EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Antonino di San Giuliano

Antonino Paternò Castello di San Giuliano (10. syyskuuta 1852 Catania – 16. lokakuuta 1914 Rooma)Nordisk familjebok (1916), s. 692–693 Runeberg.org. Viitattu 30.3.2014. oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1905–1906 ja 1910–1914. San Giuliano kuului ikivanhaan sisilialaiseen aatelissukuun. Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi hän toimi vuodesta 1876 synnyinkaupunkinsa Catanian kaupunginraadin jäsenenä, vuosina 1879–1882 kaupungin pormestarina ja vuodesta 1882 Catanian edustajana Italian edustajainhuoneessa. Hän putosi edustajainhuoneesta vuoden 1904 vaaleissa, mutta sai seuraavana vuonna nimityksen senaattoriksi. San Giuliano toimi vuosina 1899–1900 posti- ja lennätinministerinä sekä vuosina 1905–1906 ulkoministerinä. Hän lähetti edeltäjänsä Emilio Visconti-Venostan edustamaan Italiaa Algecirasin konferenssiin. San Giuliano oli Italian suurlähettiläänä Lontoossa vuosina 1906–1910 ja Pariisissa hetken aikaa vuoden 1910 alussa. Huhtikuussa 1910 hänet kutsuttiin ulkoministeriksi Luigi Luzzattin hallitukseen. Syksyllä 1911 hän löysi tekosyyn Italian sodalle Turkkia vastaan, kun turkkilaiset olivat surmanneet erään italialaisen Tripolitaniassa. Italia onnistui sodassa valloittamaan Tripolitanian kokonaan itselleen.Risto Kari: Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 2, s. 267. Tammi. Helsinki 2001. San Giuliano osallistui myös ensimmäisen Balkanin sodan jälkeen Albanian asemaa koskeneisiin neuvotteluihin. San Giuliano vahvisti vuonna 1912 kolmiliiton voimassaoloajan jatkamisen vuoteen 1920, mutta ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 hän ilmoitti Italian jäävän puolueettomaksi, sillä Italian hallituksen mielestä liittosopimuksen ehdot eivät täyttyneet Saksan ja Itävalta-Unkarin lähdettyä hyökkäyssotaan. San Giuliano kuoli kaksi kuukautta myöhemmin. Hänen seuraajakseen ulkoministerinä tuli Sidney Sonnino, joka johdatti seuraavana vuonna Italian sotaan ympärysvaltojen puolelle. ==Lähteet== Luokka:Italian ulkoministerit Luokka:Italian pormestarit Luokka:Vuonna 1852 syntyneet Luokka:Vuonna 1914 kuolleet
Angelos

Angelos () oli ylimyssuku Bysantin valtakunnassa. Suvun historian näkyvin vaihe oli, kun Angelos-suvun keisarit hallitsivat Bysanttia vuosina 1185–1204. Keisareina Angelokset olivat heikkoja hallitsijoita, eivätkä onnistuneet estämään Bysantin keskusmahdin heikkenemistä ja sen ongelmien kärjistymistä. Mika Waltarin kaunokirjallinen teos Johannes Angelos kuvaa ylimyssukuun kuuluneen miehen vaiheita 1400-luvun Konstantinopolissa. == Luettelo sukuun kuuluneista keisareista == * Isaak II Angelos (, 1156–1204, hallitsi 1185–1195), Aleksios I:n tyttären Theodoran pojanpoika. Tuli uudelleen valtaistuimelle vuosiksi 1203–1204. Hänen hallituskaudellaan Bulgaria irrottautui Bysantin alaisuudesta. Kolmas ristiretki tehtiin Bysantin halki, ja ristiretkeläiset kohtelivat maata kuin valloitettua aluetta. * Aleksios III Angelos (, 1153–1211, hallitsi 1195–1203), Isaak II:n veli. Aleksios joutui paavi Innocentius III:n käynnistämän neljännen ristiretken kohteeksi, kun myös Venetsian doge Enrico Dandolo hyväksyi suunnitelman hyökätä Bysantin kimppuun. * Aleksios IV Angelos (, 1182–1204, hallitsi 1203–1204), Isaak II:n poika. Hän liittoutui ristiretkeläisten kanssa Aleksios III:tta vastaan saadakseen keisariuden itselleen. Näin Isaak ja Aleksios IV pääsivät valtaan, mutta he eivät pystyneet täyttämään ristiretkeläisille antamiaan lupauksia, joten he joutuivat väistymään. * Isaak II Angelos (hallitsi 1203–1204) kanssahallitsijana poikansa kanssa. * Aleksios V Dukas Murzurfilos (), 1140–1204, hallitsi 1204), Aleksios III:n vävy. Ristiretkeläiset nostivat hänet valtaan lyhyeksi aikaa, mutta vetivät häneltä tukensa ja perustivat Latinalaisen keisarikunnan. == Katso myös == * Komnenos * Palaiologos * Luettelo Bysantin keisareista == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Bysanttilaiset suvut Luokka:Hallitsijasuvut
International Photography Hall of Fame and Museum

International Photography Hall of Fame and Museum (IPHF) on St. Louisin Grand Centerissa sijaitseva valokuvaukseen keskittyvä museo, joka ylläpitää valokuvauksen kunniagalleriaa. == Historia == International Photography Hall of Fame and Museumin taustalla oli Professional Photographers of American perustaman Photographic Art and Science Foundationin projekti, jonka tarkoituksena oli luoda kunniagalleria merkittäville valokuvaajille ja keksijöille. Museolla ei alkuun ollut mitään toimitiloja, jossa se olisi voinut esitellä kunniagalleriaan valittuja tai säätiön kokoelmia. Säätiön kokoelmat kuitenkin kasvoivat, kun monet lahjoittivat sille antiikkisia kameroitaan. Museo avasi ovensa 1977 Santa Barbarassa Kaliforniassa Brooks- instituutissa. Museo toimi Santa Barbarassa vuoteen 1983, jolloin se muutti Oklahoma Cityyn. Siellä museon toimitilat olivat tiederakennuksessa, mutta kun rakennus päätettiin omistaa kokonaan tieteelle, valokuvamuseo joutui etsimään uudet tilat. Museota ajateltiin siirrettäväksi muun muassa Rochesteriin ja Miamiin, mutta se sai uuden kotinsa St. Louisista, kun museon johtaja John Nagel oli tavannut Grand Centerin johtajan Vincent Schoemehlin. Uusi museo avattiin lokakuussa 2013, ja sitä varten jouduttiin kuukausien ajan keräämään varoja ja rakentamaan uusia tiloja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Museon kotisivut Luokka:Valokuvauksen historia Luokka:Yhdysvaltain taidemuseot Luokka:Kunniagalleriat
Tämäkin vielä

Tämäkin vielä on suomalaisen thrash metal -yhtye Kamaran EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Firebox Records. == Kappaleet == # # # # # == Kokoonpano == * Juha Minkkinen – laulu, kitara * Tuomas Janhunen – kitara * Jaakko Minkkinen – kitara * Henri Lehmonen – bassokitara * Jaakko Silvast – rummut, taustalaulu == Arvostelut == * Desibeli.net: http://www.desibeli.net/arvostelu/954 * Imperiumi.net: 6+/10http://www.imperiumi.net/index.php?act=albums&id;=1959 == Aiheesta muualla == * * == Lähteet == Luokka:Vuoden 2004 EP:t Luokka:Kamaran albumit
Nights of the Nova

Nights of the Nova on suomalaisen progressiivisen rockin yhtye Totemin ensimmäinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983 levymerkillä EMI. == Kappaleet == Kaikki kappaleet sanoittanut Axel Haga. === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # == Kokoonpano == * Markku Luonuansuu – laulu * Erkki Leskelä – kitara * Axel Haga – kitara, syntetisaattori, taustalaulu * P. Leviäkangas – bassokitara, huilu, taustalaulu * Mikko Karvonen – rummut == Aiheesta muualla == * Nights of the Nova discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1983 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset progressiiviset rockalbumit
Mikael Bourtzes

Mikael Bourtzes (; s. noin 930/935 – k. vuoden 996 jälkeen)Cheynet & Vannier, s. 18 oli bysanttilainen sotapäällikkö 900-luvulla. Hän oli Eufrat-joen alueelta kotoisin olevan Bourtzes-suvun ensimmäinen merkittävä edustaja.Kazhdan, s. 317–318 Vuonna 968 keisari Nikeforos II Fokas nimitti Bourtzesin patrikiokseksi ja pienen Amanos-vuorilla lähellä Antiokiaa sijainneen Mauron Orosin ('Musta vuori') sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi (strategos).Holmes, s. 332 Hän sai tehtäväkseen johtaa arabien hallussa olevan Antiokian piirittämistä. Bourtzes kuitenkin rikkoi Nikeforoksen käskyjä ja hyökkäsi kaupunkiin vallaten sen lokakuussa 969. Hän joutui tämän takia epäsuosioon ja Nikeforos erotti hänet virastaan. Myöhemmin Bourtzes liittyi salaliittoon, joka murhasi Nikeforoksen joulukuussa 969.Treadgold, s. 504–505 Keisari Basileios II nimitti Bourtzesin Antiokian maaherraksi (douks) ja tämä osallistui vuonna 976 taisteluun kapinaan noussutta Bardas Sklerosta vastaan Laparan taistelussa. Keisarille uskolliset joukot kärsivät kuitenkin tappion ja Bourtzes siirtyi Skleroksen puolelle. Kapinallisten kärsittyä tappion Bourtzes vaihtoi jälleen puolta. Vuosina 990–996 hän toimi Antiokian maaherrana, jonka jälkeen hän katoaa lähteistä. == Lähteet == * * * * === Viitteet === Luokka:Bysanttilaiset sotilaat Luokka:930-luvulla syntyneet Luokka:990-luvulla kuolleet
Carlo Sforza

Carlo Sforza (25. syyskuuta 1873 Montignoso – 4. syyskuuta 1952 Rooma)Conte Carlo Sforza Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 30.3.2014. oli italialainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Italian ulkoministerinä vuosina 1920–1921 ja 1947–1951. Sforza aloitti diplomaatinuransa vuonna 1896 ja työskenteli Italian lähetystöissä eri puolilla maailmaa. Vuodesta 1911 hän oli lähettiläänä Pekingissä ja vuodesta 1916 Belgradissa sekä vuonna 1919 lyhyen aikaa Konstantinopolissa. Hänet nimitettiin 1919 myös senaattoriksi.Nordisk familjebok, täydennysosa (1926), s. 276–277 Runeberg.org. Viitattu 27.3.2014. Sforza toimi 1919–1920 ulkoministeriön alivaltiosihteerinä sekä 1920–1921 Giolittin hallituksen ulkoministerinä. Hän osallistui vuoden 1920 Span konferenssiin ja johti neuvotteluja Ylä-Sleesian rajajärjestelyistä. Sforza edusti myös Italiaa samana vuonna Rapallon neuvotteluissa, joissa sovittiin rajanvedosta Jugoslavian kanssa. Hän keksi ratkaista Fiumen kaupunkia koskeneen kiistan tekemällä siitä Fiumen vapaavaltion.Fiume question Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 30.3.2014. Samalla hän luopui Italian nationalistien vaatimuksista Albaniaan ja Pohjois-Dalmatiaan, mikä ärsytti varsinkin fasisteja. Sforza nimitettiin helmikuussa 1922 Italian suurlähettilääksi Pariisiin, mutta hän erosi saman vuoden marraskuussa, koska ei tahtonut palvella Benito Mussolinin hallitusta. Hän lähti vuonna 1926 maanpakoon. Fasistien vallan aikana Sforza asui ulkomailla, vuoteen 1939 Belgiassa ja vuodesta 1940 Yhdysvalloissa, ja toimi luennoitsijana. Hän palasi Italiaan 1943 ja toimi sodanjälkeisessä hallituksessa eri tehtävissä. Hänet valittiin vuonna 1946 perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen tasavaltalaispuolueen edustajana. Sforza toimi Alcide De Gasperin hallituksen ulkoministerinä vuodesta 1947 aina heinäkuuhun 1951, jolloin hän vetäytyi eläkkeelle terveyssyistä. Sforzalla oli keskeinen rooli siinä, että Italia hyväksyi Pariisin rauhansopimuksen sekä liittyi OEEC:hen ja Natoon. Hän oli myös yksi Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen allekirjoittajista huhtikuussa 1951.Treaty establishing the European Coal and Steel Community (Paris, 18 April 1951) Viitattu 30.3.2014. ==Lähteet== Luokka:Italian ulkoministerit Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Johannelundin metroasema

Johannelundin metroasema on Tukholman metron asema Vinstan kaupunginosassa. Asema on 1 700 päivittäisellä matkustajallaan metron toiseksi vähiten käytetty asema Enskede gårdin jälkeen. File:Stockholm subway johannelund 20060913 003.jpg|Aseman laituria File:Stockholm subway johannelund 20060913 002.jpg|Aseman laituria ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Tukholman metroasemat
Palomar

Palomar on vuori San Diegon piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Nimi on espanjaa ja tarkoittaa kyyhkysen pesää. Palomar on tunnettu tähtitieteellisestä Palomarin observatoriostaan ja alueen samannimisestä kansallispuistosta. ==Lähteet== Luokka:Kalifornian vuoret Luokka:San Diegon piirikunta
Josu

Josué Currais Prieto, eli Josu (s. 27. helmikuuta 1993 Langreo, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitalinkki tai laitapuolustaja. Josu aloitti uransa FE Figueresin juniorijoukkueissa. Hän pelasi junioriurallaan myös Girona FC:n, FC Barcelonan ja RCD Espanyolin akatemioissa. Kesällä 2013 hän siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon, jossa hänet valittiin Ykkösen kauden pelaajaksi. Maaliskuussa 2014 Josu oli voittamassa SJK:lle Liigacupia. Hänen pelaajasopimuksensa purettiin 19. kesäkuuta ilmoittaen pelaajan syyllistyneen seuran sääntöjen ja sopimuksen ehtojen rikkomiseen. Hän on edustanut Espanjaa alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä kertaa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Vuonna 1993 syntyneet
Leo Fokas nuorempi

Leo Fokas nuorempi (; s. noin 915/920 – k. vuoden 970 jälkeen) oli bysanttilainen sotapäällikkö ja keisari Nikeforos II Fokasin (hallitsi 963–969) nuorempi veli.Kazhdan, s. 1667 Leo Fokas syntyi noin vuosien 915–920 välillä. Hän kuului kappadokialaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Leon isä oli Bardas Fokas ja hänellä oli kaksi veljeä: Nikeforos ja Konstantinos, joka kuoli arabien vankeudessa noin vuonna 954.Treadgold, s. 492 Noin vuonna 945 keisari Konstantinos VII nimitti Leon Kappadokian sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi (strategos). Noin 955 hänestä tuli puolestaan Anatolikonin strategos. Keisari Konstantinoksen kuoleman jälkeen hänen seuraajansa keisari Romanos II nimitti Leon valtakunnan länsiosan sotilasjoukkojen ylipäälliköksi (domestikos tes dyseos). Kun Leon vanhempi veli Nikeforos lähti valtaamaan Kreetaa vuonna 960, Leo nimitettiin hänen tilalleen idän joukkojen ylipäälliköksi. Tässä virassa hän sai merkittävän voiton Aleppon emiirin Saif al-Daulan armeijasta, joka oli ryöstellyt bysanttilaisten aluetta ja ollut palaamassa takaisin omalle puolelleen Taurusvuorten läpi. Arabit joutuivat kuitenkin Leon joukkojen väijytykseen ja kärsivät raskaita tappioita.Treadgold, s. 495 Kun Nikeforos nousi keisariksi vuonna 963, Leo sai korkean kouropalates-arvonimen ja hänet nimitettiin valtion kuljetusjärjestelmän (dromos, ks. cursus publicus) johtajaksi (logothetes tou dromou).Treadgold, s. 499 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan Leon ahneus oli syypää Nikeforoksen epäsuosioon tämän kauden aikana. Kun Nikeforos murhattiin salaliiton seurauksena vuonna 969 ja Johannes Tzimiskes nousi keisariksi, Leo yritti juonitella häntä vastaan yhdessä kahden poikansa Nikeforoksen ja Bardas Fokas nuoremman kanssa. Tzimiskes kuitenkin vangitsi ja karkotti heidät. Vuonna 971 Leon poika Bardas nousi kapinaan Tzimiskesiä vastaan, mutta se tukahdutettiin pian.Treadgold, s. 507–508 Leo sokaistiin ja hänet karkotettiin Proten saarelle Marmaranmerelle. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä. == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Bysanttilaiset sotilaat Luokka:900-luvulla syntyneet Luokka:970-luvulla kuolleet
Ferruccio Parri

Ferruccio Parri (19. tammikuuta 1890 Pinerolo – 8. joulukuuta 1981)Parri Ferruccio Italian parlamentti. Viitattu 30.3.2014. oli italialainen toisen maailmansodan aikainen vastarintajohtaja ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä kesäkuusta joulukuuhun 1945. Parri oli alkujaan lehtimies. Hän osallistui sotilaana ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui useasti. Fasistien noustua valtaan Italiassa hän liittyi fasisminvastaiseen Giustizia e Libertà (”Oikeus ja vapaus”) -ryhmään ja auttoi vuonna 1926 sosialistijohtaja Filippo Turatia pakenemaan maasta. Parri joutui viettämään vuosia vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä salanimellä Maurizio ja edusti Kansallisen vapautuksen komitean sotilaskomiteassa Partito d'Azione (”toiminnan puolue”, PdA) -puoluetta. Saksalaiset onnistuivat pidättämään hänet Milanossa, mutta hänet vapautettiin Sveitsissä osana vankienvaihtoa. Sodan jälkeen Parrista tuli kesäkuussa 1945 pääministeri ja hän kokosi hallituksensa vastarintaliikettä tukeneista puolueista. Hän erosi jo saman vuoden marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tuli kristillisdemokraatti Alcide De Gasperi.Biografia Parri Antifascismo. Viitattu 30.3.2014. PdA:n toiminnan hiivuttua Parri osallistui keväällä 1946 Concentrazione Repubblicana -puolueen perustamiseen. Se sulautui pian uuteen tasavaltalaispuolueeseen (Partito Repubblicano Italiano, PRI). Parri oli PRI:n edustajana perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuosina 1946–1948 ja siirtyi sen jälkeen Italian senaattiin. Hän erosi PRI:sta vuonna 1953, koska ei hyväksynyt uutta vaalilakia. Hänet valittiin vuonna 1958 uudelleen senaattiin sosialistisen puolueen (PSI) edustajana. Vuonna 1963 presidentti Giuseppe Saragat nimitti hänet elinikäiseksi senaattoriksi. Parrin mukaan on nimetty Instituto Nazionale Ferruccio Parri, joka on julkaissut verkossa Benito Mussolinin aikaisten fasismin muistomerkkien luettelon Luoghi fascismo ('Fasismin paikat') -nimisellä sivustolla. Luettelossa on muun muassa Roomassa sijaitseva 36-metrinen marmorinen Mussolinin obeliski. Toisin kuin Saksassa, Italiassa ei fasismin symboleita ole hävitetty.Luoghi fascismo ==Lähteet== Luokka:Italialaiset poliitikot Luokka:Italian pääministerit Luokka:Toisen maailmansodan vastarintaliikkeiden henkilöt Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Oleksandr Muzytško

Oleksandr Ivanovitš Muzytško (, tunnettu myös lempinimellä Saško Bilyi , 19. heinäkuuta 1962 Kizel, Neuvostoliitto – 24. maaliskuuta 2014 Rivne, Ukraina) oli ukrainalainen äärioikeistolainen poliitikko, joka kuului vuoden 2014 vallankumouksen jälkeen maan hallitukseen nousseen Oikea sektori -puolueen johtohahmoihin. == Poliittinen ura ja rikosepäilyt == Ukrainan itsenäistyttyä vuonna 1991 Muzytško perusti äärioikeistolaisia ryhmiä kotiseudullaan Rivnen kaupungin ympäristössä. Hänen poliittiseen agendaansa kuului viha kommunisteja, juutalaisia ja venäläisiä kohtaan. Ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996 Muzytško komensi ukrainalaisen UNA-UNSO -järjestön "Viking"-nimistä osastoa, joka taisteli tšetšeenikapinallisten puolella Venäjää vastaan. Venäjän viranomaiset syyttivät häntä myöhemmin sotavankien kiduttamisesta ja surmaamisesta. Vuonna 1997 Muzytško oli syytteessä toisen UNA-UNSO:n jäsenen Kiovassa tapahtuneessa murhayrityksestä ja 2003 hän sai 3,5 vuoden vankeustuomion muun muassa ihmisryöstöstä. Muzytško oli ehdolla Ukrainan korkeimpaan neuvostoon vuoden 2012 parlamenttivaaleissa. Hän sai omassa vaalipiirissään kuudenneksi eniten ääniä, mutta ei tullut valituksi. == Kuolema == Ukrainan vallankumouksen aikana Muzytško oli uhannut Rivnessä kokoontunutta maakuntaparlamenttia rynnäkkökiväärillä. Kahta päivää myöhemmin hän esiintyi sotilaspuvussa aseen kanssa uhaten surmata Ukrainan sisäministeriksi nousseen Arsen Avakovin "kuin koiran". Päivää myöhemmin viranomaiset aloittivat häntä koskevat rikostutkinnat. Muzytško sai surmansa 24. maaliskuuta Rivnessä tapahtuneessa tulitaistelussa sisäministeriön erikoisjoukkojen yrittäessä pidättää häntä. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset poliitikot Luokka:Ukrainalaiset rikolliset Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Julia Lahti

Aatos Julia Lahti (30. kesäkuuta 1909 Oulu – 23. joulukuuta 1990 Oulu) oli suomalainen talousopettaja ja suomen sekä ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija. Lahti kävi kuusi luokkaa Uleåborgs Svenska Mellanskolania ja toimi sittemmin talousopettajana Tyrnävän kansalaiskoulussa. == Teoksia == * Aurinko ja orjantappurakukka : suomen- ja ruotsinkielisiä runoja. Tekijä, Tyrnävä 1965 * Heräsivät siniset tähdet : suomen- ja ruotsinkielisiä runoja. Tekijä, Tyrnävä 1966 == Lähteet == * * Kirjasampo.fi : Julia Lahti Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1990 kuolleet
Kastematojen aika

Kastematojen aika on Matti Ijäksen kirjoittama ja ohjaama lyhyt televisioelokuva murrosikäisestä Jontti-pojasta, vanhasta rantojen miehestä (Erkki Pajala) ja tyttöjen kanssa paremmin pärjäävästä, jo mopoikään ehtineestä kaverista (Samuli Edelmann).Kastematojen aika, Antti Alanen Film Diary -blogi. Viitattu 30.3.2014. 34-minuuttinen elokuva ensiesitettiin televisiossa toukokuussa 1985. ==Tuotanto== Kastematojen aika valmistui Ijäksen Katsastuksen ja Painijan jälkeen. Se oli itsenäinen jatko-osa Minä, siili ja trumpetti -televisioelokuvalle ja viimeinen Ijäksen Ylen lasten ja nuorten toimitukselle tekemä työ. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Otteita elokuvasta, Yle Elävä arkisto *Yle Areena: Kastematojen aika Luokka:Matti Ijäksen ohjaamat elokuvat Luokka:Vuoden 1985 suomalaiset elokuvat Luokka:Suomalaiset televisioelokuvat Luokka:Suomalaiset nuortenelokuvat
Viimeinen gladiaattori

Viimeinen gladiaattori (; , ”Herkules vastaan palkkasoturit”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia- aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Umberto Lenzi. Sen sankaria esittää yhdysvaltalainen Richard Harrison. ==Juoni== Roomalaisten vangitsema brittisoturi Glaucus (eräissä versioissa Naor) viedään Caligulan käskystä Roomaan, jossa hänestä tehdään gladiaattori. Messalina ja tämän rakastaja Gaius Silius juonittelevat Caligulaa vastaan. Cassius Chaerea murhaa Caligulan, jolloin Messalina tekee aviomiehestään Claudiuksesta keisarin. Vapaudestaan taisteleva Glaucus ja hänen rakastettunsa Ena joutuvat mukaan hovin juonitteluun. ==Näyttelijät== ==Tuotanto ja vastaanotto== Viimeinen gladiaattori on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor- väreissä Incir De Paolisin studiolla. Elokuva on tehty samoissa lavasteissa ja osittain samalla miehityksellä kuin ohjaaja Mario Caianon Maciste – Spartan gladiaattori. Ulkokuvissa näkyvät Manzianan ja Tolfan maisemat. Sekalaisia historiallisia ja seikkailuaineksia vapaasti yhdistelevä Viimeinen gladiaattori on tyylikäs mutta tarinaltaan kovin ponneton peplum-elokuva. Gladiaattorirooleihinsa kyllästynyt Harrison suoriutuu tehtävästään hyvin, mutta elokuvan varsinaiseksi tähdeksi kohoaa Messalinaa esittävä kaunis ja näyttävästi puettu Lisa Gastoni, josta ohjaaja Lenzi yritti tehdä jonkinlaisen Shakespearen Lady Macbethin. Elokuvan työnimenä olikin alun perin Il gladiatore di Messalina (”Messalinan gladiaattori”). Gastonin huomiota herättänyt maitokylpy koostuu veteen sekoitetusta kalkista, joka ei tehnyt hyvää näyttelijän iholle. Pelokas Marilù Tolo on väärässä osassa Glaucuksen rakastettuna ja vaaleaan peruukkiin puettu koomikko Jimmy il Fenomeno tekee hauskan pikkuroolin hölmönä brittinä. Viimeinen gladiaattori tuotti Italiassa vuoden aikana vaatimattomat 135 miljoonan liiran pääsylipputulot (toisaalla kassatuloiksi mainitaan 240 miljoonaa). Ranskassa sen näki yli 585 tuhatta katsojaa. Elokuvan ranskalaista nimeä ”Herkules vastaan palkkasoturit” voidaan selittää sillä, että gladiaattoreille annettiin Roomassa usein mytologian hahmoihin perustunut ”taiteilijanimi”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Historialliset elokuvat Luokka:Italialaiset seikkailuelokuvat Luokka:Ranskalaiset seikkailuelokuvat Luokka:Vuoden 1964 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1964 ranskalaiset elokuvat
Italian tasavaltalainen puolue

Italian tasavaltalainen puolue (Partito Repubblicano Italiano, PRI) on Italiassa toimiva vasemmistoliberaali puolue. Puolue on nykyisin pieni eikä ole enää edustettuna maan parlamentissa. Puolueen juuret ovat 1800-luvun Italian yhdistymistä kannattaneissa tasavaltalaisissa. PRI perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1895.Italian Republican Party Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 30.3.2014. Se oli ensimmäisen kerran mukana Italian hallituksessa vuosina 1916–1917. Puolueen alkuperäinen kannatus hupeni ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja fasistihallinto lakkautti sen vuonna 1926. Puolueen kannattajia osallistui vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana. PRI perustettiin uudelleen 1943. Se kieltäytyi sodan jälkeen osallistumasta hallitukseen ennen monarkian lakkauttamista ja tasavallan perustamista. Vuosina 1947–1953 se oli mukana Italian hallituksessa ja jotkin sen johtajista olivat merkittävässä roolissa Italian politiikassa. PRI:n pitkäaikainen johtaja sodan jälkeen oli Ugo La Malfa. Puolue palasi kristillisdemokraattien hallituskumppaniksi vuonna 1963 ja oli sen jälkeen mukana useimmissa hallituksissa seuraavan 30 vuoden ajan. PRI:n johtaja Giovanni Spadolini toimi pääministerinä vuosina 1981–1982. Puolueen kannatus romahti lopullisesti sen sotkeuduttua vuonna 1992 paljastuneeseen tangentopoli-korruptioskandaaliin. PRI kuului 1990-luvulla Oliivipuukoalitioon. 2000-luvun alussa se liittoutui Silvio Berlusconin Casa delle Libertà -koalition kanssa. PRI:lla ei ole nykyään enää lainkaan edustajia parlamentissa. ==Lähteet== Luokka:Italian puolueet
Raflaamo

Raflaamo on S-ryhmän lanseeraama verkkopalvelu, josta löytyy lähes 500 S-ryhmän ravintolaa. Palvelu avattiin 18. maaliskuuta 2014 ja se toimii sijaintiperusteisesti, eli näyttää käyttäjälle lähimmät ravintolat etäisyyden mukaan järjesteltynä. Raflaamon kautta käyttäjä voi tehdä myös pöytävarauksen haluamaansa ravintolaan. Palvelun konseptin on suunnitellut Motley Agency ja sen teknisestä toteutuksesta vastaa Valamis. Palvelun käyttöönottopäivänä alkoi lanseerauskampanja, jonka mainoskasvoina toimivat Duudsonit. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset verkkosivustot Luokka:S-ryhmä
Kalle Frey

Carl Harry (Kalle) Frey (11. elokuuta 1909 Oulu – 23. kesäkuuta 1991 Vantaa) oli suomalainen kirurgi, lääkintöneuvos ja näytelmäkirjailija. ==Henkilöhistoria ja ammattiura== Freyn vanhemmat olivat everstiluutnantti, rautatievirkamies Harry Edmund Frey (s. 1870) ja Emilia Öller (s. 1882). Hän oli naimisissa vuodesta 1939 sairaanhoitaja Sirkka Annikki Ankara-Astalan (1914–1965) kanssa. Näyttelijä Petra Frey (s. 1943) on heidän tyttärensä. Frey pääsi ylioppilaaksi 1929 Viipurin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940 sekä kirurgisten tautien erikoislääkäriksi 1950. Frey toimi talvi- ja jatkosodassa kenttäsairaalan A-kirurgina ja välirauhan aikana Armeijakunnan sairaala 2:n päällikkölääkärinä. Sotien jälkeen hän toimi Kajaanin yleisen sairaalan apulaislääkärinä 1945–1948, Ylivieskan kunnanlääkärinä 1948–1957 sekä Rovaniemellä Lapin lääninsairaalan ali- ja osastonlääkärinä 1957–1964 ja Lapin lastensairaalan kirurgina 1959–1964. Viimeksi hän oli Pieksämäen aluesairaalan johtavana lääkärinä ja kirurgian ylilääkärinä 1964–1972. Frey oli Rovaniemen teatterin kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1964 ja Pieksämäen kaupunginvaltuutettu 1969–1972. Sotilasarvoltaan Frey oli lääkintämajuri (1943). == Teoksia == * Velipuolet : näytelmä. Rovaniemen kaupunginteatteri 1958 * Työmies Outola : radiokuunnelma. Yleisradio 1960 * Sisältyykö Shakespeare maailmankuvaamme teoksessa Ultima. Pohjoiset Kirjailijat ry:n julkaisu 1962, toim. Reino Rinne. * Pikku Herra Nikodeemus. 1964 * Rikkaan Roistot. 1967 == Lähteet == * * Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg) * Kirjasampo.fi : Carl Harry Frey * Geni.com : Carl Harry (Kalle) Frey (1909 - d.) * SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : kenraalimajuri Frey, Johan Adolf (Carl Harry Freyn isän isä) ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kirurgit Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Wright R-2600

Wright R-2600 Cyclone (suom. Sykloni) on yhdysvaltalainen lentokoneen tähtimoottori. Moottorityyppi kehiteltiin Wright R-1820:sta 1930-luvun lopulla, ja se otettiin käyttöön suurin valmistusmäärin Toisessa maailmansodassa vuoden 1940 paikkeilla. Valmistusmäärä ylti arviolta 50 000 kappaleeseen. Edeltäjästänsä tämän tyypin erotti kaksirivisyys sekä suurempi sylinterien lukumäärä, joita oli 14 kpl. Tämän mallisia moottoreita käytettiin muutamissa Yhdysvalloissa valmistetussa taistelukoneessa, kuten näistä ehkä merkittävimpinä: Curtiss SB2C Helldiver, Douglas A-20 Havoc, North American B-25 Mitchell, Grumman TBF Avenger ja Vultee A-35 Vengeance. Tyypin kilpailija oli Pratt & Whitney R-2800. Moottorin tehot vaihtelivat 1 600 - 1 900 hevosvoiman välillä. Teholukemat nousivat myöhemmissä versioissa kehitystyön myötä. ==Aiheesta muualla== *http://www.enginehistory.org/Wright/R-2600/R-2600CaseHx.shtml *http://www.aviation-history.com/engines/r2600.htm *http://www.bombercommandmuseum.ca/engine_curtiswright.html *http://www.nationalmuseum.af.mil/factsheets/factsheet.asp?id=864 Luokka:Lentokonemoottorit Luokka:Tähtimoottorit
Tärkein vähemmistö

Tärkein vähemmistö on suomalaisen groove metal -yhtye Kameleontin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Rosteri Records. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Riku Varis – basso * Samuli Varis – kitara * Ville Hakasalo – laulu, kitara * Heikki Oinonen – rummut === Tuotanto === * Henri Virsell – äänittäjä, miksaaja * Mikko Herranen – masteroija == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net: Levyarvio * Tuskasi.com: 8/10Tuskasi.com: Levyarvio * V2.fi: V2.fi: Levyarvio == Aiheesta muualla == * * == Lähteet == Luokka:Vuoden 2009 esikoisalbumit Luokka:Kameleontin albumit
Konstantinos Fokas

Konstantinos Fokas (; k. noin 953 tai 954) oli bysanttilainen ylimys ja sotapäällikkö, sekä keisari Nikeforos II Fokasin nuorin veli. Konstantinos kuului vaikutusvaltaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Hänen isänsä oli Bardas Fokas ja hänen kaksi veljeään Nikeforos ja Leo olivat kumpikin Bysantin merkittävimpiä sotapäälliköitä. Kun keisari Konstantinos VII nousi valtaan vuonna 945, hän alkoi suosimaan Fokasten sukua. Bardas Fokas nimitettiin armeijan ylipäälliköksi (domestikos ton skholon), Nikeforoksesta tuli Anatolikonin sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltija ja sotilaskomentaja (strategos), Leosta tuli Kappadokian teeman strategos, ja Konstantinos nimitettiin Seleukeian strategokseksi.Whittow, s. 323, 347 Konstantinos osallistui isänsä Bardaksen sotaretkiin arabeja vastaan, mutta jäi Aleppon emiirin Saif al-Daulan vangiksi noin vuonna 953 ja kuoli pian sen jälkeen.Treadgold, s. 492 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan arabit yrittivät pakkokäännyttää Konstantinoksen islaminuskoon ja murhasivat hänet kun se epäonnistui. Nykyhistorioitsijat ovat kuitenkin epäilleet tarinan todenperäisyyttä. Kun Bardas sai kuulla poikansa kuolemasta, hän Skylitzesin mukaan käski vihoissaan teloittaa kaikki emiirille sukua olevat arabivangit.Wortley, s. 233 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Bysanttilaiset sotilaat Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:950-luvulla kuolleet
Henkiinjäämisharha

Henkiinjäämisharha on suomalaisen groove metal -yhtye Kameleontin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Rosteri Records. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 7½/10 * Kaaoszine: 9+/10Kaaoszine: Levyarvio * V2.fi: V2.fi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2013 albumit Luokka:Kameleontin albumit
Konstantinuksen pylväs

pienoiskuva|vasen|Pylväs nykyisessä asussaan. Konstantinuksen pylväs () on nykyisessä Istanbulissa sijaitseva roomalaisaikainen muistopylväs. Se on nykyiseltä korkeudeltaan 35-metrinen, mutta sen on arveltu alun perin olleen 37 metriä korkea tai korkeampi. Pylväs on pystytetty keisari Konstantinus Suuren käskystä vuonna 330 jaa. sen kunniaksi, että maan pääkaupunki siirrettiin Konstantinopoliin eli uuteen Roomaan. Aikoinaan se oli pronssipintainen pylväs, jonka huipulla oli Konstantinuksen patsas. Pylväs sijaitsee Çemberlitaş-aukiolla, joka Bysantin aikana oli Konstantinuksen forum. Pylväs on vahingoittunut aikojen kuluessa. Vuonna 1106 raivonnut myrsky pudotti pylvään päällä olleen patsaan. Ristiretkeläiset repivät pylvään pronssiosat irti Konstantinopolin ryöstön aikana vuonna 1204. Pylväs mustui kauttaaltaan vuoden 1779 maanjäristyksen ja sen aiheuttamien tulipalojen takia. Pylväs kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Historic Areas of Istanbul. Unesco. Luokka:Bysantin valtakunta Luokka:Istanbulin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Muistopylväät
Henri Kemppainen

Henri Kemppainen (s. 2. joulukuuta 1982 Hyrynsalmi) on suomalainen taikuri. Kemppainen on saanut Suomen Taikurit -yhdistyksen Suomen Taikuri 2019 -palkinnon, jota perusteltiin Magic in Lapland -televisiosarjalla. Suomen Taikapiiri palkitsi hänet Vuoden taikuri -tittelillä vuonna 2022. Hänelle myönnettiin Kainuun kulttuurivientipalkinto vuonna 2023. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Henri Kemppaisen kotisivu Luokka:Suomalaiset taikurit Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Zhang Xun

Zhang Xun (Tšang Hsun; 1854 Fengxin, Jiangxi – 12. syyskuuta 1923 Tianjin)Z Rulers.org. Viitattu 30.3.2014. oli kiinalainen kenraali, joka yritti kesä–heinäkuussa 1917 palauttaa sotilasvallankaappauksella Qing-dynastian takaisin valtaan. Zhang palveli Qing-dynastian loppuaikoina Yuan Shikain alaisena komentajana. Hän toimi 1911–1912 Liangjiangin maakunnan kenraalikuvernöörinä ja puolusti Xinhai-vallankumouksen aikana maakunnan pääkaupunkia Nanjingia vallankumouksellisilta. Tasavallan perustamisen jälkeen presidentiksi tullut Yuan Shikai nimitti Zhangin 1913 Jiangsun sotilaskuvernööriksi. Vuosina 1916–1917 hän oli Anhuin kuvernöörinä. Osoittaakseen uskollisuutensa Qing-dynastialle Zhang jatkoi perinteisen palmikon pitämistä. Yuan Shikain seuraajaksi tullut presidentti Li Yuanhong kutsui Zhangin välittäjäksi itsensä ja vahvan Beyiangin armeijan välille erotettuaan 23. toukokuuta 1917 pääministerinsä Duan Qiruin. Zhang vaati presidenttiä hajottamaan parlamentin, mihin tämä suostui 13. kesäkuuta. Seuraavana päivänä Zhang miehitti joukkoineen Pekingin ja ilmoitti palauttavansa Qing-dynastian vallan.China: History Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 30.3.2014. Hän nostikin 1. heinäkuuta viimeisen Qing-hallitsijan Pu Yin uudelleen keisariksi. Kenraali Duan Qirui kuitenkin valtasi pääkaupungin takaisin jo 12. heinäkuuta ja syrjäytti Zhangin asettaman hallituksen. Zhang itse pakeni Hollannin lähetystön turviin. ==Lähteet== Luokka:Kiinalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1854 syntyneet Luokka:Vuonna 1923 kuolleet
Aluelääkäri

Aluelääkäri oli Suomen suurimpien kaupunkien tietylle alueelle palkkaama lääkäri, jonka tehtävänä oli hoitaa maksutta vähävaraisia potilaita. Aluelääkäreitä oli vuonna 1960 Helsingissä 14 ja Tampereella yksi. Aluelääkäreiksi nimitettiin myös niitä valtion 1933 ja 1939 palkkaamia lääkäreitä, jotka harvaanasutuilla seuduilla, ulkosaaristossa sekä Oulun ja Lapin lääneissä hoitivat sellaisia töitä, joista muualla huolehtivat kunnanlääkärit. Vuonna 1951 näiden aluelääkärien virat lakkautettiin ja muutettiin kunnanlääkärin viroiksi. Lakkautettaessa virkoja oli 18 jaettuna 23 kuntaa varten. Ahvenanmaalle 1930 perustettua aluelääkärin virkaa ei tässä yhteydessä lakkautettu.Otavan iso tietosanakirja, Otava 1963, osa 1, palstat 382–383, hakusana aluelääkäri.Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1963, osa 1, palsta 557, hakusana aluelääkäri. Aluelääkärien tavoin toimivat myös huoltolääkärit, joita oli Turussa kaksi ja Kotkassa yksi. Aluelääkärien joitakin tehtäviä hoitivat huoltolaitosten lääkärit. Heitä oli Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Huoltolaitoksia olivat esimerkiksi kunnalliskodit. Pohjois-Suomen harvaanasutuissa kunnissa toimi 1920-luvulta vuoteen 1951 valtion sairaaloita, joita nimitettiin aluesairaaloiksi. Niitä johti aluelääkäri. Valtio luovutti aluesairaalat 1951 korvauksetta kunnansairaaloiksi kunnille ja kuntayhtymille ja antoi niiden ylläpitämiseen valtionapua.Otavan iso tietosanakirja, Otava 1963, osa 1, palsta 383, hakusana aluesairaalat. ==Lähteet== Luokka:Lääkärit
Carlos López

Carlos López Cano (1. tammikuuta 1987 Pozo Alcón, Espanja − 11. marraskuuta 2021 Berguedà) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut López tuli Suomeen Seinäjoen Jalkapallokerhoon maaliskuussa 2014 testileirin kautta Espanjan alasarjoista. Hän nousi uudessa seurassaan heti tärkeään rooliin ratkaistuaan Liigacupin voiton maalillaan seinäjokelaisille. Hän pelasi SJK:ssa kymmenen Veikkausliiga-ottelua ja yhteensä kuusi ottelua Liigacupissa ja Suomen cupissa. Kesäkuussa 2014 Lópezin sopimus SJK:n kanssa purettiin rikkomuksen johdosta. Elokuussa 2014 López siirtyi Ykkösessä pelanneeseen FC Hakaan. Hakassa hän pelasi loppuvuoden 2014 aikana seitsemän ottelua Ykkösessä. Vuodeksi 2015 López siirtyi Espanjaan alempiin sarjoihin. Hän lopetti uransa vuonna 2018. López kuoli 11. marraskuuta 2021 auto- onnettomuudessa Berguedàssa Espanjassa. == Lähteet == * http://www.transfermarkt.co.uk/en/carlos-lopez/profil/spieler_94417.html * http://www.futbolme.com/coj/index_jugador.asp?id_jugador=17577 ===Viitteet=== Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Cai E

Cai E (Wade-Giles: Tsai O; 18. joulukuuta 1882 Shaoyang, Hunan, Kiina – 8. marraskuuta 1916 Fukuoka, Japani)Ca-Ce Rulers.org. Viitattu 30.3.2014. oli kiinalainen kenraali, jonka Yunnanissa käynnistämä kapinaliike pakotti presidentti Yuan Shikain keväällä 1916 luopumaan yrityksestä julistaa itsensä keisariksi. Cai osallistui jo 18-vuotiaana Qing-dynastian vastaiseen kapinaliikkeeseen. Wuchangin kansannousun puhjetessa lokakuussa 1911 hän toimi prikaatinkomentajana Yunnanissa ja julisti välittömästi Yunnanin itsenäiseksi sekä itsensä sen sotilaskuvernööriksi. Myöhemmin presidentti Yuan Shikai asetti Cain kotiarestiin, koska hänet tunnettiin demokratian kannattajana ja Guomindangin ihailijana. Vuonna 1915 hän pakeni Pekingistä ja alkoi suunnitella kapinaa Yuania vastaan. Saman vuoden lopussa Yuan ryhtyi avoimesti puuhaamaan itsensä korottamista keisariksi.China: History Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 30.3.2014. Cai palasi Japanin kautta Yunnaniin ja nostatti siellä kapinan. Häneen liittyi myös Yunnanin kuvernööri Tang Jiyao sekä eräitä muita kenraaleita, jotka yhdessä perustivat tasavaltaa suojelemaan tarkoitetun Kansallisen suojeluarmeijan (Huguojun). Kun Yuan ei heti suostunut peruuttamaan monarkiasuunnitelmiaan, Cai E marssi tammikuussa 1916 joukkoineen Sichuaniin, jonka hän myös menestyksekkäästi valtasi. Kapinalliset saivat haltuunsa myös muita alueita ja useiden eteläisten maakuntien sotilaskomentajat julistautuivat itsenäisiksi. Jäätyään ilman lähimpien alaistensa tukea Yuan Shikai peruutti maaliskuussa 1916 julkisesti keisarikuntasuunnitelmansa. Yuanin kuoltua kesäkuussa 1916 Cai Esta tuli virallisesti Sichuanin kuvernööri, mutta hän kuoli itse myöhemmin samana vuonna vain 33-vuotiaana. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kiinalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1882 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Tšekkoslovakian miehitys (1939)

thumb|300px|Tšekkoslovakian jako vuosina 1938–1939. Münchenin sopimuksen mukaan sudeettisaksalaisten alueet luovutettiin Saksalle ja Teschenin alue Puolalle. Slovakian osittain unkarilaisenemmistöiset etelä- ja itäosat liitettiin Unkariin marraskuussa 1938 ja maaliskuussa 1939 Slovakian-Unkarin sodan jälkeen. Tšekkoslovakian miehitys oli ennen toista maailmansotaa natsi- Saksan suorittama sotilasoperaatio, jossa Tšekkoslovakia miehitettiin. Miehitys tapahtui 14.–15. maaliskuuta 1939, jolloin Saksan armeija ylitti rajan sudeettialueiden kautta ja valtasi nopeasti Böömin ja Määrin alueet. Tšekkoslovakian armeija ei tehnyt miehityksen aikana merkittävää vastarintaa lukuun ottamatta pieniä kahakoita Moravská Třebován kaupungissa ja Čajánekin kasarmien puolustustaistelua Frýdek-Místekin kaupungissa. Miehityksen seurauksena Tšekkoslovakian presidentti Edvard Beneš joutui maanpakoon. Myöhemmin Unkarin armeija hyökkäsi Slovakiaan, ja osa vallatuista alueista liitettiin Unkariin. Tšekin alueesta muodostettiin Saksaan kuuluva Böömin ja Määrin protektoraatti ja Slovakiasta tehtiin itsenäinen Slovakian tasavalta, joka oli todellisuudessa saksalaisten hallitsema nukkevaltio. Tšekin vastarintaliike teki useita pieniä hyökkäyksiä saksalaisia vastaan miehityksen aikana. Merkittävin niistä oli operaatio Anthropoid, jossa Heinrich Himmlerin apulainen Reinhard Heydrich murhattiin. Tšekkoslovakia oli saksalaisten miehittämänä aina sodan loppuun saakka. Puna-armeija valtasi Prahan vasta 9.–11. toukokuuta 1945. Luokka:1939 Luokka:Tšekkoslovakian historia Luokka:Slovakian tasavalta (1939–1945) Luokka:Saksan sotilasoperaatiot toisessa maailmansodassa Luokka:Sotilasmiehitys
Xu Shichang

Xu Shichang (; 20. lokakuuta 1855 Tianjin – 5. kesäkuuta 1939 Tianjin) oli kiinalainen poliitikko, joka toimi Kiinan tasavallan pääministerinä vuosina 1914–1915, 1916 ja 1917 sekä presidenttinä vuosina 1918–1922.X Rulers.org. Viitattu 30.3.2014. Xu toimi aiemmin Mantšurian varakuninkaana. Kiinan ajautuessa sotaherrojen valtaan pohjoisten maakuntien kuvernöörit perustivat Tianjiniin Xun johtaman väliaikaisen hallituksen. Hänet valittiin virallisesti Kiinan presidentiksi 4. syyskuuta 1918, jolloin hän päihitti istuvan presidentin, kenraali Feng Guozhangin. Presidenttinä Xu yritti parhaansa mukaan sovitella Kiinassa toisiaan vastaan taistelleiden valtakeskusten välejä. Hänen 16. marraskuuta 1918 tekemänsä aloite johtikin tulitaukoon Etelä-Kiinassa valtaa pitäneen Guomindang-hallituksen ja pohjoisen sotaherrojen välillä. Etelän hallitus sekä monet nuoret kiinalaiset vastustivat Japanin Kiinassa saavuttamia etuoikeuksia, mikä johti poliittisiin levottomuuksiin. Tämän seurauksena Xu joutui ilmoittamaan kesäkuussa 1919, että Kiina ei allekirjoittaisi Versailles’n rauhansopimusta. Guomindang- hallituksen kanssa Shanghaissa käydyt neuvottelut osoittautuivat kuitenkin tuloksettomiksi, ja Kiinan sisäinen hajaannus jatkui.Salmonsens konversationsleksikon (1915–1930), s. 504 Runeberg.org. Viitattu 30.3.2014. Kesällä 1920 Xu sai Zhilin klikkiin kuuluneiden kenraalien Zhang Zuolinin, Wu Peifun ja Cao Kunin avulla syrjäytettyä Pekingissä valtaapitäneen kenraali Duan Qiruin ja tämän johtaman Anhuin klikin. Xun alainen Pekingin hallitus oli kuitenkin jatkuvan vararikon partaalla ja poliittisesti heikko. Kun Wu Peifu oli lyönyt Zhang Zuolinin näiden keskinäisessä valtakamppailussa, Wu otti keväällä 1922 vallan Pekingissä. Xu erosi tällöin huhtikuussa presidentin virasta ja pakeni Tianjiniin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kiinan tasavallan presidentit Luokka:Kiinan tasavallan pääministerit Luokka:Vuonna 1855 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Undekanaali

Undekanaali eli n-undekanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä ja hajutonta nestettä. Sen kemiallinen kaava on C11H22O ja rakennekaava CH3(CH2)9CHO. Undekanaalin moolimassa on 170,292 g/mol, sulamispiste –10 °C, kiehumispiste 225 °C (1 013 hPa), tiheys 0,8283 g/cm3, leimahduspiste 105 °C (c.c.), taitekerroin 1,4322 ja CAS-numero 112-44-7. Undekanaalin liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa on 0,12 g/l. Monet sitruspuun (Citrus) sukuun kuuluvat kasvit sisältävät undekanaalia. Undekanaalia valmistetaan hapettamalla undekanolia, pelkistämällä undekanoyylikloridia tai dekeenin hydroformylointireaktiolla. Undekanaalia käytetään hajusteissa ja lääkeaineiden sekä maatalouskemikaalien valmistamiseen.Christian Kohlpaintner, Markus Schulte, Jürgen Falbe, Peter Lappe, Jürgen Weber, Guido D. Frey: "Aldehydes, Aliphatic", Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2013. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *European Chemicals Agency (ECHA): Undecanal *PubChem: Undecanal *Human Metabolome Database (HMDB): Undecanal *Food Component Database (FooDB): Undecanal *DrugBank: Undecanal *ChemBlink: Undecanal *Liber Herbarum II: Luettelo undekanaalia sisältävistä kasveista *Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Undecanal *Pherobase: Floral Compound – 11Ald *Pherobase: Semiochemical – 11Ald Luokka:Aldehydit
Observer (albumi)

Observer on suomalaisen progressiivisen rockin yhtye Insideoutin ensimmäinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1986 levymerkillä Polydor. == Kappaleet == # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Heikki Pehkonen ‎– laulu, kitara, lyömäsoittimet * Jouni Rautakoura ‎– laulu, bassokitara, lyömäsoittimet * Kai Koski ‎– rummut, lyömäsoittimet === Vierailevat muusikot === * Pentti Lahti ‎– klarinetti * Juhani Witikka ‎– kosketinsoittimet * Jussi Liski ‎– kosketinsoittimet Insideout - Observer (1986) -albumi Suomen kansallisdiskografiassa Viola == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Insideout - Observer (1986) -albumi tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi) * Insideout - Observer (1986) -albumi äänitetietokannassa Fono.fi * Insideout - Observer (1986) -albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify.com Luokka:Vuoden 1986 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset progressiiviset rockalbumit
Teuvo Rasku

Teuvo Kullervo Rasku (sukunimi aik. Vihersalo, 18. kesäkuuta 1909 Turku – 2000) oli suomalainen filosofian maisteri, vapaa-ajattelija ja kirjailija. Hän toimi 1950-luvulla Vapaa Ajattelija -lehden päätoimittajana. Teuvo Raskun puoliso oli kirjailija ja kääntäjä Hilkka Rasku. == Teoksia == * * * * * * * * * * * * == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset uskontokriitikot Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 2000 kuolleet
Lin Sen

Lin Sen (11. helmikuuta 1867 Fuzhou – 1. elokuuta 1943 Chongqing)Li-Ll Rulers.org. Viitattu 30.3.2014. oli Kiinan presidentti vuosina 1931–1943. Hän oli lähinnä keulakuva todellisen vallan ollessa Tšiang Kai-šekillä. Lin liittyi vallankumousjärjestö Tongmenghuihin sen perustamisvuonna 1905. Tasavallan perustamisen jälkeen hänet valittiin Nanjingissa kokoontuneen väliaikaisen kansalliskokouksen puhemieheksi. Myöhemmin hän oli Kuomintangin Amerikassa toimineen osaston johdossa. Sun Yat-senin Etelä-Kiinaan vuonna 1917 perustamassa hallituksessa Lin Sen toimi ulkoministerinä ja myöhemmin perustuslaillisen neuvoston puhemiehenä sekä 1922–1923 Fujianin kuvernöörinä. Sen jälkeen kun Tšiang Kai-šek oli yhdistänyt Kiinan, Lin Senistä tuli lakiasäätävän Yuanin varapuheenjohtaja ja varsinainen puheenjohtaja Hu Hanminin erottua maaliskuussa 1931. Muutamaa kuukautta myöhemmin Lin Senistä tuli kansallisen hallituksen puhemies eli Kiinan presidentti, joskin todellinen valta säilyi yhä Tšiang Kai-šekillä. Lin oli presidenttinä vuonna 1943 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Japanin miehitettyä Kiinan pääkaupunkina toimineen Nanjingin marraskuussa 1937 hän siirsi pääkaupungin sisämaahan Chongqingiin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Kiinan tasavallan presidentit Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1943 kuolleet
Jackflash (albumi)

Jackflash on samannimisen suomalaisyhtyeen ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Dig It. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Esa Palosaari – laulu, rummut * Petteri Hirvanen – kitara * Liksa Liikala – bassokitara == Aiheesta muualla == * Jackflash discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1991 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset rockalbumit
Juan Negrín

Juan Negrín y López (3. helmikuuta 1892 – 12. marraskuuta 1956Juan Negrín Lopez Encyclopaedia Britannica. Viitattu 31.3.2014.) oli espanjalainen poliitikko. Hän toimi muun muassa sosialistisen työväenpuolueen puheenjohtajana sekä sisällissodan aikana Espanjan toisen tasavallan viimeisenä pääministerinä ennen kenraali Francon sotilasdiktatuuria. Negrín nousi pääministeriksi Francisco Largo Caballeron jälkeen toukokuussa 1937 tämän jouduttua luopumaan tehtävästään Barcelonan toukokuuksi kutsutun tasavaltalaisten keskinäisen valtataistelun jälkeen. Ennen pääministeriksi nimittämistään Negrin oli toiminut valtiovarainministerinä syyskuusta 1936 lähtien. Tehtävää hoitaessaan hän oli luovuttanut Espanjan kultavarantoa puolen miljardin dollarin arvosta Neuvostoliitolle vastineeksi sieltä saadusta aseavusta. Pääministerinä ollessaan Negrín jatkoi yhteistyötä Neuvostoliiton ja Espanjan kommunistisen puolueen kanssa aina sisällissodan loppuun saakka. Maaliskuussa 1939 Negrínin syrjäytti pääministerin paikalta kansallismielisten kanssa rauhanneuvotteluihin ryhtynyt ryhmä. Sisällissodan päättymisen jälkeen 1. huhtikuuta Negrín pakeni Ranskaan ja toimi Espanjan toisen tasavallan pakolaishallituksen pääministerinä vuoteen 1945 saakka. Juan Negrín kuoli maanpaossa Pariisissa vuonna 1956. == Lähteet == *Juan Negrín Spartacus Educational ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == Luokka:Espanjan sosialistisen työväenpuolueen poliitikot Luokka:Espanjan ministerit Luokka:Espanjan pääministerit Luokka:Sosialistit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet