EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Hajuheinä

Hajuheinä eli taigahajuheinä (Cinna latifolia) on monivuotinen lehdoissa tavattava heinäkasvi. Suomessa laji on rauhoitettu ja uhanalaisuudeltaan silmälläpidettävä (NT). Hajuheinä kuuluu Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien luetteloon.Raatikainen 1997, s. 122. == Ulkonäkö ja koko == Monivuotinen hajuheinä kasvaa lähes metrin korkuiseksi. Se on lyhytrönsyinen ja kalju. Lehden tupet ovat avoimia. Karheat lehdet ovat pitkäkärkisiä, kapeatyvisiä, 10–22 senttimetriä pitkiä ja 1–1,5 cm leveitä. Röyhy on 12–20 cm pitkä ja sen haarat ovat siirottavia tai nuokkuvia. Tähkylät ovat 3 mm pitkiä, yksikukkaisia ja teräväselkäisiä. Kaleet ovat tähkylän pituisia ja tasasoukkia. Ulkohelve on vihreä ja siinä on hyvin lyhyt, kaleiden peittoon jäävä vihne. Hajuheinä kukkii heinäkuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 591. Nimensä kasvi on saanut siitä, että sen kuivat versot tuoksuvat kumariinilta.Uusitalo 2007, s. 74. == Levinneisyys == Euroopassa hajuheinää kasvaa harvinaisena Norjassa, Ruotsissa, Baltian maissa ja Venäjällä, josta levinneisyysalue jatkuu katkonaisena Kaukasukselle ja Siperiaan aina Japaniin saakka. Yleisempi laji on Pohjois-Amerikassa, jossa sitä tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjois-ja keskiosissa.Den virtuella floran: Sötgräs Viitattu 21.6.2010. Suomessa hajuheinää tavataan etenkin Hämeestä, Keski-Suomesta ja Savosta, muualta maasta on vain hajanaisia havaintoja. Kasvupaikkoja tunnetaan Suomesta alle 150. Hajuheinä lienee levinnyt Suomeen myöhäisjääkaudella. == Elinympäristö == Hajuheinää tavataan useimmiten paikoissa, joissa vallitsee viileä ja tasaisen kostea pienilmasto. Tällaisia paikkoja ovat muun muassa puronvarsilehdot, louhikot ja kivikkoiset lehdot. == Lähteet == * Raatikainen, Mikko: Hajuheinä. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Ryttäri, Terhi & Kettunen, Taina. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 122. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Uusitalo, Anna: Kylien kaunokit, soiden sarat. Keski-Suomen uhanalaiset kasvit. Keski-Suomen ympäristökeskus, Jyväskylä 2007. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Hajuheinän (Cinna latifolia) levinneisyys Suomessa. * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hajuheinä (Cinna latifolia) Luokka:Heinäkasvit
Hammasjuuri

Hammasjuuri (Cardamine bulbifera, syn. Dentaria bulbifera) on lehdoissa tavattava ristikukkaiskasvi. Sen korkeus on 20–80 cm, ja se kukkii touko- kesäkuun aikana. Sen juurakko on vaakasuora. Kukka on punertava, vaaleansinipunainen tai valkoinen. Hammasjuuri kasvaa kalkkipitoisessa maassa. Hammasjuuri esiintyy alkuperäisenä Suomessa Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja läntisellä Uudellamaalla enimmäkseen saaristossa ja rannikolla. Hammasjuuri on Suomessa rauhoitettu laji. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Hammasjuuren levinneisyys Suomessa. * Luontoportti: Hammasjuuri (Cardamine bulbifera) * Pohjolan kasvien pauloissa: Cardamine bulbifera - hammasjuuri * United States Department of Agriculture (USDA): Cardamine bulbifera Luokka:Litukat
Raoul Koczalski

Armand Georg Raoul von Koczalski (3. tammikuuta 1884 Varsova – 24. marraskuuta 1948 Poznań) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti. Koczalski aloitti pianonsoiton lapsena. Hän piti konsertteja 7-vuotiaana ja kierteli Euroopan kaupungeissa jo 9-vuotiaana. Hän opiskeli Lvivissä Karl Mikulin johdolla. Koczalski tuli pianistina tunnetuksi Frédéric Chopinin tulkinnoistaan. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu mm. piano- ja orkesteriteoksia sekä oopperat Rymond (1902) ja Die Sühne (1909). Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1884 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Jänönsalaatti

Jänönsalaatti (Mycelis muralis, syn. Lactuca muralis) on 30–90 senttimetriä korkea asterikasvi, jonka teriöt ovat keltaiset.Metsiemme lehtokasveja (UPM- Kymmene) , sivu 9. Viitattu 21.10.2017. == Ulkonäkö ja koko == Jänönsalaatin varsi ja lehdet ovat kaljuja. Varsi on usein punavioletinsävyinen ja yläosastaan haarautuva. Kasvin lehdet ovat ohuet, pariliuskaiset ja alhaalta sinivihreät. Osa lehdistä on pitkäruotisia, ruoti siipipalteinen, palle tyveltä korvaketta muistuttavia. Lapa on pariliuskainen, matalahampainen, ohut, alta sinivihreä, alemmat liuskat pieniä, päättöliuska suuri ja kolmionmuotoinen. Ylemmät lehdet ovat korvakkeelliset. Mykeröstö on monihaarainen, harsu huiskilomainen latvakukinto. Teriö on keltainen. Kukat muodostavat 10–15 mm leveitä, kehtosuomujen suojaamia kukkamaisia mykeröitä. Kehto on noin 10 mm, hoikka, liereä. Kehtosuomut ovat 7–10 mm, uloimmat sisempiä paljon lyhyempiä, kehtosuomuja 2 riviä, leveän kolmiomaisia–lähes tasasoukkia, ulommat sisempiä paljon lyhyempiä. Mykerön laitakukat ovat yleensä 5 kpl keltaisia, kielimäisiä, kärjestä 5-hampaisia. Heteitä 5. Emiö on yhdislehtinen, 1-vartaloinen, 2-luottinen. Kukkii heinä–elokuussa. Hedelmä on pähkylä, joka on 3–4 mm pitkä ja lähes musta. Pappus on hapsihaiveninen, kärjessä lyhyen varren päässä hapsihaivenia. == Levinneisyys == Jänönsalaattia tavataan Euroopassa, mutta se puuttuu lähes kokonaan Islannista, Fennoskandian pohjoisosista ja itäisimmästä Euroopasta. Lajista on esiintymiä lisäksi Pohjois-Afrikassa ja se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa jänönsalaattia tavataan melko yleisenä Uudellamaalla, Varsinais- Suomessa ja Ahvenanmaalla. Se harvinaistuu nopeasti pohjoiseen tai itään päin mennessä, mutta lajista on yksittäislöytöjä vielä Keski-Suomestakin. Suomessa jänönsalaatti on esiintymisalueensa pohjoisrajoilla ja se suosii mereistä, lauhankosteaa ilmastoa. Laji kasvaa Suomessa jokseenkin samalla alueella, jolla jalot lehtipuutkin menestyvät.Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 21.10.2017. == Elinympäristö == Jänönsalaatti on eteläboreaalisen vyöhykkeen Suomen-osion lounaisosien lehdoissaMetsiemme lehtokasveja (UPM-Kymmene) , sivu 4. Viitattu 21.10.2017., lehtokorvissa, lähteiköissä, rehevissä kuusikoissa, purolaaksoissa, vyörysorarinteillä, avohakkuilla, puutarhoissa, tienvarsilla, jalkakäytävillä. Jänönsalaatti on viime vuosina runsastunut ja vallannut uusia kasvupaikkoja. Lajin ilmaantuminen uusiin lehtoihin on seurausta metsälaidunnuksen loppumisesta. == Kuvia == Tiedosto:Lactuca muralis sl4.jpg Tiedosto:Lactuca_muralis_sl7.jpg Tiedosto:Lactuca muralis sl6.jpg Tiedosto:Kwiatek wisnia6522.JPG Tiedosto:Mycelis muralis 2005.07.11 10.02.44.jpg == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Pohjolan kasvien pauloissa: Lactuca muralis - jänönsalaatti * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jänönsalaatti (Lactuca muralis) * ITIS: Mycelis muralis * United States Department of Agriculture (USDA): Mycelis muralis * Plants For A Future: Mycellis muralis Luokka:Asterikasvit
Nils Ahrbom

Nils Ahrbom (1905–1997) oli ruotsalainen arkkitehti. Ahrbom piti arkkitehtitoimistoa yhdessä toisen ruotsalaisen arkkitehdin, Helge Zimdalin kanssa vuosina 1927–1951. Kungliga tekniska högskolanissa Tukholmassa hän toimi arkkitehtuurin professorina vuosina 1942–1963. Hän toimi myös linnanarkkitehtina Vadstenan linnassa. == Töitä == * Itä-Götanmaan lääninmuseo, Linköping (Zimdalin kanssa, 1936–1939) * Sveaplans gymnasium, Tukholma (Zimdalin kanssa, 1936) * Södermalms högre allmänna läroverk för flickor, Tukholma (Zimdalin kanssa, 1945) * Ruotsin suurlähetystörakennukset Ankarassa, Kairossa, Tokiossa ja Pekingissä. Luokka:Ruotsalaiset arkkitehdit Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Kaiheorvokki

Kaiheorvokki (Viola selkirkii) on matala, vain 5–8 cm korkea tummanvihreä kasvi, jonka terälehdet ovat vaaleansiniset tai sinipunaiset. Kaiheorvokki kuuluu orvokkien sukuun. Se kukkii touko-kesäkuussa. Kaiheorvokki on varjoisten lehtojen pohjakerroksen kasvi. Se muistuttaa lähilajiaan lehto- orvokkia. Kaiheorvokkia tavataan Suomen leveyspiireillä myös Pohjoismaissa, Venäjällä, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kaiheorvokki (Viola selkirkii) * Luontoportti: Kaiheorvokki (Viola selkirkii) * Pohjolan kasvien pauloissa: Viola selkirkii – kaiheorvokki * ITIS: Viola selkirkii * United States Department of Agriculture (USDA): Viola selkirkii * Flora of China: Viola selkirkii Luokka:Orvokit
Wojciech Kilar

Wojciech Kilar (17. heinäkuuta 1932 Lwów, Puola – 29. joulukuuta 2013 Katowice, Puola) oli puolalainen säveltäjä. Kilar syntyi Lwówissa (nykyään Lviv Ukrainassa). Hän opiskeli Katowicessa ja sittemmin Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluu orkesteriteos Krzesany (1974). Lisäksi hän sävelsi useita muita orkesteriteoksia ja kamarimusiikkia. Kilar sävelsi myös runsaasti elokuvamusiikkia. Teoksiin kuuluvat Luvattu maa (1974), Kuningas ja satakieli (1980), Bram Stokerin Dracula (1992), Yö ei tunne armoa (1994), Naisen muotokuva (1996), Yhdeksäs portti (1999) ja Pianisti (2002). == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Kevätlinnunsilmä

Kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium) on monivuotinen, kosteiden kasvupaikkojen pienikokoinen kevätkasvi. == Ulkonäkö ja koko == Kevätlinnunsilmä kasvaa 10–15 cm korkeaksi. Lehdet ovat ruodillisia, muodoltaan munuaismaisia ja ehyt- tai nyhälaitaisia. Aluslehdet ovat 2–3 cm leveitä ja harvakarvaisia. Kukkien tukilehdet ovat hertta- tai tylppätyvisiä. Kukinto on päätteinen huiskilo, jonka ylälehdet ovat tavallisesti kellanvihreitä. Kukat ovat pienikokoisia ja väriltään kellanvihreitä. Kukasta puuttuu teriö. Kukan verhiö on nelilehtinen, lukuun ottamatta keskimmäistä kukkaa, jossa verhiö on viisilehtinen. Kevätlinnunsilmä kukkii Suomessa touko- kesäkuussa. == Levinneisyys == Kevätlinnunsilmää tavataan Euroopassa Ranskasta, Pohjois-Italiasta ja Pohjois-Balkanilta Isoon-Britanniaan, Fennoskandian keskiosiin sekä Länsi- ja Keski-Venäjälle ulottuvalla alueella. Lajin toista alalajia tavataan myös Siperiassa ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa kevätlinnunsilmää kasvaa paikoin yleisenä maan etelä- ja keskiosissa Jyväskylän korkeudelle saakka. Satunnaisesti lajia on tavattu Oulun korkeudelle asti.Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 16.12.2017. == Elinympäristö == Kevätlinnunsilmä on kosteitten paikkojen laji. Sitä kasvaa lähteikköjen ympäristössä, puron- ja ojanvarsilla, tihkuisilla jokiahteilla, kosteissa lehdoissa, lehtokorvissa ja järvenrantojen kosteikoissa. Kasvupaikat ovat viljavia, usein savipohjaisia maita. Suomessa laji on harvinaistunut purojen perkauksista, kasvupaikkojen ojituksista ja myös metsänhoidosta. == Käyttö == Varsinaista käyttöä kevätlinnunsilmälle ei tiedetä olevan, mutta sen avulla on entisaikaan etsitty vesisuonia. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Kevätlinnunsilmän (Chrysosplenium alternifolium) levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium) * Luontoportti: Kevätlinnunsilmä Chrysosplenium alternifolium * Pohjolan kasvien pauloissa: Chrysosplenium alternifolium – kevätlinnunsilmä * Luopioisten kasvisto: Kevätlinnunsilmä (Chrysosplenium alternifolium) * (pdf) Luokka:Linnunsilmät
Miina (nimi)

Miina on suomalainen ja virolainen naisen etunimi. Miina on lyhennelmä nimestä Vilhelmiina, joka puolestaan juontaa germaanisesta miehen nimestä Wilhelm. Wilhelm on yhdistelmä saksan "halua" ja "suojelua" tai "kypärää" merkitsevistä sanoista. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 3 915 Miina-nimen saanutta naista ja alle 20 miestä. == Tunnettuja Miinoja == * Miina Häger (1877–1950), suomalainen näytelmäkirjailija * Miina Härma (1864–1941), virolainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja * Miina Kurjenmiekka, Vehka Kurjenmiekka (s. 1990), suomalainen kirjailija ja roolipelien suunnittelija * Miina Lindberg (1866–1924), palvelijatar, kaupunginvaltuutettu ja ammattiyhdistysvaikuttaja * Miina Lönnrot (1827–1915), Elias Lönnrotin veljentytär, taloudenhoitaja ja Paikkarin torpan esineistön kerääjä * Miina Maasola (1978–2014), suomalainen näyttelijä * Miina Manninen (s. 1984), suomalainen meteorologi * Miina Penttinen (s. 1994), näyttelijä * Miina Ruokolainen, o.s. Kenttä (s. 1986), seiväshyppääjä * Miina Savolainen (s. 1974), valokuvaaja, taide- ja sosiaalikasvattaja * Miina Sillanpää (1866–1952), ensimmäinen suomalainen naisministeri * Miina Supinen (s. 1976), suomalainen kirjailija ja toimittaja * Miina Turunen (s. 1973), näyttelijä * Miina Äkkijyrkkä, Liina Lång (s. 1949), suomalainen kuvataiteilija ==Kuvitteellisia Miinoja== * Miina, hahmo sarjakuvassa Miina ja Kusti * Miina, kissahahmo lastenkirjasarjassa Miina ja Manu * Miina, kotiapulainen Hella Wuolijoen näytelmässä Juurakon Hulda (1937) sekä tämän samana vuonna valmistuneessa elokuvaversiossa * Miina, piika tarinassa Siltalan pehtoori, josta on tehty niin romaani-, näytelmä- kuin elokuvaversioitakin * Miina, Elna Hellmanin esittämä päähenkilö komediaelokuvassa Opri (1954) * Miina, Leila Itkosen roolihahmo televisiosarjassa Kovaa maata * Miina Salokannel, emännöitsijä Maria Jotunin näytelmässä Miehen kylkiluu (1914) ==Lähteet== Luokka:Etunimet
Miina (täsmennyssivu)

Miina tarkoittaa seuraavia asioita: * miina, taistelupanos * Miina, suomalainen naisen etunimi * Miina, Suomen merivoimien miinalaiva * Miinan rautatieasema, rautatieliikennepaikka Leningradin alueella, Pietari–Hiitola- radan varrella * Miina, kylä Hatsinan piirissä, Venäjällä * miina, eräiden hyönteistoukkien kasvin lehtiin kaivertamien käytävien nimitys * miina, erityisesti laidunnusalueella olevan lehmän lantakasan kansanomainen nimitys.
Lehtomatara

Lehtomatara (Galium triflorum) on kumariinintuoksuinen lehtokasvi. == Ulkonäkö ja koko == Lehtomataran rento varsi kasvaa 25–70 senttimetriä pitkäksi. Se takertuu itseensä ja muihin kasveihin. Soikeat lehdet kasvavat ruusukkeina. Kasvi kukkii heinä-elokuussa vihertävin kukin; kukkavarret kasvavat lehtiruusukkeisiin ja niissä on vain muutama kukka kussakin. Kasvi tuoksuu kumariinilta kuivuessaan. == Levinneisyys == Lehtomataraa tavataan Pohjoismaiden eteläosissa, paikoin Venäjällä ja laajasti Pohjois-Amerikassa. == Kasvupaikat == Lehtomataraa esiintyy kallioiden läheisyydessä sijaitsevissa laehdoissa, lehtokorvissa ja puronvarsissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtomatara (Galium triflorum) Luokka:Matarat
Lehto-orvokki

Lehto-orvokki (Viola mirabilis) on lehtometsissä kasvava isolehtinen orvokkilaji. Se kasvaa 15–30 senttimetriä korkeaksi ja kukkii Suomessa toukokuussa. Lehto-orvokin kevätkukkien teriöt ovat vaaleanvioletit ja kooltaan noin kaksi senttimetriä. Kesällä kasvi tekee avautumattomia umpisiittoisia kukkia, joista kehittyy siemeniä kevätkukkia useammin. Lehtiruoti on toispuoleisesti karvainen ja juurakko ruskeasuomuinen, mistä lehto-orvokin erottaa metsäorvokista. Lehto-orvokki suosii kalkkipitoista kasvualustaa. pienoiskuva|vasen|200px|Toispuoleisesti karvainen lehtiruoti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2021: Lehto-orvokin (Viola mirabilis) levinneisyys Suomessa. * Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehto-orvokki (Viola mirabilis) * Luontoportti: Lehto-orvokki (Viola mirabilis) * Pohjolan kasvien pauloissa: Viola mirabilis – lehto-orvokki * Suomen Lajitietokeskus: Lehto-orvokki (Viola mirabilis) * Valokki – Nettikasvio: Lehto-orvokki (Viola mirabilis) Luokka:Orvokit
Jan Ekier

Jan Stanisław Ekier (29. elokuuta 1913 – 15. elokuuta 2014) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä. Ekier syntyi Krakovassa ja aloitti lapsena esiintymisen pianoduona siskonsa Halinan kanssa. Hän osallistui vuonna 1937 Kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun Varsovassa ja käynnisti ensimmäisen Puolan- kiertueensa. Ekier esiintyi pianistina useissa maissa ja maanosissa. Hänet tunnetaan muun muassa Chopinin, Szymanowskin, Prokofjevin ja J. S. Bachin tulkinnoistaan. Hän menestyi sekä solistina että orkesterin kanssa. Hän oli tuomarina useissa perättäisissä Chopin-pianokilpailuissa ja myös useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän toimi pitkään musiikin opettajana ja sai vuonna 1995 Chopin-akatemian kunniatohtorinarvon. Ekierin omat sävellykset olivat monesti puolalaisen kansanmusiikin innoittamia. Tuotantoon kuuluu runsaasti pianomusiikkia, mutta myös baletti-, laulu-, orkesteri-, kamari- ja elokuvamusiikkia. Säveltäjä oli naimisissa näyttelijä Danuta Szaflarskan kanssa. ==Lähteet== Luokka:Puolalaiset pianistit Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet puolalaiset
Lehtoängelmä

Lehtoängelmä (Thalictrum aquilegiifolium) on Keski- ja Itä-Euroopassa tavattava monivuotinen lehtokasvi. Suomessa se on luonnonvaraisena alkuperäislajina erittäin harvinainen ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.Ympäristöministeriö: Luonnonsuojeluasetuksessa rauhoitetut lajit Viitattu 23.11.2011. == Ulkonäkö ja koko == Lehtoängelmä on lyhytjuurakkoinen ja kasvaa 50–150 cm korkeaksi. Varsi on kalju. Kasvin lehdet ovat korvakkeellisia, lehtilapa on 10–25 cm pitkä ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykän lapa on enintään senttimetrin levyinen, muodoltaan tavallisesti melkein pyöreä sekä pyöreä- ja isohampainen. Lehdyköitten ruodeissa on kookkaat, pitkään säilyvät korvakkeet. Lehtoängelmän violetinpunainen kukinto on tiheä kerrannaishuiskilo. Kukat ovat pieniä. Niissä on varhain varisevia, vastapuikeita kehälehtiä 4 tai 5 kappaletta. Kehälehtien väri vaihtelee sinipunaisesta vihreään. 5–8 mm pitkiä heteitä on runsaasti. Heteiden palhot ovat paljon ponsia pitempiä, nuijamaisia ja väriltään vaalean sinipunaisia. Lehtoängelmä kukkii Suomessa heinäkuussa. Hedelmä on riippuva, noin senttimetrin pituinen pähkylä. Vastapuikeissa, neliharjuisissa pähkylöissä on 5–10 mm pitkä perä, ja niiden ota sekä luottipinta ovat molemmat 0,5–1 mm pitkiä.Retkeilykasvio 1998, s. 88–89. Lehtoängelmä on myrkyllinen kasvi.Retkeilykasvio 1998, s. 89. == Levinneisyys == Lehtoängelmän levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopan vuoristoista ja Italiasta ja Balkanilta Keski-Venäjälle. Pohjois-Euroopassa sen esiintymisalue rajoittuu Etelä-Ruotsiin, Baltiaan, Karjalankannakselle ja Laatokan Karjalaan.Den virtuella floran: Aklejruta (myös levinneisyyskartat) Viitattu 23.11.2011. Suomessa lehtoängelmä kasvaa levinneisyysalueensa äärirajoilla. Sitä on tavattu alkuperäisenä vain muutamasta paikasta Kiteeltä. Satunnaisena viljelykarkulaisena lehtoängelmää on tavattu eri puolilta Suomea.Hakalisto 1997, s. 257. == Elinympäristö == Tyypillisiä kasvupaikkoja lehtoängelmälle ovat kosteat, puolivarjoiset lehdot ja lehtokorvet sekä lehtoniityt. Aikaisemmin lehtoängelmän kasvupaikkoja ovat tuhonneet pellonraivaus. Nykyään niitä uhkaavat kuusettuminen ja lehtojen umpeenkasvu. == Käyttö == Lehtoängelmää on jonkun verran viljelty ja käytetty myös koristekasvina. == Lähteet == * Hakalisto, Sirkka: Lehtoängelmä. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 257. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Lehtoängelmän levinneisyys Suomessa * UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja PDF-tiedosto Luokka:Ängelmät Luokka:Myrkylliset kasvit Luokka:Suomen vaarantuneet kasvit
The Return (The Hensley/Lawton Band)

The Return on The Hensley/Lawton Bandin vuonna 2001 julkaisema live-albumi. == Kappaleet== # Introduction 2.21 # It's Up To You (Hensley) 4.51 # Stealin' (Hensley) 4.57 # I'm Alive (Lawton) 4.27 # The Return (Hensley) 6.31 # The Wizard (Hensley/Clarke) 4.17 # July Morning (Byron/Hensley) 10.10 # Ken's Dialogue' 5.31 # I Close My Eyes (Hensley) 4.33 # Guard Your Heart (Liston/Liston) 5.40 # Easy Livin' (Hensley) 2.53 # Lady In Black (Hensley) 6.33 # Wise Man (Hensley) 3.56 # Free 'N' Easy (Lawton/Box) 4.42'' # Gypsy (Box/Byron) 8.29 ==Kokoonpano== * Ken Hensley – kitara, koskettimet, Hammond- urut, laulu * John Lawton – laulu, akustinen kitara * Justin Shefford – rummut * Paul Newton – basso * Reuben Kane – kitara Luokka:Vuoden 2001 albumitLuokka:Brittiläiset rockalbumit
Metsämaarianheinä

Metsämaarianheinä (Hierochloë australis) on 20–60 cm korkea heinäkasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa, eli aikaisemmin kuin Suomen kolme muuta maarianheinälajia. Niiden tapaan se tuoksuu kumariinilta.Keravan Luonto Metsämaarianheinä on luonteeltaan mätästävä. Sen röyhy on 3–7 cm pitkä, ja röyhyn haarat ovat karvaiset. Tyvituppien väri vaihtelee ruskeasta punaiseen. Röyhyn haarat ovat karvaisia ja kaleiden väri vaihtelee vihreästä violettiin. Metsämaarianheinää esiintyy lehtomaisissa harjumetsissä etelärinteiden puolella sekä lehdoissa mättäillä ja kallioilla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Metsämaarianheinä – Anthoxanthum australe * Elias Lönnrotin kuvaus * E.Nenonen (kuvia) Luokka:Maarianheinät
Asia (mytologia)

Asia, tai Hesiodoksen mukaan KlymeneHesiodos: Theogonia ('Jumalten synty') 507 (engl. käännös)., oli kreikkalaisessa mytologiassa okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Miehensä titaani Iapetoksen kanssa hänellä oli lapset Atlas, Prometheus, Epimetheus ja MenoitiosApollodoros: Bibliotheke ('Kirjasto') 1.2.3 (engl. käännös).. Herodotos kertoo, että Aasian maanosa olisi saanut nimensä Asian mukaan, mutta tässä yhteydessä hän nimeää tämän Prometheuksen vaimoksi eikä tämän äidiksiHerodotos: Historiai ('Herodotoksen historia') 45 (engl. käännös).. == Lähteet == Luokka:Okeanidit
Metsävirvilä

Metsävirvilä eli metsävirna (Vicia sylvatica, syn. Ervilia sylvatica) on monivuotinen hernekasvi, joka kuuluu terttuvirnojen tai sieponvirvilöiden sukuun. == Ulkonäkö == Metsävirvilä on rentovartinen köynneliäs ruoho, joka kasvaa 50–200 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdissä on 5–12 paria lehdyköitä, lehtien kärjissä kasvaa kärhet. Lehdykät ovat soikeita. Korvakkeet ovat hampaisia. Kukinto on pitkäperäinen harsu terttu, joka koostuu 5–20 kukasta. Kukan teriö on 12–18 millimetriä pitkä, valkoinen mutta suonista sininen tai violetti. Palko on 2,5–3 cm pitkä, karvaton, musta, sisällä neljästä viiteen siementä. Suomessa metsävirvilä kukkii heinä–elokuussa. Metsävirvilä on myrkyllinen.Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Metsävirvilä (Ervilia sylvatica) == Levinneisyys == Metsävirvilää tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, Britteinsaarilla, Pohjoismaissa ja paikoin Venäjän länsiosassa. Suomessa metsävirvilä on maan etelä- ja keskiosassa yleisenä kasvava lehtokasvi. Harvinaisena lajia kasvaa Koillismaan korkeudelle asti. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Metsävirvilä – Ervilia sylvatica * Luontoportti: Metsävirvilä (Ervilia sylvatica) * United States Department of Agriculture (USDA): Vicia sylvatica Luokka:Virnat
Gotan Project

Gotan Project on ranskalainen trio, joka sekoittaa musiikissaan perinteiseen argentiinalaiseen tangoon dub-vaikutteita, elektroa ja satunnaisia ambient- sävyjä. Yhtyeen perustivat vuonna 1999 Philippe Cohen Solal, Eduardo Makaroff ja Christoph H. Müller, jotka kaikki ovat laaja-alaisia musiikin ammattilaisia. Trio on uudistanut radikaalisti käsitystä tangosta ja sen musiikki rikkoo niin maantieteellisiä kuin myös musiikkigenrejen välisiä raja- aitoja. Gotan Project on valittu vuoden 2003 tulokkaaksi BBC:n Awards for World Music -kilpailussa. Yhtyeen ensimmäistä levyä La Revancha Del Tango on myyty maailmanlaajuisesti yli puolimiljoonaa kappaletta. ==Diskografia== * Vuelvo Al Sur/El Capitalismo Foraneo (2000) * La Revancha del Tango (2001) * Inspiración Espiración (2004) * Lunático (2006) * El Norte (2006) * Tango 3.0 (2010) ==Aiheesta muualla== *Gotan Projectin kotisivut Luokka:Ranskalaiset yhtyeet
Mäkiluste

Mäkiluste eli mäkilehtoluste (Brachypodium pinnatum) on 40–100 cm korkea heinäkasvi. Pitkien rönsyjensä avulla se muodostaa laajoja kasvustoja, jotka kukkivat usein niukasti. Se suosii kalkkipitoista maata kasvualustanaan. Mäkilustetta tavataan alueella, joka ulottuu Espanjan pohjoisosista pitkälle Itä-Venäjälle ja Etelä-Suomesta Italiaan. Mäkilustetta käytetään myös puutarhoissa monivuotisena koristeheinänä.Räty ja Alanko 2004: 35 == Lähteet == * Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliitto. ISBN 951-8942-57-9 === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Mäkiluste – Brachypodium pinnatum Luokka:Vihnelusteet
Magali Amadei

Magali Amadei (s. 30. marraskuuta 1973 Nizza) on ranskalaissyntyinen malli ja näyttelijä. Hän esiintyi 1990-luvulla säännöllisesti mm. Voguen, ELLE:n, Cosmopolitanin ja Marie Clairen kansissa. Amadei opiskeli balettia synnyinseudullaan Nizzassa. Hän aloitti mallinuransa nuorena ja siirtyi työnsä vuoksi New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Amadei on nähty mm. elokuvissa Häät mielessä (The Wedding Planner, 2001), Taxi (2004) ja House of D (2004). Hän on kärsinyt bulimiasta ja puhunut julkisuudessa syömishäiriöihin liittyvistä aiheista.http://www.news.cornell.edu/Chronicle/03/2.6.03/HealthWeek_lects.html == Lähteet == Luokka:Ranskalaiset mallit Luokka:Ranskalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pohjansinivalvatti

Pohjansinivalvatti (Cicerbita alpina, synon. Lactuca alpina) on asterikasveihin kuuluva harvinainen Pohjois-Suomen lehtokorpien kasvi. == Ulkonäkö ja koko == Pohjansinivalvatti on 50–200 cm korkea kasvi, joka kukkii heinä-elokuussa. Sen varsi on haaraton ja kukat vaaleansiniset. == Levinneisyys == Pohjansinivalvattia tavataan Lapissa, Norjan vuorilla ja Alpeilla. Suomessa se esiintyy Lapissa, Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa ja Kainuussa paikallisesti melko yleisenäkin, mutta puuttuu kuitenkin laajoilta alueilta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas: Pohjansinivalvatin levinneisyys Suomessa. * Pohjolan kasvien pauloissa: Lactuca alpina - pohjansinivalvatti * UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja (pdf) Luokka:Asterikasvit
Purolitukka

Purolitukka (Cardamine amara) on lähinnä Euroopassa tavattava, ristikukkaisiin kuuluva kasvilaji. == Ulkonäkö ja koko == Monivuotinen, rönsyilevä purolitukka kasvaa 20-40 cm korkeaksi. Varsi on särmikäs ja monilehtinen. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja väriltään puhtaanvihreitä. Lehdykät ovat soikeahkoja ja niiden reunan muoto vaihtelee isohampaisista mutkalaitaisiin. Kukan terälehdet ovat valkoiset ja pituudeltaan 7-9 mm, ponnet ovat tumman sinipunaisia. Purolitukka kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Siemenet kypsyvät 2-3 cm pitkissä, hoikissa ja litteissä liduissa.Retkeilykasvio 1998, s. 173. Muista Suomessa tavattavista litukkalajeista purolitukka muistuttaa eniten luhtalitukkaa (C. pratensis). == Levinneisyys == Purolitukkaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta itään aina Keski-Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin asti. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa vain muutamin paikoin Länsi-Siperiassa. Suomessa purolitukkaa tavataan paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomessa. Yksittäisiä havaintoja on Oulun korkeudelta saakka.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Purolitukan levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 20.9.2011. Yleisin laji on Etelä-Suomessa Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä, Kokemäenjoen varsilla ja Etelä-Karjalassa.Kuopion katoava kasvimaailma 2002, s. 166. == Elinympäristö == Purolitukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Sitä kasvaa lähdehetteiköissä, erilaisten purojen varsilla, rehevissä korvissa, rantapensaikoissa ja ojissa. Toisinaan purolitukka voi kasvaa myös veden alla upoksissa. == Käyttö == Ruotsissa purolitukkaa on aikaisemmin käytetty salaatin tapaan ravintona. == Lähteet == * Kuopion katoava kasvimaailma. Toim. Renvall, Pertti & Fagerstén, Reino & Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6. Kuopion luonnontieteellinen museo, Kuopio 2002. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Purolitukan levinneisyys Suomessa. * Pohjolan kasvien pauloissa: Cardamine amara - purolitukka * UPM Metsä: Lehtokasviopas Luokka:Litukat
Pikkuvelholehti

Pikkuvelholehti eli velholehti (Circaea alpina) on pienikokoinen, medetön ja itsepölytteinen monivuotinen ruoho. == Ulkonäkö ja koko == vasen|thumb|170px|Pikkuvelhonlehden kukkia. Pikkuvelholehti kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, hauras, veltohko ja kalju. Vastakkain olevien lehtien ruoti on litteähkö. Lehtilapa on herttamainen, nirhalaitainen, ohut, kiiltävä ja laidoilta kaarikarvainen. Kukintoranka on nystykarvainen. Kukat ovat pieniä, ja sekä verhiö että teriö ovat kaksilehtisiä. Terälehdet ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia. Pikkuvelholehti kukkii Suomessa heinäkuussa. Siemenet kypsyvät päärynämäisissä ja kaarikarvaisissa pähkylöissä. Kasvi talvehtii rönsyjensä avulla.Retkeilykasvio 1998, s. 294. Pikkuvelholehti risteytyy helposti lähisukulaisensa isovelholehden (C. lutetiana) kanssa. Suomessa isovelholehteä ei kuitenkaan kasva. == Levinneisyys == Pikkuvelholehteä tavataan Euroopassa Britteinsaarilta ja Etelä-Ranskasta itään Uralille saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa, Albaniassa, Romaniassa ja Kaukasuksella. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosiin, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu samoilla leveysasteilla läpi Siperian Venäjän kaukoitään ja Pohjois-Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadan etelä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa pikkuvelholehteä kasvaa koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Tavanomainen laji on maan etelä-, keski- ja itäosissa, muualla se on varsin satunnainen ja harvinainen laji.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Pikkuvelholehden levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 9.10.2011. == Elinympäristö == Pikkuvelholehti on varjokasvi. Sen kasvupaikkoja ovat kosteat lehdot, lehtokorvet, lähteiköt ja purolaaksot.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 410. == Muuta == Englanniksi kasvin nimi on small enchanter's nightshade, lumoojan yövarjo. == Lähteet == * * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Pikkuvelholehden levinneisyys Suomessa. * Luontoportti: Velholehti (Circaea alpina) * ITIS: Circaea alpina * Flora of China: Circaea alpina Luokka:Horsmakasvit
Tesmayrtti

Tesmayrtti eli lehtotesmayrtti (Adoxa moschatellina) on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Sen varsi on suomuinen ja suikertava. Kukat ovat 6–8 mm halkaisijaltaan. Kukat ovat vihertävän keltaiset ja ne tuoksuvat myskiltä. Tesmayrttiä tavataan Euroopassa sekä paikoin myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on hemiboreaalisen vyöhykkeen laji, jota tavataan myös Hämeen lehtokeskuksessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Tesmayrtin eli lehtotesmayrtin (Adoxa moschatellina) levinneisyys Suomessa. * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tesmayrtti (Adoxa moschatellina) * Suomen Lajitietokeskus: Tesmayrtti (lehtotesmayrtti) – Adoxa moschatellina * United States Department of Agriculture (USDA): Adoxa moschatellina Luokka:Tesmayrttikasvit
Crédit Agricole

Crédit Agricole SA suuri ranskalainen pankki- ja finanssiryhmittymä. Yritysryhmän osake noteerataan Euronextin Pariisin pörssissä. Crédit Agricolen pääkonttori sijaitsee Montrougen kunnassa Pariisin eteläpuolella. Taseella mitaten (1 845,18 mrd. USD) pankki luokiteltiin vuonna 2016 maailman 10. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi (edellisvuonna sijalla 12). Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla Crédit Agricole oli vuonna 2016 sijalla 110 ja oli samalla Ranskan 6. suurin julkisesti noteerattu yritys. Tässä vertailussa Crédit Agricolea suuremmaksi ranskalaiseksi pankiksi luokiteltiin BNP Paribas. Yrityksen markkina-arvon Forbes kertoo olevan 29,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihdon 38,18 miljardia USD. Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Group structure (credit- agricole.com) *Equities - Credit Agricole SAACA:PAR (ft.com) Luokka:Ranskalaiset pankit Luokka:Ranskalaiset pörssiyhtiöt Luokka:CAC 40 -indeksi Luokka:Euronext 100 -indeksi
Ureyn–Millerin koe

Ureyn–Millerin koe (myös Millerin-Ureyn koe tai vain Millerin koe) on kuuluisa laboratoriokoe, jolla tutkittiin orgaanisten yhdisteiden syntyä kuvitelluissa varhaisen Maan olosuhteissa. Kokeen suorittivat Stanley Miller ja Harold Clayton Urey Chicagon yliopistossa vuonna 1953. Ureyn–Millerin koetta on jäljitelty useita kertoja myöhemmin erilaisilla lähtöaineilla. Nämä kokeet ovat tuottaneet samankaltaisia tuloksia. Nykyään Ureyn–Millerin kokeen tyyppisillä kokeilla pyritään monesti jäljittelemään syvänmeren vulkaanista ympäristöä, jossa on korkea lämpötila ja suuri paine. == Koejärjestely == Kokeessa käytettiin steriiliä, kahdesta lasiastiasta muodostuvaa kammiota, joka sisälsi vettä (H2O), ammoniakkia (NH3), metaania (CH4) sekä vetyä (H2). Vesi sijaitsi alemmassa astiassa ja ylemmässä astiassa oli elektrodipari, jonka avulla kaasuun aiheutettiin sähköpurkauksia ("salamaniskuja"). Vety, ammoniakki ja metaani muodostivat kaasuseoksen, jonka arveltiin (silloisen tiedon mukaan) muistuttavan varhaisen maapallon ilmakehää. Kun koe oli kestänyt viikon, havaittiin, että 10–15 % hiilestä oli sitoutunut orgaanisiin yhdisteisiin. Erityisesti 2 % hiilestä oli muodostanut proteiinien rakennusosina toimivia aminohappoja. Kaikkiaan koe tuotti 13 elämän tarvitsemista 22 aminohaposta ja viittä erilaista amiinia. Lisäksi astiaan kertyi sokereita, lipidejä ja DNA:n ja RNA:n sisältämiä nukleotidiemäksiä. Proteiineja, DNA:ta tai RNA:ta itsessään kokeessa ei muodostunut. == ”Vulkaaninen Millerin koe” == Vuonna 2008 kävi ilmi, että Miller oli suorittanut vuonna 1972 myös muita alkuperäisen kaltaisia kokeita, mutta jättänyt näiden tulokset julkaisematta. Julkaisemattomuus johtuu luultavasti siitä, ettei tuolloin ollut teknisiä edellytyksiä reaktiotuotteiden analysointiin. Eräässä julkaisemattomista kokeista vesihöyryä ja muita kaasuja johdettiin suippenevan kaulan läpi elektrodille, jolloin ilmavirran nopeus kasvoi. Tämä koejärjestely vastaa alkuperäistä koejärjestelyä mutta vulkaanisesti aktiivisissa olosuhteissa, esimerkiksi laavavirran valuessa mereen. Kokeesta talletettujen näytteiden analysointi osoitti, että Miller oli näin onnistunut tuottamaan viiden amiinin lisäksi 22 aminohappoa. == Lopputulos == Kokeen lopputulos on raseeminen seos. Seoksen raseemisuus tarkoittaa sitä, että seoksessa on yhtä paljon toistensa peilikuvia olevia L- ja D-muotoja. Elämän tarvitsemat aminohapot ovat seriiniä lukuun ottamatta L-muotoa. Monesti D-yhdisteet ovat L-yhdisteitä käyttäville eliöille käyttökelvottomia tai myrkyllisiä. Tunnetaan kuitenkin reaktioita, joissa toisen peilikuvaisomeerin pienikin ylimäärä aiheuttaa kyseisen isomeerin rikastumisen, jolloin lopputuloksena on vain toista isomeeria. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Orgaaninen kemia Luokka:Elämän synty Luokka:Tieteelliset kokeet
Vuoriloikko

Vuoriloikko (Cystopteris montana) on pienikokoinen, vuoristoissa ja arktisilla alueilla tavattava saniainen. == Ulkonäkö ja koko == Vuoriloikon maavarsi on pitkä ja musta. Yksittäin maavarresta nousevat lehdet kasvavat 10–40 cm korkeiksi. Lehden ruoti on 1–2 kertaa lehtilavan pituinen, väriltään vihreä tai oljenkeltainen. Lehtilapa on 7–12 cm pitkä, kolmiomainen tai leveänpuikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kolmiomaisen puikeita ja suippoja, alin lehdykkäpari on selvästi muita isompi. Pikkulehdykät ovat suippotyvisiä. Lehtien alla sijaitsevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä. Suomessa vuoriloikon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeiden kypsyessä niiden katesuomut varisevat pois. Vuoriloikon murskatut lehdet tuoksuvat karvasmantelilta.Retkeilykasvio 1998, s. 52–53.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 52. Vuoriloikko muistuttaa läheisesti vaalealoikkoa (C. sudetica), jota ei kuitenkaan tavata Suomesta. == Levinneisyys == Nimensä mukaisesti vuoriloikkoa tavataan erityisesti vuoristoalueilla sekä myös arktisilla alueilla. Euroopassa sitä kasvaa Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla, Karpaateilla, Balkanin niemimaalla, Skotlannissa, Kaukasuksen alueella ja Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla Ruotsissa, Norjassa sekä Suomessa, josta levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena Pohjois-Venäjälle ja edelleen Siperiaan. Pohjois-Amerikassa vuoriloikkoa kasvaa Alaskassa, Kalliovuorten pohjoisosissa ja mantereen koillisosassa. Lisäksi sitä esiintyy muun muassa Turkissa, Kiinassa ja Grönlannissa.Den virtuella floran: Finbräken (myös levinneisyyskartat) Viitattu 8.10.2011. Suomessa vuoriloikkoa kasvaa ainoastaan Pohjois-Suomessa, ja sielläkin levinneisyysalue on hajanainen. Eteläisimmät havainnot ovat Kainuusta. Pohjoisempana lajin runsaimpia keskittymiä on Kuusamossa ja Kittilässä.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Vuoriloikon levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 8.10.2011. == Elinympäristö == Vuoriloikko viihtyy kosteissa lehdoissa, ohutturpeisissa lehto- ja lettokorvissa, lähteiköissä ja tihkupinnoilla. Laji on kalkinvaatija. == Lähteet == * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2020: Vuoriloikon (Cystopteris montana) levinneisyys Suomessa * Pohjolan kasvien pauloissa: Cystopteris montana - vuoriloikko Luokka:Loikot
James Coyne

James Elliot Coyne (17. heinäkuuta 1910 – 12. lokakuuta 2012) oli Kanadan pankin toinen kuvernööri vuosina 1955–1961. Coyne syntyi Winnipegissä, Manitobassa. Hän valmistui Ridley Collegesta sekä Manitoban yliopistosta ja opiskeli Rhodes-stipendillä Oxfordin yliopistossa. Hän palveli toisessa maailmansodassa Kanadan kuninkaallisissa ilmavoimissa. Coyne toimi vuosina 1944–1949 pankin kuvernööri Graham Towersin avustajana ja vuosina 1950–1954 varakuvernöörinä. Hänet nimitettiin Kanadan pankin toiseksi kuvernööriksi vuonna 1955, mutta hän erosi vuonna 1961, jolloin häntä seurasi Louis Rasminsky. Journalisti Andrew Coyne ja näyttelijä Susan Coyne ovat James Coynen lapsia. Coyne on lisäksi juristi Deborah Coynen setä. == Lähteet == Luokka:Rhodes-stipendin saajat Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet kanadalaiset Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Alan Stubbs

AlanStubbs (s. 6. lokakuuta 1971 Kirkby, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesästä 2018 lähtien hän on toiminut skotlantilaisseura St. Mirrenin päävalmentajana. Stubbs aloitti pelaajauransa Bolton Wanderersissa, josta siirtyi toukokuussa 1996 melkein 200 liigaottelun jälkeen Celticiin. Celticin riveissä tuplamestaruudenkin voittanut Stubbs siirtyi heinäkuussa 2001 takaisin Englantiin Evertoniin. Kirkbylainen vakiinnutti nopeasti paikkansa vakiokokoonpanossa. Hieman loukkaantumisistakin kärsinyt Stubbs käväisi vuonna 2005 Sunderlandissa, mutta palasi Evertoniin jo 10 ottelun jälkeen. Ennen St. Mirreniä Stubbs on valmentanut Hiberniania ja Rotherham Unitedia.Alan Stubbs: Rotherham United appoint Hibernian boss as their new manager == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Profiili soccerbase.comissa Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kauko Mäntylä

Knut Kauko Mäntylä (21. huhtikuuta 1918 – 12. lokakuuta 1983) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen pappi. Mäntylä toimi Rantsilan kirkkoherrana 1950-luvulla. Myöhemmin hänet valittiin Haapajärven kappalaiseksi. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Yli-Iin kirkkoherraksi. Kauko Mäntylä oli SRK:n johtokunnan jäsenenä vuodesta 1968 alkaen ja puheenjohtajana vuosina 1977-1983\. Hän toimi monissa kirkon ja yhteiskunnan luottamustehtävissä. Mäntylä oli Kirkolliskokousedustajana vuosina 1968-1971\. Hänen puoluekantansa oli Suomen Keskusta. == Lähteet == Luokka:Vanhoillislestadiolaiset henkilöt Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistys Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 1983 kuolleet
Koiranvehnä

Koiranvehniö eli koiranvehnä (Elymus caninus) on 50–120 cm korkea mätästävä, tuulipölytteinen, monivuotinen heinäkasvi, joka kukkii kesä-heinäkuussa. Se on yleensä vihreä, mutta voi olla myös punavioletti tai sinivihreä. Koiranvehnää kasvaa lähes koko Euroopassa. Koiranvehnällä on kolme muunnosta: lehtokoiranvehnä (Elymus caninus var. caninus), pahtakoiranvehnä (Elymus caninus var. behmii) ja tenonkoiranvehnä (Elymus caninus var. macrourus). Koiranvehnä voi risteytyä joskus lapinvehniön (Elymus mutabilis) ja siperianvehniön (Elymus fibrosus) kanssa Pohjois-Suomessa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Koiranvehniö (Elymus caninus) * Luopioisten kasvisto: Koiranvehnä (Elymus caninus) * E.Nenonen (kuvia) * ITIS: Elymus caninus * United States Department of Agriculture (USDA): Elymus caninus * Flora of China: Elymus caninus * Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H: GrassBase – The Online World Grass Flora Luokka:Vehniöt
Lehtomaitikka

Lehtomaitikka (Melampyrum nemorosum) on tuoreissa metsissä ja lehdoissa kasvava yksivuotinen maitikkalaji. Se kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi ja kukkii Suomessa kesä–heinäkuussa. == Koko ja ulkonäkö == Lehtomaitikan kukan 15–20 millimetriä pitkä teriö on kullankeltainen ja käyrätorvinen. Kukkien tukilehdet ovat väriltään violetit, harvoin kellanvalkoiset. Lehtiasento on vastakkainen ja lehtiruodit ovat lyhyitä. Lehdet ovat muodoltaan suikeita tai puikeita. Lehdet ovat yleensä ehytlaitaisia, mutta ylälehdet ovat tyvestä liuskahampaisia. Kukinto on alaosasta harsumainen ja yläosasta tiheä ja toispuoleinen. Kukan verhiössä on vaalkoista karvaa ja teriö on muodoltaan kaksihuulinen. Kodat ovat soikeita, pitkiä ja litteitä. == Esiintyminen == Lehtomaitikkaa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa sekä paikoin Ruotsissa ja Etelä-Suomessa. Yleisiä kasvupaikkoja ovat lehdot, kosteat kangasmetsät ja rinteillä sijaitsevilla niityillä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Lajitietokeskus: Lehtomaitikka (Melampyrum nemorosum) * Kasviatlas 2022: Lehtomaitikan (Melampyrum nemorosum) levinneisyys Suomessa. * Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Lehtomaitikka (Melampyrum nemorosum) * ITIS (Melampyrum-suvun taksonomia) Luokka:Maitikat
Myyränporras

Myyränporras eli taigamyyränporras (Diplazium sibiricum, syn. Athyrium crenatum) on lehtometsissä viihtyvä saniainen. Suomessa myyränporras on uhanalainen ja luonnonsuojelulailla rauhoitettu.Ympäristöministeriö: Luonnonsuojeluasetuksessa rauhoitetut lajit Viitattu 7.10.2011. == Ulkonäkö ja koko == Myyränporras kasvattaa pitkän, suikertelevan ja haarovan maavarren, josta nousee yksittäin kasvavia, 20–70 cm korkeita lehtiä. Lehden ruoti on lehtilavan pituinen ja tyvestä tummasuomuinen. Lehtilapa on 15–30 cm pitkä, leveän kolmiomainen ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat tylppiä ja liuskaisia, liuskat ovat hammaslaitaisia. Pikkulehdyköiden suonet ovat alta karvaisia. Lehden alla olevat itiöpesäkeryhmät ovat soikeita, ja niiden katesuomu on vähäinen tai puuttuu kokonaan. Suomessa myyränportaan itiöt kypsyvät heinä–elokuussa.Retkeilykasvio 1998, s. 51.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 50. == Levinneisyys == Myyränportaan päälevinneisyysalue kattaa suurimman osan Pohjois-Venäjän havumetsävyöhykettä Siperiaan saakka. Venäjän ulkopuolella lajia tavataan Pohjois-Japanissa, muutamin paikoin Kiinassa, sekä Euroopan puolella Suomessa ja yksittäisiä esiintymiä Ruotsissa ja Norjassa. Suomen esiintymät keskittyvät Itä-Suomeen Etelä-Savosta Inarin Lappiin. Läntisimmät esiintymät ovat Pirkanmaalla ja Hämeessä.Kuopion katoava kasvimaailma 2002, s. 119.Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Myyränportaan eli taigamyyränportaan levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 7.10.2011. == Elinympäristö == Myyränporrasta tavataan lehtokorvissa, rehevissä puronvarsissa ja kallionaluslehdoissa. Suomessa laji on kärsinyt erityisesti rakentamisesta, purojen perkaamisesta sekä metsänhoidosta. == Lähteet == * Kuopion katoava kasvimaailma. Toim. Renvall, Pertti, Fagerstén, Reino, Knuutinen, Jorma & Vainio, Outi. Kuopion luonnontieteellisen museon julkaisuja 6. Kuopion luonnontieteellinen museo, Lievestuore 2002. * Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998. * Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003). === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Kasviatlas 2022: Myyränportaan eli taigamyyränportaan levinneisyys Suomessa. * Suomen Lajitietokeskus: Myyränporras (taigamyyränporras) – Diplazium sibiricum * Pohjolan kasvien pauloissa: Diplazium sibiricum – myyränporras, taigamyyränporras Luokka:Hiirenporraskasvit
Gladbeck

Gladbeck on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoisella laidalla, osavaltionsa luoteisosassa. Se kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Recklinghausenin piirikuntaan. Kaupunkia rajaavat Bottropin, Dorstenin, Essenin ja Gelsenkirchenin kaupungit. Vuoden 2022 lopussa Gladbeckissa oli 75 889 asukasta. Gladbeck jaetaan kuuteen eri kaupunginosaan, jotka ovat Brauck, Butendorf, Ellinghorst, Mitte, Rentfort ja Zweckel. Gladbeckin ystävyyskaupunkeja ovat Turkin Alanya, Englannin Enfield, Kiinan Fushun, Ranskan Marcq-en-Barœul, Itävallan Schwechat ja Puolan Wodzisław Śląski. Yksi Gladbeckin suurimmista nähtävyyksistä on Wittringenin linna. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Kaupungin verkkosivusto Luokka:Recklinghausenin piirikunta Luokka:Nordrhein-Westfalenin kunnat Luokka:Saksan kaupungit
Tuoksumatara

Tuoksumatara (Galium odoratum) on touko-kesäkuussa kukkiva 15–30 cm korkea monivuotinen kasvi. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi, muualla Euroopassa elinvoimaiseksi. == Ulkonäkö ja koko == Tuoksumatara voi kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen poikkileikkaukseltaan nelikulmaiset varret ovat pystymmät kuin muilla mataralajeilla. Esimerkiksi paimenmatara ja lehtomatara ovat varsin rentoja, lähes köynnöksiä. Vaaleanvihreät, soikeat tai puikeat otakärkiset lehdet kasvavat kuudesta kahdeksaan kappaleen tähtimäisinä ruusukkeina tai kiehkuroina. Tuoksumataran teriö on valkoinen ja halkaisijaltaan 4–6 mm pitkä. Tuoksumatara tuoksuu kumariinilta varsinkin kuivattuna.Den virtuella floran: Tuoksumatara (Galium odoratum) ==Käyttö== Puutarhoissa tuoksumataraa käytetään maanpeitekasvina. Sitä on käytetty tuoksunsa vuoksi myös liinavaatekaappien hajusteena ja tuholaisten karkotteena. Keski-Euroopassa tuoksumataralla maustetaan hyytelöitä ja juomia, etenkin viiniboolia. Kasville tuoksun antava kumariini on suurina määrinä nautittuna myrkyllistä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tuoksumatara (Galium odoratum) *Kasviatlas 2021: Tuoksumataran levinneisyys Suomessa. *Luontoportti: Tuoksumatara (Galium odoratum) *UPM-Kymmene: Metsiemme lehtokasveja (pdf) *ITIS: Galium odoratum *United States Department of Agriculture (USDA): Galium odoratum *Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Galium odoratum Luokka:Matarat
Muinaishollanti

Muinaishollanti () on nimitys nykyisen hollannin kielen varhaismuodolle, jota puhuttiin nykyisten Alankomaiden, Belgian, Saksan ja Pohjois-Ranskan Pohjanmereen rajoittuvilla alueilla varhaisella keskiajalla noin vuoteen 1150 saakka. Se niputetaan usein yhteen muinaisfrankonian kanssa. == Lähteet == Luokka:Euroopan kuolleet kielet