EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
F1 Manager 2022

F1 Manager 2022 on Frontier Developmentsin kehittämä ajopeli, joka perustuu Formula 1 -kauteen 2022. Peli julkaistiin PlayStation 4-, Xbox One- ja Microsoft Windows -alustoille 30. elokuuta 2022. Peli sisältää kaikki kauden 2022 tallit, kuljettajat ja radat. Luokka:Formula 1 -pelit Luokka:Vuoden 2022 videopelit Luokka:PlayStation 4 -pelit Luokka:Xbox One -pelit Luokka:Windows- pelit
F1 Manager 2023

F1 Manager 2023 on Frontier Developmentsin kehittämä ajopeli, joka perustuu Formula 1 -kauteen 2023. Peli julkaistiin PlayStation 4-, Xbox One- ja Microsoft Windows -alustoille 31. heinäkuuta 2023. Peli sisältää kaikki kauden 2023 tallit, kuljettajat ja radat. Luokka:Formula 1 -pelit Luokka:Vuoden 2023 videopelit Luokka:PlayStation 4 -pelit Luokka:Xbox One -pelit Luokka:Windows- pelit Luokka:Unreal Engine 5 -pelit
F1 Manager 2024

F1 Manager 2024 on Frontier Developmentsin kehittämä ajopeli, joka perustuu Formula 1 -kauteen 2024. Peli julkaistiin PlayStation 4-, Xbox One- ja Microsoft Windows -alustoille 23. heinäkuuta 2024. Peli sisältää kaikki kauden 2024 tallit, kuljettajat ja radat. Luokka:Formula 1 -pelit Luokka:Vuoden 2024 videopelit Luokka:PlayStation 4 -pelit Luokka:Xbox One -pelit Luokka:Windows- pelit Luokka:Unreal Engine 5 -pelit
Schwarzenegg

Schwarzenegg on kylä Sveitsissä Bernin kantonissa Thunin hallintoalueella. Kylä on jaettu Unterlangeggin ja Oberlangeneggin kuntien kesken. Schwarzenegg on saksan, ja siitä juontuu sukunimi Schwarzenegger. Schwarz tarkoittaa ’mustaa’ ja Egg ’munaa’. == Lähteet == Luokka:Sveitsin kylät
Kollam Junction

Kollam Junction () on päärautatieasema Kollamin kaupungissa Keralan osavaltiossa Intiassa. Asemalta liikennöidään junayhteyksiä Chennaihin, Visakhapatnamiin, ja Tirupatiin. Kaikilla 163 kautta kulkevalla junalla on pysähdys Kollam Junctionin rautatieasemalla. Se on myös eteläistä Keralaa palvelevan MEMU-paikallisjunajärjestelmän solmukohta. Luokka:Intian rautatieliikennepaikat
Pandikona

Pandikona on intialainen koirarotu. Se ei ole FCI:n hyväksymä. == Ulkonäkö == Pandikona on keskikokoinen, sileäkarvainen ja vankkarakenteinen. Korvat ovat pystyt, ns. "lepakonkorvat"; usein ne typistetään. Väritys voi olla valkoinen, kerma, fawn, brindle, musta tai mustavalkoinen; näistä brindle on kaikkein harvinaisin. Säkäkorkeus vaihtelee 50-66 cm välillä. == Luonne ja käyttäytyminen == Rotu on omistajalleen uskollinen ja tulee hyvin toimeen lasten kanssa. == Alkuperä == Pandikonan alkuperä johtaa Vijayanagaran valtakunnan aikoihin 1300-1400-luvuille, jolloin tunnettiin myös Pandikonan kylä. Alueen aristokraatit käyttivät sitä villisian metsästykseen. Talikotan taistelun jälkeen vuonna 1561 rotu alkoi harvinaistua. Vuonna 2002 Ethnic India Canine Society vieraili paikallisessa kylässä ja otti mukaansa kuusi pandikonaa jatkojalostusta varten.Baskaran, S. Theodore. The Book of Indian Dogs, s. 67-68. Aleph Book Company, 2017, New Delhi. ISBN978-93-84067-57-1. Rotua on käytetty metsästykseen ja vartiointiin. === Etymologia === Pandi tarkoittaa sikaa telugun kielellä. == Lähteet == Luokka:FCI:n ulkopuoliset rodut Luokka:Alkukantaiset koirat Luokka:Intialaiset koirarodut
Angklung

Angklung on indonesialainen lyömäsoitin, joka koostuu kehikkoon asetetuista bambuputkeista ja jota soitetaan heiluttamalla. Jokainen angklung tuottaa vain yhden nuotin tai soinnun, joten melodioiden esittämiseen vaaditaan monia soittajia.Indonesian Angklung UNESCO Intangible Cultural Heritage, viitattu 22.9.2024 Angklung Suomalainen esityskokoonpanosanasto, viitattu 22.9.2024 Angklung luokitellaan helistimiin. Angklungilla on perinteisesti soitettu musiikkia pentatonisella asteikolla, mutta vuonna 1938 Daeng Soetigna otti käyttöön diatonista asteikkoa hyödyntävän angklungin, josta käytetään nimitystä angklung padaeng. Angklung hyväksyttiin UNESCO:n Ihmiskunnan aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon vuonna 2010. Angklung omaksuttiin käyttöön myös Thaimaassa prinssi Bhanurangsi Savangwongsen tutustuttua siihen Jaavalla vuonna 1907 ja hankittua Thaimaahan soitinmalliston vuonna 1908.Angklung The SUPPORT Arts and Crafts International Centre of Thailand, viitattu 22.9.2024 Singaporessa angklung saavutti suosiota indonesialaisen musiikkipedagogi Pak Kasurin esitellessä sitä maassa osana maiden välistä kulttuurivaihtoa 1950–1960-lukujen vaihteessa.Angklung National Library Board of Singapore, viitattu 22.9.2024 Suurin angklungkokoonpano koostui 15 110:sta esiintyjästä. Ennätys tehtiin 5. elokuuta 2023 Jakartan Gelora Bung Karno -stadionilla. Esitys kesti seitsemän minuuttia ja siinä esitettiin peräkkäin kappaleet “Berkibarlah Benderaku” ja “Wind of Change”.Largest angklung ensemble Guinness World Records, viitattu 22.9.2024 == Lähteet == Luokka:Indonesian musiikki Luokka:Lyömäsoittimet
Manilal Nag

Manilal Nag (; s. 1939 Bankuran piirikunta, Länsi-Bengali) on intialainen sitaristi.Pandit Manilal Nag AIMREC Record Label, viitattu 22.9.2024 Nag syntyi perinteiseen muusikkosukuun ja soitti sitaria jo 5-vuotiaana isänsä Gokul Nagin opettamana. Hän teki ensiesiintymisensä Yleisintialaisessa musiikkikonferenssissa vuonna 1953 tablansoittaja Samta Prasadin säestämänä. Myöhemmin Nag nousi yhdeksi Intian suosituimmista konserttiesiintyjistä. Hän on esiintynyt myös muun muassa Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Italiassa, Ranskassa, Itävallassa, Sveitsissä, Saksassa, Australiassa, Japanissa, Fidžillä ja Nepalissa. Nag sai Sangeet Natak Akademin palkinnon vuonna 2001. Vuonna 2020 hän sai ensimmäisenä Bishnupur gharanan (koulukunnan) edustajana Padma Shrin.Priyanka Dasgupta, My Padma award is a recognition for the Bishnupur gharana: Pt Manilal Nag Times of India 25.1.2020, viitattu 22.9.2024 Nag on opettanut muun muassa ITC Sangeet Research Academyssa. Hänen tyttärensä on sitaristi Mita Nag. == Lähteet == Luokka:Intialaiset sitaristit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Iisak Tuohino

Iisak Jaakonpoika (Iikka) Tuohino (15. maaliskuuta 1734 Kempele – 18. huhtikuuta 1810 Kempele) oli suomalainen postitalonpoika, lautamies ja valtiopäiväedustaja. Tuohinon vanhemmat olivat postitalonpoika, valtiopäiväedustaja Jaakko Antinpoika Tuohino ja Dorotea Iisakintytär Junttila. Hänen puolisonsa vuodesta 1758 oli Kaisa Jaakontytär Pekuri (1735–1799). Tuohino kävi Oulun triviaalikoulua ja oli talollinen Kempeleessä. Postitalonpoikana hän toimi noin vuodesta 1768 ja lautamiehenä noin vuodesta 1770. Tuohino oli edustaja valtiopäivillä 1771–1772. Tuohinon isä Jaakko Antinpoika oli ollut valtiopäiväedustaja valtiopäivillä 1738–1739, mikä ehkä vaikutti siihen, että myös hänen poikansa pääsi reilun 30 vuoden päästä valtiopäiville Oulun pohjoisen kihlakunnan edustajana. Tätä edellisten valtiopäivien edustajuuden Iisak Tuohino oli hävinnyt arvalla, ehdokkaiden äänten jakautuessa tasan. Tuohinon valtiopäivätyötä helpotti, että hän osasi ruotsia Oulun triviaalikouluan käytyään. Valtiopäiville hän laati muiden talonpoikien kanssa silti mietinnön, jossa vaadittiin parempaa suomen kielen taitoa virkamiehille. Hän edusti valtiopäivillä isänsä tavoin myssyjä ja kuului yleiseen valitusdeputaatioon ja kauppa- ja manufaktuurideputaatioon. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Vuonna 1734 syntyneet Luokka:Vuonna 1810 kuolleet
Príncipenrastas

Príncipenrastas (Turdus xanthorhynchus) on äärimmäisen uhanalainen lintulaji, jota tavataan vain Príncipen saarella, joka kuuluu São Tomé ja Príncipen saarivaltioon Afrikan länsirannikolla. Laji löydettiin vuonna 1901, mutta 1920-luvun jälkeen sitä ei nähty yli 70 vuoteen, kunnes vuonna 1997 löydettiin uusia yksilöitä saaren eteläosien luonnontilaisesta metsästä. Príncipenrastas on 24 cm pitkä. Väriltään se on selkäpuolelta tasaisen oliivinruskea päästä silmän alapuolelta pyrstöön. Pää on hieman tummempi, ja rinta ja vatsa ovat vaalean läikikkäät. Leuan ja kurkun alueella erottuvat tummanruskea ja vaalea raita. Nokka on iso ja kirkkaan keltainen, jalat himmeän keltaiset. Iris on sinivalkoinen, ja silmää ympäröi kapea keltainen rengas. Silmän ja sen ympäristön väritys on tärkein tuntomerkki, jolla lajin voi erottaa sãotoménrastaasta. Vuonna 2007 populaation kooksi määritettiin 347 yksilöä. Tätä pidetään nykyisin yliarviona, ja jäljellä on luultavimmin alle 250 täysikasvuista yksilöä. Niitä uhkaavat saarelle tuodut nisäkkäät, metsästys ja elinympäristön häviäminen. == Lähteet == Luokka:Rastaat
Seppojuhani Ruotsalainen

Seppojuhani Ruotsalainen (s. 21. syyskuuta 1948 Kuopio) on suomalainen näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja ja radiotoimittaja. Hän on kirjoittanut noin 50 näytelmää, joita on esitetty etupäässä harrastajateattereissa. Ruotsalainen aloitti teatteriuransa 1960-luvulla Kuopion yhteisteatterin nuorisolinjalla ja iltanäyttelijänä. Hän sai opastusta draaman kirjoittamiseen etenkin Kuopiossa opettajana ja näytelmäkirjailijana toimineelta Lauri Leskiseltä. Hän suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon kirjallisuustieteessä Tampereen yliopistossa ja on pätevöitynyt myös nuoriso- ohjaajaksi ja media-assistentiksi. Ruotsalainen on tehnyt 1960-luvun lopulta asti Yleisradiolle satoja radio- ja televisio-ohjelmia. Vuonna 1973 hänet nimitettiin Mikkelin läänin lääninkirjailijaksi, johon mennessä hän oli kirjoittanut parikymmentä pienoisnäytelmää, tv- ja radiokäsikirjoituksia, näytelmän Savonlinnan kesäteatterille ja ollut perustamassa kirjoittajayhdistyksiä Savonlinnaan, Heinolaan ja Pieksämäelle.. 1980-luvun loppupuolella Ruotsalainen toimi Hämeen läänin ohjaavana läänintaiteilijana. Ruotsalainen tunnetaan etenkin farsseista ja komedioistaan, joskin vuosien mittaan hänen ilmaisunsa on vakavoitunut. Hänen näytelmiensä hahmoina on usein äkkirikastumiseen pyrkiviä konsultteja ja yrittäjiä. Vuonna 2013 Ruotsalainen valittiin Keski-Suomen alueellisen taidetoimikunnan puheenjohtajaksi. ==Näytelmiä== *1972: Riisi, nuori alkoholisti, tv-elokuva, ohj. Osmo Harkimo *1974: Atomitotemi, lastennäytelmä, Mikkelin teatteri *1974: Lottopotti, Savonlinnan Teatteri *1998: Miehen mitta, Rovaniemen Teatteri ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tampereen Kotkat

Tampereen Kotkat Perustiedot Tyyppi: poikalippukunta Perustettu: 1. kesäkuuta 1920 Jäsenmäärä: 201 henkilöä Lyhenne: TaKo Sisarlippukunta: Tampereen Lokit Lehti: Kiljukotka Toiminta-alue Toiminta-alue: Tampere Kotikunta: Tampere Alue: Länsipiiri Aluejärjestö: Tampereen Partiolaiset Partiopiiri: Hämeen Partiopiiri Ryhmittymä: Suomen NMKY:n partiojaos Taustayhteisö: NMKY Toimipaikat Kolo: Pamaus, Hämeenpuisto 14 Kämppä: Tervatieva Veneet: Myrskykotka ja Lempi Tampereen Kotkat on vuonna 1920 perustettu poikalippukunta. Lippukunta on aktiivinen ympäri vuoden. Muun muassa talvi- ja kesäleiri, pääsiäis- ja syysvaellus sekä kilpailut täyttävät lippukunnan toimintasuunnitelman. Myös vartioiden ja sudenpentuosaston retkille varataan omat viikonloput. Osallistuminen piirin ja keskusjärjestön toimintaan on aktiivista. Karriääripartiolaisten määrä lippukunnassa on kohtuullisen suuri. Lippukunnan edustajia on yleensä niin alue-, piiri- kuin keskusjärjestönkin organisaatioissa. Meripartiotoimintaa lippukunnassa on ollut vuodesta 1922, jolloin lippukuntaan perustettiin laivue. Lippukunnan piiristä on syntynyt myös Partiolippukunta Tampereen Kotkien puhallinorkesteri sekä Weteraanisoittajat. Lippukunta on osa Tampereen NMKY:tä. == Kilpaileminen == Kotkilla on kisalippukunnan maine. Tampereen Kotkat on Hämeen Partiolaisten yleismestaruuden perinteinen voittaja. Lisäksi Kotkat on voittanut partiotaitojen SM-kilpailuja enemmän kuin mikään muu lippukunta, vuosina 1945-1994 yhteensä 30 mestaruutta. Tilasto mestaruuksista Suomen partiotaitokilpailuissa menestynein lippukunta jatkaa voittokulkuaan laadukkaan partiotoiminnan ja kisailemisen perinteen voimin. Perinteestä kertoo mm. se, että Kotkien piiristä on lähtöisin muutamia legendaarisia, edelleen järjestettäviä pt-kilpailuja. Lippukunnan perustajan mukaan nimetyn Leon Lenkin järjestämisvuoro on lippukunnalla viiden vuoden välein. Pottukisa järjestetään, jos se käydään voittamassa. Lippukunnalla on myös vuosittain oma PT-kisa Kohme ja polkupyörä-pt Yöralli. == Lippukunnanjohtajat == 1920–1947 Leo R. Böök 1948–1958 Väinö Arjanne 1959–1973 Erkki Louhivaara 1973–1978 Olavi J. Koivisto 1979–1986 Pertti Arjanne 1987–1993 Jarkko Mäkinen 1994–1998 Ville Vuorisalmi 1999–2004 Kalle Martikainen 2005–2013 Erkka Rinne 2014–2018 Timo Nurmilo 2019–2021 Ville Käkönen 2022– Joel Kujala Luokka:Suomalaiset partiojärjestöt
Annika Dahlsten

Annika Dahlsten (s. 1975 Vaasa) on Turussa asuva ja työskentelevä kuvataiteilija, jonka tuotantoon kuuluu taidegrafiikkaa, valokuvaa, installaatioita ja liikkuvaa kuvaa. == Taiteellinen työskentely == Keskeinen kiinnostuksen kohde Dahlstenin teoksissa on erilaisten rajatilojen käsittely. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kantaaottavia teoksia. Dahlstenin teokset ovat usein kerronnallisia, ja hän saattaa työstää niissä samaa aihepiiriä myös eri menetelmin. Esimerkiksi vanitas-aihe toistuu niin grafiikan, valokuvan kuin animaationkin keinoin toteutetuissa teoksissa. Taidegrafiikan menetelmänä Dahlsten hyödyntää useimmiten kivilitografiaa. Yhdessä kuvataiteilijapuolisonsa Markku Laakson kanssa Dahlsten on tehnyt dokumentoituja performansseja, valokuvaa ja videota. Työpari käsittelee yhteisissä teoksissaan Laakson saamelaisten esivanhempien historiaa. Dahlsten on työskennellyt myös valokuvaaja Milla Eräsaaren kanssa Tres Blondes -ryhmänä. Dahlsten on lisäksi kuratoinut näyttelyitä ja toimi vuosina 2018–2021 Varsinais-Suomessa taiteen ja muiden alojen välistä yhteistyötä edistävänä taiteen välittäjätoiminnan läänintaiteilijana. Dahlsten on toteuttanut myös Turun keskustassa sijaitsevan Vaisteen talon ulkoseiniin Kiinteistö Oy Vaisten tilaustyönä Lähde-teoksen (2016). Digitaalisen lasipainotekniikan ja valo-ohjelmoinnin avulla toteutettuun teokseen kuuluu 48 valaistua värillistä lasielementtiä ikkunoiden alla sekä suurikokoinen pystysyyntainen lasielementti rakennuksen seinällä. ==== Animaatioelokuva ==== Turun taideakatemian animaatiolinjalta valmistuneen Dahlstenin ensimmäinen lyhytelokuva oli piirrosanimaatio All Evil is Woman (2008), joka perustui kuvataiteilija Elin Danielson-Gambogin maalaukseen Päättynyt aamiainen (1890). Dahlsten on tehnyt animaatioelokuvia lisäksi stop motion- ja nukkeanimaation menetelmin. Nukkeanimaatio Päästä päähän (2013) on voimauttava tarina linnunpelättimestä. Lintukoto (2013) kuvaa korpin surrealistista elinpiiriä. Melankolinen nukkeanimaatioYöperhonen (2015) ammentaa maalaustaiteen historian vanitas-aiheista. Dahlsten on myös edistänyt riippumattoman animaatioelokuvan asiaa Varsinais-Suomessa vuonna 2005 perustetun Anikistit-yhdistyksen puheenjohtajana sekä TAFF-festivaalin (Turku Animated Film Festival) festivaalijohtajana. == Opinnot == Dahlsten on opiskellut vuosina 1994–1998 Turun piirustuskoulussa ja myöhemmin Turun Taideakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 2003 kuvataiteilijaksi (BA) ja vuonna 2016 animaatio- ohjaajaksi (BA). Hän on opiskellut vaihto-opiskelijana Belgiassa Antwerpenin taideakatemiassa (Koninklijke Academie voor Schone Kunsten). Dahlsten on lisäksi suorittanut humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 2008 pääaineena Kotimainen kirjallisuus. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Annika Dahlstenin esittely AV-arkin verkkosivuilla. *Annika Dahlsten Kuvataiteilijamatrikkelissa. Luokka:Suomalaiset taidegraafikot Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset animaattorit
Hilma Szinnyei

Hilma Szinnyei, o.s. Rosendahl (24. syyskuuta 1859 Tampere – 15. syyskuuta 1939 Budapest, Unkari) oli suomalainen teatterinäyttelijä.Vainajia. Hilma Szinnyei, Aamulehti, 23.9.1939, nro 256, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.9.2024Hilma Szinnyei 70 vuotta, Uusi Suomi, 24.9.1929, nro 258, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.9.2024 Tampereella ruotsinkieliseen perheeseen syntynyt Hilma Rosendahl kävi ruotsalaisen koulun mutta opetteli suomea 18-vuotiaana. Hän liittyi koulunkäynnin päätyttyä vuonna 1876 näyttelijäksi Kaarlo Bergbomin Suomalaiseen Teatteriin. Vuonna 1880 hän meni naimisiin Suomessa tutkimusmatkoilla olleen unkarilaisen professorin József Szinnyein (1857–1943) kanssa ja erosi seuraavana vuonna teatterin palveluksesta ja muutti Unkariin. József Szinnyei toimi Budapestin yliopiston suomenkielen professorina ja myöhemmin Unkarin tiedeakatemian ylikirjastonhoitajana. Hilma Szinnyei toimi Budapestissa asuessaan miehensä kanssa monin tavoin Suomen hyväksi. Kun sortovuosien aikana puuhattiin niin sanottua eurooppalaista adressia, Hilma Szinnyei keräsi siihen huomattavimpien unkarilaisten henkilöiden nimet. Vuosikymmenien aikana monet Unkarissa käyneet suomalaiset vierailivat myös József ja Hilma Szinnyein luona.József Szinnyei (1857–1943) Acta Linguistica Hungarica, June 2008 Jooseppi Szinnyei 80-vuotias, Virittäjä : Kotikielen seuran aikakauslehti, 20.5.1937, nro 2, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.9.2024 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1859 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Olli-Pekka Holopainen

Olli-Pekka Holopainen (s. 1992 Hollola) on suomalainen raviohjastaja. Ohjastamisen hän aloitti vuonna 2015. Olli-Pekka on raviohjastaja Esa Holopaisen poika ja Jokimaan raviradan toimitusjohtaja Ville Holopaisen veli. ==Lähteet== *Olli-Pekka Holopainen Hippoksen tietokannassa *https://www.yritystele.fi/yrityksen-tiedot/holopainen- racing/taloustiedot/1484520 Luokka:Suomalaiset raviohjastajat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Baptismi Ranskassa

Ranskan baptismi on ranskalainen vapaakirkollinen liike. Baptistisena kirkkokuntana Ranskassa toimii Ranskan evankelinen baptistiliitto, johon kuuluu 115 seurakuntaa ja noin 6 400 jäsentä. == Historia == right|thumb|Pariisin evankelinen baptistikirkko. Baptismi on romaanisissa ja katolissa maissa toiminut muiden vapaaseurakuntaliikkeiden tavoin haastavassa toimintaympäristössä. Merkittävä vaikutus Ranskassa on ollut kuitenkin Robert Haldanella, jonka toiminta ulottui Ranskan kastemielisiin piireihin. 1820- ja 1830-luvuilla sveitsiläiset ja amerikkalaiset lähetyssaarnaajat toimittivat kasteita Ranskassa. Vasta tasavallan ja uskonnonvapauden syntymisen jälkeen 1871 liike saavutti mainittavampaa menestystä. Monet varhaisista baptisteista joutuivat vainojen uhriksi ja saivat vankeusrangaistuksia sekä sakkoja. 1800-luvun loppuun menessä seurakuntia muodostettiin suurimpiin kaupunkeihin kuten Pariisiin, Lyoniin ja Marseilleen. Baptisteihin kuuului tähän mennessä 45 seurakuntaa ja noin 2 000 jäsentä. Liikkeen edistymistä haittasivat kuitenkin teologiset ja henkilökohtaiset ristiriidat. Ensimmäisen maailmansodan aikana suuri osa Pohjois-Ranskan kirkoista ja seurakuntien omaisuudesta hävitettiin. Toinen maailmansota ja miehitys vaikutti liikkeeseen lamauttavasti. Toisen maailmansodan jälkeen ranskalaiset seurakunnat ovat toimineet yhteistyössä belgialaisten ja ranskankielisten sveitsiläisten kanssa. Ranskan baptismi on ollut hajautuneena kolmeen ryhmään ja ranskalaiset ovat saaneet suuresti avustusta Yhdysvalloista. == Katso myös == * Kristinusko Ranskassa * Baptismi == Lähteet == Ranska Luokka:Kristinusko Ranskassa
Vilho Stenroos

Vilho Stenroos (23. syyskuuta 1869 Uusikaupunki – 23. kesäkuuta 1945 Ikaalinen) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja Ikaalisten kauppalanjohtaja.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Henkilötietoja. 70 vuotta, Aamulehti, 23.9.1939, nro 256, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.9.202470-vuotias. Insinööri Vilho Stenroos, Helsingin Sanomat, 23.9.1939, nro 256, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.9.2024 Vilho Stenroosin vanhemmat olivat merimies Wilhelm Stenroos ja Gustava Grönroos. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Turun lyseosta ja suoritti maanmittaustutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1898. Stenroos toimi nuorempana ja myöhemmin vanhempana maanmittausinsinöörinä Turun ja Porin läänissä Ikaalisten piirissä 1904–1936 siirtyen eläkkeelle 1936. Tänä aikana hän valmisti 3 000 – 4 000 maanmittaustoimitusta. Hän oli Ikaalisten kunnanvaltuuston jäsenenä ja 1918–1920 valtuuston puheenjohtajana sekä sen jälkeen kauppalanvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana 1924 ja 1928–1932. Vuosina 1931–1933 Stenroos toimi Ikaalisten kauppalanjohtajana ja hän oli myös kauppalan järjestysoikeuden puheenjohtajana. Hän oli pitkään jäsenenä kunnan tilanostokomiteassa ja oli tilattoman väestön lainarahaston hoitajana. Stenroos kuului Leppäkosken Sähkö Oy:n perustajiin ja toimi 1922–1923 yhtiön hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana sekä samoin Ikaalisten Osuuskaupan hallituksen ja johtokunnan jäsenenä. Lisäksi hän kuului Pohjois- Satakunta-lehden, Ikaalisten yhteiskoulun, kylpylaitoksen ja puhelinyhtiön johtokuntiin monet vuodet. Suomen sisällissodan aikana Stenroos kuului Ikaalisten rintamalla valkoisten tiedusteluosastoon, ja sodan jälkeen hän oli mukana Ikaalisten suojeluskunnan toiminnassa ja oli sen kannatusyhdistyksen alkuunpanijoita. Stenroos oli Ikaalisten valkoisten sankaripatsastoimikunnassa puheenjohtajana ja rahastonhoitajana. Stenroos oli naimisissa vuodesta 1905 Vera Emilia Wilhelmina Heinrichsénin kanssa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Ikaalisten kaupunginvaltuutetut Luokka:Ikaalisten kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajat Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Vuonna 1869 syntyneet Luokka:Vuonna 1945 kuolleet
Baptismi Italiassa

Italian baptismi on italialainen vapaakirkollinen liike. Baptistisena kirkkokuntana Italiassa toimii Italian evankelinen baptistiliitto, johon kuuluu noin 4 400 jäsentä. == Historia == Baptismi on romaanisissa ja katolissa maissa toiminut muiden vapaaseurakuntaliikkeiden tavoin haastavassa toimintaympäristössä. Englantilaiset saarnaajat aloittivat toimintansa Italiassa 1860-luvulla. Italian yhdentymisen jälkeen vuonna 1870 baptistiliike menestyi merkittävästi paremmin. Työhön liittyi tuolloin myös Yhdysvaltain baptistit. 1800-luvun lopuun mennessä seurakuntia oli muodostettu suuriin kaupunkeihin, kuten Roomaan, Bolognaan, Napoliin, Venetsiaan, Milanoon ja Torinoon. Teologinen seminaari aloitettiin vuonna 1901 Roomassa, mutta se lopetettiin 1932. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen eteläinen baptistikonventio otti vastuuta Italian seurakuntien auttamisesta. Uusi teologinen seminaari avattiin 1949 Torinossa. Samaan aikaan avattiin nuorten naisten koulutuslaitos ja lastenkoti Roomaan. == Katso myös == * Kristinusko Italiassa * Baptismi == Lähteet == Italia Luokka:Kristinusko Italiassa
Puéchabon

Puéchabon on kunta Etelä-Ranskassa Hérault'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Héraultjoen varrella, noin 30 kilometriä Montpellier'n kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen| Saint-Sylvestre-des-Brousses'n kirkko Saint-Sylvestre-des-Brousses'n kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Kirkko oli benediktiinien omistuksessa 1500-luvulle saakka, jolloin he hylkäsivät sen. Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla kirkko otettiin valtion omistukseen kansallisomaisuutena. Vuodesta 1812 lähtien se on ollut Puéchabonin kunnan omaisuutta, ja vuonna 1918 se lisättiin historiallisten monumenttien listalle. Kunnan pohjoisosaa rajaava Héraultjoki on Puéchabonin kunnan kohdalla uurtanut syvän kanjonin kalkkikivimaastoon. Tämä kanjoni, Gorges de l'Hérault, on suosittu matkailukohde. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hérault’n kunnat
Baptismi Espanjassa

Espanjan baptismi on espanjalainen vapaakirkollinen liike. Baptistisena kirkkokuntana Espanjassa toimii Espanjan evankelisbaptistinen liitto, johon kuuluu 101 seurakuntaa ja noin 11 300 jäsentä. == Historia == Baptismi on romaanisissa ja katolissa maissa toiminut muiden vapaaseurakuntaliikkeiden tavoin haastavassa toimintaympäristössä. Espanjassa erityisesti kolportöörityö raivasi tietä uusille aatteille. Vaikutteet tulivat Englannista ja Yhdysvalloista. Ensimmäiset baptistiset liikkeet syntyivät erityisesti yhdysvaltalaisen saarnatoiminnan kautta. Ensimmäiset espanjalaiset baptistit kastettiin vuonna 1870 ja he muodostivat Madridiin maaan ensimmäisen baptistiseurakunnan. 1880-luvun alusta lähtien ruotsalaisia baptisteja oli mukana toiminnassa. Ruotsalaisia lähetystyöntekijöitä olivat muun muassa Erik Lund, Juan Uhr, C. A. Haglund sekä Nils Bengtsson. Eteläinen baptistikonventio otti ensimmäisen maailmansodan jälkeen vastuun Espanjan toiminnasta. Francon hallituksen aikana tämä ja kaikki muukin Espanjan protestanttinen toiminta joutui erittäin vaikeaan toimintaympäristöön. == Katso myös == * Kristinusko Espanjassa * Baptismi == Lähteet == *
Baptismi Portugalissa

Portugalin baptismi on portugalilainen vapaakirkollinen liike. Baptistisena kirkkokuntana Portugalissa toimii Portugalin baptistikonventio, johon kuuluu 72 seurakuntaa ja noin 4 800 jäsentä. == Historia == Baptismi on romaanisissa ja katolissa maissa toiminut muiden vapaaseurakuntaliikkeiden tavoin haastavassa toimintaympäristössä. Portugalin baptismi alkoi 1880-luvulla ja sen toiminnasta vastasi pitkään yksinomaisesti Brasilian baptistit. Brasilialaiset lähettivät lähetyssaarnajia ja kannattivat saarnaajia ja heidän lähetysasemiaan. Toisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalainen toiminta aktivoitui Portugalissa. Eritysesti fundamentalistiset liikkeet ovat toimineet Portugalissa ja ylläpitäneet suhteita seurakuntiin. == Katso myös == * Kristinusko Portugalissa * Baptismi == Lähteet == Portugali Luokka:Kristinusko Portugalissa
Viols-le-Fort

Viols-le-Fort on kunta Etelä-Ranskassa (Le Midi) Hérault’n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Montpellier'n kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen|Kaupungin muureja Ranskan ja Englannin kuningaskuntien välillä käytiin vuosina 1337–1453 satavuotinen sota. Viols-le- Fort linnoitettiin tuolloin rakentamalla muuri kaupungin ympärille suojaamaan kunnan asukkaita englantilaisten palveluksessa olevien palkkasotureiden hyökkäyksiltä. Ainoa mahdollinen sisäänkäynti linnoitettuun kaupunkiin oli Porte du Fanabregol. Se rakennettiin vuonna 1428, ja sen rakentamisessa otettiin huomioon 1400-luvun alussa yleistyneiden tuliaseiden käyttö. 1700-luvulta tornin päälle rakennettiin pieni kellotorni, joka korvasi rakennuksen nelisivuisen tiilikaton. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hérault’n kunnat
Enkelten keittiö (elokuva)

Enkelten keittiö (We’re No Angels) on Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1955. Ranald MacDougallin laatima käsikirjoitus perustuu Samuel ja Bella Spewackin näytelmään My Three Angels, joka puolestaan perustuu ranskalaisen Albert Hussonin Suomessakin esitettyyn menestysnäytelmään Enkelten keittiö (La cuisine des anges). Vuoden 1895 jouluun sijoittuvan elokuvan pääosissa näyttelevät Humphrey Bogart, Peter Ustinov, Aldo Ray, Joan Bennett, Basil Rathbone, Leo G. Carroll ja Gloria Talbott. Tarinassa kolme vankia pakenee jouluaattona Pirunsaaresta, Ranskan Guayanan rannikon kuuluisasta vankilasta, ja löytää piilopaikan ystävällisen kauppiaan talosta. ==Vastaanotto== Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti vuonna 1974, että Curtizilla on karkureiksi hyvät miehet ja dialogi on taitavaa. Elokuvasta kehittyy hänen mielestään harvinaislaatuista idyllistä veijarikomediaa. Saman lehden Mikael Fränti ei vuonna 1990 pitänyt Enkelten keittiötä Michael Curtizin (Casablanca ym.) parhaisiin ohjaustöihin kuuluvana vaan perin tavanomaisena, jopa laimeana Hollywoodkomediana. Hänestä Bogart, Ray ja Ustinov vaikuttavat pikemminkin harmittoman hurmaavilta hunsvoteilta kuin vaarallisilta rangaistusvangeilta. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat Luokka:Vuoden 1955 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Michael Curtizin ohjaamat elokuvat
Enkelten keittiö

Enkelten keittiö voi tarkoittaa seuraavia: *Enkelten keittiö (La cuisine des anges), Albert Hussonin näytelmä vuodelta 1952 *Enkelten keittiö (We’re No Angels), Michael Curtizin komediaelokuva vuodelta 1955 *Enkelten keittiö, Mainos-TV:n keskusteluviihdesarja vuodelta 1989.
Enkelten keittiö (televisiosarja)

Enkelten keittiö on Mainostelevision vuosina 1989–1990 tuottama viihdesarja, joka perustui ruoanlaiton ympärillä käytyihin keskusteluihin studiovieraiden kanssa. Tunnin mittaisina jaksoina lauantain myöhäisillassa esitetyn ohjelmasarjan juontajina olivat Seppo Ahti ja Ilkka Kylävaara ja kokkina Markus Maulavirta. ==Vastaanotto== Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti, että jos hänellä olisi valta, hän määräisi ikiaikaisen juontokiellon sekä Seppo Ahdille että Ilkka Kylävaaralle molempien epäselvän puheen takia. Hänestä ohjelmasarja oli muutenkin sisällöltään tarkoituksetonta hömppää, jossa studiovieraat (mm. Hannele Schlizewski, Pirkko Arola ja studiosta poistumisella uhannut Lilli Suomalainen) jätettiin sivuosaan elleivät osanneet pitää puoliaan. ==Lähteet== Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:Ruokaohjelmat
Baqofa

Baqofa () on kylä Pohjois-Irakissa Niniven maakunnassa Mosulin kaupungin pohjoispuolella. Kylä on rakennettu kahdelle rauniokummulle. Kylän asukasluku oli vuonna 2020 arviolta 250. Ennen Isisin aiheuttamia tuhoja vuonna 2014 paikalla asui noin 1 000 henkilöä. Paikalliset ovat kaldealaiskatolisia kristittyjä. ==Maantiede== Baqofa sijaitsee Pohjois-Irakissa Niniven maakunnassa Tigrisjoen itärannalla. Mosul on Baqofasta noin 30 kilometriä etelään, Tell Kaif 12 kilometriä etelään, Batnaya 5 kilometriä etelään ja Tell Esqof 2 kilometriä länteen. Alue on niinsanottua Niniven tasankoa. ==Historia== Nimi Baqofa on johdettu sanoista B. Qōpé, joka viittaa metsäiseen paikkaan. Nykyisin paikka ei kuitenkaan ole erityisen metsäinen. Kahdella rauniokummulla sijaitsevalla Baqofalla on pitkä historia. Paikalta on tehty Assyrian valtakunnan kautisia arkeologisia löytöjä, kuten nuolenpääkirjoitusta sisältäviä savitauluja. Toisella paikan kahdesta rauniokummusta on kylän hautausmaa. Kansanperinteessä kristinusko saapui seudulle 300- ja 400-lukujen vaihteessa, mutta laajemmin alue lienee kääntynyt kristinuskoon 600-luvulla. Kristinuskoa alueen kylissä levitti etenkin munkki Abraham (Awrāha/Oraha), jolle omistetun luostarin rauniot sijaitsevat lähellä Baqofaa. Baqofa mainitaan 600-luvulla Rabban Hormizdin luostarin rakennuttamisen auttamisen yhteydessä. Baqofa on kärsinyt historiansa aikana aluetta laajemmin koskettaneista hävityksistä. Syyrialaisortodoksinen oppinut Bar Hebraeus kirjoitti mongolien aiheuttamasta hävityksestä vuonna 1235. Vuonna 1743 aluetta hävittivät Persian hallitsija Nadir Šahin joukot. Baqofa ryöstettiin ja hävitettiin. Sotajoukkojen lisäksi aluetta koettelivat kulkutaudit, joista erityisen pahoja iski vuosina 1737–1738, 1773 ja 1828. Äärijärjestö Isis eteni joukkoineen alueelle elokuussa 2014 ja Baqofan asukkaat pakenivat. Kurdien Peshmergan onnistui kuitenkin jälleenvallata kaupunki 11 päivän jälkeen. Osa asukkaista palasi kylään, jonka rakennuksia oli ryöstelty. Lokakuussa 2017 monet joutuivat pakenemaan jälleen. Irakin Kurdistanin pitämä äänestys itsenäisyydestä johti yhteenottoihin Peshmergan ja Irakin hallinnon joukkojen välillä. Baqofa on jäänyt "harmaalle alueelle", jota käytännössä hallitsee Irakin Kurdistan, mutta jota Irakin keskushallinto mielestään hallitsee itse. ==Väestö== Vuonna 2020 Baqofan asukasluku oli noin 250. Ennen vuotta 2014 sen asukasluku oli noin 1 000. Paikalliset ovat kaldealaiskatolisia kristittyjä. ==Lähteet== Luokka:Irakin kaupungit Luokka:Ninive Luokka:Arkeologiset kohteet Irakissa
Yuko Takeda

Yuko Takeda (s. 1981, Miyazaki) on japanilainen näyttelijä ja laulaja. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Minako Perin roolistaan sairaalasarjassa Syke. Takeda aloitti alan opinnot Yhdysvalloissa vuonna 2000 ja opiskeli teatteritaidetta Keski-Oklahoman yliopistossa, josta valmistui vuonna 2004. Hän on valmistunut myös näyttelijäntaiteen maisteriksi Arkansas’n yliopistosta vuonna 2007. Hän työskenteli näyttelijäharjoittelijana yhdysvaltalaisessa Actors Theatre of Louisvillessa vuosina 2007-2008. Lisäksi hän on valmistunut Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta teatteripedagogian maisteritutkinnosta vuonna 2018. Suomessa hän on näytellyt muun muassa Myllyteatterissa vuosina 2009-2021 sekä Tampereen Työväen Teatterin Karvas pala -esityksessä vuonna 2020. Takeda voitti Ourvision-laulukilpailun vuonna 2013. Hän on laulaja ja sanoittaja Elena’s idea -yhtyeessä, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2015.Näyttelijäliitto - Yuko TakedaAbout - Yuko Takeda == Teatterirooleja == * Myllyteatteri: ** Saari – The Island (2009) ** Jumalainen näytelmä (2011–2012) ** Tapaus Gaala (2015) ** Tilaisuus (2018) ** Wolandin iloinen seurue (2020) ** Mestari/Margarita (2021) Yhteistuotanto Musiikkiteatteri Kapsäkin kanssa * Kanneltalo: Macbeth, again! (2017) Yhteistuotanto Real Contact Projectin, Myllyteatterin, Circus Maximuksen ja Helsingin kulttuurikeskuksen kanssa * Post Theatre Collective: ** In between. Substantive (2018) ** The Cleaners – Siivoojat (2021) Yhteistuotanto Aleksanterin teatterin kanssa ** EROS/SA (2021) ** Suomen mestari (2023) Yhteistuotanto Aleksanterin teatterin kanssa * Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu: Playing the victim (2019) * Tanssiteatteri Glims & Gloms: Kunnioitus - Respect (2019) * Tampereen Työväen Teatteri: Karvas pala (2020) * Kiasma-teatteri: Thousand Times Yes (2022) * & (teatteri): Rakkaussimulaatio EVE (2023) * Teatteri Avoimet Ovet: Jackie – Tyttö ja kuolema IV (2024) Yhteistuotanto Myllyteatterin kanssa Teatterin tiedotuskeskus TINFO == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva Rooli 2013 Tumman veden päällä Mariko Ohikulkija Nuori japanilainen nainen (päärooli) 2014 Eila, Rampe ja Likka Hikaru 2021 Luokkakokous 3 – Sinkkuristeily Vihreä Jade 2022 Veden vartija Valvova teemestari Niiramo Dual Kuolinsyyntutkija 2023 Neon Snow Margareth === Televisio- ja nettisarjat === Vuosi Sarja Rooli 2018 Ex-onnelliset Raatilainen 2019 Aallonmurtaja Volkovin vaimo (esiintyy myös nimellä Mei) Suden hetki Sunee Pientä laittoa Haruhiko 2022 Kaverikirja AK 2023– Syke Minako Peri === Ääniroolit === == Lähteet == Luokka:Japanilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Felipe Padilla de León

Felipe Padilla de León (1. toukokuuta 1912 Peñaranda, Nueva Ecija – 5. joulukuuta 1992) oli filippiiniläinen säveltäjä ja kapellimestari.Felipe Padilla de Leon Noli me tangere, viitattu 22.9.2024 Felipe Padilla de León AllMusic, viitattu 22.9.2024 Padilla de León opiskeli Manilassa ja Yhdysvalloissa. Hän perusti Himig Ng Lahi -kokoonpanon, joka kiersi Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän piti viikottaisia radio-ohjelmia vuosina 1947–1985 ja oli aktiivinen luennoitsija filippiiniläisen musiikin sekä kulttuurin aiheista. Padilla de Leóniin tuotantoon kuuluu vähintään 327 sävellystä. Padilla de León sävelsi ensimmäisen täysimittaisen filippiiniläisen oopperan, José Rizalin romaaniin pohjautuvan Noli me tangeren (1957). Hän sävelsi myös toisen oopperan, El filibusterismon (1970) Rizalin toisen romaanin pohjalta. Noli me tangere on pysynyt esitetyimpänä filippiiniläisenä oopperana. Padilla de León sävelsi myös muun muassa kamarimusiikkia, konserttoja, pianomusiikkia, elokuvamusiikkia, kuoroteoksia ja lauluja, kuten lastenlauluja. Hän sävelsi joululaulun Pasko na Naman ja Manilan pitkälti tuhouduttua toisessa maailmansodassa teoksen Payapang Daigdig. Lisäksi Padilla de León käänsi espanjasta tagalogiksi Filippiinien kansallislaulun Lupang Hinirang. Padilla de León sai monia palkintoja ja tunnustuksia. 8. joulukuuta 1997 hän sai postuumisti Filippiinien kansallistaiteilijan arvonimen presidentti Fidel V. Ramosilta. Padilla de León oli naimisissa Iluminada Bonus Mendozan kanssa ja sai kuusi lasta. == Lähteet == Luokka:Filippiiniläiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1912 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Inayat Khan

Inayat Khan Rehmat Khan (; 5. heinäkuuta 1882 Baroda – 5. helmikuuta 1927 Delhi) oli intialainen muusikko, runoilija ja suufilaisuuden opettaja.Hazrat Inayat Khan Inayatiyya, viitattu 22.9.2024 Inayat Khan sai musiikinopetusta isoisältään Moula Bakshilta, joka oli yhdistänyt hindustanilaisen musiikin ja karnaattisen musiikin perinteitä.Hazrat Inayat Khan Ram Dass, viitattu 22.9.2024 Hän opetti isoisänsä perustamassa Gayanshalassa, josta myöhemmin tuli Barodan Maharaja Sayajirao -yliopiston musiikin laitos. Khan julkaisi runoutta ja musiikkiaiheisia kirjoja. Hän oli muusikkona ensisijaisesti vinansoittaja mutta soitti monia muitakin instrumentteja ja oli dhrupadin sekä khayalin laulaja.Jameela Siddiqi, Legendary Figures: Hazrat Inayat Khan, India’s veena maestro turned Europe’s leading Sufi master Darbar, viitattu 22.9.2024 Khan perusti 1900-luvun alussa järjestön, joka edisti suufilaisuutta muualla maailmassa. Hän kiersi vuodesta 1910 Euroopassa ja Yhdysvalloissa levittämässä suufilaisuuden oppeja. Khan sai hyvän vastaanoton varsinkin Ranskassa ja Venäjällä. Vuosina 1914–1920 hän oli Lontoossa. Khan oli vuodesta 1912 naimisissa Amina Begumin kanssa. Perhe muutti vuonna 1920 Ranskaan Suresnesiin. Khan palasi Intiaan lokakuussa 1926 ja vieraili suufipyhätössä Mu’in al-Din Chishtin haudalla mutta sairastui matkalla ja kuoli helmikuussa 1927 Delhissä. == Lähteet == Luokka:Intialaiset muusikot Luokka:Intialaiset runoilijat Luokka:Musiikkikirjailijat Luokka:Vinansoittajat Luokka:Suufit Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1927 kuolleet
Metodismi Sveitsissä

Sveitsiläinen metodismi on sveitsiläinen vapaakirkollinen liike. Sveitsissä toimiva metodistinen kirkkon on Yhdistyneeseen metodistikirkkoon kuuluva Sveitsin metodistikirkko. Yhdistyneen metodistikirkon yhteyteen kuuluu 62 seurakuntaa ja noin 5 100 jäsentä. == Historia == Metodismi saapui Sveitsiin 1850-luvulla. Toiminta alkoi saksalaisen metodismin ja L. S. Jacobyn toiminnan yhteydessä, kun nuori saarnaaja aloitti lähetystyön Lausannessa. Työ kasvoi ja menestyi hyvin. Toiminta kohdistettiin kolmeen pääkeskukseen: Lausanneen, Zürichiin ja Baseliin. Metodistis-episkopaalinen kirkko sai uusia kannattajia saksankielisessä Sveitsissä, ja tämä lähetys kuului järjestöllisesti Saksan metodismin yhteyteen. Sveitsiläiset osallistuivatkin Bremenin yhteiseen konferenssiin 1857. == Katso myös == * Kristinusko Sveitsissä * Metodismi == Lähteet == Sveitsi Luokka:Kristinusko Sveitsissä
Klormekvatti

Klormekvatti ((C5H13NCl)Cl) eli klormekvattikloridi tai kloorikoliinikloridi on kvaternäärisiin ammoniumyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kasvien kasvua säätelevänä yhdisteenä maataloudessa. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa klormekvatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Aine hidastaa kasvien pituuskasvua estämällä ent-kaureenin ja edelleen gibberelliinin biosynteesiä. Yhdiste myös edistää haarautumista ja kukkanuppujen muodostumista.Horace G. Cutler & Stephen J. Cutler: "Growth Regulators, Plant", teoksessa Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004.Wilhelm Rademacher & Lutz Brahm: "Plant Growth Regulators", teokessa Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2010. Klormekvattia valmistetaan trimetyyliamiinin ja 1,2-dikloorietaanin reaktiolla. Klormekvattia käytetään säätämään viljojen, esimerkiksi kauran, ohran, riisin, rukiin ja vehnän, kasvua ja ehkäisemään niiden lakoontumista. Se myös lisää hedelmäpuiden ja koristekasvien kukintaa ja estää koristekasvien lakoontumista. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Intiassa ja Euroopan unionin alueella. == Lähteet == Luokka:Orgaaniset yhdisteet
Baptismi Tanskassa

Tanskalainen baptismi on tanskalainen vapaakirkollinen liike. Baptistisena kirkkokuntana Tanskassa toimii Tanskan baptistikirkko, johon kuuluu 55 seurakuntaa ja noin 5 200 jäsentä. == Historia == Baptismi ja vapaakirkolliset liikkeet levisivät varhain Euroopan saksankielisestä osasta Tanskaan. Johann Onckenin apulaisena toiminut Julius Köbner palasi vuonna 1839 kotimaahansa Tanskaan, jossa esiintyi hengellisiä liikkeitä. Köbner löysi Kööpenhaminasta ryhmän uskovaisia, jotka olivat alkaneet epäillä lapsikasteen oikeutusta. Köbneristä tuli Kööpenhaminan baptistien opettaja. Köbner palasi kuitenkin Saksaan, mutta yhteys jatkui kirjeitse Hampurin baptistien ja tanskalaisten välillä. Kirjeenvaihto johti siihen, että Oncken ja Köbner lähtivät Kööpenhaminaan syksyllä 1839 ja kastoivat yksitoista ihmistä. Näiden ympärille järjestäytyi Skandinavian ensimmäinen baptistiseurakunta. Vuonna 1840 hampurilaissaarnaajat tekivät uuden vierailun Tanskaan ja kastoivat lisää ihmisiä. Kun liike laajeni, puhkesi ankara vaino, jolloin poliisi puuttui asiaan ja vankilatuomioita annettiin toistuvasti. Englannista ja Yhdysvalloista käsin esitettiin anomuksia vainottujen puolesta. Vuonna 1849 astui voimaan uskonnonvapauslaki, jolloin pahin vaino oli jo lakannut. Siihen aikaan Tanskassa oli kuusi seurakuntaa ja niissä noin 400 jäsentä. 1860-luvun keskivaiheille asti baptistinen toiminta menestyi Tanskassa, vaikka Kööpenhaminan toiminnalla oli vaikeuksia. Erityisesti mormonien harjoittama lähetys aiheutti vaikeuksia. Vuodesta 1851 lähtien Tanskassa toimi maasta karkotettu F. O. Nilsson, joka kastoi muun muassa Anders Wibergin 1852. Vuonna 1864 baptistiyhdyskunnan jäsenmäärä oli noin 1 600, ja se kasvoi jatkuvasti. Köbner otti vuonna 1865 Kööpenhaminan seurakunnan johtoonsa, ja hänen kaudellaan rakennettiin uusi kirkko, joka vihittiin käyttöön 1867. Köbnerin kauden loppuun 1879 mennessä baptistiliike oli järjestäytynyt ja lujittunut eri suhteissa. == Katso myös == * Kristinusko Tanskassa == Lähteet == *
Juho Mustakallio

Juho (Johannes) Mustakallio, sukunimi aik. Schwartzberg (1. lokakuuta 1879 Kuopio – 29. joulukuuta 1956) oli suomalainen sokeainkoulun johtaja ja kouluneuvos.Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 26923Henkilötietoja. 60 vuotta, Aamulehti, 01.10.1939, nro 264, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 22.09.2024 Juho Mustakallion vanhemmat olivat teologian tohtori, tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1900 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905. Mustakallio oli Kuopion sokeainkoulun opettajana 1911–1925 ja Helsingin sokeainkoulun johtajana 1925–1947. Hän sai kouluneuvoksen arvon 1928. Mustakallio oli Sokeain Keskusliiton puheenjohtajana vuodesta 1928 alkaen. Juho Mustakallio oli naimisissa vuodesta 1921 Vilma Maria Aallon kanssa. Mustakallio on haudattu Kuopioon Flodbergin hautausmaalle.Hautahaku.fi : Mustakallio Juho == Lähteet == Luokka:Suomen koulujen rehtorit Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet
Metodismi Tanskassa

Tanskalainen metodismi on tanskalainen vapaakirkollinen liike. Metodistisena kirkkokuntana Tanskassa toimii Yhdistyneeseen metodistikirkkoon kuuluva Tanskan metodistikirkko, johon kuuluu noin 2 000 jäsentä. == Historia == Metodismi saapui Tanskaan vuonna 1858, kun Yhdysvalloista Norjaan saapunut tanskalainen C. Willerup muutti Kööpenhaminaan aloittaakseen Pohjolan lähetystyön superintendenttinä. Uskonnonvapaus oli jo tällöin vahvistettu laissa, minkä vuoksi metodistisaarnaajat eivät kohdanneet samanlaisia vaikeuksia kuin baptistit tai Saksan metodistisaarnaajat. Willerupilla oli apunaan Yhdysvalloista saapunut kolportööri. Vuonna 1866 metodistit saivat oman kirkon Kööpenhaminaan amerikkalaisten tukemana. Tähän aikaan metodisteilla oli Tanskassa neljä seurakuntaa ja jäseniä noin 170. Willerup toimi Skandinavian lähetyksen ylivalvojana vuoteen 1868 saakka. Vuonna 1869 Ruotsi ja Norja saivat omat ylivalvojansa. Tanskan metodismi alkoi kehittyä vakaasti. == Katso myös == * Kristinusko Tanskassa * Metodismi == Lähteet == Tanska Luokka:Kristinusko Tanskassa
Kreuztal

Kreuztal on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Siegen-Wittgensteinin piirikunnan luoteisosassa. == Maantiede == Kreuztal rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Olpen piirikuntaan ja idässä ja etelässä Siegen-Wittgensteinin piirikuntaan, johon se kuuluu. Kreuztal sijaitsee noin kymmenen kilometriä Siegenista pohjoiseen ja noin 72 kilometriä Kölnistä itään. Kreuztalin ja Siegenin välillä on katkeamaton kaupunkirakenne. == Historia == Varhaisin kirjallinen maininta paikkakunnasta Berentraph, nykyisin Ferndorf, on vuodelta 1067. Vuosina 1417–1419 aikakirjoihin ilmaantuu Erinstorff, joka vastaa nykyistä Kreuztalia. Ensimmäisen kerran paikkakuntaa kutsuttiin nimellä Kreuzthal 1826. Vuonna 1861 Kreuztal sai rautatieyhteyden osuudelle Ruhr-Sieg-Strecke. Vuonna 1928 Kreuztal sai nykyisen nimensä, aiemmin sitä oli kutsuttu nimellä Ernsdorf. Nykymuotonsa Kreuztal sai 1969, jolloin siihen liitettiin useita ympäristön maalaiskuntia. Gelbe Villa ja Weiße Villa, jotka on rakennettu 1860–1880, edustavat Kreuztalin historiallista arkkitehtuuria muiden muassa. == Talous ja liikenne == Kreuztalin teollisuutta edustavat muun muassa ThyssenKrupp ja Krombacher Brauerei.https://www.thyssenkrupp- steel.com/media/content_1/publikationen/kreuztal_location_en.pdf Thyssenkrupp- steel.com Kaupungin halki kulkee etelästä pohjoiseen Bundesstraße 54 (Hüttentalstraße). == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Kreuztal, Nordrhein- Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength Luokka:Nordrhein-Westfalenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Saint-Martin-de-Londres

Saint-Martin-de-Londres on kunta Etelä-Ranskassa Hérault'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Héraultjoen varrella, noin 27 kilometriä Montpellier'n kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen| Saint-Martinin kirkko Kaupunki on ollut linnoitettu 1100-luvulta lähtien. Tätä kylän osaa, joka oli ensimmäisen rakennetun muurin sisällä, kutsuttiin "vanhaksi linnakkeeksi". 1300-luvulla uudet linnoitukset ympäröivät koko kaupunkia. Muuri oli 1,40 metriä paksu, ja siinä oli kolme porttia torneineen, joista pääsi sisälle kaupunkiin. 1500-luvulla kaupunki kasvoi taas muurien ulkopuolelle. 1800-luvulla nämä portit purettiin. Muurin muita pyöreitä torneja on säilynyt. Kaupungin romaaninen Saint-Martinin kirkko on peräisin 1100-luvulta. Kirkon kuisti rakennettiin 1200-luvun tienoilla ja kellotorni 1200-luvun ja 1300-luvun taitteessa. Kellotorni purettiin huonokuntoisena 1800-luvun puolivälissä ja rakennettiin uudelleen. Kunnan pohjoisosaa rajaava Héraultjoki on Saint-Martin-de-Londres'n kunnan kohdalla uurtanut syvän kanjonin kalkkikivimaastoon. Tämä kanjoni, Gorges de l'Hérault, on suosittu matkailukohde. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Hérault’n kunnat
Metodismi Norjassa

Norjalainen metodismi on norjalainen vapaakirkollinen liike. Metodistisena kirkkokuntana Norjassa toimii Yhdistyneeseen metodistikirkkoon kuuluva Norjan Metodistikirkko, johon kuuluu 37 seurakuntaa ja yli 11 000 jäsentä. == Historia == Metodismi saapui Norjaan 1850-luvulla. Yhteydet Yhdysvaltoihin syntyivät maastamuuton ja palaavien merimiesten välityksellä. Keskeinen henkilö metodismin synnyssä oli O. G. Hedström, joka kääntyi New Yorkin Bethel-laivalla. Vuonna 1849 yksi kääntyneistä norjalaisista, O. P. Petersen, lähti vierailulle kotimaahansa ja aloitti saarnatoiminnan, jonka kautta monet kääntyivät metodismiin. Vuoden 1853 lopulla Petersen palasi Norjaan lähetyssaarnaajana. Hänen avukseen tuli toinen mies Yhdysvalloista, tanskalainen C. Willerup. Tällöin Norjaan perustettiin kaksi ensimmäistä seurakuntaa, toinen Sarpsborgiin ja toinen Fredrikshaldiin. Vähitellen Norjaan lähetettiin useita saarnaajia, mutta pian heitä nousi myös Norjan omien kääntyneitten joukosta. Ensimmäinen merkittävä heistä oli Marten Hansen, josta myöhemmin tuli piirin esimies. Hansen tuli tunnetuksi myös kirjailijana ja kirjallisuuden levittämisen johtajana. Monet ensimmäisen polven saarnaajat olivat kuitenkin siirtolaisia, jotka palasivat evankeliumin asialla Norjaan. Pääkaupungissa Kristianiassa aloitettiin toiminta vuonna 1864, ja vuonna 1869 Petersenistä tuli Norjan metodistien superintendentti. == Katso myös == * Kristinusko Norjassa * Metodismi == Lähteet == Norja Luokka:Kristinusko Norjassa