Mihail R. Sturdza

Mihail R. Sturdza (14. syyskuuta 1886 Târgu Ocna – 5. helmikuuta 1980 Madrid) oli romanialainen ruhtinas, poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Romanian ulkoministerinä neljän kuukauden ajan syyskuusta 1940 tammikuuhun 1941 niin sanotussa kansallisessa legioonalaishallituksessa Rautakaartin edustajana. Hän kuului vaikutusvaltaiseen ylhäisaateliseen Sturdzan sukuun. ==Diplomaattina== Sturdza opiskeli Iasin yliopistossa lakia ja suoritti lakitieteen tohtorin tutkinnon aihealueena kansainvälinen oikeus. Vuonna 1913 hän aloitti diplomaattina Bernissä. Romanian liityttyä syksyllä 1916 ensimmäiseen maailmansotaan hän palveli armeijassa tykistöupseerina. Siihen liittyen hän oli marraskuussa 1917 Venäjällä Pietariissa, jossa puhkesi vallankumous. Diplomaatinuran jatkuessa Sturdza toimi lähettiläänä Wienissä, Budapestissä ja Washingtonissa. Vuonna 1929 hänet nimitetään lähettilääksi Baltian maihin Liettuaan, Latviaan ja Viroon sekä vuodesta 1932 myös Suomeen asemapaikkanaan Riika. Hänen lähettiläsaikansa päättyi keväällä 1934. Suomessa hänelle myönnettiin lähettiläsajastaan Suomen Valkoisen Ruusun suurristi.Uola 2015, s. 183. Vuonna 1932 hän on mukana Romanian ja Neuvostoliiton välisissä hyökkäämättömyyssopimusneuvotteluissa, jotka ajautuivat kuitenkin umpikujaan Bessarabian kysymyksen vuoksi.Sturdza 1968, s. 40–51. Sturdza siirtyi 1938 lähettilääksi Tanskaan. Tähän ajanjaksoon liittyi fasistisen Rautakaarti- liikkeen tekemä Romanian silloisen pääministerin Armand Călinescun murha syyskuussa 1939.Sturdza 1968, s. 148. Sturdzalla epäiltiin tällöin olleen yhteyksiä murhan tekijöihin. Sturdzan lähettiläskausi Kööpenhaminassa päättyi pian Călinescun murhan jälkeen lokakuussa 1939. ==Romanian lyhytaikaisena ulkoministerinä == Sturdzan ja Rautakaartin asema muuttui syyskuussa 1940 Romanian kuningas Kaarle II:n menetettyä asemansa ja kenraali Ion Antonescun noustua valtaan. Antonescun ja Rautakaartin johtajan Horia Siman johdolla muodostettiin fasistinen niin sanottu Kansallinen legioonalaishallitus. Sima halusi Sturdzan hallituksen ulkoministeriksi.Sturdza 1968, s. 164, 169. Kansallisen legioonalaishallituksen aikana Romanian ulkopoliittinen suuntaus kääntyi akselivaltojen suuntaan. Maahan tuli saksalaisjoukkoja lokakuussa 1940, ja marraskuun lopulla Romania liittyi saksalais-italialaisjohtoiseen Kolmen vallan sopimukseen. Sturdza allekirjoitti sopimuksen Berliinissä Romanian edustajana.Uola 2015, s. 139–140, 174–175. Legioonalaishallituksen pääministeri Antonescu halusi vuoden 1940 lopulla keskittää itselleen enemmän valtaa hallituksessa.Sturdza 1968, s. 185, 207–224. Sturdzan itsenäisen toiminnan vuoksi Antonescu erotti hänet nimittämättä ketään muuta rautakaartilaista tilalle. Ulkoministeritehtävät siirtyivät tässä vaiheessa Antonesculle. Pian sen jälkeen tammikuun lopulla 1941 puhkesi Antonescun johtaman valtion ja Rautakaartin edustajien välillä aseellinen välienselvittely, joka päättyi Rautakaartin tappioon. Useita Rautakaartin jäseniä surmattiin. Sturdza pidätettiin ja tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen.Uola 2015, s. 177–178. ==Maanpakolaisena== Kesällä 1941 käynnistyneen akselivaltojen Neuvostoliittoon suuntautuneen hyökkäyksen alkuvaiheessa, johon myös Antonescun johtama Romania osallistui, vangitut rautakaartilaiset pääsivät ehdonalaiseen vapauteen. Tällöin Sturdza pakeni Saksan kautta Tanskaan ja yritti sieltä käsin päästä Suomen armeijaan, joka oli myös mukana Neuvostoliiton vastaisessa sodassa. Hän olisi ollut valmis muodostamaan Romaniasta paenneista rautakaartilaisista eli legioonalaisista joukko-osaston Suomen armeijaan, mutta Suomen sodanjohto ei halunnut päästää romanialaisia Suomeen.Sturdza 1968, s. 240. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 kuningas Mikael I syöksi luotetun lähipiirinsä kanssa Antonescun vallasta, teki rauhan liittoutuneiden kanssa ja käänsi aseensa akselivaltoja vastaan. Siihen liittyen Saksassa oleskelleet rautakaartilaismaanpakolaiset muodostivat Wienissä 10. joulukuuta 1944 rautakaartijohtaja Horia Siman johdolla pakolaishallituksen, jossa Sturza oli ulko- ja opetusministerinä.Uola 2015, s. 472. Toisen maailmansodan päätyttyä Sturdza pakeni vuonna 1946 Tanskaan ja pian sen jälkeen Espanjaan ja edelleen Yhdysvaltoihin. Pakolaisaikanaan Sturdza piti aktiivisia yhteyksiä romanialaisiin pakolaisyhteisöihin. Seuraavina vuosina hän oleskeli myös Argentiinassa, Ranskassa ja Espanjassa. Vuonna 1968 hän julkaisi muistelmansa. Sturdza kuoli Madridissa 5. helmikuuta 1980 93-vuotiaana. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Romanian ulkoministerit Luokka:Romanialaiset diplomaatit Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet