EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Villages de liberté

Villages de liberté (”vapauden kylät”) oli Ranskan siirtomaahallinnon vapautettuja orjia varten Länsi-Afrikkaan 1800-luvun lopulla perustamista asutuksista käytetty nimitys. Ensimmäiset vapautettujen orjien asutukset perustettiin Gabonin Librevilleen ja Saint-Louisin lähelle Senegaliin sen jälkeen kun Ranska oli virallisesti lakkauttanut orjuuden vuonna 1848. Länsiafrikkalaiseen kulttuuriin kuulunut orjuus jatkoi olemassaoloaan, ja siirtomaavallan laajentuessa 1880-luvulla ranskalaiset valjastivat sen käyttöönsä. Ranskan armeija ja siirtomaahallinto tarvitsi afrikkalaista työvoimaa varsinkin kantajiksi tärkeimpien kulkureittien varrella. Kantajien värvääminen pakkotyöhön herätti vastustusta paikallisen väestön taholta, ja ongelman ratkaisuksi löydettiin ranskalaisten miehittämälle alueelle paenneet tai isänniltään takavarikoidut orjat. Vapautettujen orjien asutusten perustaminen alkoi Kitasta vuonna 1885. Nimitystä village de liberté käytettiin ensimmäisen kerran Joseph Gallienin Kayesiin perustamasta kylästä vuonna 1888. ”Vapauden kylät” sijaitsivat varuskuntien lähellä ja kulkureittien varrella etupäässä Ranskan Sudanissa Bakelin, Gaon ja Bouakén muodostaman kolmion alueella. Niitä oli myös Senegalissa, Guineassa, Norsunluurannikon pohjoisosassa, nykyisessä Burkina Fasossa ja Nigerissä, mutta ei juurikaan orjuuden säilyttäneessä Mauritaniassa tai muualla Ranskan afrikkalaisissa siirtomaissa. Vuonna 1895 kyliä oli 44 ja niissä 7 931 asukasta. Vuonna 1905 kaikissa turvapaikoissa oli 10 000–20 000 asukasta, ja vuonna 1925 entisiä ja nykyisiä turvapaikkoja laskettiin olleen yhteensä 125. Joitakin asutuksia perustivat siirtomaahallinnon lisäksi myös kristityt lähetyssaarnaajat. Paennut orja sai vapautustodistuksen yleensä kolme kuukautta turvapaikkaan saapumisensa jälkeen. Hänet voitiin myös luovuttaa korvausta vastaan entiselle isännälleen, sukulaisilleen, eurooppalaisille siirtolaisille tai lähetyssaarnaajille. Naiset joutuivat usein alkuasukassotilaiden ja virkamiesten seksiorjiksi. ”Vapauden kylät” toimivat siirtomaahallinnon työvoimareserveinä, ja niiden asukkaat olivat työvelvollisia yleensä yhden tai kahden vuoden ajan. ”Vapauden kylien” oloja säätelivät siirtomaaviranomaisten usein keskenään ristiriitaiset määräykset, eikä niitä koskevaa lainsäädäntöä ollut olemassa. Siirtomaahallinto jätti ne taloudellisesti lähes oman onnensa nojaan, ja asukkaiden ainoa etuisuus oli vapautus henkilöveron maksamisesta. Elämä kylissä oli vaikeaa, ja niiden asukkaat pyrkivät usein karkaamaan muualle. Islamilaistuneet afrikkalaiset ja ranskalaiset suhtautuivat vapautettuihin orjiin halveksuen, ja käytännössä heidän asemansa ei ollut juuri entistä parempi. Länsi-Afrikan valloituksen ja parempien liikenneyhteyksien myötä ”vapauden kylät” menettivät merkityksensä 1900-luvun vaihteessa. Orjuus lakkautettiin Ranskan Länsi-Afrikassa virallisesti vuonna 1905, mutta sen vaikutus näkyy vielä nykyäänkin afrikkalaisissa yhteiskunnissa syrjintänä ja epätasa-arvona. Viranomaisten määräämä pakkotyö lakkautettiin Ranskan siirtomaissa vuonna 1946. ==Lähteet== Luokka:Malin historia Luokka:Ranskan Länsi-Afrikka Luokka:Senegalin historia
Askolan pääkirjasto

Askolan pääkirjasto on Askolan kirkonkylässä toimiva yleinen, vuonna 1876 alkunsa saanut Askolan kunnan pääkirjasto. Askolan kirjasto toimii paitsi pääkirjastorakennuksen, myös Monninkylän kirjaston ja verkkokirjaston välityksellä. Verkkokirjasto on toteutettu osana useiden Uudenmaan kirjastojen muodostamaa seudullista kirjastokimppaa eli Helle-kirjastoja, jonka osa Askolan kunnankirjasto on. Muiden Helle-kirjastojen palvelut ovat myös askolalaisten käytettävissä. == Lähteet == Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot Luokka:Askolan rakennukset ja rakennelmat
Thomas Byberg

Thomas Hedvin Byberg (18. syyskuuta 1916 Malvik – 13. lokakuuta 1998 Trondheim) oli norjalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Byberg saavutti 500 metrillä olympiahopeaa Sankt Moritzissa 1948. Hän jakoi hopeamitalin samalla ajalla kahden yhdysvaltalaisluistelijan kanssa.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Norjalaiset pikaluistelijat Luokka:Norjalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet
Porvoon pääkirjasto

Porvoon pääkirjasto on Porvoossa toimiva kaupunginkirjaston päätoimipiste. Porvoon kaupunginkirjasto sai alkunsa vuonna 1861. Nykyinen pääkirjaston rakennus valmistui vuonna 2000 ja on arkkitehti Tuomo Siitosen suunnittelema. Porvoon kaupunginkirjasto toimii paitsi pääkirjastorakennuksen, myös kolmen lähikirjaston, kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä.Verkkokirjasto on toteutettu osana useiden Uudenmaan kirjastojen muodostamaa seudullista kirjastokimppaa eli Helle-kirjastoja, jonka osa Porvoon kaupunginkirjasto on. Muiden Helle-kirjastojen palvelut ovat myös porvoolaisten käytettävissä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Mikael Kokkola (31.12.2016) Biblioteket i Borgå behöver hjälp med självständighetsutställning (yle.fi) Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot Luokka:Porvoon rakennukset ja rakennelmat
Viktoria Helgesson

Viktoria Helgesson (s. 13. syyskuuta 1988 Tibro) on ruotsalainen taitoluistelija. Hän kilpaili yksinluistelussa ja voitti vuonna 2015 päättyneellä urallaan kaikkiaan kahdeksan aikuisten Ruotsin-mestaruutta. EM- kilpailuissa hän oli parhaimmillaan viides (kolmesti) ja MM-kilpailuissa kymmenes. == Ura == Tibro KK:ta seuratasolla edustanut Helgesson aloitti luisteluharrastuksen kolmevuotiaana äitinsä Christinan johdolla, joka valmensi Viktoriaa myös tämän kilpauralla. Hän nousi Ruotsin maajoukkueryhmään vuonna 2002 ja voitti juniorina yhden nuorten Ruotsin-mestaruuden, vuonna 2004. Hän myös osallistui kaksiin nuorten MM-kilpailuihin, vuosina 2004 ja 2007. Aikuisten Ruotsin-mestaruuskilpailuissa Helgesson kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2006 ja voitti hopeaa. Vuodesta 2007 alkaen hän voitti kuusi peräkkäistä Ruotsin-mestaruutta, kunnes hänen pikkusiskonsa Joshi voitti hänet vuonna 2013. Vuosien 2014 ja 2015 Ruotsin-mestaruuskilpailuissa Viktoria voitti jälleen kultaa ja Joshi hopeaa. Helgesson kilpaili vuonna 2008 ensimmäisen kerran sekä aikuisten EM-kilpailuissa että MM-kilpailuissa. Hän sijoittui molemmissa 18:nneksi. Myöhemmin hän kilpaili EM-kilpailuissa joka vuosi vuoteen 2015 saakka ja MM-kilpailuissa vuoteen 2013 saakka. EM- kilpailuista hänen paras sijoituksensa on viides sija vuosilta 2012, 2013 ja 2015. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa, Ruotsin kotikisoissa, Helgesson luisteli koko uransa ennätyspisteet sekä lyhyt- että vapaaohjelmassa. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kymmenenneksi, vuonna 2010. Talviolympialaisissa hän kilpaili yhden kerran, Sotšissa 2014. Hän sijoittui olympialaisten lyhytohjelmassa 27:nneksi, eikä näin päässyt mukaan vapaaohjelmaan. Taitoluistelun Grand Prix -sarjassa Helgesson debytoi vuonna 2010. Hänen paras GP-saavutuksensa on pronssisija vuoden 2011 Skate America -kilpailusta. Kyseessä oli kaikkien aikojen ensimmäinen ruotsalaisen taitoluistelijan voittama mitali Grand Prix -sarjassa. Helgesson lopetti oman kilpauransa keväällä 2015, minkä jälkeen hän on toiminut valmentajana Tibro KK:ssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1988 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Robert Fitzgerald

Robert Emmett ”Bobby” Fitzgerald (3. lokakuuta 1923 Minneapolis, Minnesota – 22. huhtikuuta 2005 Luverne, Minnesota) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Fitzgerald saavutti 500 metrillä olympiahopeaa Sankt Moritzissa 1948. Hän jakoi hopeamitalin samalla ajalla kahden muun luistelijan kanssa. Lisäksi hän kilpaili 1 500 metrillä jolla oli 28:s. Oslon talviolympialaisissa 1952 Fitzgerald sijoittui 500 metrillä 15:nneksi.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset pikaluistelijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2005 kuolleet
Georg Krog

Georg Philip Herzberg Krog (2. heinäkuuta 1915 Bergen – 3. elokuuta 1991 Drammen) oli norjalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Krog saavutti 500 metrillä olympiahopeaa Garmisch-Partenkirchenissä 1936. Kilpailun voittaja Ivar Ballangrudille kellotettiin todennäköisesti sekunnin liian nopea aika, mitä ilman Krog olisi voittanut olympiakultaa. Asiasta ei kuitenkaan protestoitu. Krog kilpaili myös EM-kilpailuissa ja useissa yleisluistelun MM- kilpailuissa yltämättä mitaleille. Hän toimi Norjan luisteluliiton puheenjohtajana vuosina 1961–1965.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Norjalaiset pikaluistelijat Luokka:Norjalaiset olympiamitalistit Luokka:Norjalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Norjalaiset juristit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Leo Freisinger

Leonhard ”Leo” Freisinger (7. helmikuuta 1916 Chicago, Illinois – 29. elokuuta 1985 Mission Viejo, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Freisinger voitti 500 metrillä olympiapronssia Garmisch- Partenkirchenissä 1936. Hän sijoittui samoissa kisoissa 1 500 metrillä neljänneksi mutta ei kilpaillut kahdella muulla matkalla.Olympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset pikaluistelijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Tammisaaren kirjasto

Tammisaaren kirjasto, myös muodossa Tammisaaren kirjasto, Axxell & Novia on Raaseporin kaupungin Tammisaaren kaupungin keskusta-alueella toimiva kaupunginkirjaston toimipiste. Tammisaaren kirjasto perustettiin vuonna 1862. Nykyinen kirjastorakennus on vuodelta 1977. Sen suunnitteli arkkitehti Ola Hansson ja sisustuksen Pekka Manner. Raaseporin kaupunginkirjasto toimii useiden kirjastorakennusten, kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä. Verkkokirjasto on toteutettu osana useiden Uudenmaan kirjastojen muodostamaa seudullista kirjastokimppaa eli Helle-kirjastoja, jonka osa Raaseporin kaupunginkirjasto on. Muiden Helle-kirjastojen palvelut ovat myös raaseporilaisten käytettävissä. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Pohjoismaisia kirjailijavieraita Tammisaaressa (Turun Sanomat, 10.2.2007) (yle.fi) Luokka:Suomen kunnan- ja kaupunginkirjastot Luokka:Tammisaaren rakennukset ja rakennelmat
Joshi Helgesson

Joshi Helgesson (s. 7. kesäkuuta 1993 Tibro) on ruotsalainen taitoluistelija. Hän kilpaili yksinluistelussa ja voitti vuonna 2017 päättyneellä urallaan muun muassa kolme aikuisten Ruotsin-mestaruutta. EM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan neljäs ja MM-kilpailuissa neljästoista (kahdesti). == Ura == Tibro KK:ta seuratasolla edustanut Helgesson aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1996, alle kolmevuotiaana. Hänet opasti taitoluistelun pariin hänen äitinsä Christina, joka myöhemmin valmensi Joshia myös tämän kilpauralla. Hän nousi Ruotsin maajoukkueryhmään vuonna 2006 ja voitti kolme junioreiden Ruotsin-mestaruutta vuosina 2007–2009. Hän osallistui juniorivuosinaan myös neljiin nuorten MM-kilpailuihin. Paras saavutus näistä on neljäs sija vuodelta 2009. Aikuisten Ruotsin-mestaruuskilpailuissa Helgesson kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2010 ja sijoittui heti toiseksi isosiskonsa Viktorian jälkeen. Helgessonin siskokset jakoivat Ruotsin-mestaruuskilpailujen kaksi ensimmäistä sijaa myös viitenä seuraavana vuonna. Joshi voitti ensimmäisen Ruotsin- mestaruutensa vuonna 2013, kaksi seuraavaa tulivat vuosina 2016 ja 2017. Helgesson kilpaili aikuisten MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 2011, jolloin sijoittui 15:nneksi. EM-kilpailuissa hän debytoi vuonna 2012, jolloin sijoittui kymmenenneksi. Myöhemmin hän kilpaili EM-kilpailuissa joka vuosi vuoteen 2017 saakka. Paras saavutus näistä on neljäs sija vuodelta 2015, Ruotsin kotikisoista. Helgesson luisteli noissa kilpailuissa koko uransa ennätyspisteet vapaaohjelman ja kokonaispisteiden osalta. Lyhytohjelman ennätyspisteet ovat Ondrej Nepela Trophy -kilpailusta saman vuoden lopulta. MM-kilpailuissa hän oli mukana uudelleen neljästi, vuosina 2014–2017. Hän sijoittui vuosien 2014 ja 2015 MM-kilpailuissa molemmissa 14:nneksi, vuosina 2016 ja 2017 hän ei selviytynyt MM-lyhytohjelmasta jatkoon. Taitoluistelun Grand Prix -sarjassa Helgesson debytoi aikuisten sarjan osalta vuonna 2009. Junioreiden Grand Prix -sarjassa hän kilpaili vuosina 2006–2008. Hänen paras GP-saavutuksensa on neljäs sija vuoden 2010 Skate America -kilpailusta. Muista kilpailuista hän saavutti urallaan muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskilpailujen voiton vuosina 2014 ja 2016 sekä Bavarian Open -kilpailun voiton vuonna 2014. Vuonna 2016 Helgesson muutti Brian Orserin valmennettavaksi Torontoon tavoitteenaan Pyeongchangin talviolympialaiset 2018. Hänen tulostasonsa ei kehittynyt toivotusti ja hän ilmoitti marraskuussa 2017, kolme kuukautta ennen olympialaisia, lopettavansa kilpauransa. Oman kilpauransa jälkeen Helgesson palasi Ruotsiin ja on toiminut taitoluisteluvalmentajana Tibro KK:ssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ruotsalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Crossy Road

Crossy Road on Hipster Whalen kehittämä ja julkaisema arcade-peli, joka on julkaistu 20. marraskuuta 2014. Peli on Frogger-klooni, jossa on päättymätön pelimuoto. Pelin nimi ja käsite tulevat vitsistä "Miksi kana ylitti tien?". Crossy Roadista on tehty kaksi spin-offia: Disney Crossy Road, jossa pelihahmot ovat Disneyn tuotteista sekä Crossy Road Castle, joka on pelattavissa vain Applen Apple Arcade-videopelipalvelussa. == Lähteet == Luokka:Mobiilipelit Luokka:Vuoden 2014 videopelit
Joakim Mæhle

Joakim Mæhle Pedersen (s. 20. toukokuuta 1997 Østervrå) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Wolfsburgia. Mæhle nousi Aalborgin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän pelasi Tanskan Superliigassa pudotuspelit mukaan lukien 24 ottelua ja teki maalin lokakuussa FC Nordsjællandia vastaan. Kesällä 2017 hän siirtyi belgialaisseura Genkiin. Hän pelasi Jupiler Pro Leaguessa 3,5 kauden aikana 105 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Belgian liigamestaruuden ja supercupin vuonna 2019. Hän pelasi Eurooppa-liigassa kahdeksan ja Mestarien liigassa kuusi ottelua. Tammikuussa 2021 Mæhle siirtyi italialaisseura Atalantaan. Hän pelasi kevätkauden aikana 20 Serie A -ottelua, joista 12 ottelua avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi avauksessa molemmat neljännesvälieräottelut Real Madridia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 26 Serie A -ottelua, joissa hän oli 15 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki tammikuussa maalin vierasottelussa Udinesea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja Eurooppa-liigassa kolme, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 34 Serie A -ottelua ja teki niissä kolme maalia. Mæhle siirtyi elokuussa 2023 saksalaisseura Wolfsburgiin. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Bundesliigassa 30 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Mæhle pelasi Tanskan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden Euroopan- mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kaksi ottelua ja teki Itävaltaa vastaan kaksi maalia. Tanskan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Belgiaa vastaan. Hän kuului Tanskan joukkueeseen kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa, loppuvuonna 2022 pelatuissa MM-kilpailuissa ja kesän 2024 EM-kilpailuissa. Hän on 48 maaottelussaan tehnyt 11 maalia: lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Färsaaria vastaan, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan, kesäkuussa 2021 EM-kilpailuissa alkulohko-ottelussa Venäjää ja neljännesvälieräottelussa Walesia vastaan, MM-karsinnassa syksyllä 2021 Skotlantia, Moldovaa, Itävaltaa ja Färsaaria vastaan, maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan, syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan sekä marraskuussa 2023 EM-karsinnassa Sloveniaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Andreas Skov Olsen

Andreas Skov Olsen (s. 29. joulukuuta 1999 Hillerød) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitahyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa Belgian Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa Club Bruggea. Skov Olsen edusti kotimaassaan FC Nordsjællandia, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018 ja vakinaisesti seuraavalla kaudella. Hän pelasi Tanskan Superliigassa 41 ottelua ja teki niissä 22 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli 19 maalillaan liigan runkosarjan toiseksi paras maalintekijä. Kesällä 2019 hän siirtyi italialaisseura Bolognaan. Hän pelasi ensimmäisellä Serie A -kaudellaan 26 ottelua, joista seitsemän ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa vierasvoitossa Napolia vastaan. Toisella kaudellaan hän pelasi 26 liigaottelua, joista 12 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin syyskuussa Parmaa sekä maaliskuussa Crotonea vastaan. Kolmannella Bolognan-kaudellaan Skov Olsen pelasi 18 Serie A -ottelua, joissa hän oli kuusi kertaa avauskokoonpanossa. Skov Olsen siirtyi tammikuussa 2022 belgialaisseura Club Bruggeen. Ensimmäisellä kausipuolikkaallaan hän pelasi 15 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Toisella kaudellaan hän teki 23 liigaottelussaan seitsemän maalia ja kolmannella 33 liigaottelussaan 14 maalia. Hän voitti liigamestaruuden vuosina 2022 ja 2024. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Mestarien liigassa viisi ottelua ja teki maalin vierasottelussa Portoa vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Konferenssiliigassa seitsemän ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Skov Olsen pelasi Tanskan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kaksi ottelua, ja Itävaltaa vastaan hän syötti joukkueensa toisen ja teki itse kolmannen maalin päästyään vaihdosta kentälle 74. minuutilla. Skov Olsen pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Färsaaria vastaan ja teki Tanskan 4–0-voittoon päättyneessä ottelussa maalin sekä syötti kaksi. Maaliskuussa 2021 hän teki kaksi maalia MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan. Syksyn 2021 MM-karsinnoissa hän teki maalin Israelia, Moldovaa ja Färsaaria vastaan. Vuoden 2022 Kansojen liigassa hän teki maalin Itävaltaa ja Ranskaa vastaan. Juhannukseen 2024 mennessä Skov Olsen on pelannut 31 A-maaottelua, joissa hän on ollut 22 kertaa avauskokoonpanossa. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa. Hän kuuluu Tanskan joukkueeseen myös EM- kilpailuissa 2024. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Komissaari (vuoden 2012 elokuva)

Komissaari on Pekka Lehdon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012. Elokuva on henkilödokumentti Olli Rehnistä, joka toimi EU:n talous- ja raha-asioista vastaavana komissaarina vuosina 2010–2014. Elokuvassa seurataan Rehnin työskentelyä vuosien 2010-2012 välisenä aikana. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2012 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Pekka Lehdon ohjaamat elokuvat
Einari Halme

Kaarlo Einari Halme (1. tammikuuta 1892 Tampere – 3. kesäkuuta 1936 Tampere) oli suomalainen kapellimestari.Kuolleita, Aamulehti, 06.06.1936, nro 150, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotGeni.com : Kaarlo Einari HalmeEinari Halmeen kuolinlmoitus, Kansan Lehti, 06.06.1936, nro 128, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKapellimestari Einari Halme kuollut, Kansan Lehti, 04.06.1936, nro 126, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Einari Halme toimi musiikkiopintojen jälkeen pianistina tamperelaisissa ravintoloissa ja elokuvateattereissa. Hän oli Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina vuodesta 1922 alkaen. Halme oli myös säveltäjä ja sovittaja. Hän sävelsi useisiin näytelmiin näyttämömusiikin ja lauluja sekä sovitti musiikkikappaleita kuorolle ja orkesterille. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1936 kuolleet
Jaettu kaupunki

Jaettu kaupunki on Pekka Lehdon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011. Elokuva sijoittuu Lehdon entiseen kotikaupunkiin Valkeakoskelle. Lehto kuvaa dokumentissa Valkeakosken historiaa ja nykyhetkeä, siellä asuvien ihmisten elämää, sellutehtaan lakkauttamisen vaikutuksia sekä paikallisen jalkapallojoukkueen FC Hakan menestystä. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2011 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat Luokka:Pekka Lehdon ohjaamat elokuvat
Toshihiko Koga

Toshihiko Koga (, 21. marraskuuta 1967 Sagan prefektuuri – 24. maaliskuuta 2021 Kawasaki, Kanagawan prefektuuri) oli japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pääasiassa 71 ja 78 kilogramman painoluokissa kilpaillut Koga voitti jalkansa loukanneena olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja saavutti olympiahopeaa Atlantassa 1996 kultamitalin mentyä ranskalaiselle Djamel Bouras’lle. Koga kilpaili myös Soulin kesäolympialaisissa 1988. Maailmanmestaruuden Koga voitti vuosina 1989, 1991 ja 1995, ja vuonna 1987 hän saavutti MM-pronssia. Kilpauransa jälkeen Koga valmensi okayamalaista yliopistojoukkuetta ja Japanin naisten maajoukkuetta, joka menestyi muun muassa Ayumi Tanimoton voitettua olympiakultaa Ateenassa 2004. Koga sairasti syöpää ja kuoli kotonaan Kawasakissa 53-vuotiaana 24. maaliskuuta 2021https://www.japantimes.co.jp/sports/2021/03/24/more-sports/judo/olympic- judo-champion-toshihiko-koga-dies/ https://www.iltalehti.fi/kamppailulajit/a/9a4e22ab-6c8f-4c64-ae84-4050dd9de5bd.Olympediajudoinside.com == Lähteet == * * Profiili judoinside.com === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Japanilaiset judokat Luokka:Japanilaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Catalina Meyer

Catalina Meyer Busquets (1926 – 8. toukokuuta 2021 Osorno) oli chileläinen koripalloilija. Meyer saavutti Chilen naisten maajoukkueessa MM-hopeaa kotikisoissaan 1953, missä kultaa voitti Yhdysvallat. Chilen MM-hopea on vuoteen 2021 mennessä yhä maan ainoa naisten olympia- tai MM-kilpailuista. Mayer voitti Chilen maajoukkueessa myös kaksi Etelä-Amerikan mestaruutta. Meyer kuoli Osornossa 94–95-vuotiaana 8. toukokuuta 2021.https://radaraustral.cl/2021/05/10/basquetbol-de-luto-fallecio-catalina- meyer-busquet-subcampeona-del-mundo-con- chile/https://www.soychile.cl/Osorno/Policial/2021/05/08/705127/Fallecio- Catalina-Meyer-Busquets-ex-sostenedora-del-colegio-Emprender-de-Osorno.aspx == Lähteet == Luokka:Chileläiset koripalloilijat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
What Is Love

What Is Love voi tarkoittaa seuraavia: * "What Is Love", Haddawayn kappale * "What Is Love", Howard Jonesin kappale * What Is Love?, Clean Banditin albumi * What Is Love?, Twicen EP * "What Is Love?", Twicen kappale
Uğurcan Çakır

Uğurcan Çakır (s. 5. huhtikuuta 1996 Antalya) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Trabzonsporia. Hän on pelannut seuran edustusjoukkueessa kaudesta 2017–2018 ja nousi kesken seuraavan kauden joukkueen ykkösmaalivahdiksi Onur Kivrakin tilalle. Hän on pelannut 199 ottelua Turkin Superliigassa ja kahdeksan ottelua kausilla 2019–2020 ja 2022–2023 Eurooppa-liigassa. Hän voitti Turkin Cupin vuonna 2020 ja liigamestaruuden vuonna 2022. Çakır pelasi Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa toukokuussa 2019 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua joukkueensa ykkösmaalivahtina. EM-kilpailuissa 2024 hän oli varamaalivahtina. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 29 A-maaottelua. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1996 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joka toinen pari

Joka toinen pari on Mia Halmeen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016. Elokuvan aiheena on avioero ja siinä kuvataan kolmen eronneen parin elämää. Elokuvan nimi tulee tilastoista, joiden mukaan noin joka toinen suomalaisten avioliitoista päätyy eroon. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2016 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset dokumenttielokuvat
Kenan Karaman

Kenan Karaman (s. 5. maaliskuuta 1994 Stuttgart, Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän on seuraurallaan edustanut Saksassa Hoffenheimia kaudella 2013–2014, Hannoveria kausina 2014–2018 ja Fortuna Düsseldorfia kausina 2018–2021. Hän on pelannut Bundesliigassa 102 ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia, ja 2. Bundesliigassa 59 ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia. Karaman pelasi Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Romaniaa vastaan. Kesäkuun 5. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 22 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yusuf Yazıcı

Yusuf Yazıcı (s. 29. tammikuuta 1997 Trabzon) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakosia. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2017. Yazıcı nousi Trabzonsporin junioreista Superliigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudella 2015–2016. Hän pelasi neljänä kautena yhteensä 87 liigaottelua ja teki niissä 20 maalia. Elokuussa 2019 hän siirtyi ranskalaisseura Lilleen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Ligue 1:ssä 18 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 liigaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, ja voitti mestaruuden. Eurooppa-liigassa hän teki kahdeksassa ottelussa seitsemän maalia ja oli liigan paras maalintekijä. Maaleistaan kolme hän teki lokakuussa vierasottelussa Sparta Prahaa vastaan ja kolme vierasottelussa AC Milania vastaan kaksi viikkoa myöhemmin. Kaudella 2021–2022 Yazıcı pelasi Ligue 1:ssä 15 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Mestarien liigassa neljä ottelua. Hän oli tammi-kesäkuussa 2022 lainalla venäläisseura TsSKA Moskovassa, jossa hän pelasi kymmenen valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, muun muassa hattutempun Rubin Kazania vastaan. Kauden 2022–2023 alussa Yazıcı ehti pelata Lillessä neljä Ligue 1 -ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Syyskuussa hän siirtyi loppukauden kestävälle lainalle turkkilaisseura Trabzonsporiin. Siellä hän pelasi 13 superliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia, neljä Eurooppa-liigan ottelua ja kaksi Konferenssiliigan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Lillessä 27 Ligue 1 -ottelua, joissa hän teki viisi maalia, ja kymmenen konferenssiliigan ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Yazıcı solmi syyskuussa 2024 sopimuksen kreikkalaisseura Olympiakosin kanssa oltuaan alkukauden ilman seuraa. Yazıcı pelasi Turkin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa kesäkuussa 2017 MM- karsintaottelussa Kosovoa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi Turkin ensimmäisen ottelun avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa muussa vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa. Yazıcı on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 45 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia: syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Moldovaa, syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Montenegroa ja marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Okay Yokuşlu

Okay Yokuşlu (s. 9. maaliskuuta 1994 İzmir) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut kotimaassaan Kayserisporia ja Trabzonsporia, Espanjassa Celta Vigoa ja Getafea sekä Englannissa West Bromwich Albionia. Heinäkuussa 2024 hän palasi Trabzonsporiin. Yokuşlu on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä Turkin Superliigassa 157 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia, Espanjan La Ligassa 87 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Englannin mestaruussarjassa 82 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia. Yokuşlu pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä yli 70 ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Turkin kaksi ensimmäistä ottelua ja tuli kolmannessa vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä ja tappiollisessa puolivälierässä. Yokuşlu on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 46 maaottelua, joista 32 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhden maalin, maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Andrew Poje

Andrew Poje (s. 25. helmikuuta 1987 Kitchener, Ontario) on kanadalainen jäätanssija. Hän on voittanut parinsa Kaitlyn Weaverin kanssa muun muassa kolme MM-kilpailujen mitalia ja kaksi Grand Prix -sarjan finaalia. == Ura == Poje aloitti luisteluharrastuksen kuusivuotiaana ja kokeili jäätanssia ensimmäisen kerran seitsemänvuotiaana. Hänen ensimmäinen pitkäaikainen parinsa oli Alexandra Nino, jonka kanssa hän muun muassa sijoittui juniorisarjan neljännelle sijalle vuoden 2004 Kanadan-mestaruuskilpailuissa. Ninon jälkeen hän sai loppukeväästä 2004 parikseen Alice Grahamin, jonka kanssa voitti vuonna 2005 junioreiden Kanadan-mestaruuspronssia. Elokuussa 2006 Poje aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisen Kaitlyn Weaverin kanssa, jonka kanssa on tanssinut koko sen jälkeisen kilpauransa. Pari edustaa kansainvälisellä tasolla Kanadaa ja Weaver sai maan kansalaisuuden vuonna 2009. Vuonna 2007 pari voitti junioreiden MM-pronssia sekä ensimmäisen aikuisten Kanadan-mestaruusmitalinsa, niin ikään pronssia. Kaikkiaan he ovat olleet Kanadan-mestaruuskilpailuissa mitaleilla vuosien 2007 ja 2019 välillä kaksitoista kertaa, yhtä vuotta (2013) vaille joka vuosi. Mestaruuden he ovat voittaneet kolmesti, vuosina 2015, 2016 ja 2019. Arvokisaurallaan Poje ja Weaver ovat saavuttaneet viisi mitalia neljän maanosan mestaruuskilpailuissa ja kolme mitalia MM-kilpailuissa. Neljän maanosan mestaruuskilpailuista he ovat voittaneet kultaa vuosina 2010 ja 2015, hopeaa vuonna 2019 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2016. MM-kilpailuista he ovat voittaneet hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2015 ja 2018. MM- kilpailuissa 2014 he jäivät vain 0,02 pisteen päähän kultamitalistiparista, Italian Anna Cappellinista ja Luca Lanottesta. Talviolympialaisissa Poje ja Weaver ovat kilpailleet kahdesti, vuosina 2014 ja 2018. He sijoittuivat molemmilla kerroilla seitsemänneksi. Taitoluistelun Grand Prix -sarjassa Poje ja Weaver debytoivat vuonna 2007. Yksittäisistä osakilpailuista he ovat voittaneet Skate Canada Internationalin vuosina 2014 ja 2015, NHK Trophyn vuonna 2014 ja Rostelecom Cupin vuonna 2015. Lisäksi he ovat voittaneet GP- finaalin vuosina 2014 ja 2015. Poje ja Weaver ovat olleet kilpailutauolla kauden 2018–2019 jälkeen. == Yksityiselämä == Pojella on äitinsä puolelta slovakialainen sukutausta. Hänen äitinsä syntyi Bratislavassa ja muutti Kanadaan ollessaan 18-vuotias. Pojen isotäti Agnesa Búřilová (o.s. Wlachovská) on Tšekkoslovakiaa kansainvälisellä tasolla edustanut pariluistelija. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kanadalaiset taitoluistelijat Luokka:Jäätanssijat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pazzi

Pazzi oli firenzeläinen mahtisuku ja Medicien suvun pahin kilpailija. Pazzin suku johtaa alkuperänsä ensimmäisen ristiretken johtajaan Pazzo di Rinieriin. Suku oli alun perin kotoisin Fiesolesta ja siirtyi sittemmin Firenzeen. Pazzit lukeutuivat guelfeihin. Pazzien suku tunnetaan erityisesti vuoden 1478 niin sanotusta Pazzi-salaliitosta, jonka tavoitteena oli syöstä Medicit vallasta. Salaliitto kuitenkin epäonnistui, ja siihen osallistuneet Francesco ja Giacomo Pazzi hirtettiin. Pazzien suku menetti myös omaisuutensa. Pazzit olivat kauppias- ja pankkiirisuku, joka alkaa esiintyä lähteissä 1100-luvun loppupuolelta lähtien. Suvun jäsenet toimivat valtion viroissa, ja Pazzien pankki useine haarakonttoreineen oli Italian toiseksi suurin pankki, ainoastaan Medicien pankki oli sitä mahtavampi. Kuuluisa arkkitehti Brunelleschi suunnitteli Andrea Pazzille ja hänen pojalleen Jacopolle uuden palatsin sekä upean kappelin, Cappella Pazzin, jotka kummatkin ovat säilyneet nykypäiviin saakka. Jacopon veli Piero Pazzi oli yksi Firenzen oppineimpia miehiä. Heidän veljenpoikansa Guglielmo meni naimisiin Lorenzo de' Medicin sisaren Biancan kanssa. Pazzit osallistuivat epäonnistuneeseen salaliittoon kilpailijoitaan Medicejä vastaan vuonna 1478. Salaliittoa johti paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario. Giuliano de' Medici tapettiin, mutta Lorenzo de' Medici säilyi hengissä. Seurauksena oli Pazzi-suvun häpeällinen maineen menetys, Francesco ja Giacomo Pazzin teloitukset ja Pazzien omaisuuden takavarikointi. Pazzit alkoivat kuitenkin 1500-luvun alkupuolella palvella jälleen valtiollisissa viroissa. Myöhemmin kaksi suvun jäsentä saavutti mainetta. Karmeliittanunna Maria Maddalena de' Pazzi kanonisoitiin vuonna 1669. Giangirolamo Pazzi (1681–1743) oli useiden akatemioiden jäsen, kääntäjä ja Società Colombarian perustaja. ==Galleria== Kuva: Firenze-cappella dei pazzi.jpg|Capella Pazzi Kuva: Pazzi Chapel Florence Apr 2008.jpg|Capella Pazzin sisätilat. Kuva: Palazzo pazzi.JPG|Palazzo Pazzi == Lähteet == Luokka:Italialaiset suvut Luokka:Firenzen historia
Cur dog

Cur dog on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu. == Ulkonäkö == Cur dog oli kookkaampi, voimakkaampi ja pitkäraajaisempi kuin lammaskoirat ja sen karvapeite oli lyhyempi ja sileämpi. Korvat olivat puolipystyt. Osa pennuista syntyi lyhythäntäisinä, ja niitä kutsuttiin nimellä self-tailed dogs. Väritys oli yleensä mustavalkoinen.Morris, Desmond. Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds, s. 459–460. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont. == Luonne ja käyttäytyminen == Rotu oli ovela, viisas, aktiivinen, äänekäs ja levoton. Vuonna 1790 Thomas Bewick kuvaili sitä luotettavaksi ja hyödylliseksi työkoiraksi. Hänen mukaansa se oli nimenomaan karjakoira, vaikka jotkut muut kutsuivat sitä lammaskoiraksi, ja mainitsi lisäksi että se oli lammaskoiria hurjaluonteisempi. == Alkuperä == Sydenham Edwardsin mukaan rotu olisi tulos lammaskoirien ja lurchereiden sekä mahdollisesti myös mastiffien välisistä risteytyksistä. Sitä käytettiin karjan ohjailuun, erityisesti Englannin pohjoisosissa. Se oli työskentelytavaltaan ns. heeler, jolla oli terävä purema ja joka kykeni jopa suurten härkien ajamiseen. Se myös ajoi vieraat karjalaumat pois alueeltaan. Cur dog kuoli sukupuuttoon todennäköisesti 1800-luvun aikana, kun vanhaenglanninlammaskoira alkoi saavuttaa suosiota. === Etymologia === Erään teorian mukaan nimitys cur juontuu termistä cur-tail, viitaten faktaan, että häntä oli joko luonnontöpö tai typistetty. Toisen mukaan cur viittaa eläimen matalaan murinaan. Nykyisin cur on joko haukkumasana tai tarkoittaa sekarotuista. ==Lähteet== Luokka:Englantilaiset koirarodut Luokka:Paimenkoirat Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Kayesin panttivankikoulu

Kayesin panttivankikoulu () oli ranskalaisten siirtomaavalloittajien Kayesiin vuonna 1886 perustama oppilaitos, josta nykyisen Malin eurooppalaisen koulujärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa. Senegalin kuvernööri Louis Faidherbe perusti ensimmäisen panttivankikoulun Saint-Louisiin vuonna 1857. Sen taustalla oli afrikkalainen käytäntö, jossa aluepäällikköjen pojat harjoittelivat johtamista ja sodankäyntiä hallitsijoiden hoveissa eräänlaisina panttivankeina. Faidherbe ja hänen seuraajansa vaativat valloittamiensa alueiden päälliköitä lähettämään poikiaan kouluihin, joissa he saivat valmiudet toimia tulkkeina ja Ranskan siirtomaahallinnon virkailijoina. Ranskan Sudanin ensimmäinen panttivankikoulu perustettiin Médinen linnoitukseen vuonna 1870. Järjestelmä sai varsinaisesti alkunsa kuvernööri Joseph Gallienin aikana 1886–1888, jolloin perustettiin seitsemän koulua Kayesiin, Bakeliin, Bafoulabéen, Kitaan, Koundouun, Bamakoon ja Siguiriin. Vuonna 1888 Kayesin sisäoppilaitoksessa oli viitisenkymmentä 10–17-vuotiasta oppilasta, joille opetettiin ranskaa, lukemista, kirjoittamista ja aritmetiikkaa. Opettajina toimivat ranskalaiset sotilaat ja heidän tulkkinsa. Kaikkiaan alueen kouluissa oli 250–300 oppilasta vuonna 1888. Kayesin panttivankikoulu, joka vuonna 1895 nimettiin päälliköiden poikien kouluksi (école des fils de chefs), oli Ranskan Sudanin ainoa yhtäjaksoisesti toiminut oppilaitos. 1890-luvulla se sai ensimmäiset pätevät opettajat ja vuonna 1899 sen johtaja Louis Blanc julkaisi kokemuksiensa perusteella afrikkalaisille tarkoitetun oppikirjan. Koulun oppilaat valittiin alueen eri puolilta lahjakkuutensa ja yhteiskunnallisen asemansa perusteella. Toisinaan päälliköt ja merkkihenkilöt lähettivät kouluun omien lapsiensa sijasta alaistensa tai orjiensa poikia, minkä seurauksena perinteinen eliitti menetti asemiaan uudelle ranskalaisen koulutuksen saaneelle sivistyneistölle. Ranskan Sudanin koulujärjestelmä alkoi laajentua 1890-luvun lopulla, ja vuosisadan vaihteessa se käsitti kolmisenkymmentä alkeis-, piiri-, ammatti- ja lähetysasemien koulua, joissa opiskeli noin 800 oppilasta. Kayesin päällikköjen poikien koulu siirrettiin ensimmäisen maailmansodan aattona Bamakoon, jossa siitä tuli ensin afrikkalaisten virkamiesten ammattikoulu, myöhemmin Terrasson de Fougèresin yläalkeiskoulu ja lopulta Askia Mohamedin lyseo. ==Lähteet== Luokka:Kayes Luokka:Malin koulutus
Pazzi-salaliitto

Pazzi-salaliitto oli 26. huhtikuuta 1478 toteutettu epäonnistunut salaliitto, jonka tarkoituksena oli syöstä Medicien mahtisuku vallasta Firenzessä. Se oli vakavin ja dramaattisin Medicien poliittisten vastustajien toimi. Salaliittoa johtivat firenzeläisen Pazzin suvun jäsenet sekä paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario. == Tausta == Kaiken taustalla oli paavin ja Medicien välinen valtataistelu. Pazzien pankki oli onnistunut viemään paavien raha-asioiden hoidon Medicien pankilta. Paavi Sixtus IV, hänen veljenpoikansa Riario ja Pisan arkkipiispa Francesco Salviati tukivat Medicien pahimpia kilpailijoita, Pazzien sukua, ja muodostivat lopulta salaliiton heidän kanssaan. Medicit puolestaan pyrkivät estämään paavin vallan vakiinnuttamisen Romagnassa. Firenzen johtaja Lorenzo de’ Medici oli lisäksi kieltäytynyt tunnustamasta Pisan arkkipiispaa Francesco Salviatia. Salaliittolaiset päättivät murhata veljekset Lorenzo ja Giuliano de’ Medicin Firenzen tuomiokirkossa pääsiäismessun aikana 26. huhtikuuta 1478. Samaan aikaan arkkipiispa Salviatin oli määrä ottaa haltuunsa signoria, kaupunginhallitus. Salaliitto koki kuitenkin pahan vastoinkäymisen, kun Lorenzon murhaajaksi palkattu kokenut kondottieeri Giovambattista da Montesecco perääntyi hankkeesta viime hetkellä. Hänen tilalleen hankittiin kaksi pappia. == Vallankaappausyritys == Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin murhayritys toteutettiin messun aikana Firenzen tuomiokirkossa, Santa Maria del Fioressa, 26. huhtikuuta 1478. Pazzeja avustivat Bernardo Bandini Baroncelli sekä kaksi pappia. Francesco de’ Pazzi ja Baroncelli tappoivat Giuliano de’ Medicin alttarin edessä, mutta Lorenzo de’ Medici puolustautui ja onnistui pakenemaan sakaristoon vain lievästi haavoittuneena. Samaan aikaan muut salaliittolaiset yrittivät saada Firenzen kaupunkivaltion hallinnan käsiinsä. Arkkipiispa Salviati lähestyi kömpelösti Medicien epäluuloista gonfalonieeria, joka aavisti jonkin olevan vialla. Gonfalonieeri vangitsi Salviatin ja hirtti hänet myöhemmin Palazzo Vecchion ikkunasta piispankaavussaan. Firenzen asukkaat riensivät Medicien avuksi. Salaliittolaisia jahdattiin kaduilla armottomasti ja monet tapettiin heti kun heidät saatiin kiinni. Salaliittoon osallistuneet Francesco ja Giacomo Pazzi hirtettiin. Pazzien suku menetti myös omaisuutensa. Konstantinopoliin paennut Baroncelli luovutettiin Firenzelle, ja hänet hirtettiin 29. joulukuuta 1479 Palazzo del Capitano del Popolon ikkunasta. Salaliiton epäonnistuminen johti kaksi vuotta kestäneeseen sotaan paavia ja Kirkkovaltiota vastaan, joka oli vähällä tuhota Firenzen. Paavi Sixtus IV raivostui erityisesti arkkipiispa Salviatin teloituksesta, joka tapahtui ilman kirkon hyväksymää oikeudenkäyntiä. Paavi julisti siksi sekä Lorenzo de’ Medicin että Firenzen tasavallan pannaan kahdeksi vuodeksi. Lorenzo de’ Medicille salaliiton kukistuminen merkitsi kuitenkin suurta henkilökohtaista voittoa. Hän oli päässyt eroon vaarallisimmista vastustajistaan ja varmistanut itselleen kansan vankkumattoman tuen. == Lähteet == Luokka:Salaliitot Luokka:Salamurhayritykset Luokka:Vallankaappausyritykset Luokka:Firenzen historia
Smithfieldincollie

Smithfieldincollie (Smithfield Collie) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu. == Alkuperä == Rotua käytettiin karjan ajoon Smithfieldin markkinoille. Se kuoli sukupuuttoon 1800-luvulla.Morris, Desmond. Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds, s. 461. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont. === Vaikutus muihin rotuihin === 1830-luvulla Australiassa smithfieldincollie risteytettiin dingon kanssa. Jälkeläisiä kutsuttiin nimellä Timmon's Biter ja niitä käytettiin edelleen uusiin risteytyksiin, joiden tuloksena syntyi australiankarjakoira. Yhdysvalloissa smithfieldincollieta käytettiin australianpaimenkoiran jalostukseen bordercollien, pitkäkarvaisen skotlanninpaimenkoiran ja pyreneittenpaimenkoiran ohella. ==Lähteet== Luokka:Englantilaiset koirarodut Luokka:Paimenkoirat Luokka:Sukupuuttoon kuolleet koirarodut
Sindoor

Sindoor tai kumkum on perinteinen Intian niemimaalta peräisin oleva kirkkaanpunaisen tai oranssinpunaisen värinen kosmeettinen jauhe, jota yleensä naimisissa olevat naiset käyttävät hiustensa jakauksessa. Hinduyhteisöissä sindoor on visuaalinen osoitus siitä, että nainen on naimisissa, ja sen käytön lopettaminen tarkoittaa yleensä leskeyttä. Perinteisen sindoorin pääkomponentti on yleensä sinooperi (sinooperi on elohopeasulfidi, myrkyllinen mineraali), kurkuma ja limetti. Jotkut kaupalliset sindoor-tuotteet sisältävät synteettisiä ainesosia, joista osaa ei ole valmistettu asianmukaisin standardein ja jotka voivat sisältää lyijyä. == Katso myös == * Bindi == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kosmetiikka Luokka:Hindulainen kulttuuri Luokka:Intialainen kulttuuri
Rosi

Rosi on muun muassa seuraavien italialaisten henkilöiden sukunimi: * Aleandro Rosi (s. 1987), jalkapalloilija * Alessandro Rosi (1627–1697), taidemaalari * Francesco Rosi (1922–2015), elokuvaohjaaja * Gianfranco Rosi (s. 1957), nyrkkeilijä * Gianfranco Rosi (s. 1963), dokumenttiohjaaja Rosi etunimenä: * Rosi Braidotti (s. 1954), italialainen filosofi, feminismin teoreetikko * Rosi Mittermaier-Neureuther (o.s. Mittermaier, 1950–2023), saksalainen alppihiihtäjä, kaksinkertainen olympiavoittaja * Rosi Rinne (o.s. Helminen, 1896–1964), suomalainen näyttelijä Rosi taiteilijanimenä: * Rosamaria Siitonen, suomalainen laulaja-lauluntekijä == Lähteet == Luokka:Luettelot henkilöistä sukunimen mukaan
Soukkamedaka

Soukkamedaka (Xenopoecilus sarasinorum) on medakoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Indonesiasta. ==Koko ja ulkonäkö== Soukkamedaka voi kasvaa suurimmillaan 5-8 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja solakka. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja pyrstöevässä on laakea lovi. Koiraskalalla on rihmamaisia ulokkeita selkä- ja peräevissään. Soukkamedaka on väritykseltään selästään ja kyljistään hopeanharmaa. Kyljessä on ohut musta raita. ==Levinneisyys ja elintavat== Soukkamedakaa tavataan ainoastaan Sulawesin saarelta Lindujärvestä. Se elää lähellä pintaa hiekka- tai mutapohjaisilla alueilla. Lajin ravintoa ovat planktoneläimet. Soukkamedaka on ovipaarinen, ja hedelmöittyneet munat ovat naaraiden vatsaevien välissä olevassa munataskussa, kunnes poikaset kuoriutuvat. Soukkamedaka luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Uhkia kannalle ovat vieraslajit, kuten karppi, valkoleukatilapia ja konnamonni, ja veden laadun heikentyminen maatalouden vuoksi. ==Lähteet== Luokka:Nokkakalat Luokka:Uhanalaiset kalat
Merih Demiral

Merih Demiral (s. 5. maaliskuuta 1998 Kocaeli) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Portugalissa ja Italiassa. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2018. Demiral lähti vuonna 2016 Fenerbahçen junioreista pelaamaan Portugaliin, jossa hän edusti alemmilla sarjatasoilla Alcanenensea ja Sportingin reservijoukkuetta. Hän pelasi Turkin Superliigassa ensimmäiset ottelunsa kaudella 2018–2019 Alanyasporin joukkueessa mutta siirtyi tammikuussa 2019 Italiaan. Hän pelasi Serie A:ssa Sassuolon joukkueessa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, kausina 2019–2021 Juventuksessa 21 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja kausina 2021–2023 Atalantassa 56 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti Juventuksessa liigamestaruuden vuonna 2020 ja Italian cupin vuonna 2021. Kaudella 2023–2024 Demiral pelasi Al-Ahlin joukkueessa 20 Saudi-Arabian Valioliigan ottelua ja teki niissä yhden maalin. Demiral pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä nelisenkymmentä ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan. Lokakuun 2024 puoliväliin mennessä Demiral on pelannut 51 maaottelua, joista 42 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan neljä maalia: marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Färsaaria vastaan sekä kaksi maalia EM-kilpailuissa 2024. Demiral pelasi kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa Turkin kolmesta ottelusta kahdessa täydet minuutit ja tuli yhden ottelun puolivälissä kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli kahdessa ensimmäisessä ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi kahdessa seuraavassa täydet minuutit. Hän teki voitokkaassa neljännesvälierässä Itävaltaa vastaan Turkin molemmat maalit. Hän tuuletti maalejaan "susitervehdyksellä", joka tulkittiin kielletyksi poliittiseksi kannanotoksi, ja hänelle määrättiin kahden ottelun pelikielto, joten hän oli poissa Turkin tappioon päättyneestä puolivälierästä. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Zeki Çelik

Zeki Çelik (s. 17. helmikuuta 1997 Bursa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelavaa AS Romaa. Çelik pelasi Bursasporin junioreissa mutta koki ensimmäiset Turkin Superliigan ottelunsa İstanbulsporin joukkueessa kaudella 2017–2018. Hän siirtyi kesällä 2018 ranskalaisseura Lilleen, jossa hän voitti Ranskan- mestaruuden kaudella 2020–2021. Hän pelasi neljän kauden aikana Ligue 1:ssä 118 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua kaudella 2019–2020 ja seitsemän ottelua kaudella 2021–2022 sekä Eurooppa-liigassa neljä ottelua kaudella 2020–2021. Hän teki lokakuussa 2020 maalin Eurooppa-liigan ottelussa Celticiä vastaan. Hän siirtyi heinäkuussa 2022 italialaisseura Romaan. Hän pelasi ensimmäisellä Roman-kaudellaan 24 Serie A -ottelua ja toisella 17. Eurooppa-liigassa hän pelasi ensimmäisellä kaudella kahdeksan ottelua mukaan lukien tappiollinen loppuottelu ja toisella 11 ottelua. Çelik pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä yli kolmekymmentä ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Lokakuun 2024 puoliväliin mennessä hän on pelannut 52 maaottelua, joista 43 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kaksi maaottelumaalia, molemmat kesäkuussa 2019 ystävyysottelussa Uzbekistania vastaan. Hän pelasi kesän 2021 Euroopan- mestaruuskilpailuissa joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. EM- kilpailuissa 2024 hän pelasi yhden alkulohko-ottelun kokonaan ja tuli vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa. == Lähteet == Luokka:Turkkilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt