on tutkimuspuutarha.Thuret Garden In Antibes, bgci.org, viitattu 14.1.2024 ==Teokset== * Recherches sur les zoospores des algues et les anthéridies des cryptogames (1851) * Études phycologiques. Analyses d’algues marines (1878). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset kasvitieteilijät Luokka:Vuonna 1817 syntyneet Luokka:Vuonna 1875 kuolleet
Minnesotan sinetti

Minnesotan sinetti () on Yhdysvaltain osavaltio Minnesotan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi. Nykyisin käytössä olevan osavaltionlipun suunnittelun yhteydessä vuonna 2023 päätettiin suunnitella myös uusi sinetti, sillä nykyisen sinetin esitystapaa alkuperäisasukkaasta pidettiin vanhanaikaisena. 5. joulukuuta 2023 osavaltion edustajainhuone valitsi uuden Ross Brugginkin suunnitteleman sinetin, joka sisältää muun muassa kuikan, pohjantähden ja dakotankielisen fraasin ”Mni Sóta Makoce” (). Sinettiä kiertävät 98 keltaista nelikumiota kuvaavat osavaltion 87 piirikuntaa ja 11 liittovaltion tunnustamaa intiaaniheimoa, jotka asuvat osavaltion alueella. == Historialliset versiot == Sinetti kuvaa Minnesotan historian ja kulttuurin tärkeitä aiheita, kuten maatalouden kasvua, alkuperäisväestöjen perintöä ja villin luonnon kesyttämistä. Sinetissä lukee punaisella nauhalla osavaltion ranskankielinen motto ”L’Etoile du Nord” (). Sinetin reunoilla lukee englanniksi ”The Great Seal of the State of Minnesota” (). Vuosiluku 1858 viittaa vuoteen, jolloin Minnesotasta tuli Yhdysvaltain osavaltio. Nykyinen versio sinetistä on otettu käyttöön toukokuussa 1983. == Galleria == Tiedosto:Minnesota state coat of arms (illustrated, 1876).jpg|Historiallinen vaakuna, piirretty versio vuodelta 1876 Tiedosto:Seal of Minnesota (1983–2024).svg|Sinetti vuosina 1983–2024 == Lähteet == Sinetti Luokka:Yhdysvaltain osavaltioiden sinetit
Sisä-Savon kansalaisopisto

Sisä-Savon kansalaisopisto toimii Suonenjoen, Rautalammin, Tervon, Vesannon ja Leppävirran kuntien alueella. Sen järjestämille kursseille voivat osallistua kaikki alueen asukkaat kuntarajoista riippumatta. Kurssien opetustoiminta vaihtelee harrastamisesta ja yleissivistävästä opetuksesta projektimaiseen toimintaan ja ammattimaiseen opetukseen. == Historia == 1947 Suonenjoen Iisveden kylällä perustettiin Iisveden työväenopisto ja myöhemmin Sisä-Savon kansalaisopisto syntyi sen pohjalta. Koska sota-aikana järjestötoiminta oli puuttunut, sotien jälkeen kaikkea järjestötoimintaa arvostettiin. Sotien jälkeen kaivattiin myös koulutusta sisältävää järjestötoimintaa. Ajasta, jolloin Iisveden työväenopisto perustettiin siihen, kun Sisä-Savon kansalaisopisto sai lopullisen muotonsa, opisto ehti toimia monella nimellä. Leppävirta liittyi opiston alueeseen vuonna 2018. == Lähteet == Luokka:Kansalais- ja työväenopistot
Kantele (yhtye)

Kantele (), viralliselta nimeltään Karjalan kansallinen laulu- ja tanssiyhtye Kantele (), on Karjalan tasavallassa toimiva yhtye ja taidekollektiivi. Se koostuu kokonaisuudessaan ammattilaisista ja toimii Karjalan tasavallan kulttuuriministeriön alaisuudessa. Yhtyeen yhteydessä toimivat kanteleorkesteri, muut soittajat, naislaulajien Aino-kuoro ja tanssiseurue.Ансамбль Национальный ансамбль песни и танца Карелии «КАНТЕЛЕ», viitattu 14.1.2024 Kantele perustettiin 9. huhtikuuta 1936. Perustamisen keskeinen taustavaikuttaja oli Viktor Gudkov. Samoihin aikoihin Karjalan tasavallassa pyrittiin myös muin tavoin ammattimaistamaan paikallista kulttuurielämää; esimerkiksi vuonna 1937 perustettiin Karjalan säveltäjäliitto. Kantele on erikoistunut karjalaisten, vepsäläisten, suomalaisten ja venäläisten kansanmusiikkiin Karjalan tasavallan alueelta. Kansanmusiikkiohjelmistoa on täydennetty Karjalan tasavallassa vaikuttaneiden säveltäjien teoksilla. Ohjelmistoa sen käyttöön ovat säveltäneet muiden muassa Karl Rautio, Helmer-Rainer Sinisalo, Rubim Pergament, Abram Golland, Eduard Patlajenko, Aleksandr Beloborodov ja Vjatšeslav Košelev. Kantele on palkittu muun muassa Neuvostoliiton kunniamerkillä (1986) ja Karjalan tasavallan Sampo- palkinnolla (2009). Merkittäviin Kanteleen tuotantoihin on kuulunut "etnobaletti" Skala dvuh lebedei. Vuodesta 1986 lähtien Kantele on toiminut 1800-luvulla valmistuneessa Petroskoin keskustan rakennuksessa, joka on aiemmin toiminut muun muassa suomenkielisenä kouluna. Rakennuksessa on nykyaikaisesti varustettu auditorio. Siellä järjestetään muun muassa Kanteleen konsertteja ja mestarikursseja. Lisäksi tiloissa säilytetään Karjalan tasavallassa toimineiden säveltäjien teosten käsikirjoituksia.Национальный ансамбль песни и танца Карелии «Кантеле» Culture.ru, viitattu 14.1.2024 Kantele on esiintynyt eri puolilla Venäjää, Valko-Venäjällä, Suomessa, Norjassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Slovakiassa ja Unkarissa. Se on julkaissut levytyksiä, Karjalan tasavallan kulttuuriin liittyviä kirjoja ja nuotteja. Kanteleen virallinen nimi on vaihdellut historian varrella moneen otteeseen. Vuonna 2011 otettiin käyttöön virallinen nimi "Karjalan kansallinen laulu- ja tanssiyhtye Kantele". == Lähteet == Luokka:Venäläiset yhtyeet Luokka:Petroskoi Luokka:Karjalan tasavallan kulttuuri Luokka:Kantele
Huone 213

Huone 213 on Marjorien ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Sen tyylissä kuuluvat vaikutteet 1990-luvun alun r’n’b-musiikista sekä eurodancesta. Albumilta löytyy suomenkielinen versio Abban laulusta ”The Winner Takes It All”. == Tietoa == ===Kappalemateriaali=== Albumin lauluista ”Miksi” ja ”Sut varastaa mä aion” on levytetty alun perin jyväskyläläisen dancepop-yhtye Downtownin levyllä Downtown (1989) englanninkieliset versiot ”Close to your heart” ja ”Make it real” . Omalla levyllään Marjorie duetoi kappaleen ”Miksi” Downtownin laulajan Jari Karjalaisen kanssa. === Tekijät === Albumin kappaleiden tekijöiden ja soittajien joukossa on lukuisia jyväskyläläisiä muusikoita, kuten Hausmyllyn Jason Drome (oik. Jari Karjalainen), Enzo (oik. Hannu Pulkkinen), Lowland (oik. Petri Alanko) ja Psyche (oik. Pekka Mykkänen), suomipuhallinfunkyhtye ILLU-Bandin Mikko Saikkonen ja Timo Pitkänen sekä Funkykarkureiden Janne Kettunen. Puolet albumin sanoituksista on tehnyt kirjailijana ja sanoittajana tunnettu Jukka Itkonen. == Myöhemmät versioinnit == Marjorien livetaltiointi laulusta ”Korttitalo vaan” löytyy livealbumilta Rakkauden kiertokulku, jonka nimeä kantavalla kiertueella Marjorie esiintyi vuonna 2001 Anneli Saariston ja Eija Kantolan kanssa. Keväällä 2012 Putouksen 3. tuotantokauden hahmot esittivät ”Korttitalo vaan” kauden viimeisessä jaksossa ja levyttivät kappaleen omalla kokoelmalevyllään. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Lähteet == * Huone 213 discogs.com -sivustolla * Huone 213 Fono-äänitetietokannassa === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Marjorien ja Hausmyllyn live-esitys kappaleesta Sut varastaa mä aion (1991) Luokka:Suomalaiset popalbumit Luokka:Vuoden 1992 esikoisalbumit
Reidar Elven

Reidar Elven (s. 1947) on norjalainen kasvitieteilijä, joka on nykyisin emeritusprofessori Oslon yliopiston luonnonhistorian museon kasvimuseossa.University of Oslo Natural History Museum Viitattu 14.1.2024.The International Plant Names Index (IPNI): Elven, Reidar (1947–) Viitattu 14.1.2024. Elven on toiminut Norjan kasvion Norsk floran (ensimmäinen p. 1944, 8. p. 2022) kuudennen–kahdeksannen painoksen päätoimittajana.Kurtto, A. 2023: Kirjallisuutta: Norjan kasvio. Lutukka 39: 1. Hän toimii myös päätoimittajana arktisen alueen putkilokasvien luetteloa kokoavassa Panarctic Florassa (PAF), joka on yhdysvaltalaisten, kanadalaisten, venäläisten, norjalaisten, ruotsalaisten, tanskalaisten ja islantilaisten kasvitieteilijöiden yhteisprojekti.Panarctic Flora Elvenin taksonominen tutkimus on keskittynyt arktiseen kasvistoon ja saroihin. Esimerkiksi saamenmaansaran (Carex × saamica), napakellohärkin (Cerastium nigrescens var. laxum), kaitalakikynsimön (Draba cacuminum subsp. angusticarpa), tunturipeltokortteen (Equisetum arvense subsp. alpestre), huippuvuortennapaunikon (Papaver dahlianum subsp. polare), ruijanpaasihanhikin (Potentilla arenosa subsp. chamissonis), siperianrönsysorsimon (Puccinellia phryganodes subsp. sibirica), tunturinoroleinikin (Ranunculus subborealis subsp. pumilus), villanoroleinikin (Ranunculus subborealis subsp. villosus) ja kuolanmustuvapajun (Salix myrsinifolia subsp. kolaënsis) tieteelliset nimet ovat Elvenin julkaisemia. == Lähteet == Luokka:Norjalaiset kasvitieteilijät Luokka:Norjalaiset professorit Luokka:Oslon yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Aleksandr Beglov

Aleksandr Dmitrijevitš Beglov (; s. 19. toukokuuta 1956 Baku) on venäläinen poliitikko.Beglov Alexander Dmitryevich War & Sanctions, viitattu 14.1.2024 Beglov valmistui vuonna 1983 Leningradin arkkitehtuurin ja yhdyskuntatekniikan valtionyliopistosta.Beglov Alexander Dmitrievich Personalities of St. Petersburg, viitattu 14.1.2024 Myöhemmin hän väitteli tohtoriksi taloustieteessä.BEGLOV, Aleksandr Dmitrievich Open Sanctions, viitattu 14.1.2024 Beglov toimi Pietarin siirtymäkauden kuvernöörinä vuonna 2003. Vuonna 2018 hänestä tuli Pietarin kuvernööri. Vuoden 2022 alussa Begloviin kohdistui julkista painetta; hän sai jatkuvaa kritiikkiä tehtäviensä puutteellisesta hoitamisesta ja ajautui riitoihin paikallisten päättäjien kanssa. Suurhyökkäyksen Ukrainaan alettua Beglovista tuli yksi voimakkaimmista hyökkäyksen tukijoista. Meduzan mukaan samalla Beglovin välit Vladimir Putiniin paranivat.How St. Petersburg’s Alexander Beglov used the war against Ukraine to get back on Putin’s good side Meduza 30.6.2022, viitattu 14.1.2024 Jevgeni Prigožin oli alun perin Beglovin tukija, mutta alkoi myöhemmin julkisuudessa esittää kärkkäitä kommentteja tätä vastaan. Vaikutusvaltaisten henkilöiden näkyvää kiistelyä pidettiin venäläisessä yhteiskunnassa poikkeuksellisena.Anton Mukhin, Prigozhin vs. Petersburg Governor: What a Feud Reveals About Russia’s Power Vertical Carnegie Endowment for International Peace 6.12.2022, viitattu 14.1.2024 Beglov on useiden maiden henkilökohtaisten pakotteiden kohteena Ukrainan vastaisten toimiensa johdosta. Hänellä on vaimo ja lapsia. == Lähteet == Luokka:Venäläiset poliitikot Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
George Ticknor

George Ticknor (1791–1871) oli yhdysvaltalainen kirjallisuushistorioitsija. Hän toimi aluksi pari vuotta asianajajana Bostonissa. Hän kiersi kahteen otteeseen usean vuoden mittaisilla matkoilla Euroopan eri maissa. Matkojen välillä hän oli 1819–1835 professorina Harvardin yliopistossa pääaineena espanjan kieli ja kirjallisuus. Ticknorin pääteos on usealle kielelle käännetty kolmiosainen History of Spanish Literature, josta on julkaistu korjattuja laitoksia. Hänen muita julkaisujaan ovat Gilbert du Motier de Lafayetten (1825), Daniel Websterin (1831) ja William Hickling Prescottin (1864) elämäkerrat.Ticknor, George, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1538. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjallisuudentutkijat Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Harvardin yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1791 syntyneet Luokka:Vuonna 1871 kuolleet
Augustin Robespierre

Augustin Bon Joseph de Robespierre (21. tammikuuta 1763 Arras – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi)Augustin, Bon, Joseph de Robespierre Assemblée nationale (Ranskan kansalliskokous). Viitattu 14.1.2024. oli ranskalainen vallankumousajan poliitikko. Hän oli tunnetun vallankumousjohtajan Maximilien Robespierren veli ja tukija. Augustin Robespierre tunnettiin myös nimellä Robespierre nuorempi ().Colin Jones: The Longman Companion to the French Revolution, s. 384. Longman, London/New York 1988. Robespierre työskenteli vuodesta 1791 Pas-de- Calais’n departementin hallinnossa ja tuli vuonna 1792 Arrasin piirin prokuraattoriksi (procureur-syndic).Augustin Robespierre Encyclopédie Larousse. Viitattu 14.1.2024. Hänet valittiin vuonna 1792 Pariisin edustajana kansalliskonventtiin, jossa hän liittyi vuoripuolueeseen. Robespierre oli konventin komissaarina Etelä-Ranskassa ja Italian-vastaisella rintamalla heinäkuusta 1793 tammikuuhun 1794 sekä helmikuusta kesäkuuhun 1794. Toulonin piirityksen yhteydessä hän huomasi taitavan nuoren upseerin Napoléon Bonaparten ja edisti tämän uraa kertomalla tämän ansioista veljelleen Maximilienille, josta oli tullut Ranskan mahtavin mies.Napoleon I Encyclopedia Britannica. Viitattu 14.1.2024.Augustin Robespierre The British Museum. Viitattu 14.1.2024. Robespierre hyötyi veljensä maineesta, mutta jakoi myös tämän karun kohtalon. Thermidorin vallankaappauksen käynnistyessä 27. heinäkuuta 1794 Augustin asettui konventissa ritarillisesti veljensä rinnalle ja vaati molemmille samaa kohtelua, jolloin kummatkin määrättiin vangittaviksi. Paul de Barrasin komentamien sotilaiden lähestyessä seuraavana yönä Robespierren tukijoiden viimeistä turvapaikkaa, Pariisin kaupungintaloa, Maximilien ampui itseään päähän ja Augustin taas yritti pakoa tai luultavammin itsemurhaa hyppäämällä ikkunasta place de Grèvelle ja putosi sotilaan kantaman pistimen päälle. Molemmat veljekset jäivät henkiin pahasti haavoittuneina. Seuraavana päivänä vallankumoustuomioistuin tuomitsi heidät kuolemaan ja heidät teloitettiin giljotiinilla yhdessä Couthonin, Saint-Justin ja muiden Robespierren liittolaisten kanssa.Mary Young: Augustin: The Younger Robespierre, s. 165–172. Core Publications, London 2011. Teoksen verkkoversio Monet aikalaiset, mukaan lukien veljesten sisko Charlotte, pitivät Augustinia vähemmän lahjakkaana kuin Maximilienia. Myös useat historioitsijat katsoivat Augustinin olleen vain vähäpätöinen veljensä seuraaja, mutta eräät sotahistorioitsijat ovat katsoneet hänellä olleen myös itsenäistä vaikutusta konventin komissaarina.Jonathan Smyth: Augustin: The Younger Robespierre French History 2/2013. Viitattu 14.1.2024. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskan suuren vallankumouksen henkilöt Luokka:Ranskalaiset teloitetut Luokka:Vuonna 1763 syntyneet Luokka:Vuonna 1794 kuolleet
Valdaron rakastavaiset

Valdaron rakastavaiset ovat kaksi 6000 vuotta vanhaa luurankoa, jotka löydettiin vuonna 2007 Italian Mantovassa lähellä Valdaron kylää sijaitsevasta kivikautisesta haudasta. Nimi tulee siitä, että luurangot näyttävät olevan kietoutuneina syleilyyn. Hauta on peräisin neoliittiselta kaudelta eli nuoremmalta kivikaudelta, noin vuosilta 10 000 – 4 500 vuotta eaa. Tämä hauta on ainoa kaksoishauta kolmenkymmenen alueelta esiin kaivetun haudan joukossa. Kaksoishautaukset olivat erittäin harvinaisia neoliittisella kaudella. Vastaavia hautoja on löydetty vain pari muuta, muun muassa Kreikan Alepotrypan luolasta. Arkeologit eivät ole löytäneet lähistöltä merkkejä kivikautisista asumuksista, mutta alue on kuitenkin ollut sopivaan kalastukseen, metsästykseen ja viljelyyn, joten on mahdollista, että siellä olisi voinut elää suuri ja kehittynyt ihmisyhteisö. Tutkimusten mukaan haudatut ihmiset olivat mies ja nainen, kummatkin noin 157 cm pitkiä ja kuollessaan noin 20-vuotiaita. He vaikuttavat kuolleen luonnollisen kuoleman sillä luissa ei ole merkkejä väkivallasta. Heidän rinnalleen oli haudattu useita piikivisiä työkaluja ja teriä. Valdaron rakastavaiset ovat olleet vuodesta 2011 lähtien esillä Mantovan arkeologisessa museossa. == Lähteet == Luokka:Kivikausi Luokka:Ihmisjäänteet Luokka:Haudat ja hautamuistomerkit Luokka:Italian historia Luokka:Mantova
Lidija Sjukijainen

Lidija Einovna Sjukijainen (, alun perin Sindonen, ; 12. helmikuuta 1951 – 27. toukokuuta 2008) oli venäläinen teatterinäyttelijä Karjalan tasavallasta.Лидия Сюкияйнен Kino-teatr.ru, viitattu 14.1.2024 Sjukijainen työskenteli 1970-luvulta lähtien Karjalan kansallisessa teatterissa Petroskoissa. Hän sai Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1986 ja Karjalan tasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1999. Sjukijainen esiintyi muun muassa Friedrich Dürrenmattin, Molièren, N. Richard Nashin, Ivan Gontšarovin, Joe Masteroffin, Nadežda Ptuškinan, Aleksandr Vampilovin ja Lars Norénin näytelmissä. Hänellä oli rooleja myös Kalevalan teatteriesityksissä. Vuonna 1999 Sjukijaiselle myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto.Лидия Эйновна Синдонен Karjalan tasavallan kansalliskirjasto, viitattu 14.1.2024 == Lähteet == Luokka:Venäläiset näyttelijät Luokka:Teatterinäyttelijät Luokka:Inkeriläiset henkilöt Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Janne Peltonen

Janne Peltonen (s. 22. maaliskuuta 2005 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä lainalla SM-liigajoukkue Oulun Kärpistä. == Ura == === Seuraura === Peltonen on Oulun Kärppien kasvatti. Hän toimi kaudella 2020–2021 seuran U16-joukkueen kapteenina. Peltonen oli tehoilla 2+13=15 joukkueen tehokkain puolustaja Arttu Tuhkalan kanssa. Kauden 2022–2023 hän pelasi suurimmaksi osaksi Kärppien U20-joukkueessa, mutta Peltonen vahvisti myös seuran U18-joukkuetta, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Joulukuussa 2022 Peltonen teki Kärppien kanssa kevääseen 2026 asti ulottuvan SM-liigasopimuksen. Chicago Blackhawks varasi Peltosen seitsemännellä kierroksella 195. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2023. Hän pelasi kauden 2023–2024 lähes kokonaan Kärppien U20-joukkueessa. Peltonen sai kauden aikana tililleen myös kaksi ensimmäistä SM-liigaotteluaan, mutta hän jäi niissä kuitenkin ilman peliaikaa. Peltonen sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 13. tammikuuta 2024 Helsingin IFK:ta vastaan, kun Victor Berglund joutui sivuun. Hänet merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi. Elokuussa 2024 Kärpät lainasi Peltosen Mestis- joukkue Kokkolan Hermekseen. 26\. lokakuuta 2024 hän palasi Kärppien vahvuuteen ja sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa 26. lokakuuta 2024 KooKoota vastaan. Peltonen merkittiin Kärppien kolmospuolustajapariin Martin Jandusin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.11 minuuttia. === Maajoukkueura === Peltonen valittiin Suomen alustavaan joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2023, mutta häntä ei kuitenkaan nimetty lopulliseen kisajoukkueeseen ja hän jäi varapelaajaksi. Yhteensä Peltonen on pelannut 19 nuorten ja 20 poikien maaottelua. == Pelityyli == Peltonen on maininnut vahvuudekseen kyvyn hallitsemaan tilaa ja tekemään vastustajan pelin vaikeaksi. Hän pystyy omien sanojensa mukaan myös avaamaan peliä vaikeampiin paikkoihin. Peltonen on maininnut kuitenkin tarvitsevansa lisää massaa ja kertonut suurimmaksi kehityskohteekseen luistelun. Hän on maininnut esikuvakseen Victor Hedmanin. == Tilastot == 2022–2023 Kärpät U20-SM 40 3 6 9 10 – – – – – 2023–2024 Kärpät U20-SM 46 6 9 15 47 5 0 1 1 2 Kärpät SM-liiga 2 0 0 0 0 – – – – – 1 kausi yhteensä SM-liiga 2 0 0 0 0 – – – – – == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Oulun Kärppien pelaajat Luokka:Kokkolan Hermeksen pelaajat Luokka:Chicago Blackhawksin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 2005 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juri Zaritski

Juri Markovitš Zaritski (; 17. joulukuuta 1921 Petrograd – 31. toukokuuta 1975 Leningrad) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, pianisti ja folkloristi.Зарицкий Юрий Маркович Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 14.1.2024 Zaritski opiskeli 1930-luvun alussa pianonsoittoa Leningradin pioneerin palatsissa S. Miniovitšin johdolla. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin pianistiksi Isaak Dunajevskin johtamaan pioneerien soittokuntaan, joka oli Neuvostoliitossa ensimmäinen laatuaan. Zaritski palveli armeijassa vuosina 1940–1946. Hän kuului toisen maailmansodan aikana joukkoihin, jotka valvoivat rautateitä Olhavan rintamalla. Hän toimi myös etulinjan propagandaryhmän musiikillisena johtajana. Zaritski valmistui vuonna 1952 Leningradin konservatoriosta, jossa hänelle opettivat sävellystä Dmitri Šostakovitš ja Juri Kotšurov. Valmistuttuaan Zaritski muutti Karjalais- suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan, jossa hän opettamisen ohella tutki, keräsi ja sovitti kansanmusiikkia. Zaritski työskenteli Kantele- yhtyeen, Belomorskissa toimineen pomorilaisen kansankuoron ja Vasili Andrejevin mukaan nimetyn Leningradin kansansoitinten orkesterin kanssa. Hän sävelsi musiikkia dokumentteihin usein yhteistyössä kirjoittaja Juri Prokuševin kanssa. Zaritski sävelsi myös monia teoksia kansansoittimille sekä Vladimir Majakovski -sarjan laulajalle ja kamariorkesterille. Hän teki sovituksia suomalaisten, venäläisten ja karjalaisten kansanlauluista. == Lähteet == Luokka:Neuvostoliittolaiset säveltäjät Luokka:Neuvostoliittolaiset pianistit Luokka:Folkloristit Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 1975 kuolleet
Helluntaiherätys Alankomaissa

Alankomaalainen helluntaiherätys sai alkunsa Alankomaissa vuonna 1907. Pieni helluntailiike sai 1950-luvulta lähtien helluntaiherätys sai valtavaa nostetta ulkomaisten evankelistojen, kuten T. L. Osbornin vierailun myötä. 1980-luvulta lähtien hollantilainen helluntaiherätys on jaettu kolmeen pääryhmään: klassiset helluntailaiset, uushelluntailaiset sekä Indonesian helluntaikirkot. == Historia == Helluntaiherätys saapui Alankomaihin ensimmäisen kerran vuonna 1906, kun Amsterdamilainen evankelinen pastori Gerrit Polman kuuli Pyhän Hengen vuodatuksista naapurimaissa. Polmanin myötä helluntaiherätys levisi Alankomaihin ja vuoteen 1912 mennessä maahan perustettiin raamattukoulu sekä suuri seurakunta nimeltä Immanuel Hall. Natsimiehityksen aikana alankomaalaiset helluntailaiset kärsivät suuresti. Assemblies of Godin seurakunnat Yhdysvalloissa auttoivat Alankomaita ja sodan jälkeen seurakunnille lähetettiin elintarvike- ja vaatelähetyksiä. Vuonna 1952 useat hollantilaiset helluntaiseurakunnat liittyivät yhteen ja muodostivat Brotherhood of Full Gospel Assemblies -järjestön. Seitsemän vuotta myöhemmin hallitus tunnusti tämän elimen helluntaiseurakuntien veljeskunnaksi. Helmikuussa 2002 Brotherhood of Pentecostal Assemblies ja Full Gospel Church yhdistyivät muodostaen Alankomaiden Assemblies of Godin. == Katso myös == * Kristinusko Alankomaissa * Helluntaiherätys == Lähteet == Alankomaat Luokka:Kristinusko Alankomaissa
Rava-Ruska

Rava-Ruska () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Lvivin piirissä. Rava-Ruska sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Ratajoen varrella, lähellä Puolan rajaa, linnuntietä 52 kilometriä ja maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Lvivistä luoteeseen. Kaupungissa on rautatieasema. Kansainvälinen, Varsovan ja Lvivin välisen eurooppatien E372 rajanylityspaikka avattiin 2008 noin kuusi kilometriä Rava-Ruskan keskustasta luoteeseen (Ukraina Rava-Ruska - Puolan Hrebenne). Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 494 (2022). Vuonna 1990 siellä oli noin 8 900 asukasta. Tammikuun keskilämpötila on −4,2 ja heinäkuun +17,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 609 millimetriä. Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on useiden käsitysten mukaan vuodelta 1455, jolloin paikkakunta oli Puolan alaisuudessa. Toisen lähteen mukaan perustaminen olisi tapahtunut vuonna 1604. Vuonna 1622 paikkakunta sai Magdeburgin kaupunginoikeudet. Puolan vuoden 1772 jaossa kaupungista tuli osa Itävaltaa. Vuosina 1854, 1862 ja 1884 tulipalot tuhosivat kaupunkia. Kaupunki kasvoi kahden rautatielinjan valmistumisen (1887) seurauksena. Vuonna 1900 asukkaita oli jo 9 000\. Maailmansotien välisenä aikana Rava-Ruska oli Puolan vallassa. 1921 väkiluku oli yli 15 000 ja 1931 yli 11 000. Vuonna 1939 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan osaksi, kaupungin asema. Vuosina 1941-1944 Rava-Ruska oli saksalaisten miehittämä. Kaupungissa sijaitsi keskitysleiri (Stalag-325) ja ja juutalaisten ghetto. Miehittäjän surmasivat kaupungissa yhteensä 41 500 ihmistä, joista 24 500 oli sotavankia. Toisen maailmansodan jälkeen Rava-Ruskasta tuli jälleen osa Ukrainan sosialistista nevostotasavaltaa. Nykyään se on teollisuuden ja liikenteen keskittymä. Teollisuudenaloista tärkein on elintarvikkeiden jalostus. Rava-Ruska on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lvivin piiriin; sitä ennen se kuului 1962–64 Jarovirin piiriin, sitten Žovkvan piiriin (aiemmalta nimeltään Nesterovin piiri, vuosina 1951–1991 Žovkvan nimenä oli Nesterov). Kaupungin kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin ja nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Arkkienkeli Mikaelin kirkko ja reformistiset tilat (1737), Pyhän Josefin kirkko (1770–1776), Pyhän Yrjön kirkko (1846) ja Stalag-325 -keskitysleirillä kuoleiden sotavankien hautausmaa. Rava-Ruska-2.jpg|Arkkienkeli Mikaelin kirkon ja reformistisen luostarin rapistuneita tiloja (1737). Рава-Руська Костел Святого Йосипа.jpg|Katolinen Pyhän Josefin kirkko (1770–1776). 3.Рава- Руська.Церква Св.Юрія (мур.).Фото.JPG| Pyhän Yrjön kirkko (1846). Rawa Ruska stalag 325.jpg|Paikkakunnalla sijainneen keskitysleirin porttia (Stalag-325). Рава-Руська гімназія.JPG|Rava-Ruskan lukio (kymnaasi). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Lvivin alueen kaupungit Luokka:Lvivin piiri
Vares (televisiosarja)

Vares on MTV Katsomo -suoratoistopalvelussa keväällä 2025 julkaistava suomalainen rikosdraamasarja. Sarja perustuu Reijo Mäen samannimiseen kirjasarjaan. Sarjassa tulee olemaan kuusi osaa ja ne sisältävät kolme erillistä tarinaa. Sarjan ohjaa Tuukka Temonen ja sen käsikirjoittavat Satu Rasila ja Akseli Kouki. Sarja on kuvattu Turussa syksyn 2023 aikana. == Taustaa == Sarjassa Varesta esittää ensimmäistää kertaa Leo Sjöman. Hän päätyi rooliin ilman koekuvauksia, sillä hän oli ensimmäisenä tullut mieleen tuottajille Markus Selinille ja Rimbo Salomaalle. Sarjan kaksi ensimmäistä jaksoa perustuvat käsikirjoittaja Satu Rasilan alkuperäisideaan. Sarjan jaksot kolme ja neljä pohjautuvat Reijo Mäen Gekko-romaaniin ja jaksot viisi ja kuusi Hot Dog -kirjaan. == Rooleissa == == Lähteet == Luokka:2020-luvun suomalaiset rikossarjat Luokka:MTV-alkuperäissarjat
Jouni Moshnikoff

Jouni Moshnikoff (30. toukokuuta 1940 Petsamo – 29. toukokuuta 2012Jouni Moshnikoff lea jápmán Yle Sápmi 30.5.2012, viitattu 14.1.2024 ) oli koltansaamelainen aktivisti, joka työskenteli koltansaamen ja koltansaamelaisen kulttuurin hyväksi.Minna Majanen, Saamelaiset ja saamelaisuus Helsingin Sanomien, Inarinmaan/Inarilaisen ja Lapin Kansan artikkeleissa 1991 ja 2011 Helda, viitattu 14.1.2024 Hän sai vuonna 2006 Gollegiella-palkinnon.Pohjoismaisen saamen kielen kielipalkinnon Gollegiellan eli Kultakielen vuonna 2006 voittaneet henkilöt Regjeringen, viitattu 14.1.2024 Moshnikoff asui Sevettijärvellä ja työskenteli poromiehenä. Hän osallistui alusta lähtien työhön koltansaamen kirjakielen kehittämiseksi. Hän kehitti myös kielen sanavarastoa. Moshnikoff istui Saamen kielilautakunnan jäsenenä vuodesta 1996. Hän oli edelläkävijä yhteyksien luomisessa Venäjän saamelaisväestöön. Moshnikoff laati vaimonsa, opetusneuvos Satu Moshnikoffin kanssa suomi–koltansaame-sanakirjan ja oli mukana laatimassa koltansaamen kielioppia.Jouni Moshnikoff Finna, viitattu 14.1.2024 == Lähteet == Luokka:Koltat Luokka:Suomalaiset kansalaisaktivistit Luokka:Saamelaiskielten tutkijat Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Arttu Lötjönen

Arttu Mikael Lötjönen (s. 28. tammikuuta 2004 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie B:ssä pelaavaa Sampdoriaa. Lötjönen on Toejoen Veikkojen kasvatti, joka edusti Kakkosessa pelaavaa FC Jazzia vuodet 2020–2022. Tammikuussa 2023 hän siirtyi Sampdorian U19-joukkueeseen. Lötjönen oli Sampdorian edustusjoukkueen kokoonpanossa ensimmäistä kertaa kesäkuussa 2023 Serie A:n päätöskierroksen ottelussa. Tammikuussa 2024 Lötjönen solmi seuran kanssa kauden loppuun saakka ulottuvan ammattilaissopimuksen. Lötjönen on edustanut myös Suomen alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Arttu Lötjönen Soccerway Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2004 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt