EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Matti Mäkelä

Matti Samuel Mäkelä (16. heinäkuuta 1951 Ilmajoki – 6. elokuuta 2019 Joensuu) oli suomalainen esseisti ja kirjailija. == Elämä ja ura == Mäkelä pääsi ylioppilaaksi Marttilan yhteislyseosta 1972. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1980 ja lisensiaatiksi 1988 Helsingin yliopistosta ja väitteli tohtoriksi vuonna 2016 Itä-Suomen yliopistossa. Mäkelä työskenteli Helsingin yliopistossa kirjastoamanuenssina ja tuntiopettajana sekä Haminan kaupungin koululaitoksessa erityisopettajana. Myöhemmin hän toimi Kymen läänin taidetoimikunnan ohjaavana kirjallisuuden läänintaiteilijana sekä Pekkas- akatemian rehtorina Kotkassa. Ennen kuolemaansa Mäkelä asui Pohjois-Karjalassa nykyiseen Joensuuhun kuuluvan Pyhäselän Nivan kylällä. Hän oli naimisissa kulttuurintutkija, professori Helmi Järviluoma-Mäkelän kanssa.Äänimaisematutkija: Toisen melu on toisen musiikkia Vapaaksi kirjailijaksi Mäkelä ryhtyi vuonna 1994. Mäkelä on ollut Aamulehden kirjallisuuskriitikko vuodesta 1998 ja Valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen vuodesta 2004. Mäkelä tuli julkisuuteen vuonna 1981 Parnasso-lehdessä ilmestyneellä esseellään Tarkkailuluokka, joka perustui hänen omiin kokemuksiinsa peruskoulun tarkkailuluokan opettajana. Esseen pohjalta tehtiin myös televisionäytelmä. Pitkälle 1990-luvun loppuun Mäkelä tunnettiin nimenomaan esseistinä. Hänen esikoisromaaninsa, sadomasokistisia piirteitä sisältävä Rakkausromaani, ilmestyi 2006. Mäkelä toimi jäsenenä Yle Radio 1 Seija Walliuksen toimittamassa Herraseurassa-radio-ohjelmassa. Helmikuussa 2019 Mäkelä kirjoitti Parnassossa ja Suomen Kuvalehdessä julkaistussa kirjoituksessa, että hän sairasti maksasyöpää, johon hän sai syövän etenemistä hidastavaa hoitoa. Hän kertoi kirjoittavansa muistelmiaan, joiden kirjoittamiseen hän on saanut ohjeita ystäviltään, ja erityisesti hän muisti Arno Kotron ohjeen, ettei pidä kirjoittaa kyläsepistä, koska ne eivät kiinnosta ketään, "jokaikisissä muistelmissa on aina ne kyläsepät…" Mäkelä kuoli Siilaisten terveysaseman palliatiivisella osastolla Joensuussa elokuussa 2019. == Teokset == * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * Kun häpeästä tuli kunniaa ja provokaatio : näkökulmia tabuja rikkovaan taiteeseen, University of Eastern Finland, 2016 ISBN 978-952-61-2205-2 (väitöskirja) == Palkinnot ja tunnustukset == * Valtion kirjallisuuspalkinto 1986 * Valtion kirjallisuustoimikunnan kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2010 * Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinto 2013 * taiteilijaeläke 2016. == Lähteet == * * Mäkinen,Eija: Karhun kaato. Apu 13.9.2006 == Aiheesta muualla == *Matti Mäkelän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa == Viitteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset esseistit Luokka:Suomalaiset kirjallisuuskriitikot Luokka:Kirjallisuuden valtionpalkinnon saajat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus

Vuoden ulkomaalaisvahvistuksen valitsevat vuosittain SM-joukkueiden päävalmentajat ja kapteenit. ==Vuoden ulkomaalaisvahvistukset== Kausi Pelaaja Joukkue 1996–1997 Kurk Lee Torpan Pojat 1997–1998 James Gatewood Torpan Pojat 1998–1999 Faisal Abraham Salon Vilpas 1999–2000 Marcus Grant Namika Lahti 2000–2001 Damon Williams Pyrbasket 2001–2002 Lonnie Cooper Espoon Honka 2002–2003 Marcus Grant (2.) Espoon Honka 2003–2004 Marcus Grant (3.) Kouvot 2004–2005 Tim Kisner Salon Vilpas 2005–2006 Boakai Lalugba UU-Korihait 2006–2007 Jerald Fields KTP-Basket 2007–2008 Corey Smith Kouvot 2008–2009 Ray Nixon Namika Lahti 2009–2010 A.J. Moye Kouvot 2010–2011 Damon Williams (2.) Tampereen Pyrintö 2011–2012 Jeb Ivey Nilan Bisons 2012–2013 Martin Zeno Nilan Bisons 2013–2014 Kyle Fogg Korikobrat 2014–2015 Robert Arnold Joensuun Kataja 2015–2016 D. J. Richardson Kouvot 2016–2017 Juwan Staten Salon Vilpas 2017–2018 Aaron Jones Salon Vilpas 2018–2019 Rene Rougeau Kauhajoen Karhu 2020–2021 Jeremiah Wood Salon Vilpas 2021–2022 Cameron Jones Kauhajoen Karhu 2022–2023 Jeffrey Carroll Jr. Helsinki Seagulls == Lähteet == * Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu Luokka:Korisliigan palkinnot
Janne Virkkunen

Janne Virkkunen (s. 8. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka toimi Helsingin Sanomien vastaavana päätoimittajana vuosina 1991–2010.Kai Ekholm: Janne Virkkunen Tiellä sananvapauteen -sivusto. Viitattu 5.3.2021. ==Ura== Virkkunen kirjoitti ylioppilaaksi 1967 ja valmistui Sanoma oy:n toimittajakoulusta 1972. Hän aloitti toimittajanuransa Helsingin Sanomien kotimaanosastossa 1972 ja siirtyi politiikantoimitukseen 1973. Varaesimiehenä Virkkunen työskenteli 1977–1984, toimituspäällikkönä 1985–1989, päätoimittajana 1989–1990 ja sitten pitkään lehden vastaavana päätoimittajana. 1980-luvun alussa Virkkunen oli mukana kirjoittamassa poliittista paljastuskirjaa Tamminiemen pesänjakajat (1981). Osallistumisesta kirjan kirjoittamiseen hän sai Helsingin Sanomien silloiselta päätoimittajalta Heikki Tikkaselta vakavan varoituksen. Virkkunen toimi Helsingin Sanomien päätoimittajana vuodesta 1991 huhtikuuhun 2010, jolloin hänet korvasi vastaavana päätoimittajana Mikael Pentikäinen. Virkkunen jäi eläkkeelle Helsingin Sanomista saman vuoden lopussa. Janne Virkkunen sai vuonna 2010 Suomen Kuvalehden tunnustuspalkinnon ”pitkäaikaisesta ja tinkimättömästä sananvapauden puolustamisesta”. Virkkunen on toiminut Poliittiset toimittajat ry:n puheenjohtajana vuosina 1981–1983, Kansainvälisen lehdistöinstituutin (IPI) puheenjohtajana vuosina 2008–2010 ja Historioitsijat ilman rajoja ry:n hallituksen varapuheenjohtajana vuodesta 2016. ==Perhe== Virkkunen on Jean Sibeliuksen tyttären Ruth Snellmanin ja näyttelijä Jussi Snellmanin pojan Erkki Virkkusen poika.Virkkunen 2013, s. 9. Kansan Uutisten päätoimittaja Jussi Virkkunen on Janne Virkkusen poika.Vesa Sirén: Kansan Uutisten johtoon valittu Jussi Virkkunen on jo toisen polven päätoimittaja – kaikki muuttui kuuden vuoden takaisesta ”nolla­sopimuksesta” Helsingin Sanomat 2.3.2021. Viitattu 5.3.2021. == Teokset == * == Lähteet == == Kirjallisuutta == * == Aiheesta muualla == * * Yle: Virkkunen muistelee päätoimittajana antamiaan potkuja Luokka:Helsingin Sanomien toimittajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset politiikantoimittajat
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja

Vuoden kehittyneimmän pelaajan valitsevat vuosittain SM-joukkueiden päävalmentajat ja kapteenit. ==Vuoden kehittyneimmät pelaajat== Kausi Pelaaja Joukkue 1991–1992 Tommi Nordberg Helsingin NMKY 1992–1993 Markku Larkio Lahden NMKY 1993–1994 Roope Mäkelä KTP-Basket 1994–1995 Roope Mäkelä (2.) KTP-Basket 1995–1996 Jyri Lehtonen Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat 1996–1997 Pasi Riihelä Kouvot 1997–1998 Teemu Rannikko Piiloset 1998–1999 Timo Parviainen Piiloset 1999–2000 Vesa Parviainen Pussihukat 2000–2001 Timo Riihelä BC Nokia 2001–2002 Petri Virtanen BC Jyväskylä 2002–2003 Ville Kaunisto Kouvot 2003–2004 Antero Lehto Pyrbasket 2004–2005 Elias Kajander Pussihukat 2005–2006 Gerald Lee Jr. UU-Korihait 2006–2007 Ville Mäkäläinen Namika Lahti 2007–2008 Timo Heinonen Torpan Pojat 2008–2009 Vesa Mäkäläinen Namika Lahti 2009–2010 Eldar Skamo Kauhajoen Karhu 2010–2011 Petri Heinonen UU-Korihait 2011–2012 Matti Nuutinen Nilan Bisons 2012–2013 Vesa Heinonen KTP-Basket/Namika Lahti 2013–2014 Antero Lehto (2.) Tampereen Pyrintö 2014–2015 Joonas Lehtoranta KTP- Basket 2015–2016 Juho Nenonen Salon Vilpas 2016–2017 Topias Palmi Tampereen Pyrintö 2017–2018 Henri Kantonen Kauhajoen Karhu 2018–2019 Aapeli Alanen BC Nokia 2020–2021 Shawn Hopkins Tampereen Pyrintö 2021–2022 Perttu Blomgren Salon Vilpas 2022-2023 Trey Niemi Korihait == Lähteet == * Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu Luokka:Korisliigan palkinnot
Korisliigan paras kuudes pelaaja

Vuoden parhaan kuudennen pelaajan valitsevat vuosittain SM-joukkueiden päävalmentajat ja kapteenit. Kuudenneksi pelaajaksi kutsutaan pelaajaa, joka ei kuulu aloitusviisikkoon mutta tulee kentälle vaihdoissa muita useammin. == Vuoden parhaat kuudennet pelaajat == Kausi Pelaaja Joukkue 1991–1992 Mika- Matti Tahvanainen Pantterit 1992–1993 Jyri Lehtonen Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat 1993–1994 Kari Hautala Torpan Pojat 1994–1995 Keijo Alen Lahden NMKY 1995–1996 Jari Raitanen Tapiolan Honka 1996–1997 Mika Luukkanen Torpan Pojat 1997–1998 Kari Hautala (2.) Torpan Pojat 1998–1999 Jukka Hemdahl Tapiolan Honka 1999–2000 Petri Jaakkola Kouvot 2000–2001 Pasi Kauha Korihait 2001–2002 Antti Rantamäki Namika Lahti 2002–2003 Ville Olki Pussihukat 2003–2004 Sami Pekkola Namika Lahti 2004–2005 Ville-Pertti Lind Porvoon Tarmo 2005–2006 Teemu Laine Namika Lahti 2006–2007 Vesa Mäkäläinen Namika Lahti 2007–2008 Roope Suonio Kouvot 2008–2009 Roope Suonio (2.) Kouvot 2009–2010 Juho Nenonen Joensuun Kataja 2010–2011 Mikko Jalonen UU-Korihait 2011–2012 Carl Lindbom Torpan Pojat 2012–2013 Petri Virtanen Joensuun Kataja 2013–2014 Ville Mäkäläinen Nilan Bisons 2014–2015 Petri Virtanen (2.) Joensuun Kataja 2015–2016 Alexander Madsen Kouvot 2016–2017 Gerald Lee Jr. Helsinki Seagulls 2017–2018 Mikko Koivisto Salon Vilpas 2018–2019 Timo Heinonen Helsinki Seagulls 2020–2021 Lassi Kilpinen Tampereen Pyrintö 2021–2022 Severi Kaukiainen Karhu Basket 2022-2023 Severi Kaukiainen Karhubasket == Lähteet == * Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu Luokka:Korisliigan palkinnot
Korisliigan vuoden erotuomari

Vuoden erotuomarin valitsevat vuosittain SM-joukkueiden päävalmentajat ja kapteenit. ==Vuoden erotuomarit== Kausi Erotuomari 1986–1987 Carl Jungebrand 1987–1988 Carl Jungebrand (2.) 1988–1989 Carl Jungebrand (3.) 1989–1990 Carl Jungebrand (4.) 1990–1991 Carl Jungebrand (5.) 1991–1992 Jorma Ovaska 1992–1993 Jorma Ovaska (2.) 1993–1994 Mika Moberg 1994–1995 Jorma Ovaska (3.) 1995–1996 Mika Moberg (2.) 1996–1997 Jorma Ovaska (4.) 1997–1998 Mika Moberg (3.) 1998–1999 Mika Moberg (4.) 1999–2000 Jorma Ovaska (5.) 2000–2001 Janne Muurinen 2001–2002 Mikko Toivonen 2002–2003 Ilkka Weijo 2003–2004 Ilkka Weijo (2.) 2004–2005 Ilkka Weijo (3.) 2005–2006 Ilkka Weijo (4.) 2006–2007 Janne Muurinen (2.) 2007–2008 Janne Muurinen (3.) 2008–2009 Johannes Sarekoski 2009–2010 Johannes Sarekoski (2.) 2010–2011 Pekka Niemi 2011–2012 Mika Moberg (5.) 2012–2013 Petri Mäntylä 2013–2014 Petri Mäntylä (2.) 2014–2015 Petri Mäntylä (3.) 2015–2016 Petri Mäntylä (4.) 2016–2017 Ville Selkee 2017–2018 Johannes Sarekoski (3.) 2018–2019 Johannes Sarekoski (4.) 2020–2021 Ville Selkee (2.) 2021–2022 Ville Selkee (3.) 2022–2023 Ville Selkee (4.) == Lähteet == * Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu Luokka:Korisliigan palkinnot
Naamijoki

Naamijoki voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita: * Naamijoki, kylä Pellon kunnassa * Naamijoki, joki Pellon kunnassa * Naamijoen rautatieasema, lakkautettu rautatieliikennepaikka Pellon kunnassa.
Naamijoki (Pello)

Naamijoki on kylä Pellon kunnassa Lapin läänissä. Kylä sijaitsee noin 18 kilometrin päässä Pellon keskustaajamasta pohjoiseen Väylänvarrentie-nimisen yhdystien 9381 ja Kolarin radan varrella paikassa, jossa saman niminen joki laskee Tornionjokeen. Kylässä on aiemmin ollut oma rautatieasema. Naamijoelta johtaa Orankitie-niminenKartta paikallistie Orajärven kylään, joka sijaitsee Pellosta Kolariin johtavan valtatien 21 varrella. Vuonna 1885 perustettu Rantakankaan kruununtila oli kylän ensimmäinen taloJokivartisten kyläkirja| Sivu = 26. Tila autioitui vuoden 1900 tienoilla. 1930-luvun alussa perustettiin Naamijoen ja Orangin kylien alueille asutustiloja, joista kaksi sijaitsi Naamijoella. Kylän asutus laajeni sodan jälkeen 1940-luvun lopulla, kun kylälle perustettiin neljä uutta ns. rintamamiestilaa. Naamijokisuulla toimi aikanaan myös tulliasema. Vanhan tulliaseman tilat ovat nykyisin Metsähallituksen palveluyrityksen käytössä vapaa-ajankohteena nimellä Joppikämppä. Kylällä toimii myös muita majoitus- ja palvelutoimintaa harjoittavia yrityksiä. Kylällä on lisäksi maataloutta harjoittavia tiloja ja kalankasvatus- ja jalostusyritys. Naamijoen seudun aktiivisuuden ansiosta saatiin valtuuston vastustuksesta huolimatta vuonna 1953 aikaan Orangin koulu, kun oppilaita oli ilmaantunut 30. Koulu kuitenkin lopetettiin 1962 koulukuljetusten alkaessa.Lapin koulutushistoria pdf-tiedosto ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Jokivartisten kyläseura *Naamisuvanto *Joppikämppä Luokka:Pellon kylät
Kolmastoista kerta

Kolmastoista kerta on vuonna 1977 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Levyn suurin hitti oli "Manu, vippaa muutama markka". == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt Rudolf Holtz, sanoittanut Vexi Salmi nimellä Emil von Retee ja sovittanut Paul Fagerlund. # # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Irwin Goodman – laulu * Paul Fagerlund – kapellimestari, kosketinsoittimet * Arto Alaspää – taustalaulu (2, 10, 12) * Maija Hapuoja – taustalaulu (1, 3, 5, 7) * Kai Lind – taustalaulu (1, 3, 7, 12) * Martti Metsäketo – taustalaulu (1–3, 7, 10, 12) * Irina Milan – taustalaulu (2, 5, 10) * Irma Tapio – taustalaulu (1–3, 5, 7, 10) * Kaj Backlund ja Markku Johansson – trumpetit (10, 12) * Tom Bildo ja Mircea Stan – pasuunat (10, 12) * Pentti Lahti – saksofoni (10, 12) * Tapani ”Nappi” Ikonen ja Ilpo Kallio – rummut ja lyömäsoittimet * Aaro Kurkela – harmonikka (1, 7, 11) * Taito Vainio – harmonikka (5, 10) * Heikki Laurila – kitara * Heikki ”Häkä” Virtanen – basso == Lähteet == Luokka:Irwin Goodmanin albumit Luokka:Vuoden 1977 albumit Luokka:Vexi Salmen tuottamat albumit
Cha cha cha (Irwin Goodmanin albumi)

Cha cha cha on Irwin Goodmanin albumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Fazerin viivyttelyjen jälkeen talvella 1978, vaikka materiaali oli saatu valmiiksi jo kauan ennen sitä. Tyylillisesti albumi edustaa pääasiassa iskelmämusiikkia. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, Silirimpsis / Kun kantti kestää sekä Cha cha cha / Tää elämä on lyhyt. Ne molemmat ilmestyivät jo vuoden 1977 puolella. Molempien singlejen A-puolet jäivät varsin vaatimattomalle huomiolle, muiden kappaleiden jäädessä täysin pimentoon. Albumin nimikappaleella Goodman pyrki Syksyn sävel -kilpailuun, mutta ei yltänyt loppukilpailuun asti. Goodmanin kappaleiden sanoittajan, Vexi Salmen, mukaan Goodmanin albumien työstäminen oli Cha cha chan aikoihin muuttunut ”tehtailuksi”, sillä niiden päätarkoituksena oli levy-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen edellyttämien julkaisujen nopeasti valmiiksi saaminen, ja sitä kautta sopimuksesta vapautuminen. Cha cha cha olikin viimeinen Fazer Finnlevyn julkaisema Irwin- levy. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Muusikot == * Irwin Goodman – laulu * Kai Lind ja Martti Metsäketo – taustalaulu (1, 2, 4, 6–11) * Irina Milan ja Irma Tapio – taustalaulu (1–4, 6–11)) * Paul Fagerlund – kapellimestari, kosketinsoittimet, harmonikka (5) * Esa Katajavuori – piano (3, 4, 6, 7, 9, 11) * Juhani Aalto ja Tom Bildo – pasuunat (1, 2, 4, 8) * Unto Haapa-aho – saksofonit (1, 2, 4, 8), bassoklarinetti (5, 10) * Pentti Lahti – saksofonit (1, 4, 7, 8), huilu (2, 3, 5, 9, 10) * Eero Jantunen – käyrätorvi (6, 9) * Markku Johansson ja Simo Salminen – trumpetit (1, 2, 4, 8, 11, 12) * Juha Björninen – kitarat (1, 3, 4, 6, 8, 9, 11, 12) * Heikki Laurila – kitarat * Tapani ”Nappi” Ikonen – rummut ja lyömäsoittimet * tunnistamaton muusikko – lyömäsoittimet (1, 2) * Heikki ”Häkä” Virtanen – basso ¨ == Arvioita == Nuortenlehti Help käsitteli albumia toukokuun 1978 numerossaan: Irwin Goodman – Kehdosta hautaan -kirjan kirjoittajan Juha Rantalan mukaan Goodmanin levyjen taso oli vuoden 1976 Häiriköstä Cha cha chahan tultaessa laskenut jyrkästi. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1978 albumit Luokka:Irwin Goodmanin albumit Luokka:Vexi Salmen tuottamat albumit
Naamijoen rautatieasema

Naamijoen rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Pellon kunnassa Naamijoen kylässä Naamijoen etelärannalla Haapasuvannon kohdalla noin 16 kilometriä Pellon rautatieasemalta pohjoiseen. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1965, kun Pellon ja Sieppijärven välinen rataosuus valmistui. Liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa puuta, mutta se lakkautettiin liikenteen vähyyden vuoksi 3. joulukuuta 2003. Ratapiha on purettu. == Lähteet == Luokka:Pellon liikenne Luokka:Pellon rakennukset ja rakennelmat Luokka:Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Love for Sale

Love for Sale on saksalaisen diskoyhtye Boney M:n vuonna 1977 julkaistu toinen albumi. Se sisältää singlehitit ”Ma Baker” ja ”Belfast”. Albumi nousi listaykköseksi Länsi-Saksan lisäksi ainakin Ranskassa, Suomessa (19 viikkoa), Ruotsissa (5 viikkoa) ja Itävallassa (2 viikkoa). ==Kappaleet== A-puoli # # # # # B-puoli # * # # # # ==Kokoonpano== *Liz Mitchell - laulu, taustalaulu *Marcia Barrett - laulu, taustalaulu *Frank Farian - laulu kappaleessa ”Gloria, Can You Waddle”, taustalaulu *Linda Blake - Ma Bakerin ääni kappaleessa ”Ma Baker” *Bill Swisher - kertoja kappaleessa ”Ma Baker” *Gary Unwinn - bassokitara *Keith Forsey - rummut *Todd Canedy - rummut *Nick Woodland - kitara *Johan Daansen - kitara *Thor Baldursson - kosketinsoittimet *The Black Beautiful Circus - esiintyy kappaleissa ”Gloria, Can You Waddle” ja ”Still I'm Sad” ==Lähteet== Luokka:Boney M:n albumit Luokka:Vuoden 1977 albumit
Dirly dirly dee

Dirly dirly dee on vuonna 1985 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Albumin suurin hitti oli nimikkokappale "Dirly dirly dee". Irwin osallistui kappaleella "Sepalus auki" Syksyn säveleen ja voitti lehdistön suosikki -palkinnon, mutta jäi itse kisassa viimeiseksi. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # LP-levyn (GDL 2067) takakannen tiedot. == Muusikot == * Irwin Goodman – laulu * Anita Pajunen – taustalaulu (7) * Kassu Halonen – kapellimestari, kosketinsoittimet, taustalaulu * Jori Sivonen – syntetisaattorit (7) * Vesa Aaltonen – rummut (1–9, 11) * Jari-Pekka ”Jartsa” Karvonen – rummut (10, 12) * Esko Heikkinen – trumpetti (1, 9) * Pepa Päivinen – saksofoni (1, 8–10) * Mircea Stan – pasuuna (1, 9) * Pekka Helin – basso (10, 12) * Harri Merilahti – basso (1–6, 8, 9, 11) * Janne Louhivuori – kitarat Kappaleissa 1, 2, 5, 9 ja 12 tunnistamattomat taustalaulajat. == Lähteet == Luokka:Irwin Goodmanin albumit Luokka:Vuoden 1985 albumit
Dumas

Dumas on useiden henkilöiden sukunimi: == Taide == * Alexandre Dumas vanhempi (1802–1870), ranskalainen kirjailija * Alexandre Dumas nuorempi (1824–1895), ranskalainen kirjailija, edellisen poika * Edward Canfor-Dumas (s. 1957), englantilainen käsikirjoittaja ja romaanikirjailija * Henry Dumas (1934–1968), yhdysvaltalainen kirjailija * Jerry Dumas (1930–2016), yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä * Marlene Dumas (s. 1953), eteläafrikkalainen kuvataiteilija * Steve Dumas (s. 1979), kanadalainen laulaja == Tiede == * Jean-Baptiste Dumas (1800–1884), ranskalainen kemisti * Frédéric Dumas (1913–1991), ranskalainen laitesukelluksen pioneeri * Georges Dumas (1866–1946), ranskalainen psykologi * Dumas Malone (1892–1968), yhdysvaltalainen historioitsija == Urheilu == * Amy Dumas (s. 1975), yhdysvaltalainen showpainija * Charles Dumas (1937–2004), yhdysvaltalainen korkeushyppääjä * Franck Dumas (s. 1968), ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja * Frédéric Dumas (1913–1991), ranskalainen sukeltaja * Romain Dumas (s. 1977), ranskalainen moottoriurheilija * Vito Dumas (1900–1965), argentiinalainen purjehtija == Politiikka == * Joseph Dumas (1875–1950), kanadalainen poliitikko * Maurice Dumas (1927–2015), kanadalainen professori ja poliitikko * Roland Dumas (1922–2024), ranskalainen poliitikko * Thomas-Alexandre Dumas (1762–1806), ranskalainen kenraali, Alexandre Dumas vanhemman isä == Kirkko == * Pierre-André Dumas (s. 1962), haitilainen katolinen piispa == Paikannimet == * Dumas, Arkansas * Dumas, Mississippi * Dumas, Texas * Alexandre Dumas (Pariisin metro)
Naamijoki (joki)

Naamijoki on yksi Tornionjokeen laskevista joista. Naamijoki on aiemmin ollut yksi merkittävimmistä meritaimenen lisääntymisaluista Tornion- ja Muonionjokien Suomen puoleisella alueella. Meritaimenen lisääntyminen Naamijoella on kuitenkin lähes loppunut emokalojen vähäisen määrän sekä alueella tehtyjen perkauksien ja ojituksien vuoksi. Valuma-alueella suoritetut koneelliset toimet ovat heikentäneet muun muassa kalakannan ravinnon saantia.Petri Särkisaari: Naamijoen vesistön ja kalaston tila vuonna 1996 (Lapin ympäristökeskuksen moniste 10, s.53. ISSN: 1455-2639, 1998) ==Lähteet== Luokka:Kolarin joet Luokka:Pellon joet Luokka:Naamijoen valuma-alue
Hongkongin filharmoninen orkesteri

Hongkongin filharmoninen orkesteri (, ) on Hongkongin suurin sinfoniaorkesteri. Sen edeltäjä Sino-British Orchestra aloitti vuonna 1947. Se muutti nimensä Hongkongin filharmoniseksi orkesteriksi vuonna 1957, ja siitä tuli ammattiorkesteri vuonna 1974. Orkesterin taiteellisena johtajana toimi vuosina 2004–2012 alankomaalainen Edo de Waart ja hänen jälkeensä musiikillisena johtajana Jaap van Zweden 2012–2024. Englantilaiselle David Athertonille, joka oli orkesterin taiteellinen johtaja vuosina 1989–2000, myönnettiin eläköityessään vuonna 2000 orkesterin kunniakapellimestarin (Conductor Laureate) arvonimi. Suomalainen Tarmo Peltokoski valittiin vuonna 2024 orkesterin uudeksi musiikilliseksi johtajaksi. Hän toimii tehtävässä neljän vuoden ajan alkaen kaudesta 2026–2027. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset kotisivut Luokka:Kiinan musiikki Luokka:Sinfoniaorkesterit Luokka:Hongkongilainen kulttuuri
Anita Moen

Anita Moen (s. 31. elokuuta 1967 Elverum, Norja, käyttänyt myös sukunimeä Moen-Guidon) on norjalainen entinen hiihtäjä ja moninkertainen arvokisamitalisti. Suurin osa Moenin arvokisamitaleista tuli viestihiihdosta. Olympialaisista hän saavutti viestihopeaa kolmesti peräkkäin: 1994 Lillehammerista, 1998 Naganosta ja 2002 Salt Lake Citystä. Lisäksi hän saavutti kaksi henkilökohtaista olympiapronssia: 1998 Naganosta 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta ja 2002 Salt Lake Citystä sprinttihiihdosta. MM-kisoissa Moen saavutti Norjan viestijoukkueessa kolme hopeaa (1995 Thunder Bay, 2001 Lahti ja 2003 Val di Fiemme) sekä yhden pronssin (1993 Falun). MM-kisoissa hänen parhaaksi henkilökohtaisen kilpailun sijoituksekseen jäi vuoden 1997 Trondheimin MM-kisojen 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun viides sija. Maailmancupin kisoista Moen saavutti kolme henkilökohtaista osakilpailuvoittoa, joista kaksi sprinttikisoista. Sprintin kokonaismaailmancupissa hän oli toinen kausina 1999/00 ja 2001/02. Lisäksi hän oli kaksi kertaa mukana voittamassa maailmancupin osakilpailua viestijoukkueessa. ==Lähteet== * Luokka:Norjalaiset maastohiihtäjät Luokka:Norjalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Catherine Cusack

Catherine Cusack (s. 21. joulukuuta 1968, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-irlantilainen näyttelijä. Hän on edesmenneen näyttelijä Cyril Cusackin neljäs tytär sekä näyttelijöiden Sinéad, Sorcha ja Niamh Cusackin sisarpuoli. Cusack hyväksyttiin Royal Holloway and Bedford New Collegeen, mutta hän siirtyi työskentelemään lontoolaiseen Tricycle Theatreen. Cusackin ensimmäinen varsinainen näyttelijän rooli oli Brendan Behanin näytelmässä The Hostage, ennen kuin hän siirtyi näyttelemään BBC:n tuottamaan televisiosarjaan Sophia and Constance. Hän on myös näytellyt televisiosarjoissa Doctor Who, Coronation Street ja Elämää Ballykissangelissa sekä elokuvissa The Lonely Passion of Judith Hearne ja Finding Neverland – tarinan lähteillä. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Irlantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Saint Vincent ja Grenadiinien maantiede

Saint Vincentin ja Grenadiinien saarivaltio koostuu Saint Vincentin pääsaaresta ja Pohjois-Grenadiinien saaristosta. Saaret kuuluvat Karibian Pieniin Antilleihin ja ovat suurimmaksi osaksi tuliperäisiä. Valtion kokonaispinta-ala on 389 km², josta peräti 344 km² on Saint Vincentin saarta. == Saint Vincent == Saint Vincent on vuoristoinen saari, jonka maisemaa hallitsee pohjois-eteläsuunnassa oleva vuorijono. Sen ja samalla myös koko valtion korkein huippu on tulivuori La Soufrière (1234 m), joka on edelleen aktiivinen. Se aiheutti suurta tuhoa 1891, vuonna 1902 sen purkaus tappoi 2000 ihmistä, ja vuoden 1979 purkaus vahingoitti saaren maataloutta ja turismia. Vuorten rinteitä saaren itäpuolella peittävät tiheät metsät, joita halkovat useat joet ja purot. Saarella sijaitsee Saint Vincentin ja Grenadiinien pääkaupunki Kingstown. Muita isoja asutuskeskuksia saarella ovat Georgetown ja Chateaubelair. == Grenadiinit == Saint Vincentiin ja Grenadiineihin kuuluu Grenadiinien saariryhmästä Pohjois-Grenadiinit. Suurin osa niistä on korallisaaria. Joitakin saaria kutsutaan osuvasti nimellä "All Awash Island" (), koska välillä ne jäävät kokonaan veden alle. Grenadiinit muodostavat oman kuntansa (parish), jonka pääkaupunki on Port Elizabeth Bequian saarella. Pohjois-Grenadiinien saaret pohjoisesta etelään: * Young Island * Bequia * Petite Nevis * Quatre * Bettowia * Baliceaux * Mustique * Petite Mustique * Savan * Petite Canouan * Canouan * Mayreau * Tobago Cays * Union Island * Petit Saint Vincent * Palm Island == Ilmasto == Vakaat pasaatituulet leudontavat muutoin saarella vallitsevaa trooppista ilmastoa. Saaristossa on sadekausi touko–marraskuussa. Hurrikaanit voivat yltää Saint Vincentille ja Grenadiineille; viimeisin hurrikkaani iski vuonna 1980. == Lähteet == * *
Fredrik Lång

Fredrik Lång (s. 9. maaliskuuta 1947 Närpiö) on suomenruotsalainen kirjailija ja filosofian tohtori.Fredrik Lång, Kirjasampo Lång on naimisissa Sunniva Draken kanssa. Heillä on kolme lasta: Fredrika ja Markus Drake sekä Andreas Lång. ==Teokset== * Ockupationen, 1978 * När Thales myntade uttryck, en bok om det sakliga tänkandets uppkomst, 1982 * Sabotaget, roman, 1983 * Sommaren med Sue, en komedi,1984 * Industrialiserade medvetandet, arbete och rationalitet från Platon till Nietzsche, Fredrik Lång. 1986 * Återblick - nu, dikter och epigram,1986 * Egologier, interna samtal, 1986. * Pengor, ett libretto, 1987 * Porträttet av direktör Rask, en tragedi, 1988 * Bagges italienska resa, roman, 1991 * Kärlek utan nåd, tre variationer på ett tema,1992 * I dessa tider, aforismer, 1994 * Finska mannens sorg, 1996 * För några stockars skull, 1998 * Bild och tanke, om det kategoriala seendets genesis, 1999 * Något som liknar en roman, 2000 * Vägen, vandringen och livet, om platser, resor 1990-2000, 2001 * Äktenskapliga komedin, 2002 * Ryska kusinen, roman, 2003 * Mitt liv som Pythagoras, 2005 * Hålla hus, 2006 * Porträttet av direktör Rask, 2007 * Dick, Docenten och Jane, 2009 * Jaget, duet och kärleken, 2010 * Av vad är lycka, 2012 * Flickorna på Nappari, 2013 * Den stora historien, 2014 * Ansiktet i månen, 2016 * Flykten från Mosul, 2016 * Basim min kära, 2018 * Geosofi eller Bilder på en utställning, 2020 ===Suomennetut teokset=== * Kesä ja Sue, komedia, alkuteos: Sommaren med Sue, suom. Anne Valkonen ja Erja Tenhonen. Gaudeamus, 1986 * Johtaja Raskin muotokuva, tragedia, alkuteos: Porträttet av direktör Rask, suom. Kaarina Ripatti. Kirjayhtymä, 1990 * Ajatuksen ja tunteen matka, alkuteos: Bagges italienska resa, eller, Tankens och känslans roman, suom. Kaarina Ripatti. Kirjayhtymä, 1991 * Kärsivä mies ei rakastu, alkuteos: Något som liknar en roman, 2000, suom. Marja Kyrö. Tammi, 2001 * Venäjän serkku, alkuteos: Ryska kusinen, suom. Marja Kyrö. Tammi, 2003 * Elämäni Pythagoraana, alkuteos: Mitt liv som Pythagoras, suom. Marja Kyrö. Tammi, 2005 * Minä, Dosentti ja Jane, alkuteos: Dick, Docenten och Jane, suom. Marja Kyrö. Tammi, 2009. * Kuva ja ajatus. Alkuteos: Bild och tanke, om det kategoriala seendets genesis, 1999. Suom. Jarkko S. Tuusvuori. Tampere: niin & näin, 2017. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomenruotsalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1947 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Volksgrenadier

Volksgrenadier-divisioonat oli nimitys, joka annettiin toisessa maailmansodassa syksyllä 1944 useille saksalaisille jalkaväkidivisioonille lähinnä psykologisista ja moraalisista syistä. Uudetkin jalkaväkidivisioonat saivat nimityksen ”Volksgrenadier” eli kansankrenatööri. Volksgrenadier- divisioona oli käytännössä jalkaväkidivisioona. Volksgrenadier-divisioonia käytettiin Ardennien taistelussa loppuvuonna 1944. Termi sekoitetaan usein termiin ”Volkssturm”. Luokka:Saksan sotahistoria 1939–1945 Luokka:Saksankieliset sanat ja sanonnat
Cyril Norman Hinshelwood

Cyril Norman Hilshelwood (19. kesäkuuta 1897 Lontoo – 9. lokakuuta 1967) oli brittiläinen reaktiokineetikko.Keith J. Laidler, The World of Physical Chemistry, s. 515, (1993), Oxford Hänet palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1956 kemiallisen reaktion mekanismin selvittämisestä. Vuoden 1956 palkinto oli jaettu Hilshelwoodin ja Nikolai Semjonovin kesken. == Akateeminen ura == Ensimmäisen maailmansodan aikana Hinshelwood oli kemistinä räjähdysainetehtaassa. Hän aloitti kemian opiskelut vuonna 1920 Westminsterissa. Seuraavana vuonna hän oli opinto-ohjaajana ja opetti Balliol Collegessa kemian opintoja aloittaneita opiskelijoita ja myöhemmin Trinity Collegessa hän oli vanhempana opettajana. Vuonna 1937 hänet nimitettiin kemian professoriksi Oxfordin yliopistoon (Dr Lee'n kemian professuuri), ja tätä asemaa hän piti vuoteen 1964. Hinshelwood oli puheenjohtaja useassa järjestössä: Chemical Society, Royal Society ja Classical Association. Hänet aateloitiin vuonna 1948 ja nimitettiin Ansioritarikuntaan vuonna 1960. Vuonna 1962 Hinshelwoodille myönnettiin Copley-mitali. ==Tieteellinen työ== Suurin osa Hinshelwoodin tieteellisestä työstä on ollut reaktiokinetiikkaa. Hän aloitti 1920-luvulla tutkia useita kaasureaktioita, joiden uskottiin tuolloin olevan unimolekulaarisia. Hinshelwood antoi merkittävän panoksensa näiden reaktioiden mekanismin ymmärtämiseksi vuonna 1927. Samoihin aikoihin Hinshelwood kiinnostui myös tutkimaan kokeellisesti kemiallisia reaktioita kiinteällä pinnalla ja selvittämään heterogeenisen katalyysireaktion mekanismia, jota sanotaan nykyään Langmuir–Hinshelwood-prosessiksi. Merkittävän laajennuksen tieteelliseen työhönsä Hinshelwood teki tutkimalla Harold Warris Thompsonin kanssa kaasuräjähdyksiä, kuten H2/O2-kaasuseoksen palaminen. Hän selitti jo vuonna 1928 palamisreaktioiden tapahtuvan ketjureaktioina ja laajensi myöhemmin tutkimuksiaan liuosreaktioihin. Hinshelwoodilla oli merkittävä osuus tutkimuksessa, joka selvitti bakteerisoluissa tapahtuvia biokemiallisia reaktioita.Sir Cyril Norman Hinshelwood, **The Chemical Kinetics of the Bacterial Cell** , (1946), Oxford University PressA. C. R. Dean & Sir C. Hinshelwood, **Growth, function and regulation in bacterial cells** , (1966), Oxford University Press Hinshelwood julkaisi myös oppikirjoja fysikaalisesta kemiasta.C. N. Hinshelwood, **The Kinetics of Chemical Change in Gaseous Systems** , (1929), Oxford At The Clarendon PressC. N. Hinshelwood, **The Structure of Physical Chemistry** , (1951), Oxford University Press == Lähteet == Luokka:Brittiläiset kemistit Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Oxfordin yliopiston professorit Luokka:Nobelin kemianpalkinnon saajat Luokka:Copley-mitalin saajat Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Salmivaaran rautatieasema

Salmivaaran rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Sallan kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Salmivaaran kylässä, noin 55 kilometriä itään Kemijärveltä. Liikennepaikka on avattiin liikenteelle 8. joulukuuta 1941 niin kutsutun Sallan radan valmistuessa. Salmivaarassa oli soraraide. Sotien jälkeen Salmivaaraan rakennettiin asemarakennus jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Myös soraraiteelle tehtiin kolmioraide, jotta sieltä voitiin liikennöidä rataa molempiin suuntiin. Salmivaaran liikennepaikka avattiin uudelleen liikenteelle 17. maaliskuuta 1947. Samana vuonna myös asemarakennus valmistui. Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961. Vuonna 1961 henkilöliikenne aloitettiin uudelleen, mutta se lakkautettiin lopullisesti 28. toukokuuta 1967. Salmivaaran soraraide suljettiin 1978. Liikennepaikka oli viimeisinä vuosinaan miehittämätön ja se luokiteltiin linjavaihteeksi. Vakinaista tavaraliikennettä ei ollut. Liikennepaikka lakkautettiin Isokylä–Kelloselkä-rataosuuden liikenteeltä sulkemisen yhteydessä 8. joulukuuta 2012. Salmivaaran ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi kaksi kuormausraidetta. == Lähteet == Luokka:Sallan liikenne Luokka:Sallan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Kursun rautatieasema

Kursun rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Kursun kylässä Sallan kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee noin 39 kilometrin päässä Kemijärveltä itään. Se avattiin ensimmäisen kerran laiturivaihteena 8. joulukuuta 1941. Jatkosodan aikana Kursu muutettiin miehittämättömäksi. Sodan jälkeen Kursu avattiin uudelleen miehitettynä 17. maaliskuuta 1947. Samana vuonna kursuun rakennettiin asemarakennus Lapin jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Liikennepaikalla on ollut kolme kuormausraidetta sekä tavaranosturi ja vaununsiirtolaite. Tavaranosturi ja monia muita rakennelmia on purettu. Henkilöliikenne oli lakkautettuna radalla vuosina 1949–1961. Lopullisesti henkilöliikenne lakkautettiin 25. toukokuuta 1967, ja tavaraliikenne 1. tammikuuta 2001. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille 2007. Asemalla oli liikenteenohjauksellista käyttöä varsinaisen liikenteen jälkeen, mutta se lakkautettiin 9. joulukuuta 2012 muiden Isokylä–Kelloselkä rataosuuden asemien tapaan. == Lähteet == Luokka:Sallan liikenne Luokka:Sallan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Radioasema Q

Radioasema Q oli oululaisen Kaimax Media Oy:n harjoittama paikallisradiokanava. Radion ohjelmistoon kuului suurimmaksi osaksi suomalainen iskelmämusiikin soittaminen. Lisäksi kanava esitti muun muassa suorana urheiluotteluita. Kanavan taajuusalue oli 89,4 MHz Oulun seudulla. Radioasema Q toimi 2000-luvun alkupuolella osana itsenäisten paikallisradioiden muodostamaa Iskelmä-Suomi-ketjua. Lopulta se kuitenkin muuttui Iskelmä Ouluksi. Ennen Radioasema Q:ta samalla kuuluvuusalueella lähetti Radio Alex Kanavan RDS-koodi oli: ___Q____http://www.uta.fi/~jk54415/dx/rdslist2.html ==Lähteet== Luokka:Oulun media Luokka:Suomalaiset radioasemat
Svea torn

Svea torn on 17-kerroksinen ja 50 metriä korkea asuintalo Tukholman Ladugårdsgärdetin kaupunginosassa. Se sijaitsee 1990-luvun alussa rakennetun Starrbäcksängenin asuinalueen reunalla, entisten Svean tykistörykmentin kasarmien vieressä. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto ÅWL Arkitekter ja se rakennettiin 2006–2007.Fredric Bedoire: Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild, s. 201. Norstedts, Tukholma 2012. Ensimmäiset asukkaat muuttivat taloon joulukuussa 2007. Sylinterinmuotoisessa kerrostalossa on 70 asumisoikeusasuntoa. Muita vastaavia korkeita asuinrakennuksia Tukholmassa on muun muassa 24-kerroksinen ja 86-metrinen Söder Torn. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman rakennukset ja rakennelmat Luokka:Ruotsin tornitalot
Elina Rintala

Elina Rintala (ent. Salovaara, s. 28. huhtikuuta 1970) on suomalainen näyttelijä. == Ura == Rintala on ollut valmistumisestaan lähtien vuodesta 1997 kiinnitettynä Tampereen teatterissa. Hän esiintyi Riihi­vuoren teatterissa Pirun­pelto-näytelmässä. Television puolella Rintala on nähty sarjoissa kuten Muodollisesti pätevä, Hovimäki, Kontio & Parmas, Tehdas, Pirunpelto, ja Koskinen. Hän toimi 1990-luvulla myös Yle TV2:n kuuluttajana. == Yksityiselämä == Rintala oli naimisissa vuoteen 2010 kansan­edustaja Pertti Salovaaran kanssa. Heillä on kaksi tytärtä. == Näytelmiä == ==== Tampereen Teatteri ==== * I Love You Because (2011) * Onnen maa (2011) * Veriveljet (2012) * Tuhkaa ja teräviä (2012) * Kylmä murha (2013) * Villikalkkuna (2014) * Älä pukeudu päivälliselle (2014) * Skavabölen pojat (2015) * Tiputus (2015) * Joulu soikoon! (2016) * Tuttiritari ja lohikäärmeen salaisuus (2017) * Cats (2017) * Musta sydän (2017) * 1918 Teatteri taistelussa (2018) * Sylityksin (2018) * Anna Karenina (2018) * Rikos ruutupaperilla (2019) * Notre Damen kellonsoittaja (2019) * Saatana saapuu Moskovaan (2021) ==== Muualla ==== * Komisario Koskinen ja pahanpuhujat (2022, Tampereen Komediateatteri) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Teatterinäyttelijät
Joutsijärven rautatieasema

Joutsijärven rautatieasema () on entinen rautatieliikennepaikka Joutsijärven kylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee noin 27 kilometriä itään Kemijärveltä. Se avattiin liikenteelle 4. maaliskuuta 1947. Joutsijärvellä ei ole lainkaan henkilöliikennettä, se lakkautettiin 28. toukokuuta 1967. Satunnainen raakapuunkuormaus loppui, kun rata suljettiin liikenteeltä joulukuussa 2012. Samalla Joutsijärven liikennepaikka lakkautettiin Joutsijärven asemarakennus on Jarl Ungernin suunnittelema lautavuorattu hirsirunkoinen rakennus. Sen itäpuolella sijaitsee punatiilinen vesitorni. ==Lähteet== Luokka:Kemijärven rautatieliikennepaikat Luokka:Lapin lakkautetut rautatieliikennepaikat
Hanhikosken rautatieasema

Hanhikosken rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön linjavaihde, eikä siellä ole henkilöliikennettä. Hanhikoski avattiin liikenteelle 15. tammikuuta 1934. Thure Hellströmin suunnittelema laiturirakennus oli valmistunut jo vuonna 1932. Saksalaiset tuhosivat rakennuksen Lapin sodassa. Uusi laiturirakennus rakennettiin 1948. Hanhikoski muutettiin miehittämättömäksi 1. syyskuuta 1954 ja henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1970. Laiturirakennus ja muita rakennuksia siirtyi vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin. Hanhikosken ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden lyhyen kuormausraiteen, jonka pituus on noin 160 metriä. Ratapihalla on aiemmin ollut lisäksi pitkä sivuraide, joka on purettu. == Lähteet == Luokka:Kemijärven rautatieliikennepaikat
Stadsgårdshissen

Stadsgårdshissen (tunnettu myös nimellä Sofiahissen) on Tukholmassa Södermalmissa sijaitseva henkilöhissi. Hissi sijaitsee tunnetummalta Katarinahisseniltä itäänpäin ja kulkee Stadsgårdenin ja Katarinavägenin yläosan välillä. Hissin vihittiin käyttöön 22. joulukuuta 1907.SVT: Stadsgårdshissen rustas upp Viitattu 6.1.2015. Rakentamista ehdotti tukkukauppias E. W. Djurling, hän myös vastasi sen 64 000 kruunun rakentamiskustannuksista. Hissiä käyttivät pääasiallisesti satamatyöläiset ja se oli käytössä kello 6.30–17.00 välisenä aikana. Vuodesta 1967 lähtien vuosittaiset käyttäjämäärät laskivat noin 29 000:een. Hissi suljettiin lokakuussa 1971. Nykyään se on Carl Anton Axelssonin ateljeen käytössä. ==Lähteet== Luokka:Hissit Luokka:Södermalmin rakennukset ja rakennelmat
Kuusivaaran seisake

Kuusivaaran seisake () oli rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa, Lapissa, Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Kuusivaaran kylässä. Virallisesti liikennepaikka oli loppuaikoinaan seisake. Kuusivaaran ratapiha on purettu, jäljellä oli liikenteen loppuvaiheessa enää pääraide matkustajalaitureineen. Rautatievirasto kielsi matkustajajunien pysähtymisen Kuusivaaran seisakkeella asemainfrastruktuurin puutteiden vuoksi 5. joulukuuta 2007 alkaen. Ratahallintokeskus lakkautti liikennepaikan 30. kesäkuuta 2008. ==Lähteet== Luokka:Kemijärven rautatieliikennepaikat
Minä Aku Ankka

Minä Aku Ankka on vuonna 1972 julkaistu 280-sivuinen Aku Ankka -jättikirja.Minä, Aku Ankka Inducks Aku Ankan jättikirjat saivat arvostelijoilta kielteisen vastaanoton, koska kirjojen sivutaitto ja väritys olivat epäonnistuneita.Sarjainfo 1/1983, sarjakuva-albumien arvostelunumero. == Sarjakuvatarinat == * Jäämaan aarre – Frozen Gold (s. 21) * Nelikulmaiset munat – Lost in the Andes (s. 35) * Zombi – Voodoo Hoodoo (s. 49) * Tiikerinsyöttinä – Maharajah Donald (s. 65) * Grönlannissa – Luck of the North (s. 81) * Etsii yksisarvista – Trail of the Unicorn (s. 97) * Toteemien maassa – Land of the Totem Poles (s. 111) * Joulupukkina – A Letter to Santa (s. 125) * Taikatiimalasi – The Magic Hourglass (s. 139) * Atomivakoilijat – Dangerous Disguise (s. 155) * Pelastaa Tyhjälän joulun – A Christmas for Shacktown (s. 171) * Ovela Roope-setä – Only a Poor Old Man (s. 189) * Kultainen kypärä – The Golden Helmet (s. 207) * Punainen postimerkki – The Gilded Man (s. 225) * Sunien seitsemän kaupunkia – The Seven Cities of Cibola (s. 243) * Kultainen talja – The Golden Fleecing (s. 259)http://www.helsinki.fi/~lakoma/comics/dcomics/cbkk/m-akuank.htm ==Lähteet== Luokka:Aku Ankka -sarjakuvakirjat ja -lehdet‎ Luokka:Vuoden 1972 kirjat
Enonkosken Pyrintö

Enonkosken Pyrintö (EnPy) on urheiluseura Enonkoskelta Etelä-Savosta, joka perustettiin vuonna 1919. Tunnetuin Pyrinnön urheilija on juoksija Antti Loikkanen. Enonkosken Pyrinnön miesten lentopallojoukkue nousi kaudeksi 2007–2008 Suomen toiseksi korkeimmalle sarjasolle 1-sarjaan. Kaudella 2009–2010 Pyrintö toimi 1-sarjassa Keski-Savon Paterin ja East Volleyn muodostaman uuden eteläsavolaisen SM-liigajoukkueen Saimaa Volleyn farmijoukkueena. Pyrinnön lentopallon edustusjoukkue luopui kauden 2015–2016 jälkeen ykkössarjan paikastaan. Pasi Arkon mukaan pienen tekijäporukan voimat alkoivat olla loppu, eikä joukkueen toimintaa ollut enää mahdollista jatkaa. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Virallinen sivu * Etelä-Savon radion juttuarkisto: Enonkosken Pyrintö suuntaa sarja-avaukseen Luokka:Suomalaiset lentopalloseurat Luokka:Enonkoskelaiset urheiluseurat Luokka:Vuonna 1919 perustetut urheiluseurat Luokka:Suomen Työväen Urheiluliiton jäsenseurat
Numenios

Numenios Apameialainen (100-luvun loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen ja uuspythagoralainen filosofi. Hän vaikutti Apameiassa Syyriassa ja toimi uusplatonismin edelläkävijänä. == Filosofia == Numenios vaikuttaa pitäneen Pythagorasta korkeimpana auktoriteettinaan, mutta samaan aikaan hän seurasi pääkohdissa Platonia, jota kutsui ”Attikan Moosekseksi”.Numenios: Hyvästä I kirja, kysymys 13 Professori Michael Wagnerin mukaan Numenios osoitti gnostilaista taipumusta. Merkittävin ero Numenioksen ja Platonin ajattelun välillä oli hänen tekemänsä ero ”ensimmäisen jumalan” ja demiurgin välillä. Tämä johtuu todennäköisesti juutalais-aleksandrialaisten filosofien, erityisesti Filonin ja hänen logos-teoriansa, vaikutuksesta. ProkloksenProklos: Comment. in Timaeum, 93 mukaan Numenios katsoi, että oli olemassa eräänlainen jumalien kolminaisuus, jonka jäseniä hän nimitti ”isäksi”, ”tekijäksi” ja ”siksi mikä on tehty”. Ensin mainittu oli ylin jumaluus tai puhdas järki, toinen maailman luoja, kolmas maailma itse. Numenios piti ruumista sielun vankilana. == Teokset == Numenioksen tutkielmista on säilynyt katkelmia Eusebioksen teoksessa Praeparatio Evangelica. Näihin kuuluvat tutkielma Hyvästä, tutkielmat jotka käsittelivät seikkoja joissa akatemialaiset poikkesivat Platonista, sekä tutkielma Platonin mystisistä sanonnoista. Origeneen mukaan ensin mainittu sisälsi viittauksen Jeesukseen.Origenes: Contra Celsum, iv. 51 Numenioksen teokset olivat arvossaan uusplatonilaisten keskuudessa, ja Plotinoksen oppilaan Amelioksen sanotaan kirjoittaneen lähes kaksi kirjaa kommentaareja niihin. == Lähteet == * ”Numenius”, == Kirjallisuutta == * Mullach, F. G.: Frag. Phil. Gram. iii. * Ritter & Preller: Hist. Phil. Graecae (toim. E. Wellmann, 1898), 624–7 * Thedinga, F.: De Numenio philosopho Platonico (Bonn, 1875) * Whittaker, T.: The Neo-Platonists (1901) == Aiheesta muualla == * Luokka:Pythagoralaiset filosofit
Christoph Bieler

Christoph Bieler (s. 28. lokakuuta 1977 Hall in Tirol) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä ja olympiavoittaja. Bielerin uran parhaimmat saavutukset ovat joukkuekilpailusta. Torinossa 2006 hän kuului Itävallan olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen ja Salt Lake Cityssä 2002 sekä Sotšissa 2014 pronssijoukkueeseen. Maailmanmestaruuskilpailuissa Bieler on maailmanmestari joukkuekilpailusta Val di Fiemmestä 2003 ja pronssimitalisti Oberstdorfista 2005. Bielerin paras henkilökohtainen arvokisasaavutus on normaalimatkan neljäs tila Sapporon MM-kisoissa 2007. Lisäksi hän on ollut kuudes normaalimatkalla Val di Fiemmessä 2003 ja yhteislähtökilpailussa Liberecissä 2009 sekä kahdeksas normaalimäen Gundersen- kilpailussa Liberecissä 2009 ja Val di Fiemmessä 2013. Olympiakisoissa hän on ollut kolmastoista Torinon 2006 normaalimatkan kilpailussa, kymmenes Vancouverin 2010 suurmäen ja yhdestoista Sotšin 2014 normaalimäen Gundersen- kilpailussa. Bieler saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan kolmas yhteislähtökilpailussa Sapporossa 25. tammikuuta 2004. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti sprinttikilpailussa Lillehammerissa 3. joulukuuta 2006. Yhdistetyn maailmancupissa hän on voittanut yhteensä kuusi osakilpailua ja ollut palkintokorokkeella 17 kertaa. Kaudella 2006–2007 hän sijoittui neljänneksi niin maailmancupin kokonaiskilpailussa kuin sprintticupissakin. Seuraavalla kaudella hän oli neljäs sprintticupissa ja kuudes kokonaiskilpailussa. Bieler lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä keväällä 2015. Bielerin seura on HSV Absam-Bergisel. ==Saavutuksia== * Olympiakulta joukkuekilpailussa 2006 * Olympiapronssi joukkuekilpailussa 2002 ja 2014 * MM-kulta joukkuekilpailussa 2003 * MM-pronssi joukkuekilpailussa 2005 ==Aiheesta muualla== * *Virallinen kotisivu Luokka:Itävaltalaiset yhdistetyn hiihtäjät Luokka:Itävaltalaiset olympiavoittajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Numenius

Numenius voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * kuovit, lintujen suku (suku Numenius) * Numenios, antiikin kreikkalainen filosofi
Liina Aunola

Liina Aunola (s. 1978) on suomalainen ilma-akrobaatti. Hän on esiintynyt Sirkus Finlandiassa ja ulkomailla Englannissa, Hollannissa, Ruotsissa ja Japanissa. Hänellä on ollut myös kiinnitys yhdysvaltalaisessa Ringling Brothers -sirkuksessa. Aunola on valmistunut Turun ammattikorkeakoulusta sirkustaiteen ohjaajaksi. Esiintyvät Taiteilijat ry. valitsi hänet vuoden 2008 viihdetaiteilijaksi. == Sirkukset == *Cirkus Olympia (2003) *WinterCircus Martin Hanson (2003/2004) *Duffy's Circus (2004) *Billy Smart's Circus (2005) *Sirkus Finlandia (2007) *Ringling Brothers Circus (2007) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset sirkustaiteilijat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Liian vähän aikaa

20 suosikkia – Liian vähän aikaa on Irmeli Mäkelän kokoelma-albumi vuodelta 2001. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # # # # Luokka:Vuoden 2001 kokoelma-albumit Luokka:Suomalaiset iskelmäalbumit
Bobby Baldwin

Bobby Baldwin on yhdysvaltalainen entinen pokeriammattilainen ja nykyinen kasinonjohtaja. Baldwin voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1978 kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana (ennätyksen rikkoi Stu Ungar vuonna 1980). Hän on voittanut kaikkiaan neljä WSOP-ranneketta vuosina 1977–1979. Vuonna 2003 Baldwin valittiin Poker Hall of Fameen. Vuonna 1982 Baldwinista tuli Golden Nugget -kasinon asiantuntija ja 1984 hänestä tuli yrityksen hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1987 hänet valittiin The Miragen johtoon. Vuonna 1998 Baldwin nimettiin Bellagion hotellin ja kasinon hallituksen puheenjohtajaksi. Vuosina 1999–2000 hän oli myös Steve Wynnin alaisuudessa Mirage Resortsin rahoituspäällikkönä. Kun vuonna 2000 Mirage Resorts ja MGM Grand yhdistyivät, hänestä tuli MGM Miragen tytäryhtiön Mirage Resortsin toimitusjohtaja. Vuonna 2005 MGM Miragen ostettua Mandalay Resort Groupin, Baldwinista tuli yrityksen Project City Center -hankkeen vetäjä samalla jatkaen Mirage Resortsin johdossa. Mike Caro on kirjoittanut Baldwinista kirjan Bobby Baldwin’s Winning Poker Secrets. Baldwin on kirjoittanut myös Doyle Brunsonin pokerioppaaseen Super/System. Baldwinin oma pokeriopas Tales Out of Tulsa ilmestyi vuonna 1985. == WSOP-rannekkeet == Vuosi Turnaus Voittosumma (USD) 1977 $5,000 Seven-Card Stud 44 000 1977 $10,000 Deuce to Seven Draw 80 000 1978 $10,000 No Limit Hold'em World Championship 210 000 1979 $10,000 Deuce to Seven Draw 90 000 == Kirjallisuutta == * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset pokerinpelaajat Luokka:Yhdysvaltalaiset yritysjohtajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt