Corin Redgrave

Corin William Redgrave () oli englantilainen näyttelijä ja aktivisti. Uransa aikana Redgrave näytteli niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Hän oli ehdolla parhaan miespääosan Tonyn saajaksi roolisuorituksestaan näytelmässä En kerro satakielistä (1999). Näyttelijänuransa ohella Redgrave lisäksi toimi vasemmistoaktivistina ja kirjoitti isäsuhteestaan kirjan Michael Redgrave, My Father vuonna 1995. == Lapsuus ja nuoruus == Corin William Redgrave syntyi näyttelijävanhempiensa Michael Redgraven ja Rachel Kempsonin keskimmäiseksi lapseksi Lontoossa 16. heinäkuuta vuonna 1939. Hänen kahdesta siskostaan Vanessasta ja Lynnistä tuli myös näyttelijöitä. Redgrave lähetettiin 7-vuotiaana sisäoppilaitokseen. Hän sittemmin kävi koulua Westminster Schoolissa ja opiskeli King’s Collegessa Cambridgen yliopistossa. Yliopistoaikoinaan hän myös miekkaili. == Ura == === Teatteri === Valmistuttuaan yliopistosta Redgrave liittyi Royal Court Theatreen Lontoossa ja aloitti uransa teatteriohjaajana. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli Lysander Tony Richardsonin ohjaamassa William Shakespearen näytelmässä Kesäyön unelma vuonna 1962. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 1963 Arnold Weskerin näytelmässä Miesten koulu. Vuonna 1972 Redgrave liittyi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi ja näytteli niin Stratford-upon-Avonissa kuin West Endilläkin Octavius Caesaria tragedioissa Julius Caesar ja Antonius ja Kleopatra sekä Efeson Antipholusta komediassa Erehdysten komedia. Sittemmin hän esiintyi lähinnä Young Vic -teatterin näytelmissä Lontoossa. Redgrave perusti vuonna 1993 siskonsa Vanessan kanssa Moving Theatre -teatteriyrityksen, joka keskittyi tuottamaan poliittisia näytelmiä. Moving Theatren tuotantoihin lukeutuu esimerkiksi varhainen Tennessee Williamsin aiemmin esittämätön ja julkaisematon näytelmä En kerro satakielistä, joka sai maailman kantaesitysensä Moving Theatren tuottamana vuonna 1998. Näytelmä, jossa Redgrave myös näytteli sadistista vankilanjohtaja Bert ”Boss” Whalenia, siirtyi vuonna 1999 esitettäväksi Broadwaylla. Redgrave oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Tonyn saajaksi, ja Moving Theatre sai tuottajana Tony-ehdokkuuden kategoriassa paras näytelmä. Teatteriuransa lopulla hän näytteli etenkin National Theatren ja Royal Shakespeare Companyn tuotannoissa, kuten Gajevia NT:n tuotannossa Kirsikkapuisto (2000) ja nimiroolia RSC:n tuotannossa Kuningas Lear (2004). Teatteriurallaan hän esiintyi sekä komedioissa että tragedioissa ja näytteli William Shakespearen näytelmien lisäksi muun muassa Anton Tšehovin, Noël Cowardin ja Harold Pinterin näytelmissä. Klassisten rooliensa lisäksi hän näytteli teatterissa muun muassa Roger Casementia, George Washingtonia, Jean-Paul Marat’ta ja Oscar Wildeä. === Elokuva ja televisio === Redgraven ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli historiallisessa draamassa Kunnian mies (1966), jossa hän näyttelee äkkipikaista vävyä, William Roperia. Sittemmin hän tuli elokuvanäyttelijänä tunnetuksi sivuosien esittäjänä esimerkiksi elokuvista Ne 600 urhoollista (1968), Oi! Mikä ihana sota (1969) ja Kun kello lyö (1971). Hänen myöhempiin huomattaviin rooleihinsa lukeutuvat osat elokuvissa Isän nimeen (1993) ja Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994). Televisiossa jo 1960-luvulta lähtien näytellyt Redgrave teki televisiorooleja muun muassa elokuvissa Viisasteleva sydän (1995) ja Tyttö kahvilassa (2005) sekä sarjoissa Valkopukuinen nainen (1997) ja Forsytein taru (2002). == Aktivismi == Redgrave tunnettiin näyttelijänuransa ohella myös poliittisesta aktivismistaan. Hänen poliittiset kantansa olivat hyvin vasemmistolaisesti suuntautuneita, erityisesti trotskilaisesti värittyneitä. Hän liittyi trotskilaiseen Socialist Labour League (SLL) -liikkeeseen 1970-luvun alussa ja aloitti poliittisen toimintansa vakavasti vuonna 1971. SLL vaihtoi sittemmin nimensä Workers Revolutionary Partyksi (WRP) vuonna 1973. Redgravesta oli tullut yksi puolueen näkyvimmistä jäsenistä 1970-luvun loppuun mennessä. Redgraven poliittinen toiminta vaikutti negatiivisesti hänen näyttelijänuraansa. Hän menetti rooleja poliittisten näkemyksiensä vuoksi 1970- ja 1980-luvuilla. Lähdettyään WRP:stä vuonna 1985 Redgrave vaikutti lyhytikäisessä Marxist Party -nimisessä puolueessa ja alkoi myöhemmin kannattaa sosiaaliliberalismia. 1990-luvulla hän perusti kaksi liikettä, jotka kampanjoivat rasismia vastaan sekä rauhan ja oikeudenmukaisuuden puolesta Tšetšeniassa. Vuonna 2004 hän perusti siskonsa Vanessan kanssa ihmisoikeuksia korostavan ja sodanvastaisen Peace and Progress -puolueen. == Yksityiselämä == Redgraven ensimmäinen vaimo oli malli Deirdre Hamilton-Hill, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1962–1980. He saivat kaksi lasta, tyttären ja pojan. Redgrave meni naimisiin näyttelijä Kika Markhamin kanssa vuonna 1985. Heillä on kaksi poikaa. Vuonna 2000 Redgravella todettiin eturauhasen syöpä, ja vuonna 2005 hän toipui vakavasta sydäninfarktista. Corin Redgrave kuoli 70-vuotiaana Lontoossa 6. huhtikuuta vuonna 2010. Hänet on haudattu Highgaten hautausmaalle. == Valikoitu filmografia == * Kunnian mies (1966) * Oi! Mikä ihana sota (1969) * Kun kello lyö (1971) * Excalibur – sankarin miekka (1981) * Isän nimeen (1993) * Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994) * Viisasteleva sydän (1995) * Ikuinen rakkaus (2004) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Englantilaiset teatterinäyttelijät Luokka:Brittiläiset kansalaisaktivistit Luokka:Brittiläiset ihmisoikeusaktivistit Luokka:Royal Shakespeare Companyn jäsenet Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet