EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Kraft Foods

Kraft Foods (nimetty James Lewis Kraftin mukaan) oli maailman suurin elintarviketeollisuuden yhtiö Unileverin ja Nestlén jälkeen. Kraft Foodsin pääkonttori sijaitsi Glenview'ssä, Chicagon liepeillä Yhdysvalloissa. Vuonna 2012 Kraft Foods jakautui kahtia: Mondelez International -yhtiöksi ja Kraft Foods Group -yhtiöksi. Kraft Foods Group yhdistyi H. J. Heinz Companyn kanssa vuonna 2015 ja muodosti Kraft Heinz -yhtiön, josta tuli Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin elintarvikeyhtiö. Samana vuonna 2012 Fazer osti takaisin Kraft Foodsille vuonna 2002 myymänsä Vantaalla toimivan keksintuotannon. Kauppaan sisältyivät muun muassa tuotemerkit Jyväshyvä ja Carneval. ==Tunnettuja tuotemerkkejä== Suomessa tunnettuja tuotemerkkejä ovat muiden muassa: * Suklaat: Marabou, Toblerone, Milka (kuuluvat nykyisin Mondeléz Internationalille) * Kahvit: Gevalia, Maxwell House (kuuluvat nykyisin Kraft Heinzille), Jacobs (Mondelézille) * Keksit: LU (Mondelézin omistama) * Muut: O’boy (kaakao), Philadelphia (tuorejuusto) (Mondelézin omistamia) ==Lähteet== == Aiheesta muualla == *
Henrik Klingenberg

Henrik ”Lance” Klingenberg (s. 21. lokakuuta 1978 Maarianhamina, Ahvenanmaa) on Sonata Arctica -yhtyeen kosketinsoittaja. Hän liittyi yhtyeeseen loppuvuodesta 2002. Hän on tehnyt Sonata Arctica kanssa heidän viisi viimeisintä albumiaan Reckoning Nightin, Unian, The Days of Graysin, Stones Grow Her Namen ja Pariah's Childin. Henrik soittaa koskettimia myös Silent Voicesissa ja laulaa Mental Care Foundationissa. Klingenberg on maininnut lempiyhtyeikseen metallin saralta muun muassa Panteran, Children of Bodomin, Thunderstonen ja Diablon. Ei-metallisista hän pitää muun muassa Björkistä, Tom Waitsista ja Frank Zappasta. Klingenbergin suurimpia esikuvia ovat mm. Jon Lord, Kevin Moore ja Jens Johansson. Henrik soittaa usein ”keytaria”, eli kitaran tavoin lavalla kannettavaa kosketinsoitinta (kuvassa oikealla).http://www.lucemfero.com/sonataarctica042007.php Henrik on kertonut harrastuksikseen kirjat, urheilun ja elokuvat. ==Lähteet== Luokka:Sonata Arctica Luokka:Suomalaiset metallimusiikin kosketinsoittajat Luokka:Ahvenanmaalaiset henkilöt Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ilkka Salo

Ilkka Salo (s. 1962), oik. nimeltään Ilkka Takkunen on suomalainen iskelmälaulaja, joka teki kolme levytystä vuonna 1983. Kaksi käännösiskelmää Se ikuista on ja Kun katsot noin yhdessä Mona Caritan kanssa. Kolmas Salon levytyksistä oli soolokappale Julie. ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw

Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS) Saksan merivoimien sukellusvene- ja sotalaivanrakennustaidon ylläpitämiseen ja kehittämiseen perustama peiteyritys, jonka kotipaikka oli Alankomaissa. Yrityksen rahoitus tuli todellisuudessa Saksan merivoimilta, mutta sen osakkeet omistivat saksalaiset telakkayhtiöt: AG Vulcan Stettin, Friedrich Krupp Germaniawerft ja AG Weser. Yritys perustettiin puolueettomiin Alankomaihin heinäkuussa 1922 12 000 guldenin tasaomisteisella osakepääomalla. Versailles’n rauhanopimuksen mukaan Saksa ei saanut ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakentaa, eikä pitää hallussaan sukellusveneitä, eikä se myöskään saanut rakentaa uusia yli 10 000 tonnin panssaroituja sotalaivoja. Saksalaisten sukellusveneosaaminen oli maailmansotaan osallistuneista maista paras. Saksan sukellusveneet upottivat ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvaltojen ja puolueettomien maiden laivoja 12,9 miljoonan bruttorekisteritonnin edestä. Määrä vastasi yli puolta Yhdistyneen kuningaskunnan sotaa edeltäneestä kauppalaivatonnistosta. Huhtikuussa 1917 Saksan upotustoiminta oli niin tehokasta, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli jäljellä elintarvikkeita kymmenen päivän kulutukseen. Tämän vuoksi Entente halusi varmistautua siitä, ettei Saksassa kyetä enää ylläpitämään sukellusveneosaamista. Saksa puolestaan pyrki siihen, ettei sillä oleva sukellusvene- ja laivanrakennusosaaminen katoa ankarista rajoituksista huolimatta. Koska suunnittelutyötä ei voinut – ainakaan nimellisesti – jatkaa Saksassa, tarkoitukseen soveltuva peiteyritys perustettiin Alankomaihin. Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw tarjosi Virolle mahdollisuutta osallistua saksalaisten sukellusveneiden kehittämisohjelmaan, mutta maa kieltäytyi. Suomi hyväksyi ehdotuksen, minkä seurauksena IvS tilasi Crichton-Vulcanin telakalta suunnittelemansa CV707-sukellusveneen, joka sai myöhemmin nimen Vesikko. Luokka:Suunnittelu- ja konsultointitoimistot Luokka:Saksalaiset aseteollisuusyritykset
Intiansarvikuono

Intiansarvikuono (Rhinoceros unicornis) on Intiassa ja Nepalissa elävä vaarantunut sarvikuonolaji. == Koko ja ulkonäkö == Intiansarvikuono on suurin nykyisin elävistä sarvikuonolajeista. Sen paino on 1 800–2 700 kiloa, säkäkorkeus 175–200 cm ja pituus 350–380 cm. Urokset ovat suurempia kuin naaraat.WWF Sen nahka on väriltään harmaanruskea ja jopa 2 cm paksu. Sekä uros- että naarassarvikuonolle kasvaa sarvi, joka voi olla runsaan 50 cm:n pituinen. == Levinneisyys == Intiansarvikuonon kanta on muutaman pienen populaation varassa Koillis-Intian, Bhutanin ja Nepalin rajoilla. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue ulottui koko Intian niemimaan pohjoisosan poikki. == Elinympäristö, ravinto == Intiansarvikuono elää monesti soisella ruohostoalueellaNurminen 1987, s. 51. Intiansarvikuonon ravinto koostuu pääosin tasankojen kookkaista ruohoista. Sadekaudella nämä kasvit saattavat kasvaa jopa 8 metriä korkeiksi. Ne tarjoavatkin sarvikuonoille samalla sekä miltei ehtymättömän ravintolähteen että erinomaisen suojan.Eläinmaailma-lehti Naaraiden elinalue on 9–15 km²Nurminen 1987, s 52, ja eri yksilöiden tai ryhmien elinpiirit menevät päällekkäin. 20 % intiansarvikuonon talviravinnosta on puuvartisten kasvien osia. Eläintarhassa intiansarvikuono syö päivittäin 15 kg heinää ja 5 kg rehua, sekä juo 90 l vettäZoo, Suuri eläinkirja 2, WSOY, s 96. == Sukupuutto uhkana == Vielä 1600-luvulla intiansarvikuono eli yleisenä Luoteis-Intiassa ja Pakistanissa. Maanviljelyn leviäminen osoittautui sille kohtalokkaaksi. Sitä myös metsästettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa yleisesti huvin vuoksi. Viranomaiset kannustivat tappamaan sarvikuonoja teeviljelysten suojelemiseksi. Vain muutamia hajanaisia ryhmiä oli säilynyt 1900-luvun alussa, ja suurimmassakin laumassa liikkui vain 12 eläintä. Intiansarvikuono suojeltiin lailla aivan viime hetkellä. Kanta on kohentunut, mutta laji on yhä uhanalainen. Lajille suotuisaa elinympäristöä katoaa, ja sarvien takia lajia tapetaan yhä laittomasti. Intiansarvikuonoja on toukokuun 2007 arvion mukaan 2 575 yksilöä, joista 2 200 elää Intiassa ja loput Nepalissa. Laji luokitellaan nykyään vaarantuneeksi. == Lähteet == Maailman eläimet, Nisäkkäät 2, Matti Nurminen (päätoimittaja). Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6531-6 === Viitteet === Luokka:Sarvikuonot Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Anne Brunila

Anne Maritta Brunila (s. 31. elokuuta 1957 Kankaanpää) on suomalainen ekonomisti. Hän toimi myös vuodet 2014-2016 Svenska handelshögskolanin kolmevuotisessa osa-aikaisessa "Professor of Practice" -tehtävässä. ==Ura== Brunila väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta aiheella "Eurooppalaista evidenssiä finanssipolitiikan ja kulutus- säästämispäätösten yhteydestä" ("Fiscal policy and private consumption-saving decisions: European evidence"). Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi Brunilalle keväällä 2008 kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen. Vuosina 1990–2002 Brunila työskenteli tutkijana Työväen taloudellisessa tutkimuslaitoksessa ja neuvonantajana Suomen Pankissa ja Euroopan komissiossa. Hän oli valtiovarainministeriön apulaisosastopäällikkö vuosina 2002–2003 ja ministeriön kansantalousosaston ylijohtajana vuosina 2003–2005. Vuosina 2006–2009 hän oli Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Brunila aloitti Fortumin yhteiskuntasuhteiden ja kestävän kehityksen johtajana. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2013 asti. Brunila on Sampo-konsernin (2003–), Koneen (2009–), Sanoman (2013–) sekä Stora Enson (2013–) hallituksen jäsen. Talouselämä-lehti nimesi hänet Suomen vaikutusvaltaisimmaksi päättäjänaiseksi vuoden 2014 selvityksessään.Päättäjänaiset 2014: Anne Brunila vei potin , Talouselämä 4.4.2014. Brunila valitsi vuoden 2014 Finlandia-palkinnon saajan. Brunila oli vuodesta 2019 Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtaja, jossa tehtävässä hänen kautensa päättyi 2024. == Vaalirahoitus == Anne Brunila on tukenut Pekka Haavistoa presidentinvaaleissa 2024. Brunila on kertonut antaneensa kampanjaan muutama tuhat euroa ja lahjoittavansa todennäköisesti lisää, mikäli Haavisto pääsee toiselle kierrokselle. ==Yksityiselämä== Vuosina 2003–2008 Brunila oli naimisissa Keravan ja Jyväskylän kaupunginjohtajana toimineen diplomi-insinööri Pekka Kettusen kanssa. Brunilalla on aiemmasta suhteestaan aivovammainen lapsi. == Bibliografia == * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Arkkipiispalla vieraana tj. Anne Brunila: "Suomalaisen metsäklusterin uudet menestystekijät: puhdas teknologia, uusiutuva energia ja biomateriaalit" (1h luentotallenne, .mp3) Luokka:Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat Luokka:Suomalaiset taloustieteilijät Luokka:Valtiovarainministeriön osastopäälliköt Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Keinotekoinen saari

Keinotekoinen saari tai tekosaari on ihmisen rakentama saari. Merien keinotekoiset saaret on rakennettu lähes aina mannerjalustalle lähelle rantaa matalaan ja suojaisaan paikkaan. Ne ovat käytännössä kuin laajennettua rantaa, joka on kuitenkin päätetty erottaa maasta vesiväylällä. Keinotekoisia saaria on tehty jo 2000 vuoden ajan. Aluksi niitä tehtiin tulvaherkille alueille. 1500-luvulta alkaen keinotekoiset saaret olivat Euroopassa jo yleistymässä, ja 2000-luvulla niitä rakennetaan jo kautta maailman. Nykyisin tekosaaria on alettu rakentamaan jo kauemmaksikin rannasta. Kiina on 2010-luvulla rakentanut lukuisia tekosaaria kiistellylle Etelä-Kiinan merelle. Keinotekoisia saaria rakennetaan moneen tarkoitukseen. Entisaikoina niitä rakennettiin lähinnä asuintarkoituksiin tulvaherkille seuduille esimerkiksi Hollantiin, ja tällaiset tekosaaret kehittyivät poldereiksi. Aasiassa kaupunkeja laajennetaan nykyisin merelle tekosaaria rakentamalla, ja saaria rakennetaan myös turismia varten. Tekosaaria on rakennettu myös öljynporaustarkoituksiin ja muun teollisuuden tarpeisiin sekä lentokentiksi. Vesiväylän ylittävän sillan ja tunnelin yhdistämiseksi voidaan rakentaa tekosaaria. Keinotekoisten saarten kolme suurinta haastetta ovat geotekninen perustus, yhteys mannermaalle sekä täyttömaan saatavuus. Keinotekoisilla saarilla voi olla myös haitallisia ympäristövaikutuksia. ==Lähteet== * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Asetinlaite

Asetinlaite on turvalaite, jolla rautatieliikenteen ohjauksessa asetetaan keskitetysti yhdestä paikasta käsin junan käyttämällä kulkutiellä olevat vaihteet oikeisiin asentoihin ja opastimet ajon salliviin asentoihin. Asetinlaitetta käyttää liikenneohjaaja (entiseltä nimikkeeltään junasuorittaja), asetinlaitemies tai vaihdemies. Asetinlaite voi olla joko mekaaninen tai sähköinen. Asetinlaite voi olla myös kauko-ohjattu. Ensimmäiset mekaaniset asetinlaitteet kehitettiin 1850-luvulla. Mekaanisissa asetinlaitteissa oli kampia tai vipuja, jotka oli erilaisten vaijeri- ja tankovälitysten avulla yhdistetty vaihteisiin ja mekaanisiin siipiopastimiin eli semaforeihin. Kampia ja vipuja kääntämällä voitiin kääntää vaihteet ja avata ja sulkea siipiopastimet. Lisäksi niissä oli mekaanisia turvalukituksia, jotka estivät siipiopastinten avaamisen, ellei vaihteita ollut käännetty oikeisiin asentoihin ja lukittu. Ensimmäisen sähkömekaanisen asetinlaitteen valmisti saksalainen Siemens & Halske jo 1890-luvun alussa. Sähköiset releasetinlaitteet tulivat käyttöön 1940-luvulla, ja 1980-luvulla kehitettiin täyselektroniset tietokoneasetinlaitteet. ==Asetinlaitetyyppejä== Suomen rataverkolla on käytössä neljä asetinlaitteen päätyyppiä: * mekaaninen kankiasetinlaite * mekaaninen kampiasetinlaite * sähköinen releasetinlaite * sähköinen tietokoneasetinlaite Näiden lisäksi Suomessa on ollut käytössä muun muassa varmistuslukko- ja opastinturvalaitos eli ns. "köyhän miehen releasetinlaite". Tässä turvalaitteessa vaihteiden kääntäminen tapahtui paikallisesti käsin, ja lukitus tapahtui varmistuslukoilla. Liikennepaikoilla oli tulosuunnissa valo-opastimet, joiden opasteet olivat riippuvaisia vaihteiden asennoista ja lukituksesta. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset ovat kadonneet rataverkolta kauko-ohjauksen laajennuttua. Mekaanisia kampi- ja kankiasetinlaitteita on Suomessa käytössä enää viisi, neljällä eri paikkakunnalla. Ne on korvattu sähköisillä rele- ja tietokoneasetinlaitteilla. Suomen viimeinen Rovaniemellä sijainnut kankiasetinlaite purettiin toukokuussa 2007. Nykyiset uudet asetinlaitteet ovat Suomessa pääosin tietokoneasetinlaitteita, mutta kuitenkin esimerkiksi Vuosaaren satamaan rakennettiin vuonna 2008 uusi releryhmäasetinlaite. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *http://www.stellwerke.de (Saksankielinen vanhoja ja uusia asetinlaitteita laajasti käsittelevä sivusto) * "Selvä on!", Suomen Kuvalehti, 31.10.1936, nro 44, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Rautatietekniikka
Asemakylä (Haukipudas)

Asemakylä sijaitsee Haukiputaalla Oulussa Kiiminkijoen ja Oulu–Tornio- rautatien risteyskohdassa, noin 2,5 kilometrin päässä entisen kunnan keskustasta. Kylä on muodostunut pääosin Haukiputaan rautatieaseman ympärille. Asemakylällä on myös koulu, esikoulu, päiväkoti, yleinen uimaranta. Nykyisin Asemakylä on kasvava kylä. Maunun saha toimi Asemakylällä vuosina 1863–1908. Sahalaitoksen rakennukset purettiin toiminnan lopettamisen jälkeen. Nykyisin vanhalla saha-alueella toimi Pohjola-opisto. Alueen päätiet ovat yhdystie 8460 Martinniemestä Jokikylään sekä kylän itäpuolitse kulkeva valtatie 4. Henkilöjunat eivät pysähdy Haukiputaan rautatieasemalla kaupallisia tarkoituksia varten. Saksalaiset sotilaat tuhosivat Haukiputaan Asemakylän sillan vetäytyessään kohti Pohjois-Suomea syyskesällä 1944.Haukiputaan Asemakylä Kirjan kirjoittaja Pentti Viita muistelee nuoruuttaan Asemakylällä viitattu 15.11.2008 == Lähteet == Luokka:Haukiputaan kylät ja alueet
Muriel Spark

Muriel Sarah Spark, o.s. Camberg, (1. helmikuuta 1918 Edinburgh, Skotlanti – 13. huhtikuuta 2006 Firenze, ItaliaSpark Muriel, Kirjasampo, viitattu 26.9.202) oli skotlantilainen kirjailija. Englanninkielisessä maailmassa Spark on hyvin arvostettu. Hänen romaaneistaan on suomennettu Mandelbaumin portti. Spark asui jonkin aikaa Keski-Afrikassa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Britannian ulkoministeriön tiedosteluosastolla. Hän kääntyi 1954 katoliseksi. Spark oli Royal Society of Literaturen jäsen.Dame Muriel Spark,RSL Fellows, Royal Society of Literatur Viitattu 26.9.2021 Spark kirjoitti romaaneja, näytelmiä, runoja, elämäkertoja ja tutkielmia, joissa katolisuuden vaikutusta ei kuitenkaan näy. Ronald Neame on ohjannut elokuvan Miss Jean Brodien parhaat vuodet (The Prime of Miss Jean Brodie, 1969), joka perustuu Jay Presson Allenin näytelmään, joka taas perustuu Sparkin saman nimiseen romaaniin.Miss Jean Brodien parhaat vuodet, Finna.fi, viitattu 15.10.2023 Viitattu 15.10.2023 Elizabeth Taylor tähditti Sparkin romaanista The Driver’s Seat Italiassa tehtyä, ristiriitaiset arviot saanutta avantgarde- elokuvaa Vaikea tapaus (Identikit, 1974). ==Suomennettu teos== * Mandelbaumin portti (The Mandelbaum gate), suom. Juhani Jaskari, WSOY 1966 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Helen T. Verongos ja Alan Cowell, Muriel Spark, Novelist Who Wrote 'The Prime of Miss Jean Brodie,' Dies at 88, New York Times 16.4.2006 Luokka:Skotlantilaiset kirjailijat Luokka:Royal Society of Literaturen jäsenet Luokka:Vuonna 1918 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Menkaure

Menkaure (kreik. Mykerinos) oli Egyptin Vanhan valtakunnan 4. dynastian aikana hallinnut faarao, joka tunnetaan Gizaan rakennuttamastaan pyramidista. Hän oli vallassa noin vuosina 2530–2510 eKr. Manethon mukaan Menkaure seurasi valtaistuimella kuningas Bikherisiä, mutta arkeologisten todisteiden perusteella hän oli pikemminkin Khefrenin seuraaja. Luokka:Egyptin faaraot Luokka:Ennen ajanlaskun alkua syntyneet Luokka:Ennen ajanlaskun alkua kuolleet
MTV 3

MTV3 tai MTV 3 voi tarkoittaa seuraavia: *MTV3, suomalainen televisiokanava *MTV 3, Moottoritorpedovene Isku.
Seija Paakkola

Seija Paakkola-Kuusinen (o.s. Paakkola, s. 1959 Oulu) on vuoden 1978 Miss Suomi, malli, laulaja ja showesiintyjä. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli toinen perintöprinsessa. Vuosina 1978–1980 Paakkola esiintyi Dannyn ja Armi Aavikon kesäshow’ssa Danny ja Armi laserajassa (1978), Frendit (1979) sekä ravintolashow’ssa Hellät paikat. Paakkola ei tehnyt levytyksiä, mutta saavutti suosiota lavaesiintyjänä ja komediennena. Paakkola vetäytyi showbisneksestä vuonna 1980, jolloin Finntastic-kokoonpano hajosi. 1990-luvulla hän perusti Wanha Pehtoori -nimisen ravintolan Helsingin Haltialaan. Paakkolalla on aiemmasta suhteestaan tytär. Paakkola avioitui vuonna 1992 Haltialan tilan pehtorin Jari Kuusisen kanssa ja he muuttivat vuoden 2020 lopulla Posiolle, jossa heillä on myös erillinen kesämökki. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Ylen Elävä arkisto: Seija Paakkola, Miss Suomi 1978 Luokka:Miss Suomi -kilpailun voittajat Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paddingtonin asema

Paddingtonin rautatieasema on Lontoosta länteen suuntautuvan rautatieliikenteen pääteasema. Se sijaitsee Lontoon keskusta-alueen länsipuolella ja avattiin vuonna 1854. Asemalta on junayhteyksiä esimerkiksi Heathrow’n lentokentälle, Cornwalliin, Plymouthiin, Exeteriin, Bathiin, Bristoliin ja Etelä-Walesiin sekä moniin Lontoon länsipuolisiin lähikaupunkeihin ja lähiöihin. Asemaa käyttää vuosittain yli 34 miljoonaa matkustajaa. Crossrailin valmistumisen noin vuonna 2018 odotetaan kasvattavan matkustajamääriä entisestään. ==Aseman historiaa== Ensimmäinen rautatieasema nykyisen aseman läheisyydessä oli Great Western Railwayn väliaikainen pääteasema, joka avattiin vuonna 1838. Isambard Kingdom Brunel sai vuonna 1849 tehtäväkseen suunnitella uuden aseman, josta piti tulla riittävän iso vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn väkijoukoille, ja lisäksi hienompi kuin GWR:n kilpailijan Great Northern Railwayn Eustonin rautatieasemasta. Brunel käytti lasi- ja teräsrakenteissa samaa rakennusyhtiötä, joka oli toteuttanut Joseph Paxtonin suunnitteleman Crystal Palacen. Asemaan tuli 69 valurautaista pylvästä kolmeen riviin, ja niiden varaan 189 takorautaista kaarta. Brunelin suunnitteleman asemarakennuksen monet arkkitehtuuriset yksityiskohdat suunnitteli Brunelin avustaja Matthew Digby Wyatt. Alkuperäisen asemarakennuksen lasikattoa kannatteli kolme valurautaista 213 metriä pitkää kaarta. Aseman laajennuksen yhteydessä vuosina 1906–1915 rakennukseen lisättiin neljäs kaari. Edellisen aseman aluetta käytettiin pitkään tavarapihana nykyisen,suunnitteleman, aseman käyttöönoton jälkeen. Nykyisin tätä aluetta kehitetään asuin- ja liikealueeksi. == Paddington vaihtoasemana == Heathrow’n lentoasemalta on junayhteys Paddingtoniin, jossa on myös neljän metrolinjan asema: Bakerloo, Circle, District ja Hammersmith & City. Paddington oli Lontoon ensimmäisen metrolinjan läntinen pääteasema. Crossrailin rakennustyön yhteydessä myös metroasemia uusitaan, jalankulkureittejä lisätään ja taksien tiloja parannetaan. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Tietoja asemasta aseman omistajan Network Railin sivuilla Luokka:Grade I -luokan rakennukset City of Westminsterissä Luokka:Lontoon rautatieliikennepaikat Luokka:City of Westminsterin metroasemat Luokka:Crossrailin asemat
Vasili Šuiski

Vasili IV Ivanovitš Šuiski (; 1552 – 16. syyskuuta 1612 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1606–1610 ja viimeinen Rurikin dynastiaan kuulunut Venäjän hallitsija. Hänet syöstiin vallasta vuonna 1610 sekasorron aikana. Vasili IV pakeni Venäjältä ja kuoli vuonna 1612 Varsovassa. == Valtaannousu petoksen kautta == Ennen hallitsijakauttaan Vasili tutki Boris Godunovin salaisesta käskystä kruununperijä Dmitri Ivanovitšin, Iivana Julman pojan, kuolemaa. Vaikka on epäilty, että Boris murhautti Dmitrin, Vasili ilmoitti, että kyseessä oli itsemurha. Tästä huolimatta Vasili Šuiski muutti lausuntoaan Boris Godunovin seuraajan ja pojan Fjodor II:n kruunajaisten aikaan 1606 tukeakseen omia valtapyrkimyksiään – hän väittikin nyt, että esiin tullut kruununtavoittelija, Grigori Otrepjev eli "Vale-Dmitri", olikin oikea Iivana Julman poika. Tästä seurannut kohu johti nuoren ja epäsuositun Fjodorin murhaan. Tämän jälkeen Vasili teki jälleen täyskäännöksen ja väitti, että Dmitri oli sittenkin murhattu lapsena ja kruununtavoittelija olikin huijari. Tämän seurauksena Vale-Dmitri mestattiin. Tapahtumien kulku asetti Vasili Šuiskin suotuisaan asemaan ja hänet kruunattiin tsaariksi toukokuussa 1606. == Šuiski vallassa == Vasili Šuiski hallitsi kesään 1610 asti, mutta kansa ei koskaan suostunut hyväksymään häntä tsaariksi. Hänen valtansa oli olematonta jopa Moskovassa, ja todennäköisesti ainoa syy, mikseivät pajarit syösseet häntä vallasta, oli pätevän vastaehdokkaan puute. Ainoastaan Šuiskin sankarillinen serkku Mihail Skopin-Šuiski sekä Ruotsin sotilaallisen tuen ostaminen alueluovutuksilla (Vasilin tukemiseen liittyi Jakob De la Gardien johtaman joukon Moskovan miehitys) onnistui pitämään Vasilin vallassa vuoteen 1610 asti. Tsaarista oli tullut Ruotsin yhteistyökumppani, kun hän oli avannut ruotsalaisille pääsy Luoteis-Venäjälle. Hän oli kuitenkin kieltäytynyt solmimasta liittoa Ruotsin kanssa. Šuiskin asemaa horjuttivat Ruotsin kuningas Kaarle IX:n levittämä Venäjän vastainen propaganda ja toinen vale-Dmitri. Tsaari esitti elokuun 10. päivänä 1608 virallisen avunpyynnön Ruotsille. Neuvottelut asiasta käynnistyivät Narvan käskynhaltijan Philip Scheidingin ja tsaarin läheisen sukulaisen Ivangorodin voivodin Mihail Skopin-Šuiskin välillä. Venäläiset allekirjoittivat liittosopimuksen Ruotsin kanssa helmikuun 28. päivänä 1609. Maaliskuussa 1610 Jakob De la Gardien ja Mihail Skopin- Šuiskin johtamat apuvoimat marssivat Moskovaan, ja pääkaupungin ympäristö puhdistettiin kapinallisista ja heidän kanssaan yhteistoiminnassa olleista puolalaisista. Vuonna 1610 Vorotinskin ja Mstislavskyn pajarisuvut suistivat Vasili Šuiskin vallasta. Puolalaiset joukot vangitsivat hänet ja veivät Gostyninin linnaan Varsovan lähelle, jossa Šuiski kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen seuraajakseen asetettiin puolalais-ruotsalainen Vladislav IV Vaasa. == Lähteet == Luokka:Venäjän tsaarit Luokka:Vuonna 1552 syntyneet Luokka:Vuonna 1612 kuolleet
Autotalli

Autotalli (vanh. garaaši, lakitekstissä autosuoja) on auton säilytykseen tarkoitettu katettu ja suljettu tila. Autotalli voi olla osa taloa tai erillinen rakennus. Autotallista kevyempi versio on autokatos, joka ei ole suljettu tila. Autokatoksessa ei tyypillisesti ole ovea eikä väliseiniä autojen välillä. Autotallin käyttötarkoitus mainitaan rakennusluvassa, eikä sitä saa käyttää rakennusluvan vastaisesti, esim. varastona, toimistona, korjaamona, asumistilana, tulityöpaikkana, liike- tai kokoontumistilana tai työpajana. Esimerkiksi Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan autotallissa saa kuitenkin säilyttää kohtuullisessa määrin työkaluja, lisävarusteita, ulkoiluvälineitä yms. Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan alle 60 m2:n autosuojassa saa säilyttää korkeintaan 60 litraa helposti syttyviä nesteitä (bensiini, tinneri), enintään 200 litraa palavia nesteitä, joiden leimahduspiste on yli 55 °C (kevyt polttoöljy ja diesel) ja maanpäällisessä autosuojassa enintään 25 kiloa nestekaasua. Autosuojassa ei tule käyttää sähkölaitteita, jotka eivät kuulu sen käyttötarkoitukseen. Muualla autotallien käyttö eri tarkoituksiin on sallitumpaa. Tunnetaan lukuisia yrityksiä, jotka aloittivat toimintansa autotallissa. Erilaisista tietotekniikka-alan yrityksistä ainakin Apple toimi aluksi Steve Jobsin vanhempien autotallissa, Google alkoi toimia Susan Wojcickin autotallissa syyskuussa 1998,Googlen historia ja Hewlett-Packardin ensimmäinen laite rakennettiin sittemmin museoidussa autotallissa Palo Altossa.HP History: HP’s Garage ==Eräitä autotalleja== Tiedosto:Seattle - 1047 Belmont Pl E garage.jpg Tiedosto:Paulina Driveway 1938 Russell Lee.jpg Tiedosto:Savigny- sur-Orge 081.jpg Tiedosto:Garage building of Ukonkivenpolku 6 from 1986 in Kaivoksela, Vantaa, Finland, 2022 April.jpg|Suomalaisia autotalleja Tiedosto:Apple Garage.jpg|Autotalli Steve Jobsin vanhempien kotitalossa. Tiedosto:HP Garage in Silicon Valley.jpg|Hewlett-Packardin syntymäpaikkana toiminut autotalli. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Tilat Luokka:Pysäköinti
Metsäteollisuus

Metsäteollisuus on puuta raaka-aineena käyttävää teollisuutta. Siihen kuuluvat: * puutuoteteollisuus eli mekaaninen metsäteollisuus ** sahateollisuus ** kuitulevyteollisuus ** lastulevyteollisuus ** vaneriteollisuus ** huonekaluteollisuus ** insinööripuutuoteteollisuus (liimapuu, viilupuu) ** puusepänteollisuus ** puutaloteollisuus ** rakennuspuutuoteteollisuus * kemiallinen metsäteollisuus ** massateollisuus (hierre, hioke, puolikemiallinen puumassa, selluloosa ja kierrätyskuitu) ** paperiteollisuus ** kartonkiteollisuus Kun metsäteollisuus sekä graafinen teollisuus (paino- ja kustannustoiminta) yhdistetään, saadaan metsäperustainen teollisuus (englanniksi FBI, forest based industries). ==Jalosteet== thumb|Vaneria. Raakapuusta syntyy puutuoteteollisuudessa puutuotteita, jotka jaetaan kolmeen ryhmään: * perustuotteet ** sahatavara ** puulevyt: vaneri-, lastu- ja kuitulevytuotteet * ensiasteen jalosteet ** höylätavara ** sormijatkettu sahatavara ** pinnoitettu vaneri ** insinööripuutuotteet * toisen asteen jalosteet ** ovet ** ikkunat ** huonekalut ** parketit ** puutalot == Historia == Ennen 1800-lukua puuta käytettiin paikallisesti polttopuuksi ja rakennuksilla. Kun höyrykäyttöiset sahat yleistyivät 1800-luvun puolivälissä, puun kuljetusmahdollisuudet kuten uitto vaikuttivat sen arvoon. Paperitehtaat alkoivat käyttää sekä puuhioketta että selluloosaa jo 1870- ja 1880-luvulla. == Metsäteollisuuden uudet tuotteet == Metsäteollisuudessa kasvualueita ovat muun muassa rakentaminen ja sisustaminen, pakkaukset ja pehmopaperit sekä biopohjainen energia. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergiasta, biopolttoaineista ja biokemikaaleista sekä yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin. Informaatioteknologian avulla kehitetään älykkäitä paperi- ja pakkaustuotteita sekä rakennusmateriaaleja. Nanomittakaavan teknologioilla tuotteet saavat uudenlaisia ominaisuuksia. Nykyisten tuotteiden rinnalle syntyy uusia sovelluksia esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuteen. === Uusiutuvia ja kierrätettäviä tuotteita ja materiaaleja=== Yksi kuutiometri puuta varastoi noin yhden tonnin hiilidioksidia. Saha- ja levyteollisuuden vuosituotannon varastoiman hiilidioksidin määrä vastaa noin puolta Suomen liikenteen vuosittaisista hiilidioksidipäästöistä. Keskiverto puinen omakotitalo sitoo puurakenteisiinsa noin 30 tonnia ilmasta peräisin olevaa hiilidioksidia, joka vastaa yhden kuluttajan keskivertoautoilun yli kymmenen vuoden hiilidioksidipäästöjä. Paperi-, kartonki- ja puutuotteet valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista ja ne soveltuvat elinkaarensa päätteeksi kierrätykseen ja lopuksi energian tuotantoon. Kuitupakkauksista jopa 85 prosenttia kierrätetään. == Katso myös == * Metsätalous * Metsäala == Kirjallisuutta == * * * *
Eila Torvela

Eila Torvela (1. syyskuuta 1958 Ii – 9. syyskuuta 1997 Laukaa) oli suomalainen iskelmälaulaja. Iistä lähtöisin oleva Torvela levytti vuonna 1978 Mitä Suomi soittaa -kokoelmalle kappaleen Sua vasten aina painautuisin. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen singlensä, joka sisältää kappaleet Perämeren helmi ja Iijoen jenkka. Torvelan esikoisalbumi Mä olen vapaa ilmestyi vuonna 1982. Laajempaan tietoisuuteen hän tuli vuonna 1984 kappaleella Hulivilityttö. Torvelan muita tunnettuja levytyksiä ovat Köyhä ja savolainen, Uolevi, Suomi- poika, Hevostytön humppa sekä Blue velvet. Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi Kännykkäseriffi vuodelta 1997. 1990-luvun alussa Torvela toimi TV2:n viihdeohjelman Kansanhuvit juontajana. Hän oli ideoinut tämän ohjelmaformaatin itse ja ohjelma saavutti Torvelan juontokaudella kaikista suurimmat katsojalukunsa. 1990-luvulla Torvela esiintyi paljon yhdessä libanonilaisen aviomiehensä Johnny Francisin kanssa. Torvelan viimeisiä vuosia varjostivat reistaileva terveys ja taloudelliset vaikeudet. Hän kuoli sairauskohtaukseen ollessaan kuntoutuksessa Laukaassa. == Diskografia == * Mä olen vapaa (Polarsound 1982) * Hulivilityttö (Finnlevy 1984) * Hevostyttö (Finnlevy 1986) * Eila Torvela (Finnlevy 1989) * Eila Torvela & Johnny (Musiikki Laiho 1992) * Kännykkäseriffi (Unirecords 1997) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * Tuttu juttu: Eila Torvela ja Johnny Francis (Yle Elävä arkisto) Luokka:Suomalaiset iskelmälaulajat Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Hirvisika

Hirvisika eli babirussa (Babyrousa babyrussa) on sikojen heimoon kuuluva sorkkaeläinlaji. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käytettäväksi nimeä babirussa. == Koko ja ulkonäkö == Hirvisian pituus on 85–110 senttimetriä ja hännän pituus 20–32 senttimetriä. Säkäkorkeus on 65–80 senttimetriä ja paino enintään 100 kilogrammaa. Hirvisian yläsyöksyhampaat kasvavat kuonon läpi ja kaartuvat taaksepäin. Elleivät nämä sarvet katkea taistelussa tai jollain muulla tavalla, ne kasvavat hirvisian kallon läpi. == Levinneisyys == Hirvisika elää Indonesiassa Sulawesilla ja Togianin saarilla. Jo aikoja sitten hirvisikoja siirrettiin Molukkien Sula- ja Buru-saarille, joilla elää voimakas kanta. == Ravinto == Huomattava osa hirvisian ajasta kuluu ravinnon etsimiseen metsässä. Tarkan hajuaistinsa avulla eläin pyrkii löytämään pudonneita hedelmiä, jotka ovat sen herkkuruokaa. Hirvisika elelee mielellään veden lähettyvillä. Siellä kasvaa usein hedelmäpuita ja marjapensaita. Hedelmien ohella se syö myös lehtiä ja ruohoja joskus myös sieniä ja toukkia. == Uskomuksia == Paikallisen väestön mielestä hirvisian erikoisen näköiset torahampaat muistuttivat sarvia. He antoivatkin eläimelle nimen ”sikahirvi” (babi-rusa). Seudulla uskottiin torahampaiden kasvavan käyriksi, jotta otus pystyisi riippumaan niillä yöllä puunoksasta. Tällä tavoin hirvisika saisi nukkua rauhassa pedoilta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Babirussa (Babyrousa babyrussa) *ITIS: Babyrousa babyrussa Luokka:Siat Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Manhwa

Manhwa on korealaista sarjakuvaa ja sana tarkoittaa korean kielellä yksinkertaisesti "sarjakuvaa". Se muistuttaa japanilaista mangaa, mutta sitä luetaan vasemmalta oikealle. Suomeksi manhwaa on julkaissut sarjakuvakustantamo Punainen Jättiläinen ja Pauna Media Group. == Historia == Ensimmäinen manhwa oli puukaiverrus vuodelta 1908. Manhwaa käytettiin vuosikymmenten ajan poliittisten päättäjien kritisoimiseen, mutta se alkoi viihteellistyä 1990-luvun poliittisten uudistusten jälkeen. Aihepiirit laajentuivat muihinkin osa-alueisiin, kuten romantiikkaan ja kauhuun, ja manhwasta tuli yhä suositumpaa. 2000-luvulla webtoonien yleistyttyä painetun manhwan suosio on kuitenkin ollut laskussa ja monet korealaiset manhwalehdet ovat joutuneet lopettamaan toimintansa. == Suomeksi julkaistut manhwat == * Ark Angels * Devil's Bride * Kill Me, Kiss Me * Les Bijoux * Model * Priest * Ragnarök * War Angels * Yölinja == Katso myös == *Webtoon == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Punainen Jättiläinen *
Polikarpov R-5

Polikarpov R-5 on neuvostoliittolaisen Polikarpovin valmistama kevyt, kaksitasoinen ja yksimoottorinen lentokone, jota käytettiin tiedustelu- ja pommitustehtävissä. == Taustaa == Koneen suunnitteli Nikolai Polikarpov vuonna 1928. Aeroflotille valmistettiin 1 000 konetta merkinnällä P-5. Vuonna 1931 kone tuli myös Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön, R-5-merkinnällä sitä valmistettiin 5 000 kappaletta. R-5-koneen pohjalta kehitettiin edistyneempi Polikarpov R-Z, joka lensi ensilentonsa vuonna 1935. Neuvostoliitto käytti konetta maahan hyökkääviä japanilaisia vastaan Mongoliassa vuonna 1939 käydyssä Halhin-Golin taistelussa. Espanjan sisällissodassa se sai tasavaltalaisten suussa nimen Natasha. Talvisodassa R-5-koneilla pyrittiin huoltamaan motitettuja neuvostojoukkoja. Vuonna 1941 konetta käytettiin vain yöllisiin häirintäpommituksiin. == Käyttö Suomessa == Suomi sai sotasaaliiksi useita R-5-koneita, mutta Suomen ilmavoimat ei ottanut koneita käyttöönsä. Vain yksi vietiin junalla Tampereelle ilmeisesti aikeena korjata se lentokelpoiseksi. Se kuitenkin tuhoutui pommituksessa. Talvisodassa koneita ammuttiin alas yksitoista, jatkosodassa huomattavasti enemmän. R-5 oli ainoa neuvostokone, jonka suomalaisten vanhentunut Bristol Bulldog -hävittäjä tavoitti. R-5 sai suomalaisen jalkaväen suussa nimen Hermosaha, koska se saapui ilta-aikaan pudottamaan pieniä pommeja. Pommien loputtua se yleensä vielä johti kenttätykistön tulta asemiin. == Tekniset tiedot == == Lähteet == * Toivanen, Yrjö: Sotasaaliskoneitteimme taustaa. Osa III, R-5. Ilmailumuseoyhdistyksen tiedote 3, 1987. * Anttonen, Ossi: ”Polikarpov R-5”, artikkelisarjassa ”Nämä olivat vastustajiamme 1939–44”, osa 5, Suomen siivet, nro. 2, maalis–huhtikuu 1971. == ‎Aiheesta muualla == R-5 Luokka:Neuvostoliittolaiset tiedustelukoneet Luokka:Neuvostoliittolaiset pommikoneet Luokka:1920-luvun tiedustelukoneet
Algol

Algol tarkoittaa seuraavia asioita: * Algol, kirkkaudeltaan muuttuva tähti * ALGOL, ohjelmointikieli * Algol Oy, yritys * NRP Algol, Portugalin laivaston partioalus * USS Algol, Yhdysvaltain laivaston kuljetusalus
Kultu Kimallus

Kultu Kimallus () on Aku Ankka -sarjakuvan maailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Kultu Kimalluksen keksi piirtäjä-käsikirjoittaja Carl Barks. Kultu esiintyy ensi kertaa tarinassa ”Takaisin Klondikeen” (Back to the Klondike, 1952), joka sijoittuu Klondikeen ja jossa on takauma kultaryntäyksen ajasta. Kullankaivaja Roope Ankka tapasi kultaryntäyksen aikaan Kultun, ”Alaskan lumikenttien tyttären ja saluunoiden laululinnun”. Roope rakastui naiseen lähtemättömästi, ja suhde jäikin merkittävimmäksi Roopen romanttisista suhteista. Kultu ryöväsi tyrmäystippojen avulla Roopelta hanhenmunan kokoisen kultakimpaleen, jonka Roope sai perittyä takaisin käynnistettyään suuren kapakkatappelun. == Tausta == Carl Barks sai tarinalleen ”Takaisin Klondikeen” paljon vaikutteita Ethel Anderson Beckerin kirjasta Klondike ’98, ja myös Kultu Kimalluksen hahmo perustuu kirjaan. Kirjassa mainitaan muun muassa seuraavasti: ”Takaisin Klondikeen” -tarinan 11:nnen sivun alalaidassa Roope muistelee Kultun laulaneen kappaletta ”Tanssiaisten jälkeen” (). Vuonna 1940 ilmestyneessä elokuvassa Lillian Russell elokuvan nimihenkilö, jota näyttelee Alice Fay, on pukeutunut samantapaisesti kuin Kultu Kimallus ja laulaa myös laulun ”After the Ball”, joten on todennäköistä, että Barks piti myös tätä Kultun esikuvana. ”After the Ball” -kappale kertoo tytöstä ja tämän enosta tai sedästä, jota pyytää kertomaan, miksi tämä elää yksin. Setä tai eno vastaa, että hänellä oli rakas kauan sitten, mutta tunsi itsensä petetyksi – eri syystä kuin Roope – ja hylkäsi rakkaansa. Kappaleessa mies muistelee kaiholla menetettyä rakkauttaan. Don Rosan Kultulle keksimä sukunimi O’Gilt viittaisi siihen, että Kultu on irlantilaista sukujuurta. Varttuneemmassa iässä hän johtaa hotellia Dawson Cityssä. ”Takaisin Klondikeen” joutui sensuurin leikkaamaksi Yhdysvalloissa vuonna 1953. Tarinasta poistettiin muun muassa nyrkkitappelu, johon Roope osallistuu. Kun Markku Kivekäs alkoi suomentaa sarjaa, tarinan miltei kaikki poistetut ruudut onnistuttiin keräämään kokoon; Aku Ankka -lehdessä vuonna 1981 jatkokertomuksena ilmestynyt ”Takaisin Klondikeen” olikin sarjakuvan ensimmäinen sensuroimaton versio maailmassa.Aki Hyyppä, Aku Ankka 27/2008; Timo Ronkainen, viesti Kvaak.fi-sivustossa 7.10.2004 klo 15.44.46 , tarkistettu 9.10.2008. Markku Kivekkään muistonumerossa 27/2008 tarina julkaistiin uudelleen Kivekkään alkuperäissuomennoksella. == Televisiosarjat == # Elokuva / Sarja / Peli Kultu Kimalluksen äänenä 1987–1990 Ankronikka Eeva Eloranta Jaana Pesonen 2017–2021 DuckTales 2017 Carla Rindell == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Timo Ronkaisen arvio tarinasta ”Takaisin Klondikeen” - julkaistu Ankkalinnan Pamauksessa 1/2000 ja Ronkaisen Kvaak.fi-sivuston keskustelupalstalle 7. lokakuuta 2004 jättämässä viestissä (hakusana: ”07.10.2004, klo 14:34:32”) * The D.U.C.K.man-sivuston sivu Kultu Kimalluksesta. Luokka:Aku Ankka -sarjakuvan hahmot Luokka:Kuvitteelliset linnut en:List of Donald Duck characters#Glittering Goldie
Ientulehdus

Ientulehdus eli gingiviitti on ihmiselle melko yleinen tulehdustila. Se aiheutuu bakteerimassan eli plakin muodostumisesta hampaiden ja ikenien väliin ientaskuun ja ienrajaan. Ientulehduksen oireina voi olla paha maku ja haju suussa, sekä ikenien punoitus, arkuus, turvotus ja verenvuoto hampaita puhdistettaessa. Hoitamaton ientulehdus voi johtaa hampaita ympäröivän leukaluun ja kiinnityskudoksen häviämiseen. Tätä hampaiden kiinnityskudossairautta kutsutaan tukikudostulehdukseksi eli parodontiitiksi. Ientulehduksen voi ehkäistä ja parantaa tehostamalla suuhygieniaa. Useimmiten päivittäinen kunnollinen hampaiden ja hammasvälien puhdistus riittää hoidoksi. Ientulehdus voi aiheutua myös ilman merkittävää plakkiärsytystä. Yleisimmin näissä tapauksissa gingiviitti johtuu raskaudenaikaisista hormonimuutoksista. ==Kirjallisuutta== *Huovinen, P. ym.: Mikrobiologia ja infektiosairaudet. Kirja II. Kustannus Oy Duodecim, Helsinki. Jyväskylä 2003. s. 345–346. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Suupatologia Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Oliver Lodge

Oliver Joseph Lodge (12. kesäkuuta 1851 – 22. elokuuta 1940)britannica.com: Oliver Joseph Lodge oli englantilainen fyysikko. Lodge tutki monia fysiikan ongelmia, mutta hän on tunnettu erityisesti langattoman viestinnän tutkimuksistaan. Lodge syntyi Penkhullissa, Staffordshiren maakunnassa. Hän opiskeli Lontoon yliopistossa, josta valmistui vuonna 1877, jatkaakseen fysiikan laitoksen professorina samaisessa laitoksessa. Vuosina 1881–1890 hän opetti myös Liverpoolin yliopistossa. 1900–1919 hän toimi Birminghamin yliopiston johtajana. Hän sai ritarin arvonimen vuonna 1902 saavutuksistaan langattoman viestinnän tutkimuksessa. ==Fysiikan tutkimus== Lodge oli kiinnostunut Maxwellin sähkömagneettiseen säteilyyn liittyvistä teorioista. Hän tunsi Hertzin henkilökohtaisesti ja seurasi hänen kokeitaan. Lodge aloitti sähkömagneettisen säteilyn tutkimuksensa 1888, jolloin hän tutki lankaa pitkin etenevää jännitettä, joka synnytti parijohdon kipinäväliin kipinöitä. 1889 Lodge havaitsi, että kahden metallipallon väliin syntyi vetovoimaa, jos lähistöllä tapahtui sähköpurkaus. Periaate oli sama, kuin Branlyn kokeissa metallijauheen kanssa. Havainnon pohjalta sekä Branly että Lodge kehittivät laitetta, jolla voisi havainnoida sähkömagneettista säteilyä. Lodge antoi laitteelle nimen kohereeri ja se oli seuraavat viisitoista vuotta perustana kaikille radiokokeiluille. Vuonna 1894 Lodge piti Oxfordissa luentoja Hertzin kokeista. Esityksessään hän siirsi morsen aakkosilla kirjoitetun sanoman radioteitse toiseen rakennukseen. Tämä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun radiolla siirrettiin käytännöllistä informaatiota. Lodge oli myös kiinnostunut kuolemanjälkeisestä elämästä. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja aiheesta, fysiikkaan liittyvien teosten ohella. ==Suomennettuja teoksia== * Raymond eli haastelua haudan takaa (1922) * Ihmisen eloonjääminen : tutkielma ihmisen tunnistamattomista kyvyistä (1920) == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Brittiläiset fyysikot Luokka:Radion varhaiset kehittäjät Luokka:Vuonna 1851 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Beta Lyrae

Beta Lyrae (β Lyr, β Lyrae) eli Sheliak on tunnettu kirkkaudeltaan muuttuva tähti. Beta Lyrae on näkyvä kaksoistähti ja sen A-komponentti spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttujaRahunen, 1979, s. 122. Lähekkäisen kaksoistähden toista komponenttia ympäröi kaasurengas, johon virtaa massaa toisesta tähdestä,Karttunen et al, s. 328 joka on venynyt ilmapallon muotoiseksi. Kyseessä on ilmeisesti kaksoistähti, jonka toisena osana on jättiläistähti ja toisena pääsarjan tähtiRahunen, 1979, s. 119, 123. Kaksoistähti Beta Lyraen tähdet ovat valkeita tai vihertävänvalkeita, eli niiden välinen lämpötilaero ei ole läheskään niin suuri kuin Algol-tähdessä. Tähden kirkkauden muutokset johtuvat siis siitä, että tähdet pimentävät toisensa. Koska tähdet ovat hyvin lähekkäin, ne ovat soikeita, ja siksi niiden säteilemä valo vaihtelee liukuvasti tähden komponenttien kiertäessä toisiaan. Tähtien ympärillä on paksu kaasuvaippa. Läpimitaltaan suuremmasta tähdestä virtaa kaasua pienempään tähteen. Virtaava kaasu kerääntyy erään vanhan teorian mukaan tähtien ympärille kuoreksi. Nykynäkemyksen mukaan pienempää komponenttia ympäröi massivinen, munkkirinkilämäinen kaasukuori, joka luo B5-spektrin pienemmälle tähdelle. Luultavasti kaasua virtaa systeemistä ulos ja toisen komponentin ympärillä oleva kaasukiekko on elliptinen kaasun virtausnopeuden takia. Massavirran nopeus on 300 km/s. Kaksoistähden kiertoaika pitenee ~ 2,2 x 10-4 vuotta, ja massavirraksi suuremmasta tähdestä pienempään on laskettu 2,7 x 1025 eli 4,5 Maan massaa vuodessa. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Beta Lyrae Novacelestia Art * Kaler Sheliak * Beta Lyrae * Alcyone Sheliak * Kyotu kusastro Beta Lyrae Luokka:Pääsarjan tähdet Luokka:Kaksoistähdet Luokka:Muuttuvat tähdet
Arturo Toscanini

Arturo Toscanini (25. maaliskuuta 1867 Parma, Italia – 16. tammikuuta 1957 New York) oli yksi 1900-luvun kuuluisimmista kapellimestareista. Hänen vaikutuksensa erityisesti kotimaassaan oli valtava: hän uudisti oopperakäytäntöjä ja johti useiden tunnettujen teosten kantaesityksiä, muun muassa Puccinin La Bohèmen, Lännen tytön ja Turandot’n. Toscanini toimi musiikillisena johtajana ensin Torinon Teatro Regiossa (1895–1898) ja Milanon La Scalassa (1898–1903). Metropolitanissa Toscanini johti vuosien 1908–1915 aikana yli 300 näytöstä tuoden ohjelmistoon muun muassa Wagneria ja Musorgskin Boris Godunovin. Riitaannuttuaan taiteellisten erimielisyyksien vuoksi oopperan johtajan kanssa Toscanini palasi La Scalan taiteelliseksi johtajaksi (1920–1929). Jouduttuaan Italiassa fasistien hampaisiin Toscanini muutti vuonna 1931 Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli ensimmäinen kapellimestari, joka otti työssään käyttöön uudet tekniset innovaatiot – radion, gramofonin ja television. Pääasiallisen elämäntyönsä hän teki NBC:n orkesterin parissa. Hänen tyylinsä oli räiskyvä ja sotilaallinen. Toscaninin ansioksi luetaan myös uuden hengen puhaltaminen moniin kauan esittämättä maanneisiin teoksiin. Kapellimestarille oli kunnia-asia pyrkiä esittämään teos sellaisena, kuin säveltäjä oli sen kuultavaksi tarkoittanut. Toscanini korjasikin paljon nuottikirjoituksen painoasua ja tempomerkintöjä. Musiikillisen kunnianhimon hintana olivat jatkuvat konfliktit soittajien ja konserttijärjestäjien kanssa. Toscanini oli tunnettu tavastaan vetäytyä harjoitushuoneeseensa murjottamaan, jos koki ettei saa tahtoaan läpi taiteellisissa kysymyksissä. Toscanini nimitettiin Italian elinikäiseksi senaattoriksi 5. joulukuuta 1949, mutta hän kieltäytyi. Kapellimestari kuoli New Yorkissa 89-vuotiaana vuonna 1957. Hänet haudattiin Cimitero Monumentaleen Milanoon. Toscaninin levytyksistä tunnetuimpia ovat Verdin La Traviata, Otello ja Falstaff. == Kirjoja Toscaninista == * Toscanini, Harvey Sachs (Da Capo Press, 1978), elämäkerta * Reflections on Toscanini, Harvey Sachs (Prima Publishing, 1993) * The Letters of Arturo Toscanini, toim. Harvey Sachs (Knopf, 2003) * This Was Toscanini, Samuel Antek ja Robert Hupka (Vanguard Press, 1963, o.p.) * Arturo Toscanini: The NBC Years, Mortimer H. Frank (Amadeus Press, 2002) == Katso myös == * Luettelo kapellimestareista ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * YLE:n Musiikin mestarit -sarjan jakso Toscaninista musiikkinäytteineen Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1957 kuolleet
Senaki

Senaki () on kaupunki Senakin piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Se sijaitsee rautateiden risteyskohdassa, jossa Tbilisin ja Suhumin välisestä radasta erkanee haara Potiin. Kaupungissa asuu 21 596 henkeä (vuoden 2014 arvio). Vuonna 1921 kaupunkioikeudet saanut Senaki tunnettiin vuosina 1933–1976 nimellä Mikha Tskhakaia ja 1976–1989 Tskhakaia georgialaisen vallankumouksellisen ja kommunistin Mikha Tskhakaian mukaan. Kaupungin lähelle on sijoitettu Georgian armeijan 2. divisioona. Kaupungin eteläpuolella on Senakin sotilaslentokenttä. 18\. lokakuuta 1998 noin 200 sotilasta nousi kapinaan eversti Akaki Eliavan johdolla ja marssi kohti maan toiseksi suurinta kaupunkia Kutaisia. Kapinayritys keskeytyi ensimmäisiin taisteluihin. 8\. elokuuta 2008 Venäjän ilmavoimat pommitti kohteita kaupungin lähellä osana Venäjän–Georgian sotaa. Abhasiasta saapuneet venäläiset joukot miehittivät kaupungin 11. elokuuta. Senaki theatre.jpg|Senakin kaupungin teatteri. Senaki Train Station.jpg|Rautatieasemaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Georgian kaupungit
Poutahaukat

Poutahaukat eli Marko Haavisto & Poutahaukat on vuonna 1997 perustettu suomalainen iskelmämusiikkiyhtye. Yhtye tuli suurelle yleisölle tutuksi vuonna 2002 esittäessään Mies vailla menneisyyttä -elokuvassa Pelastusarmeijan orkesteria. He esittivät elokuvassa hittikappaleensa ”Paha vaanii”. Poutahaukkojen kokoonpano muuttui keväällä 2005, kun kitaraan vaihtui Pekka Virtanen ja rumpuihin Samuli Halonen. Kokoonpano vaihtui vuonna 2021 kun Samuli Halonen ja Jaakko Rossi erosivat bändistä ja tilalle tulivat Matias Partanen sekä Oskari Haavisto. == Kokoonpano == * Marko Haavisto * Matias Partanen * Jouni Saario * Oskari Haavisto == Diskografia == * Marko Haavisto & Poutahaukat (1997) * Täydellinen maailma (1999) * Lamppu palaa (2002) * Lauluja rakastamisen vaikeudesta (2003) (kokoelma) * Kunpa tietäisitkin (2004) * Tässä ja nyt (2006) * Hollolasta Teksasiin (2007) * Tuhannen kaipuun maa – parhaat (2009) (kokoelma) * Outolintu (2015) * Sysmäläinen (2018) * 2005 (2021) * Yleisön palvelija (2022) == Katso myös == * The Hanks Luokka:Suomalaiset iskelmäyhtyeet Luokka:Suomalaiset popyhtyeet
Elista

Elista (, ) on Venäjään kuuluvan Kalmukian tasavallan pääkaupunki. Se sijaitsee Kalmukian länsiosassa. == Historia == thumb|150px|Julkinen shakinpeluupaikka Elistassa. Elista perustettiin vuonna 1865, mutta kaupungin kasvu alkoi varsinaisesti vasta vuodesta 1928, jolloin siitä tuli Kalmukian pääkaupunki. Nimi Elista juontuu kalmukinkielisestä sanasta elstä, joka tarkoittaa vapaasti käänettynä hiekkaista. Vuonna 1939 kaupungin asukasluku oli 17 000 ja Saksa miehitti sen toisen maailmansodan aikana 12. elokuuta 1942. Saksalaiset perääntyivät 1. tammikuuta 1943, ja Josif Stalin karkotti kalmukit alueelta. Elista sai uuden nimen Stepnoi, ja se liitettiin Stavropolin alueeseen. Vanhempi nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1957, jolloin kalmukkien sallittiin palata alueelle ja Kalmukia perustettiin uudelleen. == Asukasluvun kehitys == * 23 200 (1959) * 104 254 (2002) * 103 749 (2010) Elistan kaupunkipiirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 108 289 henkeä. Heistä 103 749 asui Elistan kaupungissa ja 4 540 lähistön maaseututaajamissa. == Oppilaitokset == Elistassa toimii Kalmukian valtionyliopisto. == Liikenneyhteydet == Elistan kansainvälinen lentoasema sijaitsee kaupungin ulkopuolella ja kaupungista on rautatieyhteys länteen Donin Rostoviin. == Urheilu == Elistan jalkapallojoukkue Uralan pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Shakin maailmanmestaruusottelu 2006 pelattiin Elistassa. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Kalmukian kaupungit