EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Aleksandrs Obižajevs

Aleksandrs Obižajevs (s. 16. syyskuuta 1959 Saulkrasti, Riian piiri, Neuvosto- Latvia) on uransa lopettanut Neuvostoliittoa ja Latviaa edustanut latvialainen seiväshyppääjä ja toimii tällä hetkellä yleisurheiluvalmentajana. Hän kilpaili Neuvostoliiton ja Latvian yleisurheilujoukkueissa 1980- ja 1990-luvuilla voittaen EM-hopeaa sisähallissa, pitäen nykyistä Latvian seiväsennätystä ja osallistuen kaksi kertaa kesäolympialaisiin. Suomessa hän kilpaili 1980/90-luvun vaihteessa useissa Eliittikisoissa. Obižajevs valmistui Saulkrastin lukiosta vuonna 1972 jatkaen sen jälkeen opintojaan Riian teknisessä korkeakoulussa vuoteen 1976 asti. Sen jälkeen hän opiskeli vielä Leningradin fyysisen kulttuurin instituutissa, josta valmistui vuonna 1985. Obižajevs teki ensimmäisen seiväshypyn latvian ennätyksen vuonna 1981 tuloksella 540. Sen jälkeen hän paransikin sitä useamman kerran. Hän oli ensimmäisen kerran Neuvostoliiton aikuisten mestaruuskisoissa vuonna 1982. Seuraavana vuonna hän oli mukana Neuvostoliiton edustajana EM- sisähallimestaruuskisoissa Budapestissä, jossa hän sijoittui hopealle tuloksella 560 cm maanmiehensä Vladimir Poljakovin voittaessa. Kilpailu Neuvostoliiton edustuspaikoista 1980-luvun loppupuoliskolla oli tiukka, jota osoittaa Neuvostoliiton edustajien kaksoisvoitot vuosien 1982, 1986 ja 1990 EM-kisojen seiväshypyssä edustajinaan Aleksandr Krupski, Vladimir Poljakov, Serhi Bubka, Vasily Bubka, Rodion Gataullin ja Grigori Jegorov tulosten ollessa 560-585. Obižajevs sijoittui vuonna 1987 toiseksi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa tuloksella 580 cm Rodion Gataullinin voittaessa. oli Neuvostoliiton edustajana vuoden 1987 MM-kisoissa Roomassa, jossa maanmiehet eli ukrainalainen Serhi Bubka otti mestaruuden ja venäläinen Gataullin otti pronssia. Obižajevs sijoittui 9:ksi tuloksella 550 cm. Vuoden 1988 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa Obižajevs saavutti pronssin Grigori Jegorovin voittaessa. Kuitenkaan Obižajevsia ei valittu Soulin olympialaisiin 1988, jossa Neuvostoliiton edustajat Bubka, Gataullin ja Jegorov ottivat kolmoisvoiton. Latvian itsenäistyttyä syyskuussa 1991 Aleksandrs Obižajevs alkoi edustaa Latviaa. Vuoden 1992 olympialaisissa Barcelonassa Obižajevs teki kolme epäonnistunutta yritystä korkeudesta 550 cm, ja näin loppukilpailupaikka jäi saavuttamatta. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan kesäolympialaisissa hän ylitti 540 cm:n riman, mutta tulos ei riittänyt loppukilpailuun. Kaikkiaan Obižajevs saavutti urallaan 16 Latvian mestaruutta, joista kahdeksan sisähallissa viimeisen niistä vuonna 1995. == Lähteet == Luokka:Latvialaiset seiväshyppääjät Luokka:Neuvostoliittolaiset seiväshyppääjät Luokka:Latvialaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pecetto di Valenza

Pecetto di Valenza () on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Alessandrian maakunnanPecetto di Valenza Sapere.it Pecetto di Valenza Enciclopedia Treccani . Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 1 173 asukasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Alessandrian maakunnan kunnat
Terrier Orion

Terrier Orion on kahdesta vaiheesta koostuva laukaisujärjestelmä: Terrier muodostaa ensimmäisen vaiheen ja Orion toisen vaiheen. Terrier Orion oli 10,7 metriä pitkä ja pystyi nostamaan kuorman korkeuteen tai kuorman korkeuteen. == Lähteet == Luokka:Raketit
Tapani Rahkola

Tapani Rahkola on suomalainen entinen valokuvamalli, josta tuli 1960-luvun lopulla Suomessa ensimmäinen omalla nimellään tunnettu miesmalli ja sitä myötä naistenlehdissä esitelty julkisuuden henkilö. Hän työskenteli lähes kaikkien suomalaisten muotivalokuvaajien kanssa sekä yhteensä vuoden verran Lontoossa John Adamsin mallitoimistossa. Hän oli mukana muun muassa David Baileyn ja Helmut Newtonin kuvaussessioissa. 1940-luvun puolivälissä syntynyt Rahkola opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja toimi opintojen ohessa hotelli Marskin vastaanotossa. Sieltä hänet keksi vuonna 1967 parturi Bror Bäckström, joka etsi mallia tulossa olevaan kuvaukseen. Rahkola tunnettiin miehekkäästä olemuksestaan runsaine rintakarvoineen, kun ajan muut suositut miesmallit kuten Erik Uddström edustivat poikamaisempaa hippityyliä. Ura ”könsikkäänä”, kuten miesmalleja tuolloin usein kutsuttiin, kesti seitsemisen vuotta vuoteen 1974, jolloin Rahkola siirtyi kuljetusalan johtotehtäviin. Rahkola oli mukana perustamassa alan etujärjestöä Mallit ry:tä ja toimi jonkin aikaa sen puheenjohtajana. ==Lähteet== * Luokka:Suomalaiset mallit Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Caspar Johannes Boye

Casper Johannes Boye (27. joulukuuta 1791 Kongsberg, Norja - 6. heinäkuuta 1853, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen luterilainen pappi ja kirjailija. Boye kävi koulua Trondheimissa ja opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa 1810-1816, jolloin hän valmistui teologian kaditaatiksi. Jo tuolloin hänet tunnettiin runoilijana. Hänestä tuli 1819 Jonstrupin seminaarin opettaja ja 1826 Søllerødin kirkkoherra, 1835 Helsingørin St. Olain seurakunnan kirkkoherra ja vuodesta 1847 Kööpenhaminan Garnisonskirke -kirkon kirkkoherra. Hän menehtyi koleraan, jonka hän oli saanut käytyään sairaiden ja kuolevien luona. Boye löysi tiensä taiteilijapiireihin varhain ja hän kirjoitti runoja, näytelmiä ja tilapäislauluja. Kun hän valmistui papiksi hän haki avustusta jotta voisi toimia virsirunoilijana. Hän julkaisi 1833-37 neljä vihkoa kirjoittamiaan virsiä "Aandelige Digte og Sange " ja ne hän julkaisi yhtenä laitoksena 1840. Vuonna 1854 hän julkaisi laajennetun laitoksen runoistaan. Tanskassa hänet tunnetaan parhaiten isänmaallisen laulun "Det er et Land, dets Sted er højt mot Norden" tekijänä. Hänen kirjoittamansa näytelmät olivat omana aikanaan suosittuja, kuten "Brødrene i Leire" (1820), "Conradin" (1821), "Juta" (1824), "Svend Grathe" (1825), "Kong Sigurd" (1826), "Erik den Syvende" (1827), sekä romanttinen näytelmä "William Shakespeare" (1826), Hän kirjoitti myös muutamia oopperatekstejä. Hänen näytelmänsä olivat saaneet vaikutteita Oehlenschlägerin teoksista. Boyen virsituotanto oli aikanaan pidettyä, mutta hänen kirjoittamansa virtensä ovat jääneet unohduksiin mm. N.F. S. Grundtvigin virsien varjoon. Hän on kirjoittanut lähes 40 virttä, mutta vain yksi niistä on jäljellä Tanskan kirkon virsikirjassa. Syysvirsi "Dybt hælder Aaret i sin Gang" vuodelta 1883. Se on ilmestynyt painettuna ”Aandelige Digte og Sange” kokoelmassa 1853. Boyen virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 203 "Fram skrider året i sin gång", J.A. Eklundin kääntämänä. Suomenkielisessä virsikirjassa virsi on Anna- Maija Raittilan 1999 kääntämänä "Pois kiitää vuosi vaiheineen". == Lähteet == Luokka: Tanskalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1791 syntyneet Luokka: Vuonna 1853 kuolleet
Elis Erlandsson

Elis Alfred Erlandsson (23. huhtikuuta 1884 Tukholma, Ruotsi – 15. tammikuuta 1965) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija. Erlandsson tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui teologian kandidaatiksi Uppsalassa 1912. Hän toimi pappina Nyköpingin Alla Helgona -seurakunnassa vuosina 1914–1952. Rovastin arvonimen hän sai 1948. Hän teki vuonna 1922 opintomatkan Englantiin, jossa sai vaikutteita kirkollisesta elämästä ja anglikaanisesta teologiasta. Hän käänsi kotiin palattuaan Charles Coren antologian God in Christ tarkoituksenaan tehdä englantilaista korkeakirkollisuutta tunnetuksi Ruotsissa. Hän oli perustamassa 1916 Sankt Sigfrids Brödraskap -seuraa. Hän otti osaa keskusteluihin Ruotsin kirkon virsikirjan uudistamisesta 1920-luvulla ja hänen kirjoittamiaan virsiä julkaistiin Samuel Gabrielssonin julkaisemassa Unga Psalmer -kokoelmassa 1919. Erlandsson oli merkittävä henkilö Nyköpingin kulttuurielämässä ja hän kirjoitti runoja koko elämänsä ajan. Hän julkaisi useita runokokoelmia, kuten Lustgården (1909), Poesis sacra (1918), Adoratio (1937), Befriaren (1939), Altaret (1954), Liknelser (1955), Glädjen (1956), Lyssna, lyda (1957), Vindar vågor (1959), Solvända (1961), Förseglade brev (1962) ja Hemkomsten (1966). Kaksi Erlandssonin kirjoittamaa virttä on julkaistu Ruotsin kirkon virsikirjassa: * Virsi 392 "Det heliga bröd på altarbordet vilar" (1935, julkaistu Gunnar Rosendalin rukouskirjassa Den bedjande kyrkan 1939), suomenkielisessä virsikirjassa se on virsi "On armon leipä tuotu alttarille", suom. Anna-Mari Kaskinen 1997, säv. Lars Edlund 1965. * Virsi 548 "När inför din dom jag stod" (ilmestyi postuumisti runokokoelmassa HemkoL == Lähteet == Luokka: Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1884 syntyneet Luokka: Vuonna 1965 kuolleet Luokka: Ruotsalaiset papit
Shaun (tubettaja)

Shaun on brittiläinen tubettaja, joka tuottaa pääasiassa politiikkaan liittyviä videoesseitä. Hänen videonsa kritisoivat muun muassa neoliberalismia, antifeminismiä ja alt-rightia. Shaunin katsotaan usein kuuluvan BreadTube-yhteisöön, mutta hän on itse kiistänyt tämän. Heinäkuussa 2024 hänen YouTube-kanavallaan oli noin 700 000 tilaajaa ja yhteensä noin 75 miljoonaa näyttökertaa. Shaunin videoiden visuaalinen tyyli on yleensä pelkistetty, eikä hän esiinny videoilla omilla kasvoillaan. Hänen kanavansa tunnuksena on pääkallo, joka on ironinen viittaus äärioikeistolaiseen internet-persoona Davis Auriniin. Shaunin videot ovat tavanomaisia YouTube- videoita pidempiä, ja hän on tunnettu monipuolisesta ja yksityiskohtaisesta argumentoinnistaan. Shaun on tehnyt videoita, jotka käsittelevät muun muassa vuoden 2017 Unite the Right Rallya, The Bell Curve-kirjan tieteellistä rasismia, valkoista ylivaltaa sekä Hiroshiman ja Nagasakin pommituksia. Hän on tunnettu lisäksi videosarjastaan How PragerU Lies to You, joka kritisoi konservatiivista PragerU-kanavaa. Polygon-lehti nimesi Shaunin videon ”Doom: The Fake Outrage” yhdeksi vuoden 2018 parhaimmista videoesseistä. == Katso myös == * ContraPoints * Hbomberguy == Lähteet == Luokka:Brittiläiset tubettajat Luokka:Vasemmistolaiset tubettajat Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Tunnistamattomat henkilöt Luokka:Syntymävuosi puuttuu
Tientekovelvollisuus

pienoiskuva|Werner Holmbergin maalaus vuodelta 1860 esittää hämäläistä maantietä kesällä. Tientekovelvollisuus oli Suomen suuriruhtinaskunnassa maanomistajien perinteinen veronkaltainen rasite vielä 1800-luvun puolin jälkeen. Tiet oli jaettu tilojen manttaaliluvun mukaisiin osuuksiin, joiden kuntoa valvoivat nimismies ja siltavouti. Tientekovelvollisten oli kustannettava viranomaisten työn helpottamiseksi tien varteen pylväs, josta kävi ilmi osuudesta vastaavan talon, tien ja hoitajan nimi. Rasitteet jakautuivat epätasaisesti, sillä esimerkiksi sillan rakentaminen saattoi jäädä yhden tientekovelvollisen vastuulle. Kehitys vei kuitenkin kohti yhteisvastuullisuutta. Teiden rakentaminen siirtyi ensin kaikkien tientekovelvollisten maanomistajien yhteiseksi rasitukseksi, sitten yleisten maanteiden osalta ensin kunnan ja myöhemmin valtion tehtäväksi. Talvikunnossapito tarkoitti tien auraamisvelvollisuutta. Kukin tientekovelvollinen aurasi vain oman osuutensa ja usein eri aikaan kuin muut aurausvelvolliset, joten teiden kunto ei talvisin aina tyydyttänyt siltavoutia ja nimismiestä. Uudenmaan läänissä maanomistajien oli vuoden 1880 jälkeen muodostettava yhteisiä aurauskuntia yleisten maanteiden auraamiseksi, mikä jäi kuitenkin vain parin vuoden mittaiseksi kokeiluksi, josta palattiin takaisin vanhaan käytäntöön. Vuonna 1883 tientekovelvollisuus laajennettiin koskemaan maanomistajien lisäksi myös torppia, ulkotiluksia ja teollisuuslaitoksia. Erityisesti valtakunnan vilkkaimpien teiden kunnossapidosta aiheutui siitä huolimatta suurta vaivaa maanomistajille, koska yksi maanomistaja saattoi joutua ajamaan maantielle tuhatkin hevoskuormallista soraa. == Lähteet == * Litzen, Aulikki & Vuori, Jukka: Helsingin maalaiskunnan historia. 1865-1945. Kunnallishallinnon uudistuksesta suuren alueluovutukseen. S. 75-77. Vantaan kaupunki, 1997. ISBN 951-8959-77-3. Luokka:Suomen suuriruhtinaskunta Luokka:Suomen verotuksen historia
Vsevolod Knjazjev

Vsevolod Serhijovytš Knjazjev (; s. 25. toukokuuta 1979) on ukrainalainen lakimies ja tuomari, joka toimi vuosina 2021–2023 Ukrainan korkeimman oikeuden puheenjohtajana. Toukokuussa 2023 hänet pidätettiin epäiltynä lahjusten vastaanottamisesta ja erotettiin virasta. Knjazjev opiskeli Mykolajivin humanitaarisessa instituutissa ja Odessan oikeustieteellisestä akatemiassa. Hänestä tuli laillistettu asianajaja vuonna 2001, ja hän työskenteli oikeusavustajana, luennoitsijana ja lakimiehenä. Vuonna 2013 hänet nimitettiin tuomariksi Mykolajivin aluen hallinto-oikeuteen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015–2017. Marraskuussa 2017 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden suurkamarin tuomariksi. Korkeimman oikeuden puheenjohtajan Valentyna Daniševskan nelivuotiskauden lähestyessä loppuaan Knjazjev valittiin hänen seuraajakseen 22. lokakuuta 2021 pidetyssä korkeimman oikeuden täysistunnossa. Suljetulla lippuäänestyksellä toimitetussa vaalissa 169 korkeimman oikeuden tuomarista häntä äänesti puheenjohtajaksi 98. Tuomareista 49 äänesti Volodymyr Pohrebnjakia, joka on ollut kauppaoikeudellisen kassaatio-oikeuden tuomari vuodesta 2012 lähtien, ja seitsemän äänesti Oleh Tkatšukia, joka on ollut siviili- ja rikoserityisylioikeuden tuomari vuodesta 2010 lähtien. Yhdeksän tuomaria äänesti tyhjää. Knjazjev aloitti virassaan 1. joulukuuta 2021. Toukokuussa 2023 Knjazjev pidätettiin epäiltynä kolmen miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisen lahjuksen vastaanottamisesta. Hänen epäillään vastaanottaneen lahjuksen oligarkki Kostjantyn Ževaholle työskenteleviltä henkilöiltä. Korkeimman oikeuden täysistunto päätti yksimielisesti erottaa Knjazjevin oikeuden puheenjohtajan virasta. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset tuomarit Luokka:Vuonna 1979 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christa Williams

Christa Williams (oik. Christa Bojarzin, 5. helmikuuta 1926 Königsberg, – 28. tai 29. heinäkuuta 2012, München) oli saksalainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Williams vietti lapsuutensa Königsbergissä (nyk. Kaliningrad), josta pakeni toisen maailmansodan vuoksi vuonna 1942 Müncheniin. Williamsin alkuperäinen tavoite oli päästä subretiksi. Williams opiskeli Münchenin konservatoriossa laulua ja harppua. Hänen esikuvansa oli Ella Fitzgerald. Williams lauloi Bayerischer Rundfunkissa ja sai levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa. Kaksi ensimmäistä singleä, Oh, diese Männer (1957) ja Blacky Serenade (1957) eivät menestyneet juurikaan. Vuonna 1958 oli Williamsin ensimmäinen hitti, Jo Rolandin kanssa levytetty Himmelblaue Serenade. Gitta Lindin kanssa esitetty My Happiness (1959) oli myös menestys. Williams edusti Sveitsiä vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Irgendwoher, joka sijoittui kilpailussa neljänneksi. Williams osallistui Saksan euroviisukarsintaan vuonna 1961 kappaleella Pedro, mutta ei tullut valituksi. Vuodesta 1962 Williams levytti Ariola-levy-yhtiölle. Williams näytteli myös useissa elokuvissa, esimerkiksi elokuvissa Nachts im Grünen Kakadu (1957), Alle Tage ist kein Sonntag (1959) ja Pension Schöller (1969). Viimeiseksimainitussa hän esitti kappaleen Sag nicht ja. Williams meni vuonna 1962 naimisiin pianisti Albrecht Huwigin kanssa. Williams vetäytyi showbisneksestä vuonna 1968 ja perusti miehensä kanssa musiikkikoulun Müncheniin. ==Valikoitu diskografia== ===Albumit=== *Ferien im Süden (1958)https://www.offiziellecharts.de/album- details-206757 *My Happiness (1995)https://www.offiziellecharts.de/album- details-312972 *Himmelblaue Serenade - 49 grosse Erfolge (2018)https://www.offiziellecharts.de/album-details-365893 ===Singlet=== :Sijoitus Saksan virallisella listalla.https://www.offiziellecharts.de/suche *My Happiness (immer will ich treu dir sein) (1959) #3 *Vaya con Dios (1959) #34 *Ein kleines Haus (1960) #25 *Pilou-Pilou (Was für ein schöner Klang) #35 ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset laulajat Luokka:Sveitsin euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1959 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
Operaatio Sunbeam

Operaatio Sunbeam (suom. Auringonsäde) oli neljän ydinkokeen sarja, jonka Yhdysvallat toteutti Nevadan koealueellaan heinäkuussa 1962. Siinä koestettiin muun toiminnan ohella M-388 Davy Crockett -miniydinasetta. Koesarjassa toteutettiin yhteensä 4 ydinkoetta. Davy Crockettin suurin voimakkuus oli 0,5 kilotonnia eli 500 tonnia, sekä pienin 0,02 kT eli 20 T. Tämä oli kannettava, eli miesvoimin liikuteltava, sinko-tyyppinen kevyt ydinase, joka laukaistiin rekyylittömästä tykistä kranaatinheittimen tapaisesti. Näiden kaliipereja oli kaksi (4 tuumaa, 102 mm ja 6 tuumaa, 155 mm), sekä myös kantomatkoja niin ikään kaksi (2 km ja 4 km). Asetyypin kokeilu tapahtui Kuuban ohjuskriisin alkaessa eskaloitua. Ydinkokeet liittyivät Operaatio Dominic II:een. Ydinkokeet Little Feller (suom. Pikkukaveri) I ja II toteutettiin 7. ja 17. heinäkuuta 1962. Näistä Little Feller II ensimmäisenä, jossa M-388 Davy Crockett -sinkoydinase laukaistiin 2,7 km päähän. Ydinkokeiden nimet olivat (4 kpl): Johnnie Boy, Smallboy, Little Feller I sekä Little Feller II. Räjäytysten voimakkuudet olivat 0,5 kT, 1,65 kT, 18 T sekä 22 T. Operaatio Sunbeamin ydinkokeet Ydinkokeen nimi Päiväys Ydinkokeen sijaintipaikka | Räjäytyksen voimakkuus Little Feller II 7. heinäkuuta 1962 Nevadan ydinkoealue 22 T Johnnie Boy (W30) 11. heinäkuuta 1962 Nevadan ydinkoealue 0,5 kT (500 T) Smallboy 14. heinäkuuta 1962 Nevadan ydinkoealue 1,65 kT Little Feller I 17. heinäkuuta 1962 Nevadan ydinkoealue 18 T ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltain ydinkokeet Luokka:Nevadan historia Luokka:1962
Johan Possieth

Johan Possieth (31. joulukuuta 1667 Säbende, Söderby Karl, Uplanti, Ruotsi – 27. heinäkuuta 1728 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja oppinut kirjailija. Possieth opiskeli Uppsalassa, toimi kotiopettajana sekä vihittiin papiksi 1698. Hän toimi kreivi Fabian Wreden kotisaarnaajana vuodesta 1700, sotilaspappina vuodesta 1705, kuninkaan hovisaarnaajana vuodesta 1709 ja vuodesta 1722 Riddarholmenin sekä Bromman kirkkoherrana. Hän oli tiukan puhdasoppisuuden kannattaja ja pietismin ankara arvostelija. Hän on ilmiantanut viranomaisille Nackan Sicklassa seuroja pitäneitä pietistejä 1723. Heidän joukossaan on ollut myös Suomesta lähteneitä turvapaikkaa etsineitä pietismin kannattajia, muun muassa Suomen kirkkohistoriassa mainitut oululaiset veljekset Jaakko ja Eerik Eriksson. Possiethia pidettiin oman aikansa parhaana saarnaajana. Hän julkaisi useita hartauskirjoja, ruumissaarnoja, yli 2 000 saarnaa sekä ruotsin- ja latinankielisiä runoja. Vuonna 1709 julkaistiin hartauskirja nimeltä Vera Via Vitae Eller En Rätt Wäg til thet Ewiga Lifet. Kirja oli alkuaan tanskalainen, Riben piispan Jens Diensen Jersinin hartauskirja ja se oli ilmestynyt jo 1683. Vuoden 1709 painoksessa oli Possiethin kirjoittama johdanto ja kirja päättyi runoon, jonka alkusanat olivat ”I Jesu namn, med Jesu nåd”. Runo oli akrostikon, sen 13 säkeistön alkusanojen alkukirjaimet muodostivat nimen Iohan Possieth, ja tämän mukaan virren tai runon tekijäksi on mainittu Possieth, joskin siitä ei ole täyttä varmuutta. Se voi olla myös Possiethille omistettu onnitteluruno, koska hän tuona vuotena oli nimitetty hovisaarnaajaksi. Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan yksisäkeistöinen virsi 498 "Ett, Jesus, än påminner jag" on kyseisen runon viimeinen säkeistö ja tullut vuoden 1939 virsikirjaan. Virren tekstin on muokannut K. G. Hildebrand 1983. Suomenkielisessä virsikirjassa se on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemänä käännöksenä "Vain yhtä pyydän, Jumala". Virren sävelmä on Philipp Nicolain koraali "Wie schön leuchtet der Morgenstern". == Lähteet == Luokka: Ruotsalaiset virsirunoilijat Luokka: Vuonna 1667 syntyneet Luokka: Vuonna 1728 kuolleet Luokka: Ruotsalaiset papit
Yhdysvaltain asevoimien standardit

Yhdysvaltain asevoimien standardit ovat yhdysvaltalaisia standardeja, joilla pyritään Yhdysvaltain puolustusministeriön asettamiin standardointitavoitteisiin. Standardoinnilla pyritään saavuttamaan tietty yhteensopivuus ja varmistamaan, että tuotteet vastaavat tiettyihin vaatimuksiin, yhtenäisyyteen, luotettavuuteen, omistuskustannuksiin (TCO), sopivuuteen logistiikan kanssa ja vastaavia puolustukseen liittyviä tavoitteita. == Tyypit == Lyhenne Tyyppi Selitys MIL-HDBK Defense Handbook MIL-SPEC Defense Specification MIL-STD Defense Standard MIL-PRF Performance Specification MIL-DTL Detail Specification == Standardeja == * MIL-STD-498, ohjelmistokehitys ja dokumentaatiohttps://quicksearch.dla.mil/qsDocDetails.aspx?ident_number=114847 * MIL-STD-810, vahvistetut tietokoneet * MIL-STD-1553, sähköisen sarjaväylän ominaisuudet * MIL-STD-1589, JOVIAL-ohjelmointikieli * MIL-STD-1815, Ada- ohjelmointikieli * MIL-STD-1913, Picatinny-kisko * MIL-STD-2525, taktiset merkit == Katso myös == * Stanag == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Defense Standardization Program (DSP) Procedures (PDF) * Specifications, Standards, Handbooks and Mil-Spec documents Luokka:Standardit Luokka:Yhdysvaltain asevoimat
Outi Broux

Outi Broux (o.s. Järvinen) on suomalainen stylisti. Broux varttui kolmea työtä tekevän yksinhuoltajaäidin perheessä Turun Jyrkkälän lähiössä ja sai kaupungin stipendin keskustan arvostettuun oppikouluun. Sen hän kuitenkin keskeytti lukihäiriön ja koulukiusaamisen vuoksi 16-vuotiaana, heti oppivelvollisuutensa päätyttyä. Hän aloitti uransa 1980-luvun taitteessa Turussa saksalaisten Gerold Gerdesin ja Klaus Koszubatisin mainosvalokuvastudiossa meikkaajana ja kampaajana. Hän lähti ulkomaille ja työskenteli Saksassa ja Ranskassa läpi 1980-luvun. Broux palasi Suomeen vuonna 1990 ja perusti yrityksen nimeltä Profi-Team, josta tuli nopeasti yksi suomalaisen muotikuvauksen suurimmista yrityksistä omine studioineen ja 600 neliömetrin tiloineen. Tuolloin myös stylistin ammatista alkoi tulla Suomessa tunnettu, ja Outi Brouxista tuli alan keskeinen kouluttaja. Sittemmin Broux jättäytyi työskentelemään freelancerina. Outi Broux oli keskeinen esiintyjä Yle TV2:n 2010-luvun tositelevisiosarjassa Tuhkimotarinoita. ==Lähteet== Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset kampaajat Luokka:Suomalaiset muotialan vaikuttajat
Jäähyväiset ilman suudelmia

Jäähyväiset ilman suudelmia on vuonna 1995 MTV:llä esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän Lauri Hanhivaara -dekkareihin. == Näyttelijät == == Aiheesta muualla == * == Lähteet == Luokka:1990-luvun suomalaiset draamasarjat Luokka:MTV3:n televisio-ohjelmat
Juel

Juel on vanha tanskalainen aatelissuku, joka ilmestyi historiaan jo noin vuoden 1400 paikkeilla. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä muun muassa:Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 13. Johan - KikareBratberg, Terje: Juel - vidt forgrenet dansk adelsslekt. Store norske leksikon. Viitattu 30. joulukuuta 2022 * Erik Juel (1591–1657), valtaneuvos, naimisissa Hannibal Sehestedin sisaren kanssa * Peder Juel (1623–1656), edellisen poika, Tanskan lähettiläs Tukholmassa * Niels Juel (1629–1697), edellisen veli, amiraali * Jens Juel (1631–1700), edellisen veli, diplomaatti ja valtiomies * Just Juel (1664–1715), vara-amiraali == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Juel, aatelissuku Europeana heraldica, Kansallisarkisto *Juel Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XIII: Jernbaneret—Kirkeskat Luokka:Tanskan aateli
Brandon Hagel

Brandon Hagel (s. 28. elokuuta 1998 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hagel pelaa NHL-joukkue Tampa Bay Lightningissa. ==Ura== ===Seuraura=== Maaliskuussa 2022 Chicago Blackhawks kauppasi Hagelin ja vuosien 2022 ja 2024 neljännen kierroksen varausvuorot Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Taylor Raddyshiin, Boris Katchoukiin sekä vuosien 2023 ja 2024 ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin.https://www.sportsnet.ca/nhl/article/lightning-acquire- forward-brandon-hagel-from-blackhawks/ Elokuussa 2023 Hagel teki Lightningin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 52 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. https://www.tsn.ca/nhl/tampa-bay-lightning-sign-f-brandon- hagel-to-eight-year-52m-extension-1.1998604 == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Tampa Bay Lightningin pelaajat Luokka:Buffalo Sabresin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juri Vetškasov

Juri Ivanovitš Vetškasov (; 6. kesäkuuta 1948 Novoje Demkino, Penzan alueСкончался Почетный гражданин Пензенской области Юрий Вечкасов РИА Пензенской области – 17. maaliskuuta? 2022) oli venäläinen poliitikko.Вечкасов Юрий Иванович Совет Федерации Федерального Собрания Российской ФедерацииУМЕР ПОЧЕТНЫЙ ГРАЖДАНИН ПЕНЗЕНСКОЙ ОБЛАСТИ ЮРИЙ ВЕЧКАСОВ Пенза-Взгляд Vetškasov istui Venäjän liittoneuvoston jäsenenä Penzan alueen edustajana tammikuusta 1996 joulukuuhun 2001. Hän toimi lisäksi Penzan alueen lainsäädäntökokouksen puhemiehenä. Vetškasov oli valmistunut Penzan maatalousinstituutista. Hän sai Työn punalipun kunniamerkin ja Venäjän kunniamerkin. 21\. lokakuuta 2011 hänelle myönnettiin Penzan alueen kunniakansalaisen arvonimi. == Lähteet == Luokka:Venäläiset poliitikot Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Pearl Carr & Teddy Johnson

Pearl Lavinia Carr (2. marraskuuta 1921 – 16. helmikuuta 2020) ja Edward Victor "Teddy" Johnson (4. syyskuuta 1919 – 6. kesäkuuta 2018) olivat brittiläinen viihdetaiteilijapariskunta, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Carr oli kotoisin Exmouthista Devonin kreivikunnasta ja Johnson Surbitonista Kingston upon Thamesista. Carr ja Johnson menivät naimisiin vuonna 1955 tehtyään sitä ennen soolouria. Heidät tunnettiin nimellä Mr. and Mrs. Music ja he esiintyivät lukuisissa viihdeohjelmissa, kutenThe Winifred Atwell Show, Big Night Out, Two of a kind, Sunday night at the London Palladium, The Arthur Haynes Show, Thank your lucky stars ja Blackpool Night Out. Carr ja Johnson edustivat Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Sing, Little Birdie ja sijoittuivat kilpailussa toiseksi. Carr ja Johnson osallistuivat Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintaan myös vuonna 1960 kappaleilla Pickin' Petals ja When the Tide Turns, mutta eivät tulleet valituksi. Vuonna 1986 he esiintyivät Stephen Sondheimin säveltämässä musikaalissa Follies West End -teatterissa pariskunnan Wally ja Emily Whitman rooleissa. Molemmat pariskunnan jäsenet asuivat viimeiset vuotensa Brinsworth House -vanhainkodissa Richmond upon Thamesissa. Teddy Johnsonin veli oli laulaja Bryan Johnson. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== Luokka:Brittiläiset duot Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1959 euroviisuedustajat
Bob Benny

Bob Benny (oik. Emilius Wagemans, 18. toukokuuta 1926 Sint-Niklaas, Belgia – 29. maaliskuuta 2011 Sint-Niklaas, Belgia) oli belgialainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Bennyn ura alkoi toisen maailmansodan jälkeen kahvilassa kotikaupungissaan Sint-Niklaasissa, ja hän julkaisi ensimmäisen levynsä 'k Ben verliefd vuonna 1951.https://www.ultratop.be/nl/showinterpret.asp?interpret=Bob+Benny#disco Bennyn ensimmäinen hitti oli vuonna 1957 julkaistu Cindy, Oh Cindy, joka sijoittui Belgian singlelistalla parhaillaan toiseksi. Benny voitti belgialaisen Eurosong 1959 -laulukilpailun kappaleella Hou toch van mij ja tuli näin valituksi Belgian edustajaksi vuoden 1959 Eurovision laulukilpailuun. Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kuudenneksi 11 kilpailijan joukosta. Benny voitti myös Eurosong 1961 -kilpailun kappaleella September, gouden roos ja valikoitui näin Belgian edustajaksi myös vuoden 1961 Eurovision laulukilpailuun. Tällä kertaa Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle. Benny kärsi halvauksesta vuonna 2001 ja joutui tämän vuoksi taloudellisiin vaikeuksiin. Samana vuonna Benny ilmoitti julkisesti olevansa homoseksuaali. Vuonna 2003 Bennylle järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti. Vuonna 2006 täyttäessään 80 Benny ilmoitti olevansa täysin toipunut. Benny kuoli 84-vuotiaana 29. maaliskuuta 2011. ==Valikoitu diskografia== ===Albumit=== *Een avond met Bob Benny (1965) *Show Bob Benny (1966) *Show (1966) *Een avond met (1970) *Mijn lied voor jou (1971) *That's Entertainment (1987) ===Singlet=== :Sijoitus Belgian singlelistalla *Cindy oh Cindy (1957) #2 *Boemel-potpourri "Bij Madelonneke" (1957) #16 *Hou toch van mij (1959) #4 *Paola (Droomprinsesje uit het zuiden) (1959) #7 *Waar en wanneer (1963) #24 *Alleen door jou (1963) #12 *Bella Maria (1964) #16 ==Lähteet== Luokka:Belgialaiset laulajat Luokka:Belgian euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1959 euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1961 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Reulle-Vergy

Reulle-Vergy on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche- Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen. Kunnan alueella oli aikanaan Vergyn kaupunki ja sitä suojaava linnoitus Château de Vergy ensimmäisellä vuosituhannella. Kaupungin linnoitusta paranneltiin vielä 1200-luvulla. 1500-luvulla Henrik IV piiritti ja valtasi sen. Nykyään se on raunioituneena. Nykyisen Reulle-Vergyn keskustassa on 1000-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Saturninin kirkko, joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Erityisesti kirkon sisällä olevat patsaat ovat huomion arvoisia. Kunnan erikoisuus on kunnantalo, johon on yhdistetty pesula. Tiedosto:Château_de_Vergy_017.JPG|Château de Vergyn raunioita Tiedosto:Église_Saint-Saturnin.jpg|Saint-Saturninin kirkko Tiedosto:Reulle-Vergy_-_Mairie-Lavoir.JPG|Kunnantalo ja pesula ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Côte-d’Orin kunnat
Valgerd Svarstad Haugland

Valgerd Svarstad Haugland (s. 23. elokuuta 1956 Kvam) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko ja puolueensa entinen puheenjohtaja (1995–2004). Hän istui suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja oli Norjan lapsi- ja perheministeri vuosina 1997–2000 sekä kulttuuri- ja kirkkoministeri vuosina 2001–2005. Vuodesta 2011 hän on toiminut maaherrana ensin Oslossa ja Akerhusissa (2011–2018) ja lääniuudistuksen jälkeen Oslossa ja Vikenissä (2019–). ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Valgerd Svarstad Haugland Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Norjan maaherrat Luokka:Norjalaisten puolueiden puheenjohtajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Qanun

Qanun (myös muodossa kanun, ganoun,kanoon), (; ; ; , qanun; , qānūn; ; ; ; ) on ikivanha ja yhä yleisessä käytössä oleva perinteinen koteloitu näppäilykielisoitin Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella, Turkissa, Balkanilla ja Ukrainassa. Qanun oli alun perin muutamakielinen, mutta on laajentunut sittemmin monikielisemmäksi ja eri variaatioiksi. Mahdollisesti itä-baltialaiset kannelsoittimet ovat kehittyneet niitä paljon varhaisemmasta, jo Mesopotamiassa ainakin 3 000 vuotta sitten lähtien soitetusta qanunista, joka on kulkeutunut Kaukasuksen kautta mahdollisesti Baltiaankin. Siihen viittaa myös kanun- ja kannel-nimien samankaltaisuus sekä se, että qanunia soitetaan perinteisesti myös Armeniassa, Georgiassa, Azerbaizanissa ja Ukrainassa. == Historiaa == === Varhainen historia === Qanun tunnetaan jo 2 000 vuotta ennen nykyajanlaskun alkua arkeologisista löydöistä antiikin Assyrian Nimrudin kaupungista, Mesopotamiasta. Se mainitaan myös juutalaisten toora-kirjoituksissa Babylonian vankeudesta, antiikin Iranin (Persian) myötä vapautumisen kertomuksissa. == Qanunin soitto == Qanunia soitetaan soolona tai yhtyeessä sekä perinteisessä että -konserttimusiikissa ja usein myös moderneissakin musiikkikappaleissa. Qanunia pidetään vaakatasossa pöydällä tai telineellä tai perinteisesti myös sylissä. Qanunia näppäillään molemmin käsin kahdella plektramaisella tikulla (yksi kummallekin kädelle etusormissa) tai sormin kynsillä. Sillä on kolmen ja puolen oktaavin vakioääniala A2:sta E6:een, jota voidaan laajentaa alas F2:een ja ylös G6:een, yleensä jos kyseessä on arabialainen qanun-soitinmalli. Qanun on usein nimenomaan naismuusikoiden soitin Lähi-idän orkesterimusiikissa. == Tunnettuja qanun-soittajia == === Arabimaista ja Iranilaismaat === * Farah Fersi * Maya Youssef * Hesen Kanjo * Rastak -yhtye, jossa qanun-soittajina Sahar Rashidi ja Saba Jamali (Iranista) * Muhammad al-Akad (1850-1930) * Mustafa Rada- (1890-1952) * Ibrahim al-Arian (1898-1953) * Hamza Marihi * Hisham Shami * The Itch Tujan * Yosef Zarur (1902-1969) === Turkista === * Master Aytac Dogan (Taksim trio) * Kanuni Haci Arif Bey (1862-1911) * Hasan Ferit Alnar * Vecihe Darya * Ahmet Yatman * Erol Deran * Ahmet Meter * Ruhı Ayangıl * Tahir Aydoğdu * Halil Karaduman * Mumin Sesler * Göksel Baktagir == Katso myös == * Kantele * Koto (soitin) * Santur * Arabialainen musiikki == Lähteet== == Aiheesta muualla == * Syyrialainen qanun-soittaja Maya Youssef palkittiin The Nationalnews * Qanun-soitin ArabAmerica * Qanunin rakentaminen JohnVergaraMusic * Qanun-soittimesta GeorgeDimitriSawa * Middle Eastern Orchestra, Helsinki, 2019-, jossa mukana myös qanun-soitin) Finnish Music Quarterly Luokka:Kielisoittimet Luokka:Arabialainen musiikki
Bryan Johnson

Bryan Johnson (18. heinäkuuta 1926 – 18. lokakuuta 1995) oli brittiläinen laulaja ja näyttelijä. Johnson osallistui vuonna 1957 brittiläiseen Festival Of British Popular Songs -laulukilpailuun, jossa etsittiin Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäistä edustajaa Eurovision laulukilpailuun, mutta ei tullut valituksi. Johnson voitti Yhdistyneen kuningaskunnan karsintakilpailuna toimineen Eurovision British Final -laulukilpailun vuonna 1960 kappaleella Looking High, High, High ja valikoitui näin Yhdistyneen kuningaskunnan edustajaksi vuoden 1960 Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Johnson sijoittui toiseksi. Seuraavana vuonna Johnson sijoittui viidenneksi Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintana toimineessa A Song for Europe -laulukilpailussa kappaleella A Place In The Country. Johnson toimi myös teatterinäyttelijänä Donald Wolfitin yrityksessä ja esitti esimerkiksi Festeä näytelmässä Loppiaisaatto ja narria näytelmässä Kuningas Lear. Wolfit mainitsi elämäkerrassaan Johnsonin olleen "paras narri, joka hänellä oli ollut". Johnson esiintyi myös musikaaleissa, kuten Lock Up Your Daughters. Laulaja Teddy Johnson oli Bryan Johnsonin veli. ==Lähteet== *Bryan Johnson biography ===Viitteet=== Luokka:Englantilaiset laulajat Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1960 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 1995 kuolleet
Karolina Bielawska

Karolina Bielawska (s. 11. huhtikuuta 1999 Łódź, Puola) on puolalainen malli. Hänet kruunattiin Miss Maailmaksi vuonna 2021. Sitä ennen hänet oli kruunattu Miss Puolaksi vuonna 2019. == Viitteet == Luokka:Miss Maailma -kilpailun voittajat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bank of Maharashtra

Bank of Maharashtra on Intian valtiovarainministeriön omistama pankki. Joulukuussa 2021 pankilla oli 15 miljoonaa asiakasta ja 2001 konttoria eri puolilla maata. Maharashtrassa sillä on kaikista kansallistetuista pankeista laajin konttoriverkosto. 31. joulukuuta 2020 pankin kokonaisliiketoiminta oli ylittänyt 266 000 biljoonaa rupiaa. == Historia == V. G. Kale ja D. K. Sathe perustivat pankin Punessa Intiassa 16. syyskuuta 1935 ja se aloitti toimintansa 8. helmikuuta 1936. Sen osakepääoma oli perustettaessa miljoona dollaria. Pankki auttoi pienyrityksiä taloudellisesti ja synnytti joukon teollisuusyrityksiä. Vuonna 1969 pankki kansallistettiin. A. S Rajeev aloitti 2. joulukuuta 2018 pankin toimitusjohtajana ja toimitusjohtajana. Hemant Kumar Tamta nimitettiin 31. joulukuuta 2018 toiminnanjohtajaksi. 10. maaliskuuta 2021 A. B. Vijayakumar nimitettiin toiminnanjohtajaksi. Luokka:Intialaiset pankit
Antti Sinivuori

Antti Sakari Sinivuori, aiemmin Stenberg, (22. lokakuuta 1908 Janakkala – 7. toukokuuta 1988 Jyväskylä) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Sinivuoren vanhemmat olivat tehdastyöntekijä, muurari, tilanomistaja Kustaa Enok Sinivuori, aiemmin Stenberg, ja Iida Maria Palander. Hänen puolisonsa olivat vuosina 1933–1979 Irma Julia Saveljev ja vuodesta 1979 Saara Multanen. Sinivuori valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta ja toimi sitten vuodesta 1933 veljensä Sulo Sinivuoren konepajan palveluksessa. Vuosina 1937–1938 hän oli Valtion Tykkitehtaan työmaan rakennusmestari Jyväskylässä. Ensimmäisen oman rakennusyrityksensä Sinivuori perusti jo vuonna 1939, mutta oli sitten sota-aikana muun muassa linnoitustyömaiden ja aseteollisuuden palveluksessa. Sotien jälkeen vuosina 1944–1946 hän oli isänsä nimissä asutustilojen luovutusmies Alastarolla ja vuosina 1945–1947 Teollisuus- ja Rakennus -yhtiön palveluksessa, kunnes perusti vuonna 1948 Kerrostyö-yhtiön. Siitä kehittyi valtakunnallisestikin merkittävä rakennusyritys, joka toteutti asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kohteita. Enimmillään yrityksen palveluksessa oli 800 työntekijää. Sinivuori tunnettiin myös rakennusalan osaamisen edistäjänä ja tukijana. Hän oli Jyväskylän tähtitieteellisen yhdistyksen perustajia ja lahjoitti yhdistykselle sen ensimmäisen kaukoputken ja oman tähtitornin, jonka hänen yhtiönsä rakensi. Sinivuori oli myös perustajaosakas Höyrylaiva Oy Päijännematkailu -yhtiössä, jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän työskenteli muun ohella. Teollisuusneuvoksen arvonimen Sinivuori sai vuonna 1971. Myös hänen veljensä Sulo Sinivuori sai saman arvonimen. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset rakennusmestarit Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset lahjoittajat Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Andrew Ridgeley

Andrew John Ridgeley (s. 26. tammikuuta 1963 Windlesham, Surrey, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen laulaja, lauluntekijä ja levytuottaja, joka tunnetaan parhaiten 1980-luvulla toimineesta pop-duosta Wham!. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Englantilaiset kitaristit Luokka:Englantilaiset laulajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Spiritual Genocide

Spiritual Genocide on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2012. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 6/10Levyarvostelu: Destruction - Spiritual Genocide Viitattu 19.3.2022. * Kaaoszine: 10/10Destruction – Spiritual Genocide Viitattu 19.3.2022. * Soundi: Destruction: Spiritual Genocide Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Destructionin albumit Luokka:Vuoden 2012 albumit
Under Attack (Destructionin albumi)

Under Attack on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2016. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Imperiumi: 8/10Levyarvostelu: Destruction – Under Attack Viitattu 19.3.2022. * Kaaoszine: 7½/10Destruction – Under Attack Viitattu 19.3.2022. * Soundi: Destruction: Under Attack Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Destructionin albumit Luokka:Vuoden 2016 albumit
Jevhen Martšuk

Jevhen Kyrylovytš Martšuk (; 28. tammikuuta 1941 – 5. elokuuta 2021) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan salaisen palvelun ensimmäisenä johtajana ja myöhemmin pääministerinä. Martšuk valmistui kieltenopettajaksi vuonna 1963 mutta meni töihin KGB:n ulkomaantiedusteluun. Ukrainan itsenäistyttyä hän oli perustamassa maahan KGB:tä vastaavaa turvallisuuspalvelu SBU:ta. Presidentti Leonid Kutšma nimitti hänet kenraaliksi. Martšuk oli itsekin useita kertoja presidenttiehdokkaana mutta ei tullut valituksi. Vielä eläkkeellä hän osallistui Itä-Ukrainan sotaa koskeviin neuvotteluihin. Opettajan tutkinnon lisäksi Martšuk suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän toimi kahteen otteeseen maansa puolustusministerinä. Hän rakensi Ukrainan ja Naton suhdetta ja valmisteli määrätietoisesti maansa liittymistä Natoon eri puolilla ilmenneestä vastustuksesta huolimatta. Martšuk kuoli COVID-19-viruksen aiheuttamaan sairauteen elokuussa 2021. Hän oli naimisissa Den-lehden päätoimittajan Larysa Ivšynan kanssa. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Cornelius Granig: Yevhen Marchuk is the man who made a difference Kyiv post * Bohdan Harasymiw, Marchuk, Yevhen, Encyclopedia of Ukraine 2023 Luokka:Ukrainan pääministerit Luokka:Ukrainan puolustusministerit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Thrash Anthems II

Thrash Anthems II on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Mike Sifringer - kitara * Marcel „Schmier“ Schirmer - laulu, basso * Randy Black – rummut * Damir Eskić – kitara == Arvostelut == * Imperiumi: 6+/10Levyarvostelu: Destruction – Thrash Anthems II Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Destructionin albumit Luokka:Vuoden 2017 albumit
Born to Perish

Born to Perish on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 9. elokuuta 2019. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Mike Sifringer - kitara * Marcel „Schmier“ Schirmer - laulu, basso * Randy Black – rummut * Damir Eskić – kitara, taustalaulu == Arvostelut == * Imperiumi: 7½/10Levyarvostelu: Destruction – Born to Perish Viitattu 19.3.2022. * Kaaoszine: 4+/10Destruction ei onnistu vastaamaan odotuksiin uutuusalbumillaan ”Born to Perish” Viitattu 19.3.2022. * Soundi: Levyarvio: Saksan thrash- veteraani liukuhihnalla – Destructionin uusin on tiukka mutta puuduttava Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Destructionin albumit Luokka:Vuoden 2019 albumit
Diabolical

Diabolical on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 8. huhtikuuta 2022. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # (G.B.H. cover) == Kokoonpano == * Marcel „Schmier“ Schirmer - laulu, basso * Damir Eskić - kitara * Martin Furia - kitara * Randy Black - rummut == Arvostelut == * Inferno: Pintaviatonta käyttömusiikkia – arviossa Destruction Viitattu 26.5.2022. * Soundi: Levyarvio: Thrash-legendalla juhlan aiheet vähissä – Destructionin uutuus ei ole 40-vuotisen taipaleen kunniakkain etappi Viitattu 19.5.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Destructionin albumit Luokka:Vuoden 2022 albumit
Verh’ovyna

Verh’ovyna (; nimenä 1962 saakka Žabje, ) on kaupunkityyppinen taajama Ivano- Frankivskin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 112 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista etelään. Taajama on maaseutuvaltaisen Verh’ovynan piirin (30 399 as., 2021) hallinnollinen keskus. Keskustaajaman asukasluvuksi arvioitiin 5 815 (2021). Verh’ovyna sijaitsee Itä-Karpaattien juurella, Tonavan vesistön Prut-joen Tšornyi Tšeremošin -sivuhaaran varrella. Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1424 liettualaisen ruhtinaan omistamana maana. Vuoteen 1772 saakka se oli Puola-Liettuan hallinnassa; Puolan ensimmäisen jaon jälkeen Itävallan ja jälleen Puolan (1919-1939) piirissä. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli osa Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Kaupunkityyppisen taajaman asema sille myönnettiin vuonna 1962. Червень,ранок,Верховина.JPG|Verh’ovyna sijaitsee Itä-Karpaattien juurella. Chornyj Cheremosh 2.JPG|Tonavan vesistön Tšornyi Tšeremoš -sivuhaara virtaa taajaman läpi. Verhovyna museum.jpg| Paikallismuseo. Iglesia Ortodoxa (9047452367).jpg|Ortodoksinen kirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainan kaupunkityyppiset taajamat Luokka:Verh’ovynan piiri
Jäähyväiset ilman kyyneleitä

Jäähyväiset ilman kyyneleitä on vuonna 1999 YLE TV2:lla esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän samannimiseen Lauri Hanhivaara -dekkariin. Sarjassa ylikonstaapeli Hanhivaara viettää juhannusta mökillään ja selvittää naapurimökillä tapahtunutta murhaa. == Näyttelijät == == Lähteet == Luokka:1990-luvun suomalaiset draamasarjat Luokka:Yle TV2:n televisio-ohjelmat
Kultakala (televisiosarja)

Kultakala on suomalainen kahdeksanosainen draamasarja, jonka päähenkilöinä ovat Katariina Kaitueen esittämä Alzheimerin tautiin sairastuva seurapiirikampaaja ja hänen tyttärensä, jota esittää Miila Virtanen. Sarja kertoo äidin ja tyttären suhteesta ja siitä, miten kaikki muuttuu äidin diagnoosin myötä. Sarja julkaistiin Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 6. maaliskuuta 2022. Sarja perustuu Tatiana Elfin ja Essi Hellénin alkuperäisideaan. == Rooleissa == == Jaksot == Jakso Nimi 1 Mitähän vi**ua? 2 Laastari 3 Kolme kertaa marinoitu Ox-filee 4 Riippakivi 5 Pisteet Belgialle 6 Tension Release Excercise 7 Shitlist 8 Hei olen Leena ja minullakin on Alzheimer == Vastaanotto == Helsingin Sanomien arviossa Leena Virtanen piti sarjan aihevalintaa rohkeana, mutta toteaa sarjan herättävän alusta asti epäluottamusta ja pohtii, mille sarjassa nauretaan. == Lähteet == Luokka:2020-luvun suomalaiset draamasarjat Luokka:Elisa Viihde -alkuperäissarjat
Villainess

Villainess on Jessi Freyn studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2019. == Kappaleet == # # # # # # # # # == Arvostelut == * Desibeli.net: Jessi Frey: Villainess Viitattu 19.3.2022. * Imperiumi: 6+/10Levyarvostelu: Frey, Jessi - Villainess Viitattu 19.3.2022. * Soundi: Levyarvio: Jessi Frey otti liian ison harppauksen syntikkapoppiin – Soolodebyytissä halpakopion maku Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2019 esikoisalbumit
Warrior (Jessi Freyn albumi)

Warrior on Jessi Freyn studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022. == Kappaleet == # # # # # # # # == Arvostelut == * Desibeli.net: Jessi Frey: Warrior Viitattu 19.3.2022. * Imperiumi: 7½/10Levyarvostelu: Frey, Jessi - Warrior Viitattu 19.3.2022. * Kaaoszine: Jessi Freyn toinen sooloalbumi on sekoitus futurismia ja kaikuja menneisyydestä Viitattu 1.4.2022. * Soundi: Levyarvio: Osumatarkkuus heittelee Jessi Freyn rosoisempaan suuntaan menneellä kakkossoololla – Verrokkeina kuulut industrial-nimet Viitattu 19.3.2022. == Lähteet == Luokka:Vuoden 2022 albumit
Kaj G. Lindholm

Kaj G. Lindholm (s. 1939) on suomalainen muoti- ja mainosvalokuvaaja, jonka ura ulottui 1960-luvun lopulta vuoteen 1995. Lindholm opiskeli 1960-luvun keskivaiheilla kolme vuotta valokuvausta The Central London Polytechnic -oppilaitoksessa Lontoossa, josta oli juuri tullut Pariisin sijaan uusi muodin mekka. Hän perusti vuonna 1967 Helsingin Katajanokalle KGL-studion, jonka toiminta jatkui lähes 30 vuotta. Alkuvuosien tärkein yritysasiakas oli Maj Kuhlefeltin luotsaama Finn-Flare, ja lehtikuvauksia hänellä teetti eniten Muotisorja-aikakauslehti. Liikevaihtoa tuli eniten painettujen tuoteluetteloiden kuvauksista, joita tilasivat etenkin Anttila, Seppälä ja Hobby Hall. PR-kuvia Lindholm teki muun muassa Marimekolle ja Friitalalle, jonka nahkavaatteiden mallina toimi muun muassa elokuvasta Blow-Up kuuluisaksi tullut saksalainen Veruschka von Lehndorff. Lindholm oli myös monen Lenita Airiston tuottaman muotishow’n vakiokuvaaja, jonka jopa 30 diaprojektorilla toteutetut multivisiot pyörivät osana esityksiä. Lindholm kuvasi niin studiossa kuin ulkonakin aina suuren negatiivikoon kameroilla, kun useimmat muotia kuvaavat kollegat olivat ihastuneet uusiin kevyisiin kinofilmijärjestelmiin. Värimateriaalina hän käytti diafilmiä, joka kehitettiin Jussi Pohjakallion laboratoriossa. Hänen nimensä tuli suurellekin yleisölle näkyviin aikakauslehdille kuvatuissa muotijutuissa, joita hän teki myös ulkomaisille lehdille. 1970-luvun lopulla Lindholm alkoi vähentää muotikuvauksia, koska ei enää tuntenut kuuluvansa samaan sukupolveen mallien eikä tilaajien kanssa. Hän siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes sulki studionsa vuonna 1995. Kaj G. Lindholmin studiossa saivat oppinsa myös itsenäisille urille päätyneet valokuvaajat Markku Alatalo, Seppo Konstig ja Ove Tammela. Kaj G. Lindholm toimi Suomen mainosvalokuvaajat ry:n puheenjohtajana vuosina 1968–1969 ja on yhdistyksen kunniajäsen. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka: Suomalaiset valokuvaajat Luokka: Vuonna 1939 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Mahdottoman tavallinen Jorma Laine

Mahdottoman tavallinen Jorma Laine on vuosina 1996–1997 MTV:llä esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarjassa Puntti Valtosen esittämä Jorma Laine kokeilee monia työpaikkoja, mutta hänellä on ongelmia niiden pitämisessä. Yleensä yksi työkokeilu kestää vain yhden jakson ajan. Sarja on julkaistu DVD:llä, ja syksyllä 2022 sitä esittää AlfaTV. Elokuvauutisten Niko Jutila kirjoitti sarjan olevan Mänttärin tuotannon keveintä mutta myös hauskinta osaa. Hän kutsuu sarjaa Mänttärin Turhapuroksi, jota se halpatuotantotyylillään muistuttaa. Jälki on hänestä kuitenkin parempaa Puntti Valtosen roolityön ja aidoilla kuvauspaikoilla tehtyjen kohtausten ansiosta. == Näyttelijät == == Lähteet == Luokka:1990-luvun suomalaiset komediasarjat Luokka:MTV3:n televisio-ohjelmat