EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Karl-Marx-Allee

Karl-Marx-Allee on katu Berliinissä, Saksan pääkaupungissa, Mitten ja Friedrichshainin kaupunginosissa. Katu on nimetty filosofi Karl Marxin mukaan, ja sitä reunustaa huomattava rivistö sosialistista klassismia edustavia rakennuksia. Karl-Marx-Allee alkaa Alexanderplatzilta ja jatkuu Strausberger Platzin kautta Frankfurter Torille, jossa se muuttuu Frankfurter Alleeksi. Katu on osa Bundesstraße 1:stä ja Bundesstraße 5:tä ja sen alla kulkee Berliinin metron linja U5. Kadun alkuperäinen nimi oli Große Frankfurter Straße ja se oli Berliinistä Frankfurt an der Oderiin johtaneen päätien alku. Alexanderplatzilta itään lähtenyt katu kulki läpi Friedrichshainin työläiskaupunginosan, ja sitä reunustivat ennen toista maailmansotaa tiheästi rakennetut vuokrakasarmit. Kadun alkuperäinen rakennuskanta tuhoutui kuitenkin maan tasalle toisen maailmansodan pommituksissa. Berliinin jaossa Große Frankfurter Straße jäi Itä-Berliinin puolelle, ja 21. joulukuuta vuonna 1949 DDR:n sosialistinen hallinto antoi sille uuden nimen Stalinallee Josif Stalinin 70-vuotispäivän kunniaksi. Itä-Berliinin jälleenrakennusohjelmassa Stalinallee valittiin arvokkaimmaksi kohteeksi ja siitä ryhdyttiin rakentamaan uuden sosialistisen Itä-Saksan paraatikatua. Stalinalleen ensimmäinen vaihe Strausberger Platzilta Frankfurter Torille rakennettiin 1950-luvun aikana. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Hermann Henselmann, Egon Hartmann, Hans Hopp, Richard Paulick, Karl Souradny ja Kurt Leucht. Tätä katuosuutta reunustavat rakennukset edustavat sosialistista klassismia, tyyliä joka oli noussut kukoistukseen Stalinin Neuvostoliitossa. Kadun varteen nousseet valtavat kerrostalot varattiin asunnoiksi ansioituneille työläisille ja vallankumouksellisen älymystön jäsenille. Kadun monumentaalisena päätepisteenä ovat Frankfurter Torin kaksi kupolitornia, jotka ovat jäljitelmiä Karl von Gontardin 1700-luvulla suunnittelemista Gendarmenmarktin kirkontorneista. Stalinallee oli 1950-luvulla Itä-Saksan merkittävin rakennusprojekti ja siihen uhrattiin valtavasti aikaa ja voimavaroja. 16. kesäkuuta 1953 Stalinalleen rakennustyömaalla kuitenkin puhkesi lakko, joka laajeni kuuluisaksi Itä-Saksan kansannousuksi ja jonka hallitus joutui kukistamaan asevoimin ja Neuvostoliiton tuella. Vuonna 1956 Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin ja tämän terrorin, mistä alkoi destalinisaation kausi Itä- Euroopassa. Stalinallee sai 13. marraskuuta 1961 uuden nimen Karl-Marx-Allee kommunismin isän Karl Marxin mukaan. Kadun varrelta myös poistettiin Stalinin patsas. 1960-luvun aikana rakennettiin Karl-Marx-Alleen toinen puolisko Alexanderplatzilta Strausberger Platzille. Tällä välin arkkitehtuurissa oli kuitenkin tapahtunut muutos: DDR:ssä oli luovuttu 1950-luvun sosialistisesta klassismista ja siirrytty voimallisesti elementtirakentamiseen. Karl-Marx- Alleen alkupäätä reunustavatkin modernistiset elementtitalot. == Lähteet == Luokka:Berliinin kadut
The Kids

The Kids oli suomalainen lapsiyhtye. He ovat julkaisseet albumin The Kids vuonna 2000. The Kids syntyi, kun eräiden muusikkoperheiden lapset seurasivat vanhempiensa laulamista ja halusivat itsekin mukaan laulamaan. Alun perin yhtyeeseen kuului 12 lasta, muun muassa Ella Rosti, mutta lasten kasvaessa vain nuorimmat heistä jatkoivat yhtyeessä. Lopulta yhtyeessä olivat vain Joanna ja Ida Kupiainen sekä Anniina Merisalo, jotka alkoivat tehdä levyä. Levyä tehtiin tuttavapiirissä ja pienellä rahalla. Kaikki tekijät laulujen sanoituksista ja sävellyksistä kansikuvien valokuvaajiin löytyivät lähipiiristä. Tyttöjen vaatimuksesta levyä hiottiin puolentoista vuoden ajan ja albumi The Kids julkaistiin vuonna 2000. Levyn julkaisi Allstar Music Oy. Levy sai tiedotusvälineissä huomiota, koska sen aiheita pidettiin aikuismaisina. Yhtyeen jäsenten mielestä levyn aiheet ovat kuitenkin osa myös lasten maailmaa. == Julkaisut == * The Kids (2000) == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lastenmusiikkiyhtyeet Luokka:Suomalaiset yhtyeet
Suomen Varustamot

Suomen Varustamot ry () on vuodesta 2008 alkaen toiminut valtakunnallinen työmarkkina- ja elinkeinopoliittinen edunvalvontajärjestö niille varustamoille, joilla on Suomen lipun alla olevia rahtilaivoja. Rahtialusyhdistyksen kotipaikka on Helsinki ja sen toimitusjohtajana toimii Tiina Tuurnala. Nykyisin yhdistyksessä on jäsenenä 25 ulkomaanliikennettä harjoittavaa varustamoa. == Historia == Yhdistys rekisteröitiin 15. joulukuuta 1986 Ulkomaanliikenteen Pientonnistoyhdistys -nimellä. 14. tammikuuta 1987 pidettiin kokous, jossa yhdistykselle perustettiin hallitus ja Hans Langh valittiin puheenjohtajaksi. Alussa yhdistyksessä oli 16 laivaa jäsenenä, vuoden 1993 alussa 29. Yhdistys perustettiin, koska pientonnistovarustajat olivat havainneet edessä olevan tuhon ellei mitään toimenpiteitä tehtäisi. Perustamalla oman yhdistyksen, varustajat pyrkivät turvaamaan varustamoiden eloonjäännin ja alan kilpailukyvyn. Ulkomaanliikenteen Pientonnistoyhdistys vaihtoi 22. maaliskuuta 2000 nimekseen Rahtialusyhdistys. Syy nimenmuutokseen oli yhdistykseen kuuluvien suurien laivojen määrän kasvu. Vuonna 2008 Suomen Varustamoyhdistys, Rahtialusyhdistys ja Ålands Redarförening yhdistyivät nimellä Suomen Varustamot ry. == Yhdistyksen jäsenvarustamot ja laivat == thumb|right|265px|M/S KCL Ballerina Varustamo Alukset Aalto Shipping Company Oy Airisto Alfons Håkans Hector Arctia Icebreaking Oy Polaris, Urho, Sisu, Otso, Kontio, Voima, Fennica, Nordica Arctia Karhu Oy Ahto Meritaito Oy Airisto, Kaiku, Seili, Pohjanmeri Bore Ltd. Bore Bay, Estraden, Norsky, Norsteam, Seagard, Bore Way Rederi Ab Eckerö Shipper, Finbo Cargo, Transporter, Finlandia ESL Shipping Eira, Pasila, Tali, Alppila, Kallio, Arkadia, Kumpula Viikki, Haaga, Rautaruukki, Steel Finnlines Finnbreeze, Finnhawk, Finnkraft, Finnsea, Finnsky, Finnsun, Finntide, Finnwave, Finnmill, Finnpulp, Finnswan, Finnstar, Finnmaid, Finnlady, Finneco I, Finneco II, Finneco III, Finnsirius Godby Shipping Midas, Mimer, Mistral, Misana, Misida, Baltic Bright Langh Ship Hjördis, Laura, Marjatta, Linda, Aila Rederi Ab Lillgard Fjärdvägen Helmer Lundströn Mirva VG Meriaura Aranda, Aura, Meri, Eeva VG Rederi Ab Nathalie Baltic Amelie, Aurelie, Odda Marie, Nathale, Emilie, Marilie Navidom Oy/OSM Shipping MNGT Lunni, Kiisla, Uikku, Saana, Jaarli, Jatuli, Ahti, Ukko, Esko Prima Shipping Baltic Madonna, Prima Donna, Prima Queen, Prima Viking, Prima King, Prima Lady Rauma Cata Mereor, Enough Talk, Polaris, Leonardo, Delifi Ronja Marin Riona Tallink Silja Silja Serenade, Baltic Princess Viking Line Gabriella, Viking Grace, Viking Glory, Viking XPRS NLC Ferry / Wasaline Aurora Botnia == Lähdeviitteet == Luokka:Ahvenanmaalaiset yhdistykset Luokka:Suomalaiset vesiliikennejärjestöt
Thomas Vinterberg

Thomas Vinterberg (s. 19. toukokuuta 1969 Kööpenhamina) on tanskalainen elokuvaohjaaja, joka oli mukana luomassa Dogma 95 -elokuvataidesuuntausta. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Juhlat (1998), It’s All About Love (2003) ja Dear Wendy (2005). Vinterbergin elokuva Jahti oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi vuoden 2012 Cannesin elokuvajuhlilla. Syksyllä 2013 se sai Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon. ==Filmografia== * Sneblind (1990) (lyhytelokuva) * Sidste omgang (1993) (lyhytelokuva) * Poika, joka kulki takaperin (1994) (lyhytelokuva) * De største helte (1996) * Juhlat (1998) * The Third Lie (2000) * It’s All About Love (2003) * Dear Wendy (2005) * En mand kommer hjem (2007) * The Day That Never Comes (2008) (musiikkivideo) (Metallica) * Submarino (2010) * Jahti (Jagten) (2012) * Kaukana maailman menosta (Far from the Madding Crowd) (2015) * Kommuuni (Kollektivet) (2016) * Kursk (2017) * Yhdet vielä (2020) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Tanskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kulttuuripiiri

Kulttuuripiiri on jonkin kulttuurisen piirteen kuten uskonnon, kielen tai historian perusteella rajattu alue. Yleistä on, että kahta vierekkäistä kulttuuripiiriä ei erota toisistaan vain yksi asia, vaan erottavia piirteitä on useita. Esimerkiksi venäläistä ja länsimaista kulttuuripiiriä erottavat toisistaan muun muassa uskonto, historia ja ruokakulttuuri. Kulttuuripiirien rajat eivät ole selkeitä, ja riippuen laskentatavasta myös niiden määrä vaihtelee jonkin verran. Eri tutkijat ovatkin käyttäneet hieman toisistaan poikkeavia luokitteluja. Niinpä esimerkiksi Arnold J. Toynbee luki myös Latinalaisen Amerikan länsimaiseen kulttuuripiiriin kuuluvaksi, kun taas Samuel P. Huntington teoksessaan Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys (1966) on katsonut sen eriytyneen omaksi kulttuuripiirikseen. Yleensä kulttuuripiirejä lasketaan olevan kymmenkunta. Erään luokittelun mukaan kulttuuripiirejä ovat * Länsimainen kulttuuripiiri, joka voidaan jakaa pienempiin kulttuurialueisiin esimerkiksi seuraavasti: ** Eurooppalainen kulttuuripiiri ** Angloamerikkalainen kulttuuripiiri ** Australialainen kulttuuripiiri * Latinalaisamerikkalainen kulttuuripiiri * Venäläinen kulttuuripiiri * Oseanialainen kulttuuripiiri * Itämainen kulttuuripiiri ** Kiinalainen kulttuuripiiri ** Intialainen kulttuuripiiri ** Japanilainen kulttuuripiiri ** Kaakkoisaasialainen kulttuuripiiri * Arabialainen (pohjoisafrikkalainen ja lounaisaasialainen) kulttuuripiiri * Afrikkalainen (Saharan eteläpuoleisen Afrikan) kulttuuripiiri ==Lähteet== *Globus: Sininen planeetta – Yhteinen maailma (WSOY 2005) ISBN 951-0-28777-6 * ro:Civilizaţie
Viiksiympyräsuiset

Viiksiympyräsuiset (Myxini) on erittäin alkeellisten leuattomien kalojen luokka, johon kuuluu vain yksi lahko limaajakalat (Myxiniformes; aiemmin limanahkiaiset) ja yksi heimo limaajat (Myxinidae) ja siinä kuusi sukua. Yksittäisiä lajeja tunnetaan noin 88. Limaajakalat ovat runsaan puolen metrin pituisiksi kasvavia merten pohjaeläimiä, jotka syövät raatoja ja selkärangattomia. Ryhmän ainoan tunnetun fossiililöydön (Myxinikela siroka) perusteella on todettu viiksiympyräsuisten säilyneen jokseenkin muuttumattomina noin 300 miljoonan vuoden ajan. == Anatomisia piirteitä == Viiksiympyräsuisilla (limaajakaloilla) on pyöreä suu, jossa ei ole leukoja. Suussa on yksi hammas, mutta lihaksikkaasta kielestä kasvaa kaksi riviä teräviä hampaita, joiden ansiosta kieli toimii raastinraudan tapaan. Vaikka viiksiympyräsuiset usein luetaan selkärankaisiin, niillä ei ole selkärankaa, eikä juuri muutakaan luustontapaista. Alkeellinen pääkallo muodostuu rustosta ja on huomattavasti ympyräsuistenkin (nahkiaisten) kalloa yksinkertaisempi. Limaajakaloille tunnusomaisia piirteitä ovat myös suuta ympäröivät pehmeät ulokkeet sekä evättömyys (vain vatsaevä, joka jatkuu hiukan selkäpuolelle). Kidusaukkoja on yhdestä kuuteentoista. Silmät ovat hyvin kehittymättömät. Vartalon sivuilla on noin 200 kookasta rauhasta, joista eläin erittää nopeasti suuria määriä limaa, joka veden kanssa muodostaa hyvin tahmean seoksen. Lima tekee eläinten käsittelystä vaikeaa ja suojaa tehokkaasti pedoilta. Sisäelimiltään limaajakalat muistuttavat selkärangattomia. Niillä on osittain avoin verenkierto eli veri pääsee virtaamaan myös verisuonten ulkopuolella. Veren liikuttamisesta vastaa useita sydämiä, joiden toiminnan säätely (jos sellaista edes on) tapahtuu hormonitoiminnan välityksellä. Aineenvaihdunta on erittäin hidasta ja ruokailtuaan kala voi olla syömättä seitsemän kuukautta. == Lisääntyminen == Limaajakalojen lisääntymisestä ei tiedetä juuri mitään. Naaras munii muutamia parin senttimetrin mittaisia munia, joista kuoriutuu aikuisenkaltaisia poikasia. Useimmista leuallisista kaloista ja myös leuattomista nahkiaisista poiketen limaajakaloilla ei ole erillistä toukkavaihetta, vaan poikaset syntyvät aikuisenkaltaisina. Syntyessään limaajakalat ovat hermafrodiitteja, mutta aikuisina ne ovat joko koiraita tai naaraita sukupuolijakauman ollessa varsin epätasainen: yhtä koirasta kohti populaatiossa on noin sata naarasta. Aikuiset limaajakalat voivat edelleen vaihtaa sukupuoltaan mikäli tarve sitä vaatii. == Katso myös == *Limaaja (limanahkiainen) Myxine glutinosa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Nelimauste

Nelimauste on maustesekoitus, joka koostuu pippurista, inkivääristä, neilikasta ja muskottipähkinästä. Sekoitus tunnettiin jo keskiajalla. Maultaan se muistuttaa maustepippuria. Ranskalaisessa keittiössä nelimaustetta käytetään keitoissa ja muhennoksissa sekä makkaroissa. Nimestään huolimatta Nelimauste voi sisältää myös useampaa raaka-ainetta. Esimerkiksi MaustePörssi Oy:n nelimauste sisältää: valkopippuri, muskotti, maustepippuri, neilikka, korianteri, fenkoli, inkivääri, meirami, salvia ja timjami.Nelimauste Maustekauppa.net-sivustollaViitattu 9.8.2023 ==Katso myös== * Viismauste ==Lähteet== Luokka:Maustesekoitukset
Veronica Taylor

Veronica Taylor (s. 9. huhtikuuta 1978 New York, New York) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti lukuisien animesarjojen dubbauksista, joista tunnetuin on Pokémonista tuttu Ash. ==Ura== Taylor kiinnostui näyttelemisestä viisivuotiaana, jolloin hän oli mukana eri koulun näytelmissä. Sittemmin hän ryhtyi opiskelemaan näyttelemistä collegessa, jonka aikana Taylor koe-esiintyi ensimmäiseen ääniroolinsa, kun eräs hänen opettajansa suositteli Tayloria eräälle ääniohjaajalle, jonka myötä 4Kids Entertainment -yhtiö palkkasi Taylorin. Tehtyään useita dubbausrooleja 2000-luvulla hänestä on tullut maansa yksi suosituimmista ääninäyttelijöistä, erityisesti Pokémonin myötä. Taylor palkittiin vuonna 2002 kuukauden ääninäyttelijäksi animesta His and Her Circumstances.List of ADR Award Winners Viitattu 1.5.2012 Hänen ensimmäinen alkuperäinen äänirooli oli April O'Neil animaatiosarjassa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat vuosien 2003–2008 aikana, jolloin hän teki myös sarjaan liittyviin videopeleihin oman hahmonsa äänirooleja. == Ääniroolit == Alla on lista valikoituja äänirooleja. Ilmestymisvuosi TV-sarja tai elokuva Rooli Huom. 2011 Kaksin karkuteillä Rouva B Dub 2010 Savannijengi Myyrä Dub 2009 Turtles Forever April O'Neil 2008 Joe vs. Joe Setsuko Dub 2008 Kujibiki Unbalance Tokino Akiyama Dub 2007–2008 Dinosaur King Max Taylor Dub 2006 Kappa Mikey vanha nainen 2006 Samurai Deeper Kyo Yuya Shiina Dub 2006–2007 Yu-Gi-Oh! GX Alice, Rose, sivuäänet Dub 2005–2006 G.I. Joe: Sigma 6 Scarlett 2005–2007 One Piece Nico Robin, Ms. Sunday Dub 2005–2006 Tokyo Mew Mew Rosbe Dub 2004, 2006 Winx Prinsessa Diaspro Dub 2003–2009 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat April O'Neil 2003, 2005 Yu-Gi-Oh! Duel Monsters Kenta, Chris Dub 2002 Legend of Himiko Himiko Himejima Dub 2001 Harlock Saga Freya Dub 2000 Slayers Try Amelia Dub 1999 Slayers Next Amelia Dub 1998 Slayers Amelia Dub 1998–2006 Pokémon Ash Ketchum, Delia Ketchum, sivuäänet Dub 1997 Twin Angels Utako Daigo Dub == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Anime News Network * Voice Chasers Luokka:Yhdysvaltalaiset ääninäyttelijät Luokka:Videopelien ääninäyttelijät Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Veljko Petrović

Veljko Petrović (, noin 1780–1813) oli yksi Osmanien valtakuntaa vastaan tehdyn serbien ensimmäisen kansannousun (1804–1813) komentajista ja hajdukien, paikallisten rosvojen erään joukon päällikkö. Hän on tunnettu serbialaisten eeppisissä runoissa. Petrović taisteli Stanoje Glavašin alaisuudessa ja organisoi kapinointia itäisessä Serbiassa. Hän puolusti Sokobanjan kaupunkia vuonna 1809 ja kaatui taistelussa Negotinissa vuonna 1813. Hänen kerrotaan sanoneen: ”Annan teille pääni, mutta en anna Krajinaa” (hänen kotiseutunsa). == Aiheesta muualla == * Haiduk Veljko Museum Luokka:Serbialaiset henkilöt Luokka:Kapinajohtajat Luokka:1780-luvulla syntyneet Luokka:Vuonna 1813 kuolleet
Stanoje Glavaš

Stanoje Stamatović Glavaš (, 1763 Smederevska Palanka – 25. helmikuuta 1815) oli serbialainen hajduk ja Osmanien valtakuntaa vastaan tehdyn serbien ensimmäisen kansannousun (1804–1813) sankari. Jo 1790-luvun lopulla hän oli mukana hyökkäyksissä osmanien joukkoja ja karavaaneja vastaan. Vuonna 1804, kansannousun aattona, Glavaš, Karađorđe Petrović ja joukko muita johtajia kokoontui Orašaciin päättämään kansannoususta. Tässä kokouksessa Glavaš kieltäytyi kansannousun ylipäällikkyydestä, jolloin asemaan valittiin Petrović. Kansannousun aikana Glavaš komensi 3 000 miestä, joiden avulla hän vapautti Prokupljen ja Kuršumlijan. Osmanit surmasivat Glavašin 25. helmikuuta 1815. Luokka:Serbialaiset henkilöt Luokka:Kapinajohtajat Luokka:Vuonna 1763 syntyneet Luokka:Vuonna 1815 kuolleet
Panther II

Panther II oli saksalainen Pantheriin perustuva keskiraskas panssarivaunu, jonka kehitys jäi kesken toisen maailmansodan aikana. Panther II -projekti käynnistyi Adolf Hitlerin ja muiden huolista siitä, että Panther ei ole tarpeeksi hyvin panssaroitu. Hitlerin vaatimuksesta Pantherin panssaria oli jo lisätty kerran suunnittelun aikana vuonna 1942. Panther II -rungossa panssarin paksuudeksi edessä tuli 100 millimetriä, sivuilla 60 millimetriä ja päällä 30 millimetriä, kun se Pantherissa oli 80 millimetriä edessä ja 40 millimetriä sivuilla. Muutokset lisäsivät painon yli 50 tonniin. Helmikuussa 1943 MANin pääsuunnittelija tohtori Wiebecke ehdotti vaunun uudelleensuunnittelua ja Tigerin osien käyttöä jousituksessa, ohjausjärjestelmässä ja uutta itärintaman kokemuksiin perustuvaa tornia. Myöhemmässä kokouksessa pohdittiin Tiger II:n ja Panther II:n osien standardointia vaihteiston ja telapyörien osalta. Myös uusia moottoreita pohdittiin. Tämä kaikki tapahtui ennen kuin Panther itse tuli palveluskäyttöön vuoden 1943 keskivaiheilla. Panther II:n kehitys kuitenkin jäi kesken ja Pantherin tuotantoa laajennettiin. Pantherin heikkoa sivupanssaria vahvistettiin myöhemmin Schürzen-lisäpanssarilla, joka oli riittävä ongelman muodostaneita neuvostoliittolaisia panssarintorjuntakivääreitä vastaan. Yksi Panther II -runko on jäljellä; Yhdysvaltain joukot ottivat sen haltuunsa ja se on nykyisin Patton Cavalry and Armor Museumissa Fort Knoxissa. Runkoon on liitetty Pantherin Ausf G -mallin torni, jonka tuotanto alkoi vasta syyskuussa 1944. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Saksan toisen maailmansodan panssarivaunut en:Panther tank#Further development
Volkswagen Iroc

pienoiskuva|Volkswagen Iroc Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2006. Volkswagen Iroc on Volkswagenin suunnittelema konseptiauto, jonka pohjalta luotu Volkswagen Sciroccon kolmas sukupolvi jatkaa sen ja Volkswagen Corradon perinteitä. Konsepti esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2006. Autossa on hyödynnetty hyvin pitkälle Volkswagen Groupin A5-pohjalevyä sekä Golfin ja muiden yhtymän mallien tekniikkaa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Iroc Luokka:Konseptiautot
Candice Bergen

Candice Patricia Bergen (s. 9. toukokuuta 1946 Beverly Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. ==Ura== Bergen on pitkällä urallaan palkittu niin useilla Emmy- kuin Golden Globe -palkinnoillakin, ja hän on ollut ehdolla myös Oscarin saajaksi. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten televisiorooleistaan komediasarjassa Murphy Brown, jota tehtiin vuosina 1988–1998 ja uudelleen vuodesta 2018 alkaen, sekä Shirley Schmidtin roolista televisiosarjassa Boston Legal vuosina 2005–2008. Television ohella Bergen on tehnyt mittavan uran elokuvissa aina 1960-luvun puolivälistä lähtien. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muiden muassa Miehuusvuodet (Carnal Knowledge, 1971), Oliverin story (Oliver's Story, 1978), Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta (Starting Over, 1978), josta hän sai sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden, Gandhi (1982), Miss Kovis (Miss Congeniality, 2000), Sweet Home Alabama (2002) ja Huippunäkymät (View from the Top, 2003). ==Yksityiselämä== Candice on isänsä, koomikko ja vatsastapuhuja Edgar Bergenin, puolelta ruotsalaista sukujuurta. 1960-luvun lopulla hän asui Doris Dayn pojan, muusikko ja tuottaja Terry Melcherin kanssa talossa, johon Charles Mansonin joukkio myöhemmin hyökkäsi. Hän avioitui vuonna 1980 ranskalaisen elokuvaohjaajan Louis Mallen kanssa. Avioliitto kesti aina Mallen kuolemaan, vuoteen 1995 saakka. Liitosta syntyi yksi lapsi, Chloe. Vuonna 2000 Bergen avioitui uudelleen Marshall Rosen kanssa. ==Lähteet== * Bergen, "My Dad, Charlie and Me". Teoksessa Jack Canfield et al.: A Second Chicken Soup for the Woman's Soul. 1998:36. === Viitteet === ==Aiheesta muualla== * * Candice Bergen NNDB:ssä Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat Luokka:Primetime Emmy -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Amerikanruotsalaiset
Jean-Paul Rappeneau

Jean-Paul Rappeneau (s. 8. huhtikuuta 1932 Auxerre) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän teki 1960-luvun alussa yhteistyötä Louis Mallen kanssa ja nousi ohjaajana menestykseen elokuvallaan Elämää linnassa vuonna 1965. Myöhempiin elokuviin kuuluvat Seikkailujen mies (1971), Morsian karkuteillä (1975), Cyrano de Bergerac (1990) ja Bon voyage (2003). Jo pitkään Rappeneau on tehnyt käsikirjoituksia vain omiin ohjauksiinsa. Hänen elokuvistaan ovat tunnettuja muiden muassa sellaiset tähdet kuin Gérard Depardieu ja Isabelle Adjani. Hänet on palkittu kahdella César-palkinnolla ja yhdellä David di Donatello -palkinnolla; hän on lisäksi ollut ehdolla muun muassa Kultaisen palmun, Baftan ja Oscarin saajaksi. Luokka:Ranskalaiset elokuvaohjaajat Luokka:Ranskalaiset elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Clyde Cameron

Clyde Robert Cameron (11. helmikuuta 1913 Murray Bridge, Australia – 14. maaliskuuta 2008 Adelaide, Australia) oli australialainen poliitikko. Hän edusti vuosina 1949–1980 Työväenpuoluetta Australian edustajainhuoneen jäsenenä. Cameron syntyi Murray Bridgessä. Hän jätti koulun 14-vuotiaana ja jäi työttömäksi 1930-luvun laman ollessa syvimmillään. Hän oli vuosina 1939–1966 naimisissa Ruby "Cherie" Krahen kanssa. Pari sai kolme lasta, jotka kaikki toipuivat vuonna 1949 poliosta, mutta erosi; tämän jälkeen Clyde Cameron meni vuonna 1967 uusiin naimisiin Dorothy Bradburyn kanssa. Cameron oli Gough Whitlamin hallituksen ministeri 1970-luvulla, mutta vetäytyi parlamentista vuonna 1980. Hän ei kuitenkaan ole ollut täysin poissa julkisuudesta sen jälkeenkään. Hänestä on julkaistu elämäkertateos A Life on the Left. Cameron kuoli kotonaan Adelaidessa maaliskuussa 2008 95-vuotiaana . == Lähteet == Luokka:Australialaiset poliitikot Luokka:Australian ministerit Luokka:Vuonna 1913 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
India Allen

India Allen (s. 1. kesäkuuta 1965 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja valokuvamalli. Hän oli joulukuussa 1987 Playboyn keskiaukeamatyttö (Playmate of the Month) ja vuonna 1988 Playmate of the Year. Eräs Allenin näyttelijäntöistä oli kauhuelokuva Wild Cactus (1993), jossa hänen vastanäyttelijänään toimi David Naughton. Myöhemmin hänellä on ollut rooli muiden muassa elokuvassa Tattoo, a Love Story (2002). Allen todisti vuonna 1996 O. J. Simpsonia vastaan: hän väitti nähneensä tämän pahoinpitelevän puolisoaan Nicole Brown-Simpsonia vuonna 1983. ==Lähteet== * *India Allen playboy.com:issa Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Playboyn Playmatet Luokka:Vuonna 1965 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Richard Rogers

Richard George Rogers, Baron Rogers of Riverside (23. heinäkuuta 1933 Firenze, Italia – 18. joulukuuta 2021Richard Rogers, Architect Behind Landmark Pompidou Center, Dies at 88) oli brittiläinen arkkitehti, joka sai vuonna 2007 Pritzker-palkinnon. Rogers suunnitteli Renzo Pianon kanssa Pariisin Pompidou- keskuksen ja oman toimiston kanssa muun muassa Lloyd’s of Londonin pääkonttorin. == Nuoruus ja opiskelu == Rogers syntyi Firenzessä, mistä hänen perheensä pakeni Mussolinin diktatuuria. He asettuivat Englantiin vuonna 1938. Rogers muisteli myöhemmin omaelämäkerrassaan, kuinka ”elämä muuttui värillisestä mustavalkoiseksi”. Italiassa perhe oli ollut keskiluokkainen, mutta Englannissa he joutuivat asumaan yksiössä, jota lämmitettiin kolikkomittarilla. Rogersilla oli myös dysleksia, jota ei silloin osattu tunnistaa. Häntä kutsuttiinkin koulussa tyhmäksi. Rogers lopetti vuonna 1951 koulunkäynnin ilman minkäänlaisia päästötodistuksia. Hän pääsi silti myöhemmin opiskelemaan Lontoon Architectural Association School of Architectureen, joka tunnettiin modernismistaan. Sieltä hän jatkoi Yalen yliopistoon, mistä hän valmistui vuonna 1962. Yalessa yksi hänen opiskelutovereitaan oli ollut Norman Foster. == Ura == Foster, Rogers, tämän vaimo Su ja Wendy Cheeseman perustivat Team 4 -arkkitehtuuritoimiston. Se hajosi vuonna 1969, ja Rogers perusti oman toimistonsa. Hän suunnitteli muun muassa vanhemmilleen Wimbledoniin kotitalon, mikä oli eräänlainen uuden helpommin siirrettävän rakennuksen Zip-Up Housen prototyyppi. Rogers otti toimistoonsa 1970-luvun alussa uuden osakkaan, Renzo Pianon, minkä jälkeen toimisto muutti nimensä muotoon Piano + Rogers. Se voitti vuonna 1971 Pariisin Pompidou-keskuksen suunnittelukilpailun. Sen rakentaminen kesti kuusi vuotta, ja se nosti Rogersin ja Pianon maailmanmaineesen. Rogers perusti vuonna 1978 uuden toimiston, Richard Rogers Partnershipin. Sen ensimmäinen toimeksianto oli Lloyd’sin pääkonttori. Sekä Pompidou-keskus että Lloyd’sin rakennus olivat aikanaan myös kiisteltyjä, sillä niissä oli jätetty muun muassa ilmastointikanavat ja hissit näkyviin talojen ulkoseinälle. Rogersin suunnittelemiin rakennuksiin kuuluvat myös muun muassa Strasbourgin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen rakennus, New Yorkin, Three World Trade Center sekä uudet terminaalirakennukset Madridin-Barajasin ja Heathrow’n lentoasemilla. Barajasin lentoasemasta 2006 ja Maggie’s-hoitokodista 2009 hän voitti brittiläisen Stirling-palkinnon. Arkkitehtuurin Pritzker-palkinnon hän voitti 2007. Rogers eläköityi perustamansa yrityksen johtokunnasta vuonna 2020. Toimisto oli vuonna 2007 muuttanut nimensä muotoon Rogers Stirk Harbour + Partners, kun sen osakkaiksi olivat tulleet Graham Stirk ja Ivan Harbour. == Yksityiselämä == Rogers oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli arkkitehti Susan ”Su” Brumwell ja toinen Ruth Elias. Ensimmäisestä liitosta Rogers sai kolme lasta ja toisesta kaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Brittiläiset arkkitehdit Luokka:Pritzker-palkinnon voittajat Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Aatra

Aatra (oatra, uatra) on savolainen nimitys käytöstä pois jääneelle, itäeurooppalaista alkuperää olevalle, maanmuokkaukseen käytetylle auralle. Välineen karjalainen nimitys on atra. Aatraa käytettiin 1900-luvun alkupuoliskolla Suomessakin, sillä varsinkin Itä-Suomen kevyet ja kiviset maat olivat sopivia kohteita aatran käytölle. Hiekkapitoisessa maassa atra on joutuisa ja kivet sillä on helppo kiertää tai ylittää. Savimaiden muokkaukseen se soveltuu huonosti. Lisäksi aatraa käytettiin kaskiviljelyssä. Perunan viljelyksessä atraa käytettiin 1960–1970-luvuille saakka. Aatra on maataloustyökaluna kehittynyt todennäköisesti kaksihaaraisesta- eli kaksikyntisestä maataloustyökalusta. Suomessa aatroja on ollut varsin moninaisia, mutta niissä on kaikissa kuitenkin kolme perusrakenteen osaa: Keskeistä roolia rakenteessa näyttelee hanko eli perä; karjalaisten atrassa saarat, joka on varsinaisesti maata muokkaava osa. Se oli joko yksi- tai kaksiosainen. Yksiosaisena kyntöosan runkona on lankku, jonka kylkiin vantaat on kiinnitetty ja kaksiosaisena lankku on veistetty alapäästään kaksihaaraiseksi ja vantaat on pantu haarojen kärkiin. Vetämistä varten savolaisten aatrassa on aisat, karjalaisten atrassa ojat. Vetojuhtana käytettiin hevosta joko luokkiin tai pelkkiin länkiin valjastettuna. Aatran kolmas osa on kurki eli sarvet, joista ohjattiin muokkauksen suuntaa ja syvyyttä. Aatrat voidaan muotonsa puolesta jakaa kahteen erilaiseen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat paloaatrat eli kaskurit, joiden perä kyntää pystysuorassa asennossa, ja niistä puuttuu luotin eli maata kääntävä osa eli niillä ei kynnetä vakoja, vaan ennemminkin sekoitetaan maata. Paloaatroista on kehittynyt peltoaatra, jossa perä on eteenpäin käyrä ja sillä voidaan muokata maata syvemmältä. Nämä atrat on varustettu maata kääntävällä luottimella, jolloin niiden kynnöksen muodostuu vakoja. Länsi-Suomessa aatra tunnetaan nimellä sahra. Siitä käytetään myös viralliseksi sepitettyä nimitystä hankoaura. Karjalaisalueilla tämän kyntövälineen nimenä on yleensä atra (adra, adru, adr). ==Lähteet== *Iso tietosanakirja, Osa I. Otava, Helsinki, 1931. ==Aiheesta muualla== *Grotenfelt, Gösta: Det primitiva jordbrukets metoder i Finland. Helsinki 1898. Luokka:Maataloustyökalut Luokka:Suomen maatalouden historia
Colin Friels

Colin Friels (s. 25. syyskuuta 1952) on Skotlannissa syntynyt, mutta Australiassa uransa luonut näyttelijä. Friels muutti perheineen Australiaan vuonna 1963 ja valmistui National Institute of Dramatic Artista vuonna 1976. Yksi hänen suurimmista menestyksistään oli päärooli elokuvassa Malcolm vuonna 1986. Friels esitti vuosina 1996–1999 tarkastaja Jeff Hawkeria suositussa australialaisessa televisiosarjassa Sydneyn satamapoliisit. Hänelle on myönnetty vuosina 1986 ja 1995 Australian huomattavin elokuva-alan palkinto, AFI Award. Friels on ollut vuodesta 1984 lähtien naimisissa näyttelijä Judy Davisin kanssa, ja hänellä on kaksi lasta, Jack ja Charlotte. Hän on yksi hyvin harvoista potilaista, jotka ovat toipuneet haimasyövästä pitkällä tähtäimellä; tauti todettiin hänellä loppuvuodesta 1997. == Aiheesta muualla == * * Luokka:Australialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Elizabeth Hardwick

Elizabeth Hardwick (27. heinäkuuta 1916 Lexington, Yhdysvallat – 2. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Hardwick valmistui Kentuckyn yliopistosta vuonna 1939. Hän sai Guggenheim-stipendin vuonna 1947. Hardwick oli Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1977, ja hänet palkittiin Akatemian kultamitalilla vuonna 1993. Hardwick oli vuosina 1949–1972 naimisissa runoilija Robert Lowellin kanssa. == Romaanit == * The Ghostly Lover (1945) * The Simple Truth (1955) * Sleepless Nights (1979) == Esseitä == * A View of My Own: Essays on Literature and Society (1962) * Seduction & Betrayal: Women and Literature (1974) * Bartleby in Manhattan and Other Essays (1983) == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *Muistokirjoitus Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1916 syntyneet Luokka:Vuonna 2007 kuolleet
Peter Gay

Peter Gay (20. kesäkuuta 1923 Berliini – 12. toukokuuta 2015 New York) oli yhdysvaltalainen historioitsija, joka tunnetaan erityisesti laajasta Freud- elämäkerrasta. Juutalainen Gay syntyi Berliinissä nimenään Peter Joachim Fröhlich, mutta hänen perheensä otti käyttöön englanninkielisen sukunimen paettuaan Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan alussa. Hän oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1946. Gay valmistui Denverin ja Columbian yliopistosta. Hän toimi Columbian valtio-opin professorina vuosina 1948–1955 ja historian professorina vuosina 1955–1969. Sen jälkeen hän opetti Yalessa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1993. Hän oli vuodesta 1959 naimisissa taidehistorioitsija Ruth Slotkinin (k. 2006) kanssa. Gay oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1989, ja hänelle myönnettiin vuonna 1996 akatemian kultamitali historian alalta. == Julkaisuja == * The Dilemma of Democratic Socialism: Eduard Bernstein’s Challenge to Marx (1952) * Voltaire’s Politics: The Poet as Realist (1959) * The Party of Humanity: Essays in the French Enlightenment (1964) * The Enlightenment: An Interpretation: The Rise of Modern Paganism (1966) * The Loss of Mastery: Puritan Historians in Colonial America (1966) * Weimar Culture: The Outsider as Insider (1968) * The Enlightenment: An Interpretation: The Science of Freedom (1969) * The Bridge of Criticism: Dialogues on the Enlightenment (1970) * Historians at Work (1972) * Modern Europe (1973) * The Enlightenment; A Comprehensive Anthology (1973) * Style in History (1974) * Art and Act: On Causes in History—Manet, Gropius, Mondrian (1976) * Freud, Jews, and Other Germans: Masters and Victims in Modernist Culture (1978) * Education of the Senses (1984) * The Bourgeois Experience: Victoria to Freud (viisi osaa, 1984–1998) * Freud for Historians (1985) * The Tender Passion (1986) * A Godless Jew: Freud, Atheism, and the Making of Psychoanalysis (1987) * Freud: A Life for Our Time (1988) * A Freud Reader (toimittaja, 1989) * Reading Freud: Explorations & Entertainments (1990) * Sigmund Freud and Art: His Personal Collection of Antiquities (1993) * The Cultivation of Hatred (1993) * The Naked Heart (1995) * The Enlightenment and the Rise of Modern Paganism (1995) * Pleasure Wars (1998) * My German Question: Growing Up in Nazi Berlin (omaelämäkerta, 1998) * Mozart (1999) * Schnitzler’s Century (2002) * Modernism: The Lure of Heresy. From Baudelaire to Beckett and Beyond (2008) ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Milton Meltzer

Milton Meltzer (8. toukokuuta 1915 – 19. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen historiankirjoittaja, joka suuntasi teoksiaan sekä lapsille että aikuisille. Meltzer syntyi Worcesterissa, Massachusettsissa, opiskeli Columbian yliopistossa ja asuu New Yorkissa. Hänen voittamistaan lukuisista palkinnoista tunnetuin on Laura Ingalls Wilder -mitali, joka hänelle myönnettiin vuonna 2001. Meltzerin tuotanto koostuu kaikkiaan kymmenistä kirjoista. Hänet tunnetaan etupäässä tietokirjallisuudesta, mutta hän julkaisi myös historiallisen romaanin The Underground Man. Hän kirjoitti elämäkertoja esimerkiksi Langston Hughesista. Luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Ruth Stone

Ruth Stone (8. kesäkuuta 1915 Roanoke, Virginia – 19. marraskuuta 2011 Vermont) oli yhdysvaltalainen runoilija. Stonen tunnetuimpien teosten joukkoon kuuluu In the Next Galaxy (2002), joka toi runoilijalle sekä Kansallisen kirjapalkinnon että Wallace Stevensin palkinnon. Hän asui Vermontissa vuodesta 1957. Stone, joka vietti kesäkuussa 2005 90-vuotispäiväänsä, sai heinäkuussa 2007 nimityksen Vermontin Poet Laureateksi. Hän oli englannin kielen emeritusprofessori Binghamtonin yliopistossa Vestalissa. == Julkaisuja == * In an Iridescent Time (1959) * Topography (1970) * Cheap (1972) * Second-Hand Coat (1987) * The Solution (1989) * Who Is The Widow's Muse (1991) * Simplicity (1995) * In the Next Galaxy (2002) * In the Dark (2004) == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Antonio Innocenti

Antonio Innocenti (23. elokuuta 1915 – 6. syyskuuta 2008) oli italialainen kardinaali. Innocenti vihittiin papiksi Firenzessä vuonna 1938. Hän aloitti hengellisen uransa Pohjois-Italiassa ja asetti toisessa maailmansodassa itsensä hengenvaaraan juutalaisten auttamiseksi tekemänsä työn johdosta. Paavi kutsui hänet Roomaan, jossa hän aloitti työnsä kuuriassa. 15\. joulukuuta 1967 Innocenti sai nimityksen Eclanon titulaariarkkipiispaksi. Hän toimi vuoteen 1973 nuntiuksena Paraguayhin ja vuoden 1980 jälkeen Espanjaan. Hän oli vuosina 1986–1991 Congregatio pro Clericis -kongregaation prefekti. Hän oli vuosina 1991–1995 Ecclesia Dei -toimikunnan johtaja Paul Augustin Mayerin seuraajana. Innocentista tehtiin kardinaali vuonna 1985, mutta hän menetti äänioikeutensa konklaavissa täytettyään kahdeksankymmentä vuotta vuonna 1995. Hän vietti 90-vuotispäiväänsä elokuussa 2005 ja oli kuollessaan 93-vuotias. Luokka:Italialaiset kardinaalit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Francesco Morosini

Francesco Morosini (1618-1694) oli Venetsian doge 1688–1694 Turkin sotien aikana 1600-luvulla. Morosini nousi näkyvään asemaan Venetsian joukkojen päällikkönä Kreetalla osmanien piirittäessä Candiaa. Lopulta hänen oli pakko antautua, ja kun hän oli palannut Venetsiaan, häntä syytettiin pelkuruudesta ja maanpetoksesta. Morean sodan puhjettua 1685 Morosinista tuli laivaston komentaja, ja hän tuhosi Koronin kaupungin. Hän piti Moreaa vallassaan Otto Wilhelm Königsmarckin tuella useita vuosia. Ateenan piirityksen aikana 1687 hänen tykistönsä aiheutti suurta tuhoa Parthenonille, ja hän johti veistosten ryöstöä. Kesällä 1688 Morosini, joka nyt oli julistettu dogeksi, hyökkäsi Euboiaan, mutta ei saanut sitä vallatuksi vaan joutui palaamaan Venetsiaan, kun hänen joukkojensa keskuudessa puhkesi rutto. Hän ryhtyi taisteluun vielä 1693, mutta ei onnistunut valtaamaan Euboiaa vaan palasi Venetsiaan tuhottuaan muutamia pieniä rannikkokaupunkeja. Hänen kuoltuaan 1694 hänen kunniakseen rakennettiin suuri marmoriarkku Dogen palatsin luokse, ja hänen kissansa, johon hänen tiedettiin olleen hyvin kiintynyt, palsamoitiin ja sijoitettiin Correrin museoon. ==Muistomerkkejä== * Scuola Navale Militare Francesco Morosini on nimetty hänen mukaansa * Vuonna 1885 vesillelaskettu predreadnought-taistelulaiva RN Francesco Morosini (Ruggiero di Lauria -luokka) on nimetty hänen mukaansa Luokka:Hallitsijat Luokka:Italialaiset henkilöt Luokka:Venetsian tasavalta Luokka:Vuonna 1618 syntyneet Luokka:Vuonna 1694 kuolleet
Robert A. Dahl

Robert Alan Dahl (17. joulukuuta 1915 Inwood, Iowa – 5. helmikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen tutkija ja Yalen yliopiston valtiotieteen Sterling- professori. Dahl tunnettiin parhaiten demokratian toiminnan empiirisestä tutkimisesta ja vallankäytön mekanismien pohdinnasta. Hänen tunnetuin teoksensa on Who Governs? (1961), ja hänelle myönnettiin John Skytten palkinto vuonna 1995. == Julkaisuja == * A Preface to Democratic Theory (1956) * Who Governs? Democracy and Power in an American City (1961) * Modern political analysis (1963), suomennettu nimellä Johdatus politiikan tutkimukseen (1971) * Polyarchy: Participation and Opposition (1972) * Dilemmas of Pluralist Democracy: Autonomy vs. Control (1983) * Democracy and Its Critics (1989) * On Democracy (1998) * How Democratic Is the American Constitution? (2002) * On Political Equality (2006) ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset politiikan tutkijat Luokka:Yhdysvaltalaiset professorit Luokka:Yalen yliopiston professorit Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Claude Bazin de Bezons

Claude Bazin de Bezons (1617 Pariisi – 20. maaliskuuta 1684) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko sekä Ranskan akatemian jäsen. ==Elämäkerta== Bazin de Bezons syntyi Pariisissa 1617, tarkempaa aikaa ei ole tiedossa. Hänen isänsä oli Claude Bazin, joka oli avioitunut Marie Chanterelin kanssa. Ranskan kuningas Ludvig XIII aateloi isän vuonna 1611 antamalla hänelle Bezonsin läänityksen. Claude Bazin de Bezons toimi asianajajana kuninkaan suuressa neuvostossa, ja vuonna 1643 hänen valittiin jäseneksi Ranskan akatemiaan, jonka dekaaniksi hän tuli. Hän oli toiminut kuninkaallisena oikeuden- poliisin ja talousasioiden intendenttinä ensiksi Soissons'issa ja sittemmin Languedocissa vuosina 1654–1674. Tänä aikana hän on myös Toulousen ja Montpellier’n yliopistojen yliopistouudistusta toteuttavan komission johtajana. Kun hän palasi takaisin Pariisiin, hänet nimitettiin valtioneuvokseksi kuninkaan neuvostoon. Hänen jäämistöstään ei ole löydetty kuin hajanaisia kirjallisia tekstejä, joitakin puheita ja esityksiä sekä vuonna 1635 keisari Ferdinand II:n ja Saxin herttuan Juhana Yrjö I välillä Prahassa solmitun tekstin ranskannos. ==Lähteet== * Ranskan akatemian elämäkertasivut Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Ranskalaiset asianajajat Luokka:Ranskalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1617 syntyneet Luokka:Vuonna 1684 kuolleet
Hellcity 13

Hellcity 13 on helsinkiläinen hard rock -yhtye. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, Hellcity 13 julkaistiin 24. lokakuuta 2007. Yhtyeen "In Love With Love" -musiikkivideolla nähdään vieraana OX Lordi-yhtyeestä. __notoc__ == Jäsenet == * Mika – laulu * Susannah – laulu * LL Stud – kitara * Tommi Mikael – kitara * Mr. Kess – koskettimet * JJ Hjelt – basso * Pitkä – rummut == Julkaisut == * === Videot === * In Love With Love (2007) (vierailijana OX Lordi-yhtyeestä) == Aiheesta muualla == * Virallinen kotisivu * * Luokka:Suomalaiset rockyhtyeet Luokka:Suomalaiset metalliyhtyeet
Maurice Goldhaber

Maurice Goldhaber (18. huhtikuuta 1911 – 11. toukokuuta 2011Brookhaven national Laboratory) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko. Hänen tutkimuksensa on ollut erittäin tärkeää ydinfysiikan ja heikon vuorovaikutuksen fysiikan kehitykselle. Neutriinon helisiteetin mittaus osoitti yksiselitteisesti ytimien heikkojen vuorovaikutusten luonteen. Goldhaber syntyi Lvivissä ja valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1936. Hän meni vuonna 1939 naimisiin Gertrude Scharffin kanssa. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1938 hän aloitti työnteon Illinois'n yliopistossa, jossa hän oli alun perin apulaisprofessorina, sitten professorina vuodesta 1945 lähtien. Hän siirtyi vuonna 1950 Brookhaven National Laboratoryyn ja toimi New Yorkin yliopiston dosenttina Stony Brookissa vuodesta 1961. Goldhaber oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1958. Myös hänen nuorempi veljensä Gerson Goldhaber oli huomattava tutkija. Goldhaber on palkittu lukuisilla huomattavilla tiedealan palkinnoilla, joista tunnetuimpia ovat National Medal of Science (1985), Wolfin palkinto (1991) ja Enrico Fermin palkinto (1998). ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset ydinfyysikot Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet yhdysvaltalaiset
Paul Augustin Mayer

Paul Augustin Mayer (23. toukokuuta 1911 – 30. huhtikuuta 2010) oli saksalainen roomalaiskatolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Ecclesia Dei -toimikunnan johtajana vuosina 1988–1991. Mayer toimi Altöttingissä ja opiskeli Salzburgissa sekä Roomassa. Hän otti Augustin-nimen käyttöön liityttyään benediktiineihin. Hänet vihittiin papiksi 25. elokuuta 1935. Hän oli mukana Vatikaanin toisessa kirkolliskokouksessa, ja hänestä tehtiin kardinaalidiakoni 25. toukokuuta 1985.Mayer, Paul Augustin, O.S.B. Catholic News Agency Mayeristä tehtiin 6. tammikuuta 1972 Satrianumin titulaariarkkipiispa. Hän menetti äänioikeutensa konklaavissa täytettyään 80 vuotta vuonna 1991. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset kardinaalit Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Euroopan elokuva-akatemia

Euroopan elokuva-akatemia (European Film Academy) on eurooppalaisten elokuvantekijöiden aloitteesta perustettu järjestö. Päätös perustamisesta tehtiin Berliinissä ensimmäisen Euroopan elokuvapalkinnon myöntämisen yhteydessä marraskuussa 1988. Järjestö perustettiin vuoden 1989 puolella. Akatemian perustivat sen ensimmäinen puheenjohtaja Ingmar Bergman ja 40 muuta elokuvantekijää eri puolilta Eurooppaa edistääkseen eurooppalaisen elokuvan tunnettuutta maailmalla ja suojellakseen ja tukeakseen eurooppalaista elokuva- alaa. Perustamiskokouksessa oli suomalaisista mukana Jörn Donner. Bergmanin jälkeen puheenjohtajina ovat olleet Wim Wenders (1996-2020), Agnieszka Holland (2020-2024) ja vuodesta 2024 Juliette Binoche. Akatemialla oli 2024 yli 5 000 jäsentä 52 maasta. 2024 hyväksyttiin 502 uutta jäsentä. Euroopan elokuva- akatemia johtaa useita eri hankkeita, joilla pyritään edistämään erityisesti eurooppalaisen elokuvan asemaa ja eurooppalaisen elokuvan taiteellista tasoa sekä sen katsomista. Akatemian toiminnan näkyvin osa on vuosittain järjestettävä Euroopan elokuvagaala, jossa jaetaan akatemian palkinnot eurooppalaisille elokuville. Gaalassa jaetaan 24 eri palkintoa. Palkinnon saajat valitsevat Euroopan elokuva-akatemian jäsenet. ==Katso myös== *European Film Awards: Vuoden elokuva, luettelo palkituista elokuvista vuodesta 1988 alkaen ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Akatemian sivusto Luokka:Elokuvajärjestöt
Ilmasota (romaani)

Ilmasota () on H.G. Wellsin vuonna 1908 ilmestynyt romaani. Suomennos ilmestyi vuonna 1910 helsinkiläisen Emil Vainion kustantamana https://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/kauno%253AInstance_ID12317596268516. ==Juoni== Ilmasota on ajankohtaansa nähden futuristinen, koska niin laajaa ilmasotaa kuin kirja kuvaa ei ollut käyty ennen toista maailmansotaa. Kirja on aikaansa edellä sotadoktriineista, koska se kuvaa laajoja ilmapommituksia ennen italialaisen tykistöupseeri Giulio Douhet’n lanseeraamia visioita. Douhetismissa uskottiin siviiliväestöön kohdistuneisiin niin kutsuttuihin strategisiin terroripommituksiin. Tämä doktriini loi modernin lentokoneteollisuuden 1930-luvun alussa eri maiden ilmavoimien tilatessa raskaita ja keskiraskaita pommikoneita ja oli myös ballististen ydinohjusten henkinen tausta. Kirja ennustaa kuitenkin hävittäjälentokoneen ratkaisevan roolin ilmasodassa. Kirjassa nuori englantilainen mies joutuu sattumalta ilmapallolennolle, joka vie hänet Saksaan. Saksassa häntä luullaan englantilaiseksi lentokonesuunnittelijaksi, joka on valmis myymään ylivertaisen hävittäjän suunnitelman Saksalle. Tämän suunnitelman nuori mies kantaa puserossaan koko tarinan ajan salaten sen saksalaisilta. Hän pääsee ilmalaivan kyytiin. Se matkaa yli Atlantin, ja mies joutuu näkemään, kuinka Saksa pommittaa New Yorkia. Saksalaiset pommittajat joutuvat kokemaan sen, mitä Saksa koki toisessa maailmansodassa ja Yhdysvallat koki Vietnamissa 1960-luvulla ja kokee 2000-luvulla Irakissa - ilmapommitus tuhoaa rajallisesti, mutta lisää maassa pommien kohteena olevien vastarintaa merkittävästi. Saksan zeppelin tuhoutuukin ilmatorjunnan tulessa. Pian päähenkilö näkee valtavien Kiinan ja Japanin yhteisten ilmalaivastojen hyökkäävän Yhdysvaltoihin. Hän kaivaa lentokoneen suunnitelman takistaan ja tarina päättyy länsimaiden voittoon. Nuori mies palaa Englantiin. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset tieteisromaanit Luokka:Vuoden 1908 kirjat
Kontravirtanen (EP)

__NOTOC__ Kontravirtanen on rockyhtye Kontravirtasen EP-levy vuodelta 1977. Pian yhtye muutti nimensä yksinkertaisesti muotoon Kontra. EP nousi Suomen singlelistan sijalle 22. == Kappaleet == === 12.30 === # # === 13.30 === # * # == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Kontravirtanen discogs.com -sivustolla Luokka:Vuoden 1977 EP:t Luokka:Kontran albumit
Jean d’Estrées

thumb|Jean d'Estrées. Kuva vuodelta 1699. Jean d'Estrées (1666 Pariisi – 3. maaliskuuta 1718) oli ranskalainen kirkonmies ja poliitikko. Jean d'Estrées oli kardinaali César d'Estrées'n veljenpoika ja marsalkka Victor Marie d'Estrées'n veli, jotka molemmat olivat myös Ranskan akatemian jäseniä. Jean d'Estrées valtuutettiin vuonna 1692 suorittamaan ensimmäinen diplomaattinen tehtävänsä, joka käsitti Portugalin puolueettomana pysymisen varmistamisen yhdeksänvuotisen sodan eli niin sanotun Augsburgin liiton sodan (1688–1687) aikana. Tohtorin arvon teologiassa Jean d'Estrées suoritti vuonna 1698 ja hän toimi Évron'in luostarin apottina. Vuonna 1703 hän seurasi setäänsä Espanjaan ja oli tämän jälkeen kaksi vuotta Ranskan kuninkaan lähettiläänä Espanjassa. Jean d'Estrées valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 1711. Ranskan akatemia näki hänessä Nicolas Boileau-Despréaux'n kaltaisen loistavan, sivistyneen henkilön. Hänet nimettiin myös valtioneuvoston jäseneksi ja Cambrain arkkipiispaksi vuonna 1716, mutta hän ennätti kuolla ennen piispaksivihkimystä. == Lähteet == *Ranskan akatemian elämäkertasivut Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1666 syntyneet Luokka:Vuonna 1718 kuolleet
Snake River

Snake River on joki, joka kulkee Wyomingin, Idahon, Oregonin ja Washingtonin osavaltioiden läpi Luoteis-Yhdysvalloissa. Joki on Columbiajoen suurin ja pisin sivujoki. Joen pituus on 1 735 kilometriä. Jokea kutsutaan myös esimerkiksi nimillä Shoshone River ja Great Snake River. Snake Riverin ja sen sivujokien varrelle on rakennettu monia patoja, joiden päämääränä useimmiten on kasteluveden ja vesivoiman tuottaminen. ==Shoshone Falls== Shoshone Falls on vesiputous Snake Riverin varrella, 8 kilometriä (5 mailia) itään Twin Fallsin kaupungista, Idahosta. Putousta kutsutaan myös nimellä "Niagara of the West", koska putous on 15 metriä korkeampi kuin Niagaran putoukset. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Wyomingin joet Luokka:Idahon joet Luokka:Oregonin joet Luokka:Washingtonin joet Luokka:Columbiajoen vesistö
Käsky

Käsky voi tarkoittaa ainakin seuraavia: * yksi juutalais-kristillisistä kymmenestä käskystä * Käsky, Leena Landerin romaani vuodelta 2003 * Käsky, Landerin romaaniin perustuva elokuva vuodelta 2008. * toiminto konekielessä * sosiaalinen ilmaus, joka ilmaistaan usein imperatiivimuodossa.