EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kantatie 51

Kantatie 51 on Helsingistä Raaseporin Karjaalle kulkeva kantatie. Tien pituus on 74 kilometriä. Hyvin suuri osa kantatien 51 liikennevirrasta kulkee Helsingin kantakaupungista Espoon eteläisiin lähiöihin, kuten Tapiolaan, Matinkylään ja Olariin. Tien alkuosa Ruoholahdesta Kirkkonummelle on moottoritietä, josta käytetään myös Helsingissä ja Espoossa nimeä Länsiväylä ja Kirkkonummella nimeä Jorvaksentie. Kirkkonummen länsipuolella tie on kaksikaistaista kantatietä, joka kulkee Siuntion ja Inkoon kautta Raaseporin Karjaalle. Karjaalla tie yhdistyy valtatiehen 25, joka jatkaa Hankoon. Tie kulkee seuraavien kuntien alueella: Helsinki–Espoo–Kirkkonummi–Siuntio–Inkoo–Raasepori. Tie on hyvin merkittävä Hangon tavara- ja viikonloppuliikenteen kulkuväylä, ja se palvelee myös läntisen pääkaupunkiseudun ja Lounais-Uudenmaan työmatkaliikennettä. ==Historia== Vuonna 1938 kantatieksi 51 nimettiin Helsingistä länteen johtanut, vastavalmistunut Jorvaksentie ja sen jatkeeksi muodostunut vanha tie Kirkkonummen, Inkoon ja Tammisaaren kautta Hankoon. Tien linjaus jouduttiin uusimaan vuonna 1944, koska aikaisempi tie kulki Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen mukaisesti Neuvostoliitolle luovutetun Porkkalan vuokra-alueen kautta. Reitti siirrettiin kiertämään vuokra-alue, jolloin se kulki Espoonlahden itärantaa, nykyistä Vanhaa Saunalahdentietä ja Kurttilantietä pitkin Kauklahteen sekä edelleen nykyisen yhdystie 1130:n linjausta pitkin Lapinkylään, Siuntioon ja Virkkalan eteläpuolelle. Siellä tie yhdistyi kantatie 53:n, nykyisen valtatie 25:n kanssa. Myöhemmin tie menetti kantatien asemansa, mutta kun uusi tieosuus Kirkkonummelta Karjaalle vuonna 1972 valmistui, tienumero 51 otettiin uudestaan käyttöön. Kantatien 51, silloisen Jorvaksentien, ensimmäinen moottorieosuus valmistui Lauttasaaren länsipuolelle hieman ennen 1960-luvun puoliväliä ja yhteys Helsinkiin asti avautui Lapinlahden sillan valmistuttua vuonna 1965. Tätä ennen käytössä oli vain kapasiteettikyvyltään alhainen 1930-luvun silta. Moottoritie Espoonlahteen oli valmis 1960-luvun lopulla. Espoon Kivenlahden ja Kirkkonummen väli oli ennen ruuhkaista kaksikaistaista tietä. Maaliskuussa 2010 aloitettiin uuden moottoritien rakennustyöthttp://www.ely- keskus.fi/fi/tiedotepalvelu/2010/Sivut/KirkkonummiKivenlahtitieosuudenrakentaminenalkaamaaliskuunalussa.aspx , jotka valmistuivat 29. lokakuuta 2013.http://portal.liikennevirasto.fi/sivu/www/f/hankkeet/kaynnissa/kirkkonummi_kivenlahti/Tiedotearkisto/valmis ==Tiehankkeita== Kantatien 51 parantamista moottoritieksi Kirkkonummelta Siuntion Sunnanvikiin saakka on suunniteltu, ja tämä suunnitelma on hyväksytty Uudenmaan maakuntakaavaan viimeksi vuonna 2013.http://kartta.uudenmaanliitto.fi/maakuntakaavat/index.html ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Matti Grönroosin sivu kantatiestä 51 * Tiehallinnon sivut tien parannushankkeesta 51 Luokka:Suomen moottoritiet Luokka:Helsingin liikenne Luokka:Espoon liikenne Luokka:Kirkkonummen liikenne Luokka:Siuntion liikenne Luokka:Inkoon liikenne Luokka:Raaseporin liikenne
KD-lehti

KD on Suomen Kristillisdemokraattien kerran viikossa ilmestyvä pää- äänenkannattaja. Vuonna 1964 perustetun lehden nimi oli kesään 2005 saakka Kristityn Vastuu (ISSN 0356-3545). Vuonna 1971 Kristityn Vastuu alkoi ilmestyä kuukausittain ja vuonna 1975 viikoittain. == Historia == Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä Kristityn Vastuu 10. maaliskuuta 1966. Ensimmäisenä päätoimittajana toimi Olavi Bonsdorff ja lehti ilmestyi aluksi vain kerran vuodessa. Vuonna 1969 lehti ilmestyi neljäsivuisena vihkosena. Suomen Kristillisen Liiton ensimmäisen kansanedustajapaikan myötä myös lehden ilmestymiskerrat tihenivät. Vakaumuksena välittäminen s. 19 Vuonna 1971 lehti ilmestyi jo kahdeksan kertaa vuodessa. Samana vuonna lehden päätoimittajaksi tuli puolueen pääsihteeri Eino Pinomaa, joka oli toiminut aiemmin lehden toimitussihteerinä. Vuosina 1972-1983 lehden päätoimittajana toimi Eero Hirvonen. Vuonna 1975 lehti alkoi ilmestyä kerran viikossa, kun kansanedustajien lukumäärä nousi yhdeksään. Vuoden 1983 vaaleissa kansanedustajien lukumäärä putosi kymmenestä kolmeen. Jäsenien ilmaiseksi saama lehti muutettiin seuraavana vuonna tilauspohjaiseksi. Paavo Ahonen luopui lehden toisen päätoimittajan tehtävistä ja eduskuntasihteerin tehtävistä, Eero Hirvonen päätoimittajan tehtävästä. Rolf af Hällströmistä tuli lehden päätoimittaja. Vuosina 1987–1999 lehden päätoimittajana toimi Ulla Riutta. Lehdestä tuli tietokoneella taitettava jo vuoden 1992 alusta lähtien, jolloin toimitus muutti Töölönkadulta Töölöntorinkadulle. Samalla lehti siirtyi Kouvolan Lehtipainosta Keski-Uusimaa painotalon asiakkaiksi. Lehden toimitus muutti 1995 vaalien jälkeen Töölönkadulle ja 1998 kesällä Mannerheimintielle. ISDN-linjasiirtona lehti on lähetetty vuodesta 1997 lähtien viikoittain painettavaksi KP-Painoon Kokkolaan. Riutta jäi kesällä 1999 osa-aikaeläkkeelle ja 2003 lopussa eläkkeelle. Vuonna 1999 päätoimittajaksi kutsuttu Jori Ringman pestattiin pian Euroopan parlamenttiin Eija-Riitta Korholan avustajaksi Brysseliin. Ringmanin jälkeen vs. päätoimittajaksi nimitettiin lehden toimitussihteeri Esa Erävalo. == Päätoimittajat == Kristityn Vastuu -lehdellä, nykyisellä KD-lehdellä on ollut historiansa aikana 8 päätoimista päätoimittajaa. Pitkäaikaisimpia päätoimittajia ovat olleet Eero Hirvonen, Ulla Riutta ja Esa Erävalo.Vakaumuksena välittäminen s. 21 * Olavi Bonsdorff 1966–1968 * Eino Sares 1969 * Eino Pinomaa 1970–1971 * Eero Hirvonen 1972–1983 * Rolf af Hällström 1983–1987 * Ulla Riutta 1987–1999 * Jori Ringman 1999 * Esa Erävalo (vt.) 1999–2004 * Sonja Falk (vt.) 2005 * Kristiina Kunnas (vt.) 2005–2006 * Esa Erävalo 2004–2009 * Kristiina Kunnas 2009→ == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * KD – Kristillisdemokraattinen viikkolehti Luokka:Suomalaiset puoluelehdet Luokka:Suomen Kristillisdemokraatit
New school -laskettelu

New school -laskettelu on yksi laskettelun tyylisuunta. Siinä yhdistetään aineksia lumilautailusta ja rullalautailusta suksilla laskemiseen. New school -hiihdossa tärkeitä arvoja suhteessa perinteiseen freestyleen ovat laskun tyylikkyys ja oivaltavuus. New school -kilpailujen arvostelu poikkeaa suuresti perinteisistä lajeista. Tärkeä kilpailutapahtuma on vuosittain järjestettävä Winter X Games. New school -laskettelu tyylisuuntana sai nimensä pyrkimyksestään uudistaa laskettelua. Se on freestylelautailun suksilla suoritettava vastine: mukana ovat kaikki samat osatekijät kuin lumilautailussakin, eli hyppyrit, reilit (kaiteet), ja pressit (laatikot) ym., joita laskijat käyttävät hyväkseen. Vuoden 2014 talviolympialaisissa nähtiin ensi kertaa kaksi tällaisen laskettelun osalajia, slopestyle ja lumikouru. == Historia == New school -hiihto sai alkunsa, kun telemarktekniikkaan yhdistettiin lumi- ja rullalautailusukupolven kehittämät liikkeet. Alppisuksilla temppuilu kehittyi 1990-luvun loppupuolella Pohjois-Amerikassa, missä hiihtäjät ja kumparelaskijat alkoivat vähitellen käyttää lumilautailijoille tehtyjä hyppyreitä. Lajin uranuurtajiksi voidaan nimetä muun muassa Matt ja Jason Levinthal, J.F. Cusson ja J.P. Auclair. Vähitellen myös suksivalmistajat huomasivat uuden tyylisuunnan mahdollisuudet, ja ensimmäiset takaperin laskemisen mahdollistavat kaksikärkiset twin tip -sukset esiteltiin vuoden 1998 tienoilla. Ne ovat yleensä saman pituiset kuin laskija tai korkeintaan 10 cm lyhyemmät. Twin tip -sukset antoivat lisäpotkua lajille, sillä niillä temppuilu oli huomattavasti helpompaa. == Kansainvälisesti tunnettuja new school -laskettelijoita == *Tanner Hall *Candide Thovex *Bobby Brown == Tunnettuja suomalaisia new school -laskettelijoita == *Kalle Leinonen *Antti Ollila *Oskari Raitanen *Antti-Jussi Kemppainen *Pekka Hyysalo == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://www.loska.fi - Loska-lehti, Suomen newschoolereiden äänenkannattaja. Sivuilta löytyy myös harrastajien suosima keskustelufoorumi. * http://www.newschoolers.com - maailman suurin yhteisö lajiin liittyen * http://freestyleski.nettisivu.org/ - Laskettelutietoa * http://freeski.downdays.eu/ Luokka:Freestylehiihto Luokka:Extremeurheilu
Tampere–Haapamäki-rata

Tampere–Haapamäki-rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Tampereelta Oriveden kautta Haapamäelle. Henkilöliikenteen nykyiset asemat rataosuudella ovat Tampere, Orivesi, Orivesi keskusta, Juupajoki, Vilppula, Kolho ja Haapamäki. VR liikennöi osuudella taajamajunia. ==Historia== Tampere–Haapamäki-rata valmistui vuonna 1882. Mänttäläinen tehtailija G. A. Serlachius sai muutettua jo sovitun ratalinjan Näsijärven länsipuolelta itäpuolelle. Rata kulki Vilppulan kautta läheltä Serlachiuksen tehtaita. Radasta muodostuikin tehtaille elämänlanka. Tehtaan liikennettä palveli ensin vuodesta 1897 kapearaiteinen Mäntän–Vilppulan rautatie ja vuodesta 1930 leveäraiteinen Mäntän rata. Tampere–Haapamäki-rata oli valmistuessaan osa Helsingistä Pohjanmaalle johtavaa päärataa. Liikenne oli vilkasta vuoteen 1971 asti, jolloin valmistui Tampere–Parkano–Seinäjoki-oikorata. Vuonna 1977 valmistui oikorata Orivedeltä Jämsän kautta Jyväskylään, jolloin Tampereen ja Jyväskylän välinen liikenne siirtyi pääosin käyttämään uutta ratayhteyttä. ==Nykytilanne== Rata on kaksiraiteinen ja sähköistetty Tampereelta Orivedelle. Osuus Orivedeltä Haapamäelle on yksiraiteinen ja sähköistämätön. Tampere on radan tärkein asema ja sieltä ovat yhteydet etelään Toijalan kautta Helsinkiin ja Turkuun, länteen Kokemäen kautta Poriin ja Raumalle sekä pohjoiseen Parkanon kautta Seinäjoelle. Haapamäeltä jatkuu rata niin ikään Seinäjoelle sekä myös Jyväskylään. Yhteys Parkanon kautta Poriin on lakkautettu, joskin kiskot ovat suurimmaksi osaksi edelleen paikoillaan. Orivedeltä haarautuu oikorata Jyväskylään ja Vilppulasta sivurata Mänttään. Tampereelta Haapamäelle kulkee arkisin neljä henkilöjunaa vuorokaudessa, samoin Haapamäeltä Tampereelle. Junat jatkavat Haapamäeltä Keuruun tai Jyväskylään asemalle. == Rataosalla sattuneet onnettomuudet == Siitaman junaturma 1945 == Lähteet == == Kuvia == == Aiheesta muualla == Luokka:Kangasalan liikenne Luokka:Oriveden liikenne Luokka:Suomen rataverkko Luokka:Haapamäen rata Luokka:Tampereen liikenne
Điện Biên Phủ

Điện Biên Phủ on kaupunki Luoteis-Vietnamissa Laosin ja Kiinan rajan lähellä Điện Biênin maakunnassa. Se on maakunnan pääkaupunki. Vuonna 1999 kaupungissa oli 25 tuhatta asukasta.Citypopulation Asukkaista suuri osa on etnisesti thaita, vietnamilaisia on noin kolmannes ja muihin ryhmiin kuuluvat hmongit. Điện Biên Phủ tunnetaan erityisesti Điện Biên Phủn taistelusta, joka käytiin kaupungin lähellä 13. maaliskuuta 1954 Ranskan ja Pohjois-Vietnamin välillä. Taistelupaikoista ja muistomerkeistä on tullut matkailunähtävyys.Vietnam Travel Key == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vietnamin kaupungit
Guiraut de Bornelh

Guiraut de Bornelh (n. 1140 – n. 1200) oli ranskalainen trubaduuri. Hän oli mahdollisesti kotoisin Limousinin alueelta ja hänen tiedetään toimineen Aragonian Alfonso II:n hovissa. Guiraut de Bornelhin elämänvaiheista on hyvin vähäisesti tietoa, ja vain muutamat hänen teoksensa ovat säilyneet näihin päiviin asti. Niistä tunnetuin lienee Reis glorios. == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset säveltäjät Luokka:Trubaduurit
Avosetti

Avosetti (Recurvirostra avosetta) on mustavalkoinen kahlaajalintu. == Koko ja ulkonäkö == Avosetti on helppo tunnistaa ylöspäin kaartuvasta nokastaan, joka on kätevä kun se siilailee pohjasorasta vesihyönteisiä ja muita pikkumönkijöitä heilutellen päätään edestakaisin (tämä liike on paras tuntomerkki jos lintua katsoo etäältä). Jalat ovat pitkät ja sinertävät, höyhenpeite aikuisella linnulla musta päälaelta ja selkäkuvioista, muualta hohtavan valkea. Nuorilla yksilöillä värien kontrasti ei ole yhtä voimakas, vaan niiden mustat osat ovat ruskeampia ja valkoiset harmaampia kuin täysikasvuisilla yksilöillä. Koko Avosetti on 43­­­­­–48 cm pitkä pyrstöstä nokkaan, siipien kärkiväli voi olla 73 cm. Lintu painaa 300–400 g. Ääni Avosetin huuto on äänekäs plytt-plytt == Levinneisyys == Avosetti on muuttolintu, joka pesii Euroopassa ja Länsi- ja Keski-Aasiassa, ja viettää talven Afrikassa tai Etelä-Aasiassa. Avosetti ei ole tyypillisesti pesinyt Suomessa, mutta keväällä 2021 havaittiin Hailuodossa pesivä pari . Vuosittain tavataan muuttoaikoina muutamia tai muutamia kymmeniä yksilöitä lähinnä etelärannikolla ja ulkosaaristossa. Suomea lähinnä niitä pesii Virossa. == Elinympäristö == Avosetti viihtyy matalilla, hiukan mutaisilla rannoilla. == Lisääntyminen == thumb|Avosetin muna. Avosetin pesä on avoimella paikalla usein toisten avosettien tai muiden kahlaajien kanssa. Se on kasveista koottu kasa, johon lintu pyöräyttää 3 tai 4 vaaleaa, tummatäpläistä munaa. Molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 24 vuorokautta. == Ravinto == Avosetti syö vesihyönteisiä ja muita vedessä ja mudassa eläviä selkärangattomia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *LuontoPortti: Avosetti (Recurvirostra avosetta) *ITIS: Recurvirostra avosetta Luokka:Avosetit
Agalmatofilia

Agalmatofilia on seksuaalisen suuntautumisen kohdistuminen patsaisiin tai nukkeihin. Informed Cnsent Tyypillisesti kohteena ovat alastonpatsaat, mutta myös mitkä tahansa (tyypillisesti ihmisen kokoiset) nuket. Laajemmassa mielessä termi voi viitata myös seksuaalisiin fantasioihin, joissa henkilö kuvittelee itsensä tai muut ihmiset liikkumattomiksi, patsaan kaltaisiksi. Seksuaalissävytteisiä nukkeja ovat esitelleet teoksissaan useat kuuluisat taidevalokuvaajat kuten Hans Bellmer, Bernard Faucon, Morton Bartlett, Katan Amano, Kishin Shinoyama, Ryoichi Yoshida ja Risto Pulkkinen. ==Katso myös== *Seksinukke *Seksirobotti == Lähteet == Luokka:Parafiliat
Nekrofilia

Nekrofilia ( ’kuollut’ + φιλία ’rakkaus’) on harvinainen seksuaalinen kohdehäiriö, jossa asianosaisen seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu ensisijaisesti kuolleisiin ruumiisiin. Ruumiista kiinnostunutta kutsutaan nekrofiiliksi. Suomen rikoslaissa säädetään rangaistus hautarauhan rikkomisesta. Nekrofilia-termiä käytti luultavasti ensimmäisenä psykiatri Richard von Krafft-Ebing teoksessaan Psychopatia Sexualis (1886). == Luokittelu ja syyt == Jonathan Rosmanin ja Phillip Resnickin mukaan on olemassa kolme nekrofilian arkkityyppiä: #nekrofiilinen henkirikos eli uhrin murhaaminen myöhempää seksuaalista hyväksikäyttöä varten #jo valmiiksi kuolleiden ruumiiden hyväksikäyttö #nekrofiliset fantasiat, joita ei kuitenkaan toteuteta. Erään tutkimuksen mukaan 68 prosentilla syy nekrofilian harrastamiseen oli halu kumppaniin joka ei vastustele eikä hylkää. == Eläinten välinen nekrofilia == Nekrofiliaa on havaittu lintujen välillä. Ensimmäisen tieteellisen tutkimuksen teki alankomaalainen C. W. Moeliker tarkastelemalla heinäsorsauroksen ja ikkunaa päin lentäneen toisen heinäsorsauroksen välistä käyttäytymistä. Moeliker julkaisi havaintonsa heinäsorsien välisestä homoseksuaalisesta nekrofiliasta vuonna 2001. (artikkelissa virheellinen Issn 0932-9308) == Elokuvissa == === Punainen lohikäärme === Thomas Harrisin romaanissa Punainen lohikäärme (1981) ja sen filmatisoinneissa Psykopaatin jäljillä (1986) ja Punainen lohikäärme (2002) käsitellään nekrofiliaa. Kirjassa ja elokuvissa nimeä Hammaskeiju kantava, perheitä tappava sarjamurhaaja harjoittaa nekrofiliaa perheenäitien ruumiiden kanssa. === Muut elokuvat === Nekromantik on vuonna 1987 valmistunut kauhun elementtejä omaava elokuva, jonka ohjasi Jörg Buttgereit. Juonessa pariskunta törmää ruumiiseen, joka innoittaa heidän seksielämäänsä. Toinen nekrofiliaa käsittelevä elokuva on Lynne Stopkewichin ohjaama Kissed, joka ilmestyi vuonna 1996. Espanjassa tehty The Corpse of Anna Fritz kertoo Pau-nimisestä miehestä, joka on töissä ruumishuoneella. Kun sinne tuodaan näyttelijä Anna Fritzin ruumis, hänen kaverinsa tulevat käymään. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo seksuaalisista suuntautumisista

Tämä on luettelo ihmisen seksuaalisista suuntautumisista. Biologiseen sukupuoleen perustuvat seksuaaliset suuntautumiset: * heteroseksuaalisuus – sukupuolinen kiinnostus kohdistuu ainoastaan toiseen sukupuoleen. * homoseksuaalisuus – sukupuolinen kiinnostus kohdistuu ainoastaan omaan sukupuoleen. * biseksuaalisuus – sukupuolinen kiinnostus kohdistuu kumpaankin sukupuoleen. Sukupuoli-identiteetit huomioivia seksuaalisia suuntautumisia: * panseksuaalisuus – eroottiset, emotionaaliset tai/ja seksuaaliset tunteet kohdistuvat kaikkiin ihmisiin sosiaalisesta sukupuolesta riippumatta. * polyseksuaalisuus – eroottiset, emotionaaliset tai/ja seksuaaliset tunteet kohdistuvat useampaan kuin kahteen mutta ei kuitenkaan kaikkiin ihmisiin sosiaalisesta sukupuolesta riippumatta. * omniseksuaalisuus – romanttisen ja/tai seksuaalisen halun kohteen sukupuolella ei ole merkitystä. * skolioseksuaalisuus – eroottiset, emotionaaliset tai/ja seksuaaliset tunteet kohdistuvat transsukupuolisiin ja mahdollisesti sen lisäksi myös muihin sukupuoliin. Lisäksi esimerkiksi Seta määrittelee myös biseksuaalisuuden ja heteroseksuaalisuuden sukupuoli-identiteetin näkökulmasta, jolloin biseksuaalisuus ja panseksuaalisuus ovat päällekkäisiä. Muita: *aseksuaalisuus – seksuaalista kiinnostusta toisiin henkilöihin ei koeta, henkilö voi silti kokea romanttisia tunteita muita henkilöitä kohtaan (ei aina lueta seksuaaliseksi suuntautumiseksi). * demiseksuaalisuus – seksuaalinen kiinnostus kohdistuu vain todella läheiseen ihmiseen. Biologiset sukupuolet ja sukupuoli-identiteetit neutralisoivat seksuaaliset suuntautumiset: * androfilia – kiinnostunut miehistä * gynefilia – kiinnostunut naisista.https://link.springer.com/article/10.1007/s10508-022-02506-1 ==Lähteet== Luokka:Seksologia
Basiliskit

Basiliskit (Basiliscus) on heimoon Corytophanidae kuuluva matelijoiden suku. Basiliskit ovat tyypillisiä sademetsän liskoja, jotka elävät suurimman osan ajastaan lähellä vesistöjä kasvavissa puissa. Häirittyinä basiliskit usein pudottautuvat puusta veteen. Basiliskit ovat erittäin ketteriä ja nopeita eläimiä; ne pystyvät jopa juoksemaan lyhyitä matkoja veden päällä käyttämällä suurta nopeuttaan ja pitkävarpaisia jalkojaan, jotka hyödyntävät veden pintajännitystä. Kun vauhti loppuu, basiliski jatkaa matkaa uiden. == Lähteet == Luokka:Corytophanidae
Shangri-La

Shangri-La on englantilaisen James Hiltonin romaanin Sininen kuu (Lost Horizon, 1933) fiktiivinen paikka. Frank Capran ohjaamassa elokuvassa Sininen kuu Shangri-La on läntisellä Himalajalla sijaitseva harmoninen ja eteerinen laakso, jossa sijaitsee buddhalainen luostari. Shangri-La on eräs esimerkki utopiasta, ja se on osaltaan ollut luomassa myyttiä onnellisesta ja harmonisesta elämästä Himalajalla. Useat paikat Kiinassa, Tiibetissä ja Intiassa ovat julistautuneet Shangri-Lan esikuviksi. Kiinassa, Yunnanin maakunnassa, on jopa Shangri-Laksi nimetty piirikunta. Myös myyttinen Shambhala on saattanut olla Shangri-Lan mallina. == Katso myös== * Fiddler's Green ==Lähteet== Luokka:Kuvitteelliset paikat Luokka:Utopiat Luokka:Myyttiset paikat ja olotilat Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Iguaani

Iguaani (Iguana iguana) eli vihreä leguaani on kookas leguaanien heimoon kuuluva lisko. Helposti kesyyntyvänä ja suhteellisen aktiivisena matelijana sitä pidetään myös lemmikkieläimenä. == Koko ja ulkonäkö == Täysikasvuinen iguaaninaaras on yleensä noin 90–110 ja uros 130–150 senttimetriä pitkä, mutta uros voi saavuttaa enimmillään 180 senttimetrin pituuden. Häntä kattaa suuren osan iguaanin pituudesta, ruumiinmitan ollessa 30–40 senttimetriä. Iguaanin poikaset ovat usein kirkkaanvihreitä, mutta niiden värit haalistuvat ajan kuluessa, ja aikuisena iguaanin väritys on useimmiten rusehtavanharmaa ja kellertävä. Pää voi olla turkoosi. Hännässä on tummia poikkiraitoja. Iguaaneilla on myös muita kuin vihreänsävyisiä värimuotoja: jotkin yksilöt ovat punaisia, toiset taas esimerkiksi keltaisen sävyisiä. Kyseiset värimuunnokset ovat kuitenkin harvinaisempia. Kynnet ovat pitkät ja terävät. Pää on rakenteeltaan voimakas, alaleuan suomut ovat suuria ja yksi niistä erottuu selvästi muista koollaan ja pyöreydellään. Selässä kulkee harja. Leuassa on kaulalappu. == Levinneisyys == Iguaaneja elää luonnonvaraisina Etelä-Amerikan sademetsissä ja savanneilla veden läheisyydessä. Esimerkiksi Grand Caymanin saarella Karibianmerellä niitä on levittäytynyt laajalti ihmisasutuksen tuntumaan, missä ne uhkaavat pihojen ja puutarhojen istutuksia. == Elintavat == === Käyttäytyminen === Iguaani on päiväeläin. Se tapaa makoilla puiden oksistoissa joen yläpuolella, ja uhattuna se pudottautuu veteen ja pakenee uiden. Iguaanin toinen puolustautumiskeino on tarvittaessa läimäyttää hännällään uhkaajaa. Monien muiden liskojen tapaan iguaani kykenee myös irrottamaan häntänsä jos siihen tartutaan, mutta tavanomaisesti se tekee näin vain nuorena. Irrotetun hännän tilalle kasvaa uusi häntä, mutta siinä menee yleensä useita vuosia, ja useimmiten uusi häntä jää vialliseksi koskemattomaan häntään verrattuna. Lemmikki-iguaani kesyyntyy, tunnistaa ihmisen ja ottaa kontaktia omistajaansa. Se kommunikoi muun muassa nyökyttelemällä päätään ja saattaa kiivetä syliin tai olkapäälle. Iguaania on vastoin aiempaa luuloa alettu pitää suhteellisen älykkäänä eläimenä joka on myös utelias ja oppimiskykyinen. Iguaania pidetään myös sosiaalisena eläimenä joka pystyy osoittamaan tunteita. === Ravinto === Iguaani on kasvinsyöjä. Sen ruokavalio koostuu enimmäkseen lehdistä. Hyönteiset ja muukaan eläinproteiineja sisältävä ravinto ei sisälly iguaanin ruokavalioon. Lemmikki- iguaani syö päivittäin muun muassa tuoreita vihanneksia, ja joskus se herkuttelee mielellään myös hedelmillä. == Lähteet == Luokka:Leguaanit Luokka:Lemmikkimatelijat Luokka:Elinvoimaiset lajit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Käpylinnut

Käpylinnut (Loxia) ovat peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 5 lajia. Käpylinnut ovat erikoistuneet syömään havupuiden siemeniä ja niille on evoluution tuloksena kehittynyt nokka, jonka ala- ja ylänokka menevät kärjistä ristiin. Nokan kärki toimii kuin leikkuri halkaisten kävyn suomun ja käpylintu nappaa esiin tulleen siemenen kielellään. Tavallisimmat kolme lajia ovat erikoistuneet eri havupuiden siemeniin: isokäpylintu männyn, pikkukäpylintu kuusen ja kirjosiipikäpylintu lehtikuusen. Nokan järeys osoittaa hyvin pääravintokohteen, sillä männyn siemenet ovat kovimman työn takana, lehtikuusen siemeniin riittää vähempikin. Käpylinnut elävät pohjoisella pallonpuoliskolla. Ne ovat vaelluslintuja, jotka liikkuvat havupuiden siemensatojen mukaan. Ne pesivät jo kevättalvella tai varhain keväällä ennen siementen karisemista. Varsinkin pikkukäpylintu saattaa joskus pesiä mihin aikaan vuodesta tahansa. Paksuseinäinen pesä on puussa. Munia on 3–6 ja vain naaras hautoo. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Poikasia hoitavat molemmat emot. Suomessa tavattavia lajeja ovat: * Isokäpylintu (Loxia pytyopsittacus) * Kirjosiipikäpylintu (Loxia leucoptera), jonka voi sekoittaa myös peippoon. * Pikkukäpylintu (Loxia curvirostra) Käpylintujen sukuun kuuluvia lajeja ovat myös: * Hispaniolankäpylintu (Loxia megaplaga) * Skotlanninkäpylintu (Loxia scotica) == Lähteet == Luokka:Peipot
Juovabasiliski

Juovabasiliski eli juovikas basiliski (Basiliscus vittatus) on heimoon Corytophanidae kuuluva liskolaji. Luonnossa juovabasiliskeja elää Keski- Amerikan trooppisissa sademetsissä, alueella Etelä-Meksikosta Venezuelaan ja Ecuadoriin. Ne ovat tottuneita kiipeilijöitä, jotka poistuvat harvoin puista. Juovabasiliskikoiraat kasvavat noin 60 sentin mittaisiksi, naaraan pituus on 35–45 cm. Häntä on varsin pitkä: noin kolmasosa koko pituudesta. Liskon pohjaväri on oliivinvihreä tai ruskea, siinä on tummia poikkiraitoja ja vaaleat pitkittäisraidat kyljissä. Juovabasiliskeilla on myös pitkät raajat. Koirailla on paremmin erottuva "kypärä" pään takaosassa, ja ne erottaa myös reisien alapinnan rauhasrivistä. Juovabasiliski on läheistä sukua mm. myös Suomessa terraariolemmikkinä pidettävälle kypäräpääiguaanille (Laemanctus longipes). == Lähteet == Luokka:Corytophanidae Luokka:Lemmikkimatelijat
Panchen-lama

Panchen-lama (tiibetiksi པཎ་ཆེན་བླ་མ།, pan chen bla ma; kiinaksi perinteisin merkein 班禪額爾德尼, Bānchán É'ěrdéní) on Tiibetin buddhalaisuuden, lamalaisuuden, geluk-koulukunnan toiseksi korkein johtaja. Korkein johtaja on dalai-lama. Panchen-laman tehtävänä on muun muassa löytää uusi dalai-laman inkarnaatio ja päinvastoin.. Nykyinen dalai-lama Tenzin Gyatso nimesi Gedhun Choekyi Nyiman panchen-laman 11. inkarnaatioksi 14. toukokuuta 1995, mutta tätä Kiina ei tunnustanut virallisesti. Kiinan hallitus nimesi Gyancain Norbun (uskonnollinen nimi Erdini Qoigyijabu) uudeksi panchen-lamaksi, mutta tätä valintaa eivät Tiibetin pakolaishallitus ja useimmat Kiinan ulkopuolella elävät lamalaisuuden harjoittajat hyväksy. Gedhun Choekyi Nyiman nykyistä olinpaikkaa ei tiedetä. == Panchen-lamat == # Khedup Gelek Pelsang (Khedrup Gelek Pal Sangpo), 1385–1438 # Sonam Choklang, 1439–1504 # Wensa Lobsang Dhondup, 1505–1564 # Lobsang Choekyi Gyaltsen, 1570–1662 # Lobsang Yeshi (Lobsang Yeshe), 1663–1737 # Palden Yeshi (Palden Yeshe), 1738–1780 # Lobzang Tenpai Nyima (Tenpe Nyima), 1781/1782–1854 # Tenpe Wangchuk, 1855–1882 # Erdeni Choekyi Nyima (Choekyi Nyima), 1883–1937 # Lobsang Trinley Choekyi Gyaltsen (Choekyi Gyaltse), 1938–1989 # *Gedhun Choekyi Nyima, 1989– (dalai- laman valitsema) *Erdini Qoigyijabu, 1990– (kiinalaisten valitsema) == Lähteet == Luokka:Mahajana
Berberiskinkki

Berberiskinkki eli mandariiniskinkki (Eumeces schneiderii) on skinkkien (Scincidae) heimoon kuuluva liskolaji. Berberiskinkki elää luonnossa hiekkaisilla aroilla ja kallioseuduilla Libyassa, Egyptissä, Kyproksella sekä Lähi-idässä. Berberiskinkit ovat sopeutuneet kaivelemaan hiekkaisilla elinalueillaan. Kuumalla, kuivalla elinalueellaan kaivavat skinkit löytävät hiekan alta piilottelevia pieneläimiä, sekä suojan paahteelta, kuivuudelta ja saalistajilta. == Ulkonäkö ja koko == Liskon suomupeite on sileä ja kiiltävä. Väritys on selkäpuolelta harmahtava ja kelta- ja oranssitäpläinen, kyljessä kulkee usein kellertävä juova ulottuen poskiin asti. Lisko kasvaa noin 30–40 cm:n mittaiseksi. == Elintavat == Berberiskinkit syövät pieniä hyönteisiä kuten sirkkoja ja kovakuoriasia, hämähäkkejä, kotiloita, pieniä liskoja sekä hedelmiä. Berberiskinkit ovat suosittuja terraarioliskoja, vaikkakin ne ovat usein Egyptistä tuotuja luonnosta pyydettyjä yksilöitä. Suomessa on saatu berberiskinkkejä lisääntymään terraario-oloissa. Terraariossa tulee olla lämpölampun alla Terraarion toisen pään pitäisi olla 38-42 astetta ja toisen 24 astetta. == Lähteet == * Schleich, H.H., Kästle, W., Kabisch, K. 1996. Amphibians and Reptiles of North Africa. Koeltz, Koenigstein, 627 pp. * Berberiskinkin hoito: http://www.helsinki.fi/~tuomola/herp.html === Viitteet === Luokka:Skinkit Luokka:Lemmikkimatelijat
Tuliskinkki

Tuliskinkki (Mochlus fernandi) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan Länsi-Afrikasta etelään aina Angolaan asti. Se on saanut nimensä Biokon saaren mukaan, joka oli ennen Fernando Po. Tuliskinkki kasvaa noin 35 sentin mittaiseksi. Liskolla on hoikka sylinterimäinen ruumis, pitkä häntä, lyhyet viisivarpaiset jalat ja kolmiomainen pää. Tuliskinkin selkä ja pää ovat ruskeat, kyljissä on valkoisia täpliä punaisella ja mustalla pohjalla. Se on siis Afrikan näyttävimpiä skinkkejä. Lajin väritys sopii sademetsän puiden juurien koloissa elämiseen. Sitä näkee harvoin avoimilla paikoilla. Tuliskinkki puolustautuu purien. Eräissä Kamerunin osissa sillä uskotaan olevan ihossa myrkkyä. Tuliskinkin ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, etanat, kotilot ja hiirenpoikaset. Munien määrää ei tunneta. == Lähteet == Luokka:Skinkit Luokka:Lemmikkimatelijat
Hiekkaskinkki

Hiekkaskinkki eli rohtoskinkki (Scincus scincus) on skinkkien heimoon kuuluva liskolaji. Sitä tavataan Pohjois-Afrikan, Lähi-idän ja Arabian hiekka- aavikoilta. Muinoin liskoa käytettiin mitä erilaisimpien sairauksien hoitoon ja pikkumurtumiin, myös mieskunnon kohottamiseen. Laji oli asuinseudullaan haluttua kauppatavaraa, mutta se ei riittänyt vaan sitä jauhettiin ja vietiin ulkomaille aina Keski-Eurooppaan saakka. Siellä sitä myytiin lähinnä teen muodossa. Siitä jälkimmäinen nimi rohtoskinkki. Hiekkaskinkki kasvaa noin 19–21 sentin mittaiseksi. Sen suomupeite on kiiltävä ja sileä. Selkäpuolelta lisko on vaaleankeltainen tai keltaisen- ja punaisenruskea, ja siinä on usein ruskeita tai violetinruskeita poikkijuovia. Vatsapuoli on valkoinen. Ruumis on vanttera ja häntä lyhyt. Koiraalla on usein tukevampi pää. Myös koiraan hännäntyvi voi olla paksumpi. Hiekkaskinkki ei kynsi eikä pure, vaan pakenee uiden hiekan läpi. Sen tarkeintä ravintoa ovat hyönteiset, mutta se syö myös siemeniä, kukintoja tai muita kasvin osia. Jopa myrkylliset skorpionit voivat päätyä sen ruokalistalle. Kohdatessaan skorpionin hiekkaskinkki tarttuu siihen päästä. Eläimen tiheä suomupanssari suojaa sitä skorpionin myrkkypistimeltä. Päivän kuumimman ajan hiekkaskinkki viettää hiekkaan kaivautuneena 20 cm syvyydessä. Siellä on viileämpää, mutta myös vähemmän kosteutta. Niinpä eläimen täytyy säästää energiaa, koska sekä vesi että ravinto ovat tiukilla. Skinkki voikin olla pitkään syömättä ja käyttää kertyneitä rasvavarastojaan. == Lähteet == Luokka:Skinkit Luokka:Lemmikkimatelijat
Aavikkoleguaani

Aavikkoleguaani eli aavikkoiguaani (Dipsosaurus dorsalis) on leguaanilaji, joka elää Yhdysvaltain lounaisosissa ja Meksikon luoteisosissa kuivilla puoliaavikoilla. Se on yksi yleisimmistä liskolajeista Mojaven ja Sonoran aavikoilla. Sitä esiintyy myös Kalifornianlahden saarilla. Aavikkoleguaanin ruumis on litteähkö, pää pieni ja pyöreä. Häntä on suurin piirtein puolet liskon koko mitasta, ja siinä on suuremmat suomut kuin muussa ruumiissa. Pohjaväritys on vaalean harmaanruskea, ja siinä on tummempia poikittaisjuovia ja vaaleista täplistä muodostuneita pitkittäisiä jonoja. Vatsapuoli on vaalea. Aavikkoleguaani kasvaa noin 38 sentin mittaiseksi. == Lähteet == Luokka:Leguaanit Luokka:Lemmikkimatelijat
Kaulusleguaani

Kaulusleguaani (Crotaphytus collaris) on saanut nimensä kaulan kahdesta tummasta raidasta. Liskon pohjaväri on kellanruskea, pää ja jalat ovat usein keltaiset, selässä ja jaloissa on vaaleita pilkkuja. Alalajista riippuen liskossa on usein vielä kirkkaan keltaisia tai sinisiä merkkejä. Naaraat ovat haaleamman värisiä. Kaulusleguaani kasvaa noin 25 sentin mittaiseksi. Kaulusleguaanit ovat kotoisin Yhdysvalloista ja Meksikosta. Niitä tavataan Sonoran autiomaassa, Arizonassa ja Kaliforniassa. Ne elävät kivikkoisilla alueilla pensaikoissa tai ruohikkomaastossa. Kaulusleguaaneja pidetään jonkin verran lemmikkieläiminä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Marika Rökmanin artikkeli kaulusleguaaneista Luokka:Leguaanit Luokka:Lemmikkimatelijat
Leopardileguaani

Leopardileguaani (Gambelia wislizenii) on leguaanien heimoon (Iguanidae) kuuluva lisko. Sitä esiintyy Yhdysvaltain lounaisosissa ja Pohjois-Meksikossa, lisäksi sitä kasvatetaan lemmikkieläimenä. Leopardileguaani kasvaa noin 38 cm pitkäksi ja on väriltään vaaleanruskea tummin pilkuin ja vaalein poikkijuovin. Se kykenee vaihtamaan nopeasti väriään tummasta vaaleaksi. Leopardileguaani tarvitsee verrattain suuren terraarion, vähintään noin 100 × 50 × 50 cm:n kokoisen. Terraarion pohjalla on hieman kosteana pidettävä paksu kerros hiekkaa, turvetta tai multaa. Terraarioon sijoitetaan myös kiipeily- ja piilopaikkoja. Leopardi tarvitsee UV-säteilyä. Sopiva lämpötila terraariossa on päivisin 28–30 astetta, lämmittelypaikassa 38–42 °C, yöllä huoneenlämpö. Hyväkuntoinen lisko voi talvehtia 4–6 viikon ajan noin 10 °C:ssa. Leopardileguaani syö luonnossa pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös muita pieniä matelijoita ja joskus kasveja. Vankeudessa se tarvitsee monipuolista ravintoa, jossa on mukana kasviksia ja johon on lisätty vitamiineja ja kalsiumia.Marikan herppisivut, Leopardileguaani == Lähteet == Luokka:Leguaanit Luokka:Lemmikkimatelijat
Prolatiivi

Prolatiivi on suomen kielessä esiintyvä sananjohdostyyppi, joka ilmaisee toiminnan väylää, reittiä, välinettä, keinoa tai tapaa. Johdin on -(i)tse, esimerkiksi maitse "maata pitkin, maareittiä". Prolatiivijohdokset ovat adverbeja. Johdoksen kantana on tyypillisesti substantiivi tai muu nominivartalo; eräissä adpositioina toimivissa prolatiiveissa ei ole nominikantaa (esimerkiksi alitse). Prolatiivi muistuttaa jossain määrin paikallissijaa. Varsinaisista sijamuodoista sen erottaa vähäisempi produktiivisuus: prolatiivin voi muodostaa vain eräistä määrätyyppisistä substantiiveista. Prolatiiviin ei myöskään liity kongruoivaa eli prolatiivimuotoista määritettä, esimerkiksi adjektiivia. Esimerkkejä prolatiivista: *maitse *meritse *jäitse *ilmateitse / lentoteitse *postitse *puhelimitse *ylitse, alitse, lävitse, ohitse, editse, taitse Oikeastaan produktiivisuus on isompi kuin kielioppiohjeissa yleensä väitetään, koska uusia, epätavallisia -itse-loppuisia sanoja voi periaatteessa muodostaa monista muistakin sanoista. Usein ne ovat kuitenkin enemmän tai vähemmän humoristisia tai vanhahtavia tai runollisia: *kännyköitse *twitteritse *kärjitse ('kärjen ohitse', esim. "soutaa saaren kärjitse") *päädyitse ('päädyn editse', esim. "tuvan päädyitse vievä polku"). *tulla takaovitse (’takaoven kautta’) *kulkea tunnelitse (’tunnelin kautta’) *bussi kulkee Tampereitse (’Tampereen kautta’)Kielitoimiston ohjepankki ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Suoniemi-Taipale, Inga 1994: Itämerensuomalaisten kielten prolatiivi. Helsinki: SKS. ==Aiheesta muualla== *http://users.jyu.fi/~pamakine/kieli/suomi/sijat/sijatadverbi.html Luokka:Sijamuodot Luokka:Muoto-oppi
Tuhkimotarina (albumi)

Tuhkimotarina on vuonna 1993 julkaistu Dingon kokoelmalevy. Se oli yhtyeen ensimmäinen kokoelma ja julkaistiin samoihin aikoihin, kun yhtye teki ensimmäisen paluunsa. Tuhkimotarina sisältää yhtyeen suurimpia hittejä 1980-luvulta. Se sisälsi yhden uuden kappaleen, edellisenä syksynä miksatun ”Levottoman Tuhkimon” remix-version. Kokoelmalevy sisältää myös kappaleen alkuperäisen version. Kokoelmalevy julkaistiin vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina. Tuhkimotarinaa on myyty 40 225 kappaletta. Kokoelmalevy ylitti silloisen kultalevyrajan. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # (kosketinsoitinriffi Tuomo Vähä-Pesola) == Muusikot == * Pertti Neumann – laulu * Jonttu Virta – kitara, taustalaulu * Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 1–2, 4, 8, 12–13 ja 16) * Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 3, 5–7, 9–11 ja 14–15) * Juha Seittonen – rummut * Pete Nuotio – kosketinsoittimet == Lähteet== Luokka:Vuoden 1993 kokoelma-albumit Luokka:Dingon kokoelma-albumit Luokka:Pave Maijasen tuottamat albumit
Riikinkukot

Riikinkukot (Pavo) on kanalintuihin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joista molemmat elävät Aasiassa: Riikinkukko eli intianriikinkukko (Pavo cristatus) ja viherriikinkukko (Pavo muticus). Afrikassa elävä kongonriikinkukko (Afropavo congensis) luetaan eri sukuun kuin varsinaiset riikinkukot.Resolution of the phylogenetic position of the Congo peafowl, Afropavo congensis: a biogeographic and evolutionary enigma Royal Society Riikinkukon ääni on käheä rääkäisy. Naaras munii 4–7 munaa, jotka kuoriutuvat noin kuukauden kuluttua muninnasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Riikinkukko Korkeasaaren sivuilla Luokka:Aitokanat
Sinä & Minä

Sinä & Minä on syksyllä 1993 julkaistu Dingon kokoelmalevy, joka tuli markkinoille aiemmin samana vuonna julkaistun Tuhkimotarina-kokoelman jälkeen. Sinä & Minä sisältää myös yhden uuden kappaleen ”Perjantai”, ja aiemmin albumeilta julkaisemattomat ”Kunnian kentät”, ”Juhannustanssit”, ”Nimeni on Dingo”, ”Sata rohkeaa laivaa” ja ”Ota paha pois”. Kokoelmalevy julkaistiin CD- levynä ja C-kasettina. == Kansikuva == Kokoelmalevyn kansikuva on otettu helmikuussa 1985 Agadirissa Marokossa. Kuvan on ottanut Kari Riipinen. Kannessa esiintyy yhtyeen tunnetuin kokoonpano. Albumin takakannessa on kuva yhtyeen silloisesta kokoonpanosta. Takakannen kuvan on ottanut Riitta Sourander. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Pertti Neumann – laulu * Jonttu Virta – kitara * Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 2–3, 10 ja 13) * Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 1, 4–9, 11–12 ja 14–15) * Juha Seittonen – rummut * Pete Nuotio – kosketinsoittimet (kappaleet 2–15) * Pave Maijanen – kosketinsoittimet (kappale 1) === Tuotanto === * Dan Tigerstedt, äänitys ja miksaus * T.T. Oksala, äänitys ja miksaus (”Juhannustanssit”) * Pave Maijanen, tuottaja * T.T. Oksala, tuottaja (”Juhannustanssit”) * Pauli Saastamoinen, CD-masterointi == Lähteet == Luokka:Vuoden 1993 kokoelma-albumit Luokka:Dingon kokoelma- albumit Luokka:Pave Maijasen tuottamat albumit
Autiotalo (albumi)

20 suosikkia – Autiotalo on vuonna 1997 julkaistu Dingon kokoelmalevy, joka kuuluu Warner Music Finlandin julkaisemaan 20 suosikkia -levysarjaan. Kokoelmalevy myi kultaa. Sitä on myyty 26 736 kappaletta. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Pertti Neumann – laulu * Jonttu Virta – kitara * Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 2–5 ja 11–14) * Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 1, 6–10 ja 15–20) * Juha Seittonen – rummut * Pete Nuotio – kosketinsoittimet (kappaleet 1–18 ja 20) * Pave Maijanen – kosketinsoittimet (kappale 19) == Lähteet == Luokka:Vuoden 1997 kokoelma-albumit Luokka:Dingon kokoelma-albumit Luokka:Pave Maijasen tuottamat albumit
Komitatiivi

Komitatiivi eli seuranto on sijamuoto. Suomen kielessä komitatiivin sijapääte on -ine-. Substantiivit vaativat aina possessiivisuffiksin eli omistusliitteen. Sen sijaan komitatiivissa olevan substantiivin adjektiiviattribuutti on ilman omistusliitettä, esim. korkeine torneineen. Sen yhteydessä käytetään usein vahvistussanaa kaikkineen, varsinkin puhekielessä myös päivineen. Koska komitatiivin päätteen alussa on i, komitatiivi on monikossa samanlainen kuin yksikössä. Komitatiivi on usein mahdollista korvata postpositiolla kanssa: hän tuli lapsineen → hän tuli lapsensa ~ lastensa kanssa, mutta toisinaan komitatiivilla ja kanssa-lausekkeella on erotettavissa selvästi erilaiset funktiot, esim. Tuomioja ei kollegoineen aio käydä sissien kanssa suoria neuvotteluja Filippiinien hallituksen ohitse. Komitatiivia käytetään sijamuodoista vähiten.§ 1264 Mies pitkine partoineen, lähden perheineni, Iso suomen kielioppi. Kaino.kotus.fi. Viitattu 15.1.2023 Esimerkkejä komitatiivista: *Johtaja Metsänen tuli kotiin salkkuineen. *Pekka ja Mikko saapuivat rikollisten linnakkeeseen miekkoineen. *Tohtori Virtanen puolisoineen. *Älä tahri seiniä likaisine sorminesi! Komitatiivimuotoja käytetään ennen kaikkea vakiintuneissa sanonnoissa: * vaimoineen ja lapsineen (huom. vaikka vaimoja olisi vain yksi!), perheineen * kimpsuineen ja kampsuineen, tavaroineen päivineen, papereineen kaikkineen * niine hyvineen, omine nokkineen * Helsinki ympäristöineen, talo irtaimistoineen, hakemus liitteineen * kaikkine mukavuuksineen. ==Viron kielen komitatiivi== Viron kielessä on komitatiivi-niminen sija, joka ilmaisee yhdessäoloa, välinettä, aikaväliä tai ominaisuutta. Muutamien verbien rektio edellyttää komitatiivia, esimerkiksi harjuda, rahul olla ja tutvuda. Komitatiivin tunnus on -ga. Esimerkiksi * Ma sõidan linna bussiga Matkustan kaupunkiin bussilla * Tahan reisile sinuga Haluan matkalle kanssasi Viron komitatiivi käännetään suomeksi eri sijoin tai rakentein, kuten mm. edellä olevista esimerkeistä näkyy. Sijan merkitys suomeksi on kuitenkin helppo mieltää ajattelemalla päätteen -ga olevan sama kuin suomen postpositio kanssa tai etenkin sen puhekielinen versio kaa: sinuga sinun kanssasi, sinun kaa jne. Tämä vastaa myös viron kielen komitatiivin oletettua kehityshistoriaa. ==Unkarin kielen instrumentaali- komitatiivi== Unkarin kielessä esiintyy sijamuoto, jolla on sekä instrumentaalin että komitatiivin tehtävä. Muodon tunnus on vokaaliloppuisten sanojen yhteydessä -val/-vel; konsonanttipäätteisiin sanoihin liittyessään tunnuksen v assimiloituu loppukonsonantin kaltaiseksi. Instrumentaali- komitatiivi ilmaisee muun muassa a) sitä, kenen kanssa jotakin tehdään tai tapahtuu (komitatiivinen merkitys) * játszik a gyerekkel 'hän leikkii lapsen kanssa' b) keinoa tai välinettä (instrumentaalinen merkitys) * vonattal megy 'hän matkustaa junalla' c) tapaa (instrumentaalinen merkitys) * többet ésszel, mint erővel 'mieluummin älyllä kuin voimalla' d) aikaa * éjjel 'yöllä' == Lähteet == == Aiheesta muualla == * http://users.jyu.fi/~pamakine/kieli/suomi/sijat/komitatiivi.html Luokka:Sijamuodot
Basisti

Basisti on henkilö, joka soittaa kontrabassoa, bassokitaraa, bassotorvea tai kosketinsoitinbassoa. Bassokitaralla soittava basisti yleensä säestää kompeilla kappaletta rumpujen kanssa, mutta basisti pystyy myös soittamaan sooloja. Populaarimusiikissa bassokitaraa tai kontrabassoa soittavat basistit soittavat harvoin muille kielisoittimille tyypillisiä sointuja, mutta joissakin musiikkityyleissä, kuten fuusiojazzissa, progressiivisessa rockissa tai teknisessä death metalissa, usean kielen sointujakin käytetään. Bassoääniä tuottavia soittimia voidaan käyttää missä tahansa musiikkityyleissä, mutta jotkut soittimet ovat tyypillisempiä tietyissä musiikin lajeissa kuin toiset. Esimerkiksi bassokitara eli sähköbasso on ollut rock-, fuusiojazz-, heavy metal-, country-, reggae- ja popmusiikkiyhtyeiden vakioinstrumentti 1960-luvulta lähtien. Kontrabassoa on käytetty runsaasti eurooppalaisessa taidemusiikissa, bluegrassissa sekä swing- ja bepop-aikakausien jazzissa. Matalarekisteriset vaskipuhaltimet, kuten sousafoni ja tuuba, kuuluvat kiinteästi Dixieland- ja New Orleans -tyylisiin jazzkokoonpanoihin. Basistien instrumentit ovat kuitenkin vaihdelleet totutusta, kun yhtyeet ovat halunneet tehdä kokeiluja. The Doors -yhtyeen Ray Manzarek soitti yhtyeen konserteissa ja kolmella ensimmäisellä studioalbumilla kosketinsoitinbassoa. Yhtye levytti kuitenkin bassokitararaitoja kappaleilleen, mutta käytti harvoin bassokitaraa konserteissaan. Jotkin 1990- ja 2000-luvun rock- ja popyhtyeet, kuten Barenaked Ladies tai The Decemberists, ovat käyttäneet kontrabasisteja kokoonpanoissaan. Sting soittaa popalbumeillaan kontrabassoa, akustista bassokitaraa ja sähköbassoa. Myös modernit jazz-yhtyeet tai kamariorkesterit saattavat käyttää bassokitaraa tai sähköisesti vahvistettuja kontrabassoja soitossaan. Fuusio- ja R&B-yhtyeiden; konemusiikkitaustoissa saatetaan käyttää syntetisaattori- tai kosketinsoitinbassoa. == Katso myös == * Luettelo bassokitaristeista * Luettelo kontrabasisteista * Luokka:Musiikkialan ammatit
Rumpali

Rumpali on henkilö, joka soittaa rumpuja yhtyeessä tai orkesterissa. Useimmiten sanalla viitataan nimenomaan rumpusetin soittajaan. Muita rumpuja ja lyömäsoittimia soittavia henkilöitä kutsutaan usein lyömäsoittajaksi tai perkussionistiksi (). ==Katso myös== *Luettelo rumpaleista *Rumpusoolo Luokka:Musiikkialan ammatit
Ruokki

Ruokki (Alca torda) on ruokkien heimoon kuuluva merilintu. == Koko ja ulkonäkö == Ruokilla on valkea vatsa ja rinta, musta selkä ja pää, korkea musta nokka, jossa valkeita raitoja. Vartalon asento on maissa ollessa pysty. === Koko === Pituus on 38–43 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 700 grammaa. === Ääni === Ruokki ääntelee harvoin ja ”lausahtaa” silloin ”korrrr”. Vanhin suomalainen rengastettu ruokki on ollut 33 vuotta, 11 kuukautta ja 8 päivää vanha. Euroopan vanhin ruokki on ollut brittiläinen 42 vuoden ikäinen lintu. == Levinneisyys == Ruokkia tavataan Pohjois-Atlantin rannikoilla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Amerikassa Mainen osavaltioon asti, Euroopassa sen levinneisyys ulottuu Islannista ja Kuolan niemimaalta Pohjois-Ranskaan. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue rajoittuu etelässä Mainen osavaltioon. Ruokkia tavataan myös Grönlannissa. Laj luokitellaan elinvoimaiseksi. Euroopan kannaksi arvioidaan noin miljoona lintua. Suomessa ruokki pesii ulkoluodoilla. Talveksi ruokit muuttavat sinne, missä meri ei jäädy, Euroopassa joskus jopa läntiselle Välimerelle asti. Kevätmuutto on huhti-toukokuussa, syysmuutto vaivihkaa elo-marraskuussa. Talvellakin voi nähdä ruokkeja eteläisillä merialueilla. Suomen pesimäkanta on noin 8 000 paria. Ruokki on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi ja se on rauhoitettu. Ruokin ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 420 euroa. == Elinympäristö == Ruokki pesii yhdyskunnissa jyrkillä kallioisilla rannikkoalueilla ja puuttomilla ulkoluodoilla. == Lisääntyminen == Ruokki munii paljaalle kalliolle kivilohkareen suojaan tai kallionhalkeamaan vuoren juurelle. Harmahtavia ja tummakuvioisia munia on vain yksi. Molemmat emot hautovat yhteensä noin viisi viikkoa. Untuvikko on muuten tumma, mutta on vatsapuolelta valkoinen. Se pysyttelee pesäkolossa 2–3 viikkoa, jonka aikana emot syöttävät sille kalaa. Emot houkuttelevat sen mereen ja uivat sitten yhdessä ulapalle. Poikasen hoito jatkuu siellä useita viikkoja. Laji munii toukokuussa. Ruokki on sukukypsä 4–5-vuotiaana. == Ravinto == Ruokin pääravintoa on kala, jota se pyydystää sukeltamalla pitkiäkin matkoja veden alla. Ruokki voi sukeltaa sadan metrin syvyyteen. Myös äyriäiset ja muut meren selkärangattomat ovat sen ravintoa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Hokkanen, Tatu & Hokkanen, Marja 1993: Ruokin ja selkälokin vuoden 1993 pesintä ja pitkäaikainen kannankehitys Itäisen Suomenlahden kansallispuistossa. - Metsähallitus. Vantaa. ISBN 951-47-8655-6 * Soikkeli, Martti 1982: Ruokki ei haudo kahta munaa. - Ornis Fennica 59:155-156. * Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies * *LuontoPortti: Ruokki (Alca torda) *ITIS: Alca torda Luokka:Ruokit
Riskilä

Riskilä (Cepphus grylle) on rannoilla elävä, muodoltaan kyyhkystä muistuttava mustavalkoinen lintu. == Ulkonäkö == Riskilän höyhenpeite on muuten musta, mutta siivessä on selvärajainen valkea täplä. Jalat ovat punaiset ja nokka musta. Talveksi lintu vähän harmaantuu. Talvipukuinen lintu on mustan-harmaan- valkoisen kirjava. Nuori lintu on kesällä ja syksyllä samoin kirjava, ja etuosassa on ruskehtava sävy. === Koko === Riskilän pituus on 32–38 cm, siipien kärkiväli 50–60 cm ja paino 350–450 g. === Ääni === Riskilän ääni on kimeä vihellys. === Elinikä === Suomen vanhin rengastettu riskilä on ollut 25 vuotta, 11 kuukautta ja 29 päivää vanha. Euroopan vanhin riskilä on ollut 29 vuoden ja 11 kuukauden ikäinen ruotsalainen lintu. == Levinneisyys == Riskilää esiintyy Pohjois-Atlantin kallioisilla rannoilla, Euroopan puolella Fennoskandiassa ja Britteinsaarilla, runsaasti Merenkurkun saaristossa sekä Suomen että Ruotsin puolella. Suomessa pesii 8 000–20 000 paria koko merialueen ulko- ja välisaaristossa. Euroopassa pesivä kanta on 87 000–140 000 paria. Riskilä on muuttolintu, joka saapuu keväällä aikaisin jäänlähdön aikaan. Pesimäyhdyskunta saapuu pesäluodolle varhain, mutta pesintä alkaa suhteellisen myöhään. Syysmuutto on vaivihkainen tapahtuma, ja talvehtijoita jää ulkomerelle, jos meri ei jäädy. Suomen riskilät talvehtivat eteläisellä Itämerellä ja Tanskan salmissa. Kaikkien aikojen kolmas talvihavainto lajista Suomen sisämaassa tehtiin Savonlinnassa 23. helmikuuta 2010. == Elinympäristö == Riskilä viihtyy puuttomilla kallioluodoilla, joilla on kivilouhikoita, mielellään lokki- tai tiirayhdyskunnissa. == Lisääntyminen == Riskilä munii kerralla 1–2 munaa kivenlohkareiden suojaan tai kallionhalkeamaan. Muna on joko valkea tai vaaleanvihreä, ja siinä on tummia täpliä. Muninta tapahtuu touko-kesäkuussa. Haudonta kestää noin 4 viikkoa. Siihen osallistuu kumpikin vanhemmista. Poikanen on päältä hyvin tumma ja alapuolelta vaalea. Vanhemmat syöttävät sille kalaa; pesä on helppo löytää hajun perusteella. Poikanen viihtyy pesälohkareen alla 6 viikon ikäiseksi, jolloin se kömpii mereen uimaan ja alkaa itse opetella kalastamista. == Ravinto == Riskilä syö ennen kaikkea kalaa ja äyriäisiä, mutta myös muita meren selkärangattomia. Itämerellä se suosii ruokanaan tuulenkaloja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Bergman, Göran 1971: Gryllteisten Cepphus grylle in einem Randgebiet: Nahrung, Brutresultat, Tagesrhytmus und Ansiedlung.-Commentat. Bio. 42:1-26. * Hildén, Olavi 1994: Diurnal rhythm of colony attendance and optimal census time for the Black Guillemot Cepphus grylle in the Baltic Sea. - Ornis Fennica 71:61-67. * Suomalainen, H. 1939: Regelbundene Tagesrhytmik beim Gryllteist, Uria g. grylle (L.). - Ornis Fennica 16:33-34. * Suomen lintu-opas 2005, WSOY Pertti Koskimies * *LuontoPortti: Riskilä (Cepphus grylle) *ITIS: Cepphus grylle Luokka:Ruokit