EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Inuyama

Inuyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Nōbin tasangon pohjoisreunalla. Kaupunki on rakentunut Kisojoen vasemmalle rannalle. Pohjoisessa se rajautuu Gifun prefektuuriin. Inuyamassa on 73 665 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 74,90 neliökilometriä. Inuyama kehittyi Edo-kaudella Owarin daimiokunnan linnanaluskaupunkina Naruse- klaanin hallinnassa. Oda Nobuyasun nykyiselle paikalleen vuonna 1537 siirtämä Inuyaman linna on tätäkin vanhempi. Perinteisiä elinkeinoja olivat riisin viljely sekä suitsukkeen ja polttopuun tuotanto. Meiji-restauraation jälkeen paikkakunnalle sijoittui silkin valmistusta ja sittemmin elintarvike-, tekstiili-, metalli-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Inuyama sai vuonna 1954, kun silloiseen Inuyaman maaseutukaupunkiin liitettiin neljä muuta kuntaa. Inuyama on yksi Aichin prefektuurin merkittävimmista turistikohteista. Se sijaitsee Kisojoen ”Japanin Reininä” tunnetun, maisemiltaan kauniin laakson varrella. Joella harjoitetaan merimetsokalastusta (ukai), jonka perinteet ulottuvat 1 300 vuoden taakse. Inuyaman linnan keskustorni on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista, kuten myös Jo-anin teehuone linnavuoren juurella. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat myös Jakkō-inin ja Daishō- jin eli Inuyama Narita-sanin buddhalaiset temppelit sekä Momotarō-jinjan pyhäkkö. Huhtikuisin vietettävä Inuyama-festivaali kulkueineen on valittu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Kaupungin muita nähtävyyksiä ovat Meiji-kauden arkkitehtuuria esittelevä, Irukajärven rannalle rakennettu ulkomuseo Meiji-mura, huvipuisto Nihon Monkey Park ja siellä sijaitseva eläintarha ja tutkimuskeskus Nihon Monkey Centre. Kaupungin pohjois- ja itäosien vuoristoalueet kuuluvat Hida-Kisogawan puolikansallispuistoon. Inuyamaa palvelevat Nagoya-rautateiden Inuyama-linja, Hiromi-linja ja Komaki- linja. == Kuvia == Tiedosto:Inuyama Castle from Inuyama Bridge.JPG|Inuyaman linna ja Kisojoki Tiedosto:Inuyamajo2.JPG|Inuyama-festivaali Tiedosto:寂光院 (愛知県犬山市継鹿尾杉ノ段) - panoramio (5).jpg|Jakkō-in syksyllä Tiedosto:The Photo of Inuyama Naritasan taken from Ito-yokado near Inuyama station - 2.jpg|Daishō-ji Tiedosto:愛知県犬山市市役所 IMG 9699.JPG|Inuyaman kaupungintalo == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Anna Karjalainen

Anna Karjalainen (s. 14. huhtikuuta 1992) on suomalainen muusikko ja sisarensa Kaisa Karjalaisen kanssa perustamansa Maustetytöt-yhtyeen toinen jäsen. Karjalainen soittaa yhtyeessä kitaraa. == Ura == Karjalainen opiskeli ala- asteikäisenä kitaransoittoa kansalaisopistossa. Ensimmäisen yhtyeensä Kanelin hän perusti siskonsa kanssa vuonna 2008. Myös heidän Maija-sisarensa tuli mukaan Kaneliin soittamaan rumpuja. Vuonna 2013 Karjalaiset muuttivat Helsinkiin, kun Asko Keränen halusi tuottaa Kanelin esikoislevyn. Keränen kutsui siskoksia "maustetytöiksi". ==Diskografia== ===Kaneli=== ====Studioalbumit==== * Hazy Days (2016) ====EP:t==== * Tommy's Broken Guitar (2012) ===Maustetytöt=== ====Studioalbumit==== * Kaikki tiet vievät Peltolaan (2019) * Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä (2020) * Maailman onnellisin kansa (2023) EP:t * Maustetytöt X Agents (2022) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Maustetytöt Luokka:Vuonna 1992 syntyneet
Heli Hiltunen

Heli Hiltunen (s. 28. marraskuuta 1960 Heinola) on suomalainen kuvataiteilija, jonka teoskokonaisuuksissa yhdistyvät maalaukset, valokuvat ja kuvakollaasit. Hän sai Ars Fennica -palkinnon vuonna 2001. Hiltunen debytoi vuonna 1989 Helsingin Taidehallissa järjestetyssä nuorten näyttelyssä. Seuraavana vuonna hän valmistui Kuvataideakatemiasta. Kansainvälistä näkyvyyttä Hiltunen sai vuonna 1999, kun oli mukana Carnegie Art Award -näyttelyssä. Hiltusen työt ovat usein moniosaisia pienten teosten kokonaisuuksia. Hän käyttää harmaan eri vivahteita himmeissä kuin harson läpi nähdyissä maalauksissaan. Uusimmissa maalauksissaan Hiltunen on keskittynyt maisema-aiheeseen. Töiden lähtökohtana voi olla lapsuuden muisto tai vanha valokuva. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Hiltunen Kuvataiteilijamatrikkelissa Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1960 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Reetta Gröhn-Soininen

Reetta Gröhn-Soininen (s. 1969 Joensuu) on suomalainen kuvanveistäjä. Gröhn- Soininen on opiskellut kuvanveistoa Joutsenon Opiston kuvataidelinjalla 1988–1989, Limingan Taidekoulussa 1989–1990 ja Turun piirustuskoulussa 1990–1993. Lisäksi hän opiskeli Jyväskylän Ammattiopettajakorkeakoulussa 2006–2010 ja on myös toiminut opettajana. Hän on osallistunut yli 50 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn ja pitänyt vuoden 1995 jälkeen 14 yksityisnäyttelyä. Gröhn- Soininen asuu Joensuussa. Gröhn-Soinisen veistosten materiaalina on pääasiassa puu, jonka hän kokee omimmaksi materiaalikseen. Hän on tehnyt veistoksia myös betonista. Yksi Reetta Gröhn-Soinisen julkinen puuveistos on vuonna 2000 valmistunut Pennistä Marjalantalon edustalla. Veistoksen penniä heittävien poikahahmojen materiaali on mänty. Veistokset on maalattu. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
120 metrin pituiset radioaallot

120 metrin pituiset radioaallot ovat yleisradiolähetyksiin käytettäviä radioaaltoja, joiden taajuusalue asettuu välille 2300–2450 kHz. Yhdessä 90:n, 75:n ja 60:n metrin pituisten radioaaltojen kanssa 120 metrin pituisia radioaaltoja kutsutaan yleisradioasemien kaukokuuntelussa eli DX-kuuntelussa tropiikkiaalloiksi, koska Eurooppaan nähden niillä on mahdollista kuulla radioasemia maapallon trooppisilta alueilta. Erityisesti eteläamerikkalaiset yleisradioasemat ovat tässä joukossa huomattavia. Luokka:Radioaallot Luokka:Radioharrastus Luokka:Yleisradiotoiminta
Carl Fredrik Schulman

Carl Fredrik Schulman (4. syyskuuta 1852 Hamina – 27. syyskuuta 1903 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri. (Viitattu 19.4.2020) Schulmanin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Alexander Leonard Carl Schulman ja Paulina Glansenstierna ja puoliso vuodesta 1890 Katarina Jefremoff. Myös Schulmanin veljestä Carl Magnus Hugosta ja velipuolesta, hänen isänsä ja perheen kotiopettajattaren Charlotta Augusta Matilda Thitzin kanssa avioliiton ulkopuolella syntyneestä Carl Augustista tuli kenraaleita. Carl Fredrik Schulman opiskeli Paavalin kadettikoulussa ja 2. Pietarin sotaopistossa 1863–1865, kunnes hänet otettiin 1865 oppilaaksi H.M. Keisarin paašikouluun. Kamaripaašiksi hän yleni 1869 ja koulusta 1870 valmistuttuaan vänrikiksi. Hänet määrättiin palvelukseen Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin, ylennettiin luutnantiksi 1874 ja siirrettiin 37. Jekaterinburgin, H.K.K. Suuriruhtinas Aleksei Aleksandrovitšin jalkaväkirykmenttiin. Alikapteeniksi 1875 ylennetty Schulman siirrettiin kesällä 1876 ensin 4. ratsuväkidivisioonan 1. prikaatin adjutantiksi ja sitten 4. Jekaterinoslavlin rakuunarykmenttiin. Hän osallistui rykmentin mukana Turkin sotaan 1877–1878. Hänet komennettiin sodan jälkeen sotakoulun adjutantiksi Sofiaan 1878–1879 ja sieltä 10. Jekaterinoslavlin rakuunarykmentin 3. eskadroonan päälliköksi. Schulman ylennettiin kapteeniksi 1880, majuriksi 1881 ja everstiluutnantiksi 1884. Vuonna 1889 hänestä tuli ensin rakuunarykmentin komentajan apulainen talousosastoon ja sitten rykmentin nuorempi yleisesikuntaupseeri. Vuonna 1890 Schulman siirrettiin Suomen Rakuunarykmenttiin ja määrättiin rykmentin komentajan apulaiseksi talousosastoon. Vuonna 1891 hänet ylennettiin everstiksi ja asetettiin Suomen sotaväen reserviin 1892. Vuonna 1893 Schulman nimitettiin Novogeorgievskin linnoituksen intendentiksi ja vuonna 1899 Novogeorgievskin sotasairaalan päälliköksi, pysytettynä intendentin virassaan. Odessan sotilaspiirin piiri- intendentin apulaiseksi hänet siirrettiin 1901. Schulman yleni kenraalimajuriksi saman vuoden joulukuussa. Toukokuussa 1902 hänet määrättiin Kaukasian sotilaspiirin intendentuurin päälliköksi, mitä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka: Suomalaiset aateliset Luokka:Vuonna 1852 syntyneet Luokka:Vuonna 1903 kuolleet
Andrew Peeke

Andrew Peeke (s. 17. maaliskuuta 1998) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Boston Bruinsia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Columbus Blue Jackets varasi Peeken vuoden 2016 varaustilaisuuden toisella kierroksella vuorolla 34. Hän debytoi NHL-liigassa kaudella ja ehti kauden keskeytymiseen mennessä pelata 22 runkosarjaottelua, joissa teki yhden maalin ja kaksi syöttöä eli kolme tehopistettä. Maaliskuussa 2024 Blue Jackets kauppasi hänet Boston Bruinsiin vaihdossa Jakub Žboriliin ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa. https://www.sportsnet.ca/nhl/article/bruins-acquire-defenceman-andrew-peeke- from-blue-jackets-for-zboril/ ==Lähteet== * Luokka:Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Boston Bruinsin pelaajat Luokka:Columbus Blue Jacketsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carl August Schulman

Carl August Schulman (15. syyskuuta 1861 Helsinki – 1918 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti. (Viitattu 19.4.2020) Avioliiton ulkopuolella syntyneen Schulmanin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Alexander Leonard Carl Schulman ja tämän perheen kotiopettajatar Charlotta Augusta Matilda Thitz. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1889 oli Maria Alexandrovna Petrovsky ja toinen vuodesta 1901 Sofia (Sonja) Alexandrovna Westenrijk. Myös Schulmanin velipuolista Carl Magnus Hugosta ja Carl Fredrikistä tuli kenraaleita. Carl August Schulman tuli oppilaaksi Venäjän meriministeriön teknilliseen oppilaitokseen 1876 ja opiskeli samalla 2. Konstantinin kadettikoulussa Pietarissa. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1881 ja komennettiin palvelukseen Henkivartioväen Izmailovon rykmenttiin. Schulman ylennettiin luutnantiksi 1885. Hän suoritti 1885–1888 Nikolain yleisesikunta-akatemian 1. luokan Pietarissa ja yleni jälkimmäisenä vuonna alikapteeniksi. Kapteeniksi Schulman ylennettiin saman vuoden joulukuussa ja määrättiin 7. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Lokakuusta 1889 lokakuuhun 1890 hänet oli komennettu komppanianpäälliköksi 38. Tobolskin jalkaväkirykmenttiin. Schulman ylennettiin everstiluutnantiksi 1892 ja määrättiin Varsovan sotilaspiirin esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Novogeorgievskin linnoituksen esikunnan rintamaosaston päälliköksi. Everstiksi 1896 ylennetty Schulman oli komennettu pataljoonankomentajaksi 3. Novogeorgievskin linnoitusjalkaväkirykmenttiin vuonna 1897, huhtikuussa seuraavana vuonna hänet määrättiin Kertšin linnoituksen esikuntapäälliköksi ja lokakuussa 1899 Sevastopolin linnoituksen esikuntapäälliköksi. Tykistöön hänet oli komennettu palvelukseen kesällä 1903, minkä jälkeen hänet määrättiin 50. Bialystokin jalkaväkirykmentin komentajaksi Puolaan. Kenraalimajuriksi Schulman ylennettiin 1906, jolloin hänet määrättiin Kronstadtin linnoituksen esikuntapäälliköksi. Vuonna 1909 hänet siirrettiin Osowiecin linnoituksen päälliköksi Puolaan. Schulman yleni kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1912. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän johti Osowiecin puolustusta, osallistuen taisteluihin talvella 1914–1915. Hänet siirrettiin kuitenkin sairauden takia Väinänlinnan sotilaspiirin upseerireserviin huhtikuussa 1915 ja toivuttuaan 36. reservijalkaväkiprikaatin komentajaksi. Kesäkuussa 1916 Schulman nimitettiin 102. jalkaväkidivisioonan komentajaksi, mutta sairaus uusiutui ja hänet siirrettiin Kiovan sotilaspiirin upseerireserviin lokakuussa. Sodan lopun hän hoiti terveyttään Krimillä. Bolševikit vangitsivat Schulmanin 1918 ja kuljettivat hänet Pietariin, missä vangittuna ollessaan hän menehtyi kidutukseen. ==Lähteet== Luokka: Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1918 kuolleet
Anna Woltz

Anna Woltz (s. 29. joulukuuta 1981 Lontoo) on alankomaalainen kirjailija ja journalisti.Anna Woltz. Janneke van der Veer, Lexicon van de Jeugdliteratuur. Viitattu 19.4.2020. Anna Woltzin isä on NRC Handelsbladin päätoimittajana 1980-luvulla toiminut Wout Woltz. Ensimmäisen lastenkirjansa Alles kookt over Anna Woltz kirjoitti ollessaan seitsemäntoistavuotias. Teos julkaistiin vuonna 2002. Lukion jälkeen Woltz opiskeli historiaa Leidenin yliopistossa. Woltzin kirjoille on ominaista, että ne kertovat lapsista, jotka pystyvät ratkaisemaan ongelmat itsenäisesti. Kirjat ovat usein yhdistelmä seikkailua ja yhden tai useamman päähenkilön psykologista kehitystä Vuonna 2015 Woltz sai Nienke van Hichtum -palkinnon lastenkirjasaan Honderd uur nacht (2014). Sen tarina perustuu Woltzin kokemuksiin hurrikaani Sandystä New Yorkissa. Vuotta myöhemmin Woltz sai Gouden Griffel -palkinnon teoksesta Gips (2015).Anna Woltz krijgt Gouden Griffel. Nrc.nl 4.10.2016. Web Archive 2019. Viitattu 19.4.2020. Hänen kirjaansa Mijn bijzonder rare week met Tess (2013) perustuva elokuva Steven Wouterlood (kansainväliseltä nimeltään My Extraordinary Summer with Tess) voitti pääpalkinnon New Yorkin kansainvälisillä lastenelokuvien festivaaleilla vuonna 2019. Elokuva voitti myös muita palkintoja.Nederlandse familiefilm opnieuw in de prijzen . Noordhollands Dagblad 17.3.2019. Viitattu 19.4.2020. Vuonna 2006 Woltz kirjoitti isänsä kanssa kirjan Post uit de oorlog, joka perustuu isän kokemuksiin toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2017 Woltz valittiin yhdeksi 39:stä lupaavimmista eurooppalaisesta alle 40-vuotiaasta lasten ja nuorten kirjojen kirjailijasta Hay-festivaalilla Tanskan Aarhusissa. Aarhus39 Authors. Web Archive 2019. Viitattu 19.4.2020. ==Teokset== * Overleven in 4b (1998 Nijgh & Van Ditmar) * Alles kookt over (2002, Uitgeverij Leopold|Leopold) * Het geheim van ons vuur (2004, Leopold) * Post uit de oorlog (Wout Woltzin kanssa, 2006, Leopold) * Aangespoeld (2007, Leopold) * Black box (2007, Leopold) * Red mijn hond! (2008, Leopold) * Tien dagen in een gestolen auto (2008, Leopold) * Onweer (2009, Leopold) * De pizza-spion (2009, Leopold) * Meisje nummer achttien (2010, Leopold) * Evi, Nick en ik (2011, Leopold) * Het geheim van held nummer 6 (2011, Leopold) * Meisje van Mars (2011, Querido) * Nacht in het poppenhuis (2011, Haags Gemeentemuseum/Leopold) * Ik kan nog steeds niet vliegen (2012, Leopold) * Mijn bijzonder rare week met Tess (2013, Querido) * Honderd uur nacht (2014, Querido) * Gips (2015, Querido) * Alaska (2016, Querido) * Zondag maandag sterrendag (2017, Querido) * Haaientanden (2019, CPNB) ==Lähteet== Luokka:Alankomaalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Iwakura (Aichi)

Iwakura () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Nōbin tasangolla Nagoyan pohjoispuolella. Gojōjoki virtaa pohjois- eteläsuunnassa kaupungin läpi. Iwakurassa on 48 045 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 10,47 neliökilometriä. Asutus Iwakuran alueella on vanhaa, ja sieltä on löytynyt muun muassa Yayoi-kauden arkeologinen kohde. 1700-luvun alkupuolelta lähtien se kehittyi markkinapaikkana. Sittemmin se on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina, ja sinne on sijoittunut elintarvike-, tekstiili-, lasi- ja elektroniikkateollisuutta. Eräs perinteinen elinkeino on koinobori-tuulipussien valmistus. Jäljellä olevilla maaseutumaisilla alueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja koristekukkia. Kaupunkioikeudet Iwakura sai vuonna 1971. Iwakuran merkittävin nähtävyys ovat Gojōjoen vartta reunustavat kirsikkapuut. Kaupunkia palvelee Nagoya- rautateiden Inuyama-linja. == Kuvia == Tiedosto:MT-Iwakura Station.jpg|Iwakuran rautatieasema Tiedosto:Iwakura city historic park-02.jpg|Iwakuran historiallista puistoa Tiedosto:Iwakura Kaido 20171103-28.jpg|Iwakura-kaidō Tiedosto:Iwakura city office.jpg|Iwakuran kaupungintalo == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Barduuna

Barduuna on köysi tai vaijeri, joka tukee keulaharusta osatakiloidussa purjeveneessä. Mastonhuipputakilan etuna on, että niitä ei tarvita. Barduunat kulkevat peräosan sivukulmista mastoon sille tasolle, missä etuharus alkaa osatakilassa. Yhdessä muun takiloinnin kanssa se tukee mastoa. Koska barduunat on kiinnitetty matalalle mastossa, ne voivat aiheuttaa merkittävän ongelman vahinkojiipissä, kun puomi osuu barduunaan, jolloin puomi, masto tai molemmat voivat rikkoutua. Kryssillä tai slöörillä barduuna on tuulenpuolella jännitteessä. Suojan puolella oleva on löysä. Kun vene vendaa, roolit vaihtuvat. Toinen barduunoiden tehtävä on säätää etuharuksen kireys purjehduskulman ja meriolosuhteiden mukaan. Yleensä tiukan kryssin aikana, kun vene purjehtii hyvin lähellä tuulta, barduunaa kiristetään etuharuksen jännittämiseksi. Genoa on säädetty sisään. Näissä olosuhteissa genoan voima ohjautuu eteenpäin ja vähentää vastusta. Luokka:Purjealuksen rakenne
Cornélie Huygens

Cornélie Lydie Huygens (13. kesäkuuta 1848 Haarlemmermeer – 31. lokakuuta 1902 Amsterdam) oli alankomaalainen kirjailija, feministi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Huygens Cornélie Lydie. Biografie BWSA socialhistory.org. Viitattu 19.4.2020. Hän muutti naisten oikeuksien puolustamisen, joka Alankomaissa oli aikaisemmin yläluokan naisten asia, osaksi työntekijöiden oikeuksia puolustavaa sosialistista liikettä. Cornélie Huygens tuli jo nuoruudessaan tunnetuksi feministisistä artikkeleistaan. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin vuonna 1877 salanimellä Hélène van Bentinck. Vuonna 1892 hän perusti Amsterdamiin naisten komitean, joka alkoi tukea kauppa- ja toimistotyöntekijöiden yhdistystä sen pyrkiessä kauppojen sulkemiseen viimeistään kello yhdeksän illalla. Vuonna 1896 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen sen ensimmäisenä naisjäsenenä ja ensimmäisenä puolueisiin kuuluvana naisena Alankomaissa. Hän tuli tunnetuksi nimellä "punainen lady". Cornélie Huygens oli tunnettu ja aktiivinen sosialistinen ideologi, joka osallistui poliittiseen keskusteluun ja työskenteli naisten äänioikeuden puolesta. Huolimatta periaatteellisesta vastustuksestaan avioliiton solmimista vastaan Cornélie Huygens avioitui 54-vuotiaana lokakuuta 1902 Amsterdamissa syntyneen saksalaisen liikemiehen Ignazius Bahlmannin kanssa. Tämä oli kääntänyt Barthold Meryan -romaanin saksaksi. Ilmeisesti Cornélie Huygens oli onneton avioliitossaan, sillä hän hukuttautui kuukausi häiden jälkeen Vondelparkissa 31. lokakuuta 1902. Huygens, Cornélie Lydie (1848-1902). Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland. Viitattu 19.4.2020. ==Teoksia== * Uit den strijd des levens. (1878) * Arabesken (Amsterdam 1884) * Regina (Amsterdam 1884) * Ellen (Amsterdam 1889) * Een huwelijk (Amsterdam 1892) * Hoogenoord, kaksiosainen (Amsterdam 1892) * Zomer (Amsterdam 1895) * Socialisme en ‘féminisme’ (Amsterdam 1898) [esite]. * Barthold Meryan (1897) * Darwin – Marx. Bernstein als bestrijder van eene natuur-philosophische leer (1901) ==Lähteet== Luokka:Alankomaalaiset feministit Luokka:Alankomaalaiset kirjailijat Luokka:Alankomaalaiset poliitikot Luokka:Sosiaalidemokraattiset poliitikot Luokka:Itsemurhan tehneet Luokka:Vuonna 1848 syntyneet Luokka:Vuonna 1902 kuolleet
Kyhmyvita

Kyhmyvita (Potamogeton trichoides) on vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon, vitojen (Potamogeton) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on pienikokoinen, ruohovartinen vesikasvi, joka kasvaa kokonaan upoksissa vedenpinnan alapuolella. Kyhmyvidan ominaispiirteitä ovat pitkät, nauhamaiset ja suippukärkiset lehdet sekä kyhmyselkäiset hedelmät. Muista vitalajeista kyhmyvita muistuttaa jouhivitaa (Potamogeton rutilus), mutta lajit ovat erotettavissa varsien, kielekekorvakkeiden sekä hedelmien ulkonäön perusteella. Kyhmyvidan varsi on poikkileikkaukseltaan pyöreä, neulamaisen ohut sekä runsashaarainen. Lehdet ovat noin yhden millimetrin levyisiä, pitkäkärkisiä, tummanvihreitä sekä kolmisuonisia. Lehtihangoissa on noin yhden senttimetrin pituiset, avoimet kielekekorvakkeet, mutta lehtituppia ei ole. Kyhmyvidan kukintona on lyhyt ja harvakukkainen tähkä, joka sijaitsee 1–2 cm pitkän kukintoperän päässä. Hedelmät ovat kolme millimetriä pitkiä sekä kyhmyselkäisiä. Kyhmyvita kasvaa hyvin runsasravinteisilla kasvupaikoilla. Sitä tavataan Euroopassa, lähinnä Saksassa ja Puolassa, mutta myös muualla. Aasiassa kyhmyvitaa tavataan paikoitellen Venäjän Aasian puoleisissa osissa sekä Lähi-idässä. Afrikassa kyhmyvitaa tavataan paikoitellen Välimeren rannikoilla. Kyhmyvitaa ei kasva Suomessa. Suomea lähimmät esiintymät ovat Tanskassa sekä muutamissa paikoissa Etelä-Ruotsissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * JSTOR Global Plants: Potamogeton trichoides * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Potamogeton trichoides Luokka:Vidat
Lankajärvi

Lankajärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Lankajärvi, järvi Jämsässä * Lankajärvi, järvi Laukaassa.
Tuohikotanen

Tuohikotanen voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * Tuohikotanen, lampi Jyväskylässä * Tuohikotanen, lampi Jämsässä * Tuohikotanen, lampi Tampereella.
Karakul (lammas)

Karakul on lammasrotu, jota kasvatetaan etenkin sen kiharan turkin vuoksi. == Ulkonäkö ja koko == Karakulit ovat keskikokoisia lampaita, uuhi painaa 45–70 kg ja pässi 80–100 kg. Niiden vartalo on pitkä, kapea ja korkea. Pää on pitkä ja kapea ja hiukan kuopalla silmien välistä. Kaula on pitkä ja korvat roikkuvat alaspäin. Uuhella ei ole sarvia, pässien sarvet ovat vaihtelevan muotoisia pienistä tapeista ulospäin kaartuviin kierteisiin. Karakul on rasvahäntälammas, sen paksu häntä toimii samalla tavalla kuin kamelin kyttyrä: lammas varastoi siihen ravintoa. Useimmat karitsat syntyvät pikimustina, vanhenevan lampaan turkki muuttuu ruskeanharmaaksi. Turkin väritys ja laatu vaihtelee paljon. Monilla aikuisilla on erikseen pohjavilla ja karkeampi pintakarva. == Alkuperä ja levinneisyys == Karakul on kotoisin Keski-Aasiasta, mutta niitä kasvatetaan monissa maissa. 1800-luvun alussa niitä vietiin Afrikan eteäosiin, missä rotua kutsutaan nimellä swakara. Niitä kasvatetaan myös Turkissa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. == Käyttö == Arkeologisista löydöistä on päätelty, että karakulia on kasvatettu ainakin 1400-luvulta eaa. Turkin lisäksi siitä on saatu maitoa, lihaa, talia sekä pitkäkuituista villaa joka sopii mattojen kutomiseen. Karakul-lampaan vastasyntyneistä tai vielä syntymättömistä karitsoista saatua pienikiharaista turkista kutsutaan krimiturkiksi. Tästä turkiksesta valmistetut hatut ovat olleet suosittuja eräillä alueilla, mutta eläinsuojelujärjestöt vastustavat niiden julmaa tuotantotapaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Lammasrodut
Kita-Nagoya

Kita-Nagoya (, ’Pohjois-Nagoya’) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Nōbin tasangolla aivan Nagoyan pohjoispuolella. Kaupungin pohjoisrajalla virtaa Gojōjoki, idässä Aisejoki ja etelässä Nagoyan kaupungin rajalla Shinjoki. Kita-Nagoyassa on 86 113 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 18,37 neliökilometriä. Kita-Nagoya on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Nishiharun ja Shikatsun maaseutukaupungit. Aiemmin maatalousvaltainen alue on kaupungistunut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina toisen maailmansodan jälkeen. Sinne on sijoittunut muun muassa metalli-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Jäljelle jääneillä maaseutumaisilla alueilla riisin viljelyn on korvannut vihannesten ja esimerkiksi viikunoiden tuotanto. Kita- Nagoya tunnetaan myös nukkejen valmistuksesta. Kita-Nagoyan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Kōden-jin buddhalainen temppeli, jonka päähalli on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimii Nagoyan taideyliopisto. Kita-Nagoyaa palvelee Nagoya-rautateiden Inuyama-linja. == Kuvia == Tiedosto:MT-Nishiharu Station- WestGate.jpg|Nishiharun rautatieaseman edustaa Tiedosto:Kitanagoya City Higashi Library exterior ac (2).jpg|Kita-Nagoyan kaupunginkirjasto Tiedosto:Kodenji.jpg|Kōden-ji Tiedosto:Kitanagoya city center area Aerial photograph.1987.jpg|Kita-Nagoya vuoden 1987 ilmakuvassa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Pascale Cossart

Pascale Cossart (s. 21. maaliskuuta 1948 Cambrai, Ranska) on ranskalainen bakteriologi ja professori. == Opiskelu ja uran alku == Cossart aloitti opiskelunsa Lillen yliopistossa ja valmistui kemiasta vuonna 1971 maisteriksi Washingtonin Georgetownin yliopistosta. Tohtoriksi hän valmistui vuonna 1977 Denis Diderot -yliopistosta. Cossart aloitti akateemisen uransa jo opiskeluaikana. Lillessä hän toimi 1969–1970 tutkimusapulaisena ja vuosina 1970–1971 tutkijana Georgetownin yliopistossa. Pasteur-instituutissa tutkijana Cossart aloitti vuonna 1972. Hän oli siellä vuoteen 1974 solubiokemian yksikössä. == Professorina ja tutkimusjohtana == Cossart toimi vuosina 1974–1975 biokemian professorina Laosissa kuninkaallisessa lääketieteen oppilaitoksessa. Sieltä hän palasi Pasteur-instituuttiin. Solubiokemian yksikön hän vaihtoi vuonna 1978 kasvainvirusten yksikköön ja vuonna 1980 takaisin solubiokemian yksikköön. Samana vuonna Cossart nousi Pasteur- instituutin tutkimusjohtajaksi. Cossartin tutkimus on suuntautunut vuodesta 1986 lähtien bakteeri-infektioiden taustalla oleviin tekijöihin. Hän on ollut erityisen kiinnostunut solujen sisäisten bakteerien molekyyli- ja solutason tekijöistä. Cossart on käyttänyt Listeria monocytogenes -bakteeria malliorganismina. Cossartista tuli vuonna 1997 Pasteur-instituutin professori, ja vuonna 2006 hänet nostettiin Ranskan korkeimpaan professoriluokkaan. Hän myös johtaa instituutin bakteerien ja solujen välisen interaktion tutkimusyksikköä. == Merkitys ja tunnustukset == Cossartin työ on ollut uraauurtavaa solujen mikrobiologian parissa. Koko tieteenala kehittyi 1980-luvun lopulla, kun tutkijat alkoivat yhdistää molekyyli- ja solubiologian lähtökohtia. Hänen ansiostaan tutkijat ovat pystyneet ymmärtämään paremmin, miten bakteerit tartuttavat isäntäsoluja ja miten ne selviävät soluissa. Cossartin ansiosta Listeria monocytogenes -bakteerista on tullut yksi parhaiten tunnettuja mikrobeja ja infektiobiologian malliorganismi. Hän on löytänyt tutkimusryhmänsa kanssa muun muassa tavan, jolla Listeria monocytogenes pakenee solujen puolustusjärjestelmä. Bakteerista on löytynyt myös entsyymi, joka neutralisoi sappisuolat. Tämän ansiosta bakteeri pystyy elämään suolistossa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Ranskalaiset mikrobiologit Luokka:Bakteriologit Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Stølsdalin pumppuvoimalaitos

Stølsdalin pumppuvoimalaitos on Rogalandin Hjelmelandissa Norjassa sijaitseva vesivoimalaitos, joka toimii tarvittaessa myös pumppaamona. Tämän vuoksi se luokitellaan pumppuvoimalaitokseksi. Se kuuluu Ulla-Førren vesivoimalaitoskompleksiin, jossa pienten valuma-alueiden pirstomalla tunturiylängöllä kerätään kallioon louhittujen tunneleiden kautta vettä pumpattavaksi eteenpäin Kvilldalin- ja Hylenin vesivoimalaitokseen. Statkraft operoi voimalaa. == Varastoaltaiden välinen toiminta == Voimalaitoksen päätehtävä on toimittaa vettä varastoallas- ja vedenkeräysverkoston pohjoisosissa sijaitseviin Kvilldalin- ja Hylenin vesivoimalaitoksille. Koska Stølsdalin kautta kulkevalle vedelle muodostuu korkeuserosta syntyvää pudotusta, on voimalaan asennettu vesiturbiini hyödyntämään sitä sähköntuotannossa. Voimalaa korkeammalla sijaitsee yli kymmenen vedenottamoa, jotka hyödyntävät pienten valuma-alueiden puroja ja Bjørndalsvatn järveen (pinnankorkeus noin 700 metriä mpy.) kerättyä vettä. Voimalalla on kuitenkin oma pienempi varastoaltaansa Vassbottvatn (korkeus noin 470 meriä mpy.), jonne vedet voidaan tilapäisesti johtaa. Järvi sijaitsee laakson pohjalla samalla korkeudella kuin kalliossa sijaitseva voimalaitos. Kun matalalla olevaa vettä halutaan hyödyntää pohjoisessa sijaitsevilla suurilla vesivoimalaitoksilla, se joudutaan pumppaamaan tunneliverkoston kynnyksen yli. Tähän voimalalan kaksitoiminen pumpputurbiini sopii hyvin ja vedensiirtoa voidaan tehostaa vielä kahdella pumpulla. == Pumppuvoimala == Voimalaitoksessa toimii yksi pumpputurbiini, jolla voi sekä tuottaa sähköenergiaa että pumpata vettä tunneleihin. Turbiini on 17 megawatin (MW) tehoinen Francis-turbiini, jonka moottorigeneraattori on kaksitoimisena sekä sähkögeneraattori että sähkömoottori. Turbiinille tulee neljä kalliotunnelia, joissa vettä voidaan tuoda tai viedä eri suuntiin. Vuosittain sen kautta virtaa 0,3258 kuutiokilometriä eli 326 miljoonaa kuutiometriä vettä, joka muodostuu 100,4 neliökilometrin sadannasta. Kun sähköä tuotetaan, voidaan voimalassa hyödyntää 103 metrin pudotuskorkeutta. Laitoksella pumpataan vuosittain 22,4 miljoonaa kuutiometriä sellaista vettä, joka saadaan kun 7,0 neliökilometriä laajan valuma-alueen Vassbottvatnin vettä hyödynnetään Kvilldalin voimalassa. Tarvittaessa käytetään vedensiirron apuna kahta 3 megawatin pumppua. Voimalan vuosituotanto on 61 gigawattituntia (GWh) ja pumppaustoimintaan kuluu energiaa 10 GWh vuosittain. == Historiaa == Stølsdal voimalaitos on rakennettu osana koko Ulla-Førren vesivoimalaitoksien projektia, jota rakennettiin vuosina 1974–1988. Voimalatyömaa valmistui, kun vuonna 1986 Stølsdalin vesiturbiini alkoi tuottaa sähköä. == Katso myös == * Luettelo pumppuvoimalaitoksista == Lähteet == Luokka:Pumppuvoimalaitokset Luokka:Norjan vesivoimalaitokset
Forbes 30 Under 30

Forbes 30 Under 30 on yhdysvaltalaisen Forbes-talouslehden vuosittain kokoama ja julkaisema sarja listoja alle 30-vuotiaista vaikuttajista eri aloilla. Jokaiselle listalle valitaan 30 henkilöä, joita pidetään merkittävimpinä suunnannäyttäjinä listan määrittämällä alalla. Eri alojen asiantuntijoista koostuvat paneelit sekä lehden lukijat valitsevat ehdokkaat listoille, mutta Forbesin työntekijät kokoavat lopulliset listat. Ensimmäistä kertaa listasarja julkaistiin vuonna 2011. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Virallinen sivu 30 Under 30 Forbes 30 Under 30
Arlesheim

Arlesheim on kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Basel-Landschaftin kantonissa. Siellä on runsaat 9 000 asukasta. == Sijainti== Arlesheim sijaitsee Birsjoen laaksossa, joen itäpuolella, vajaat kymmenen kilometriä Baselista kaakkoon. Kaupungin naapurikunnat ovat Münchenstein pohjoisessa, Muttenz ja Gempen idässä, Dornach etelässä ja Reinach lännessä. == Liikenne == Moottoritie H18 ohittaa Arlesheimin länsipuolitse. SBB:n rautatie Baselista Delèmontiin kulkee Arlesheimin kautta. Arlesheim kuuluu Baselin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Basel). Baselland Transportin (BLT) raitiovaunureitti 10 kulkee Arlesheimin kautta Dornachista Baselin kautta Rodersdorfiin.. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Sveitsin kaupungit Luokka:Basel-Landschaftin kunnat
Matisse & Sadko

Matisse & Sadko on venäläinen DJ-tuottajaduo joka koostuu kahdesta veljeksestä, Alexander ja Yury Parkhomenkosta. Heidät tunnetaan parhaiten heidän yhteistyöstään Martin Garrixin kanssa kappaleiden "Dragon", "Forever", "Break Through the Silence", "Together", "Mistaken" ja "Hold On" parissa, jotka saivat positiivisia vastaanottoja musiikkikriitikoiden keskuudessa. Garrixin lisäksi duo on tehnyt yhteistyötä muun muassa DJ Artyn, Steve Angellon, ja Tiëston kanssa. ==Diskografia== ====EP-levyt==== * Break Through the Silence (Martin Garrixin kanssa) (2015) ====Singlet==== * Hi Scandinavia! (2011) * Svenska (2011) * We're Not Alone (Hi Scandinavia!) (Olly Jamesin kanssa) (2011) * Amulet (2011) * The Legend (Swanky Tunesin kanssa) (2012) * Trio (Artyn kanssa) (2012) * Chemistry (Turn the Flame Higher) (Hard Rock Sofan ja Swanky Tunesin kanssa) (2012) * Stars (2013) * Slvr (Steve Angellon kanssa) (2013) * Riot (Artyn kanssa) (2014) * Sigure (2014) * Azonto (2014) * Persia (2014) * Dragon (Martin Garrixin kanssa) (2015) * Break Through the Silence (Martin Garrixin kanssa) (2015) * Memories (2015) * Tengu (Vigelin kanssa) (2015) * Lock 'N' Load (2015) * Get Busy (TITUSin kanssa) (2016) * Go! (2016 Ice Hockey World Championship Official Anthem) (2016) * Machine Gun (2016) * Ninjas (2016) * Together (Martin Garrixin kanssa) (2016) * Ya Amar (2016) * Jank' N' Gank (2017) * Hndz Up (2017) * Forever (Martin Garrixin kanssa) (2017) * Witchcraft (2017) * Into You (Hanne Mjøenin kanssa) (2017) * Dawnbreaker (Tiëston kanssa) (2018) * Grizzly (2018) * Built for Us (2018) * Mystery (Swedish Red Elephantin kanssa) (2018) * Light Me Up (Raidenin kanssa) (2018) * Saga (2018) * Takeoff (2018) * Melodicca (2018) * Don't Tell Me (Aspyerin kanssa, mukana Matluck) (2019) * Mistaken (Martin Garrixin kanssa, mukana Alex Aris) (2019) * Another Side (Robert Falconin kanssa, mukana Wrabel) (2019) * Let It Buzz (Daffy Muffinin kanssa) (2019) * Doberman (2019) * Fade Away (mukana Smbdy) (2019) * Hold On (Martin Garrixin kanssa, mukana Michel Zitron) (2019) * Best Thing (mukana Matluck) (2020) * Strings Again (2020) * Now or Never (2020) * Sweet Life (2020) * Meant To Be (2021) * Heal Me (mukana Alex Aris) (2021) * OK (mukana Lovespeake) (2021) * Dawn (mukana Alex Aris) (2021) * All We Got (nimellä Shy Baboon, Maejorin kanssa) (2021) * I Told You (nimellä Shy Baboon) (2021) * Relight My Love (Mougletan kanssa) (2021) * Won’t Let You Go (Martin Garrixin ja John Martinin kanssa) (2021) ==Lähteet== Luokka:Venäläiset muusikot
Pál Gyulai

Pál Gyulai (1826–1909) oli unkarilainen kirjallisuushistorioitsija, arvostelija ja kirjailija. Hän oli ensin lukion opettajana Kolozsvárissa ja sanomalehtimiehenä Budapestissä, ja sen jälkeen hänet nimitettiin 1876 unkarilaisen kirjallisuuden historian professoriksi Budapestin yliopistoon.Gyulai, Pál, Tietosanakirja osa 2, palsta 1681, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 Gyulain tärkeät kirjallisuushistorialliset pääteokset ovat Vörösmarty életraiza ('Vörösmartyn elämä', 1866) Emlékbeszédek ('Muistopuheita', 1879, muun muassa László Aranysta) ja Katona József és Bánk bánja ('Jószef Katona ja hänen murhenäytelmänsä Bánk baani', 1883). Gyulai oli myös syvätunteinen ja hienoaistinen runoilija (kokoelma Költemények 1870, 3., laajennettu p. 1894) ja novellisti (kokoelma Vázlatok és képek, 1867, sis. muun muassa "Vanha näyttelijä", "Vanhan aateliskartanon viimeinen isäntä", "Naiset kuvastimen edessä", ilmestyivät myös erikseen, ei suomennettu). Gyulai, jota muuten pidetään aikansa parhaimpana unkarilaisen proosatyylin mestarina, vaikutti kritiikillään hyvin tuntuvasti unkarilaisen kirjallisuuden kehitykseen ja kirjallisen yleisön makuun, joskin tämä vaikutus sittemmin väheni, koska hänen edustamansa kirjallisen suunnan, Aranyn ja Sándor Petőfin kansallisen suunnan, jälkeen syntyneet uudemmat virtaukset jäivät hänelle vieraiksi. Gyulai toimitti vuodesta 1873 alkaen kuolemaansa asti Budapesti szemle -nimistä huomattavaa yhteiskunnallis-kirjallista aikakauskirjaa. ==Suomennettu runo== * Herra luutnantti, suom. Julius Krohn. Unkarin albumi 1, s. 182. Weilin & Göös 1881 (Runon kirjoittajan nimi on teoksessa muodossa Paavo Gyulai.) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Pál Gyulain teoksia Internet Archivessa Luokka:Unkarilaiset kirjailijat Luokka:Kriitikot Luokka:Kirjallisuudentutkijat Luokka:Vuonna 1826 syntyneet Luokka:Vuonna 1909 kuolleet
Vilhelm Gumaelius

Gustaf Vilhelm Gumælius (1789–1877) oli ruotsalainen pappi ja Ruotsin akatemian palkinnon saanut runoilija sekä valtiopäivä- ja kuntaedustaja. Gumælius opiskeli Uppsalan yliopistossa aikana, jolloin fosforistit ja akateemiset kävivät keskinäistä taistelua, mutta hän pysyi kuitenkin riidan ulkopuolella ja liittyi 1818 gööttiläiseen liittoon. Gumælius julkaisi ensimmäisen osan historiallista romaania Thord Bonde ja sen jälkeen keskittyi virka- ja luottamustoimiinsa, minkä ohella hän paneutui vapaamielisiin uudistuksiin, tieteeseen ja taiteeseen sekä koululaitoksen kehittämiseen. Hän julkaisi oppikirjoja ja 70-vuotiaana yhdeksästä laulusta koostuvan runosarjan Engelbrekt (1858), josta Ruotsin akatemia palkitsi hänet.Gumælius, Gustaf Vilhelm Tietosanakirja osa 2, palsta 1661, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset runoilijat Luokka:Ruotsalaiset papit Luokka:Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehet‎ Luokka:Vuonna 1789 syntyneet Luokka:Vuonna 1877 kuolleet
Lvndscape

Lvndscape (tyylitelty muotoon LVNDSCAPE) on alankomaalainen DJ-tuottajatiimi. Heidät tunnetaan parhaiten Bolierin kanssa uudelleenmiksaamasta ja vuonna 2016 julkaisemasta Bob Marleyn kappaleen "Is This Love" versiosta. Heillä on voimassa oleva levytyssopimus Spinnin' Recordsin kanssa. == Diskografia == === EP-levyt === * V (3. syyskuuta 2016) * Dive with Me (3. marraskuuta 2017) * Hanging On (1. helmikuuta 2019) === Singlet === * Ragga (mukana Bolier) (2015) * Speeches (mukana Joel Baker) (2016) * Waterfalls (Holland Parkin kanssa, mukana Nico Santos) (2016) * Rise Up 2K16 (Yves Larockin kanssa, mukana Jaba) (2016) * Fed Up (Cheat Codesin kanssa) (2016) * Is This Love (Bob Marleyn ja Bolierin kanssa) (2016) * Everyday My Life (2016) * Need to Feel Loved (Sander Van Doornin kanssa) (2017) * Walk Away (mukana Kaptan) (2017) * In My Mind (mukana Mi Manchi) (2017) * Dive With Me (mukana Cathrine Lassen) (2017) * Know You Better (Sam Feldtin kanssa, mukana Tessa) (2018) * Gumburanjo (2018) * Riot (Lo Lo Loco) (mukana Alida) (2018) * Apologize (mukana Frida Sumeno, Jdam ja Mon) (2018) * Yayamari (2018) * Home (mukana Jae Hall) (2019) * Baylamtu (2019) * Down Under (Rat Cityn kanssa) (2019) * What I'd Give (2019) * I'm Like A Bird (John Adamsin kanssa) (2020) * No One Nobody (Tannergardin kanssa) (2020) * "Happier To Lose" (2020) * "Turn Off The Radio" (mukana Øzma) (2020) * "Bad Trip" (mukana ØZMA) (2021) * "Say It A Little Louder" (Mathieu Kossin kanssa) (2021) * "Everyone's Lonely" (mukana Ally Ahern) (2021) * "Losing My Mind" (AMELYn kanssa) (2021) * "Because of You" (2022) ==Lähteet== Luokka:Alankomaalaiset DJ:t Luokka:Artikkelit useasta henkilöstä
Walk Away (Lvndscapen kappale)

Walk Away on alankomaalaisen DJ-tuottajatiimi Lvndscapen kappale, jolla myös vierailee yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Kaptan. Sen julkaisi Spinnin' Records digitaalisesti ladattavana singlenä 7. huhtikuuta 2017. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Video keräsi YouTubessa viikon aikana melkein 400 000 näyttökertaa. "Walk Away" on päässyt julkaisunsa jälkeen listoille vain Belgian Flanderissa, jossa se on saavuttanut Ultra Top 50 Dance-listan sijan 23. ==Kappalelista== Digitaalinen lataus # Walk Away (mukana Kaptan) \- 3:05 ==Listasijoitukset== Lista Paras Sijoitus Belgia (Ultratop 50 Dance Flanderi) 23 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Alankomaalaiset musiikkikappaleet
Tessa de Loo

Tessa de Loo (oik. Johanna Martina Duyvené de Wit; s. 15. lokakuuta 1946 Bussum) on alankomaalainen kirjailija. Johanna de Wit syntyi Bussumissa ja oli vanhin perheen kolmesta lapsesta. Hän opiskeli hollannin kieltä Utrechtin yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja siirtyi opettajaksi. Lopulta hän päätti omistaa elämänsä kokonaan kirjoittamiseen. Hän avioitui 20-vuotiaana, mutta vuodesta 1980 hän asui yksin poikansa kanssa maan pohjoisrannikolla. Sen jälkeen kun hollantilaiset sanomalehdet olivat julkaisseet kaksi hänen novelliaan vuosina 1975 ja 1978, hänen onnistui vihdoin julkaista debyyttiromaaninsa De meisjes van de suikerwerkfabriek vuonna 1983.Tessa de Loo. Westfälische Wilhelms-Universität Münster (Web Archive 2017). Viitattu 19.4.2020. Tessa de Loo. Susijn Agency Oy. Viitattu 19.4.2020. Tämän jälkeen hän muutti Portugaliin. Hänen menestysteoksiaan ovat Meander (1986), Het rookoffer (1987) ja Isabelle (1989), mutta suurimman menestyksensä tähän mennessä sai teoksella De tweeling (1993), joka on käännetty englanniksi nimellä The Twins (2000). Se kertoo toisen maailmansodan aikana eronneista kaksossisarista, joista toinen asuu Saksassa, toinen Alankomaissa. He tapaavat uudelleen, kun molemmat ovat vanhuksia. Romaanista on vuonna 2002 tehty elokuva Kaksoset. ==Teokset== * 1983 - De meisjes van de suikerwerkfabriek (romaani) * 1986 - Meander (romaani) * 1987 - Het rookoffe (Alankomaiden kirjaviikon lahjaromaani) * 1988 - Het mirakel van de hond (novellikokoelma) * 1989 - Isabelle (novellikokoelma) * 1993 - De Tweeling (romaani) * 1995 - Alle verhalen tot morgen (edellisten kooste) * 1997 - Toen zat Lorelei nog op de rots (essee) * 1998 - Een varken in het paleis (romaani) * 1999 - Een gevaar op de weg: autoportretten (romaani) * 2000 - Een bed in de hemel (romaani) * 2004 - De zoon uit Spanje (romaani) * 2008 - Harlekino, of Het boek van de twijfel (romaani) * 2010 - Daan (päiväkirja) * 2011 - Verraad me niet (romaani) * 2013 - Kenau (romaani) * 2014 - Een goed nest (romaani) * 2017 - Liefde in Pangea (romaani) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *http://tessadeloo.com/engels/ Luokka:Alankomaalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
In My Mind (Lvndscapen kappale)

In My Mind on alankomaalaisen DJ-tuottajatiimi Lvndscapen kappale, jolla vierailee myös laulaja Mi Manchi. Sen julkaisi Spinnin' Records digitaalisesti ladattavana singlenä 30. kesäkuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Lvndscape, Joren van der Voort, Benjamin "Oktavian" Samama ja Angela Lee Stipe. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 16. heinäkuuta 2017. Toisin kuin edeltäjäsingle Walk Away, "In My Mind" ei ole päässyt julkaisunsa jälkeen lainkaan listoille. ==Kappalelista== Digitaalinen lataus # In My Mind (mukana Mi Manchi) \- 3:47 ==Lähteet== Luokka:Vuoden 2017 kappaleet Luokka:Alankomaalaiset musiikkikappaleet
Kiyosu

Kiyosu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Nōbin tasangolla aivan Nagoyan pohjoispuolella. Kaupungin alueella virtaavat Gojō- ja Shinjoet, etelärajan muodostaa Shōjoki. Kiyosussa on 69 209 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 17,35 neliökilometriä. Asutus Kiyosun alueella on vanhaa, ja sieltä on löytynyt muun muassa Yayoi-kauden arkeologisia kohteita. Oda Nobunaga teki Kiyosun linnasta tukikohtansa vuonna 1555. Vuosisadan loppupuolella Kiyosu kehittyikin linnanaluskaupunkina ja Owarin provinssin keskuksena. Alue oli kuitenkin tulville altis, ja vuonna 1610 Tokugawa Ieyasu siirrätti kaupungin asukkaineen päivineen läheiseen Nagoyaan. Edo-kaudella Kiyosusta tuli kuitenkin vilkas markkinapaikka sekä Nakasendō- ja Tōkaidō-tiereitit yhdistäneen Minoji-tien varren postiasema (shukuba). 1700-luvun lopulla sinne kaivettiin tulvien estämiseksi kokonaan uusi vesiväylä, Shinjoki. Historiallisesti seutu tunnettiin daikon- retiiseistään (Miyashige-daikon); sittemmin se on kaupungistunut voimakkaasti Nagoyan lähiönä ja sinne on sijoittunut muun muassa tekstiili-, elintarvike-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. Nykymuotoinen Kiyosun kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen aiempi Kiyosun maaseutukaupunki sekä Nishibiwajiman ja Shinkawan maaseutukaupungit. Vuonna 2009 siihen liitettiin vielä Haruhin maaseutukaupunki. Kiyosun nähtävyyksiin kuuluu Kiyosun linnan rekonstruktio ympäröivine puistoineen. Kiyosua palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja, Nagoya-rautateiden Nagoya-päälinja, Inuyama-linja ja Tsushima-linja sekä Tōkai-kōtsūn Jōhoku-linja. == Kuvia == Tiedosto:Kiyosu Hiyoshi-jinja Shrine ac (3).jpg|Hiyoshi-jinja Tiedosto:Kiyosu Seiryo-ji Temple ac (2).jpg|Seiryō-ji Tiedosto:Sakura along Gojo River near Kiyosu Park - 3.jpg|Kirsikankukkia Gojōjoella Tiedosto:Kiyosu City Library building ac (1).jpg|Kiyosun kaupunginkirjasto Tiedosto:Kiyosu JCT 20150503A.JPG|Kiyosun moottoritieliittymä == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kaupungin internetsivut Luokka:Aichin prefektuurin kaupungit
Herman Grimm

Herman Grimm (6. tammikuuta 1828 Kassel – 16. kesäkuuta 1901 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli oikeustiedettä Berliinissä ja Bonnissa ja teki sen jälkeen filologisia ja historiallisia tutkimuksia. Hänet nimitettiin 1872 Berliinin yliopiston taidehistorian professoriksi. Grimm oli naimisissa Bettina von Arnimin tyttären kanssa.Grimm 4. Hermann G, Nordisk familjebok, Uggleupplagan, osa 10, palstat 313–314. Stockholm: Nordisk familjeboks förlags aktiebolag, 1909 Grimm oli monipuolisesti oppinut ja syvähenkinen novellisti. Hän oli jälkiromantiikan edustaja ja uskoi älyn suvereenisuuteen. Sitä vastoin hän vihasi kaikenlaista pikkumaisuutta menetelmissä ja harrasti paradokseja ja sanaleikkejä. Näytelmän Armin (1851), runon "Traum und Erwachen" (1854), murhenäytelmän Demetrius (1854), Novellen (1856) ja romaanin Unüberwindliche Mächte (1867) suurin arvo on itse esityksen hienostuneisuudella ja kiinnostavuudella. Erilaiset esseekokoelmat, kuten Essays (1859), Neue Essays (1865), Zehn ausgewählte Essays (1871), Fünfzehn Essays (1875; uusi sarja 1890) ja Fragmente (1900–1902) ovat muodoltaan loistavia ja niissä on runsaasti omaperäistä taide- ja kirjallisuuskysymysten pohdiskelua. Grimmin pääteos, Leben Michelangelos (1860–1863) ei ole pelkästään taidehistoriallinen monografia vaan myös laaja kulttuurikuvaus. Grimm käänsi Giorgio Vasarin kirjan Vita di Raffaello (1872) ja julkaisi aikakauskirjaa Über Künstler und Kunstverke (1865–1867), johon hän itse kirjoitti. Elämäkerrallisesti kriittinen Goethe (1877) oli hyvin merkittävä, sillä se herätti eloon uuden Goethe-tutkimuksen. Grimmin viimeisiä suuria töitä olivat Homer (1890–1895) ja Beiträge zur Deutschen Culturgeschichte (1897). Grimmin isä oli Wilhelm Karl Grimm. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset taidehistorioitsijat Luokka:Saksalaiset kirjallisuustieteilijät‎ Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Saksalaiset professorit Luokka:Vuonna 1828 syntyneet Luokka:Vuonna 1901 kuolleet
Sabrina Ionescu

Sabrina Ionescu (s. 6. joulukuuta 1997 Walnut Creek, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän edustaa tällä hetkellä WNBA-liigan New York Libertyä. Ennen ammattilaisuraansa Ionescu pelasi yliopistokoripalloa Oregonin yliopiston joukkueessa. Ionescu oli WNBA:n vuoden 2020 varaustilaisuuden ensimmäinen varaus. Ionesco on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa 2024 ja MM-kultaa 2022. Lisäksi hän on voittanut 3x3-koripallossa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2019. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset koripalloilijat Luokka:Yhdysvaltalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yves Guyot

Yves Guyot (1843–1928Guyot, Yves, Bibliotheque national de France, viitattu 19.4.2020 ) oli ranskalainen poliitikko ja kirjailija. Ollessaan Pariisin kunnallisneuvoston jäsenenä 1874–1884 hän vaati säännöstetyn prostituution poistamista ja sai Pariisin siveellisyyspoliisin uudistetuksi. Hän oli 1885–1893 edustajakamarin jäsenenä, 1889–1992 yleisten töiden ministerinä, vuodesta 1892 Le Siècle -lehden johtaja. Hän julkaisi taloustieteellisiä teoksia, esimerkiksi L’Inventeur (1866), La Science économique (1881), Études sur les doctrines sociales du christianisme (1873), Études de physiologie sociale (1882–1885), La Tyrannie socialiste (1893), Quesnay et la physiocratie (1896) sekä yhdessä Arthur Raffalovitchin kanssa Dictionnaire du commerce, de l’industrie et de la banque (1898–1901).Guyot, Yves, Tietosanakirja osa 2, palsta 1669, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1910 ==Suomennettu tuotanto== * Kristinuskon todellinen luonne: Kuka on luonut Jumalan?; Ihminen, suomentanut Väinö Tanner. Sosialistinen Aikakauslehti 1907 (Sosialismi ja kristinusko; Kristillisyys taiteen ja tieteen vihollisena 19:nen vuosisadan kirjailijain mukaan) * "Kristinuskon todellinen luonne" teoksessa Kristillinen rakkaus historiallisten tosiasiain valossa, Helsinki: Työväen sanomalehti 1907 * "Saksan uskonpuhdistus ja kolmikymmenvuotinen sota" yhteisnidoksessa Robert Ingersoll: Ajatuksen vapaus miehille, naisille ja lapsille, Pori: Kehitys 1936 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Ranskalaiset tietokirjailijat Luokka:Ranskalaiset toimittajat Luokka:Vuonna 1843 syntyneet Luokka:Vuonna 1928 kuolleet