EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Johann Kaspar Lavater

Johann Kaspar Lavater (1741–1801) oli sveitsiläinen pappi ja kirjailija, Sturm und Drang -aikakauden merkittävimpiä henkilöitä. Hän toimi vuodesta 1786 Zürichin Pietarinkirkon ensimmäisenä pappina. Lavaterilla oli loistavat saarnaajalahjat, ja hän oli vakaumuksiltaan järkähtämätön. Hän esitti ajatuksensa rohkeasti vastustaessaan kantonihallituksen liian ankaria toimenpiteitä, kansanvallan liioitteluja ja Ranskan vallankumouksen väkivaltaisuuksia. Tämän vuoksi Sveitsin hallitus rupesi epäilemään Lavateria liittolaisuudesta Venäjän ja Itävallan kanssa. Niinpä hän joutui kärsimään Baselissa jonkin aikaa vankeusrangaistusta. Zürichin piirityksen aikana Lavater haavoittui luodista ja kuoli. Lavaterin luonteessa oli suuria vastakohtaisuuksia.Lavater, Johann Kaspar, Tietosanakirja osa 5, palsta 695, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Lavaterilla oli rikas mielikuvitus, syvä runollinen mieli, mutta häneltä puuttui taiteellinen muovailukyky ja suhtaisuus. Luonnostaan hän oli hurskas, lempeä ja vaatimaton, mutta ei aina tunnollinen keinojen valinnassa, kun oli kyseessä tavoitteiden toteuttaminen. Lavaterin pääteoksia ovat Aussichten in die Ewigkeit (1768–1778); Geheimes Tagebuch von einem Beobachter seiner selbst (1772–1773) ja Physiognomische Fragmente (1775–1778), teos, joka vaikutti huomattavasti Lavaterin aikalaisiin, johon Goethe antoi avustustaan ja johon Lavaterin maine etupäässä perustuu. Lavaterin runoteokset, kuten Schweizerlieder (1767), Abraham und Isaak (1776), Jesus Messias (1780) osoittavat selvästi Friedrich Gottlieb Klopstockin vaikutusta. Lavaterin valitut teokset ilmestyivät 1841–1844. Suomalaisessa virsikirjassa on yksi Lavaterin virsitekstiin pohjautuva virsi: numero 40 "Oi nimi kaikkein suloisin" (O süssester der Namen all), jonka on suomentanut Julius Krohn 1880. Se otettiin virsikirjaan 1886.40 Oi nimi kaikkein suloisin, Virsikirja.fi, viitattu 13.8.2020 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Sveitsiläiset kirjailijat Luokka:Sveitsiläiset papit Luokka:Vuonna 1741 syntyneet Luokka:Vuonna 1801 kuolleet
Shatrughan Sinha

Shatrughan Sinha (s. 9. joulukuuta 1945 Patna, Bihar, Brittiläinen Intia) on intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän siirtyi vuosikymmenien jäsenyyden jälkeen Intian kansanpuolueesta Intian kongressipuolueeseen vuonna 2019. Sinha on naimisissa näyttelijä Poonam Sinhan kanssa ja heillä on kolme lasta: näyttelijät Sonakshi Sinha ja Luv Sinha sekä Kush Sinha. == Valikoitu filmografia == * Bombay to Goa (1972) * Kalicharan (1976) * Jaani Dushman (1979) * Kaala Patthar (1979) * Dostana (1980) * Shaan (1980) * Naseeb (1981) * Aandhi-Toofan (1985) * Asli Naqli (1986) * Loha (1987) * Khoon Bhari Maang (1988) == Palkinnot == * Filmfare Awards ** 2017: Elämäntyöpalkinto * Stardust Awards ** 2003: Elämäntyöpalkinto * Zee Cine Awards ** 2011: Elämäntyöpalkinto == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Intian kansanpuolueen poliitikot Luokka:Intian kongressipuolueen poliitikot Luokka:Lok Sabhan jäsenet Luokka:Rajya Sabhan jäsenet Luokka:Vuonna 1945 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grantin piirikunta (Oregon)

Grantin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 7 199 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Canyon Cityn kaupunki. Piirikunta on perustettu 14. lokakuuta 1864. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oregonin piirikunnat
Harneyn piirikunta

Harneyn piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 7 393 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Burnsin kaupunki. Piirikunta on perustettu 23. helmikuuta 1889. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oregonin piirikunnat
Lean Bergmann

Lean Bergmann (s. 4. lokakuuta 1998) on saksalainen jääkiekkoilija. Bergmann edustaa NHL-seura San Jose Sharksia. Hän on varaamaton pelaaja joka teki sopimuksen Sharksin kanssa toukokuussa 2019. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja kätisyydeltään left. Bergmann on 12. elokuuta 2020 mennessä pelannut urallaan 12 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden syöttöpisteen.https://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=190617 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset jääkiekkoilijat Luokka:San Jose Sharksin pelaajat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Väinö Salo

Väinö Emil Salo (1. syyskuuta 1906 Hausjärvi – 27. lokakuuta 1992 HyvinkääKuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 10.11.1992, s. A 6 Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille)) oli suomalainen seiväshyppääjä. Hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta ja edusti Suomea kahdessa maaottelussa. Seuratasolla hän edusti Salon Vilpasta, Helsingin Kisa-Veikkoja ja Hyvinkään Tahkoa. Salo voitti seiväshypyssä Suomen-mestaruuden vuosina 1927 ja 1928. Jälkimmäisellä kerralla hän teki Suomen-ennätyksen 381 cm. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1932 ja SM-pronssia vuonna 1931. Vuoden 1926 SM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi. Hän kilpaili maaottelussa Ruotsia vastaan vuonna 1927 ja Unkaria vastaan vuonna 1930. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset seiväshyppääjät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Hood Riverin piirikunta

Hood Riverin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 23 382 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Hood Riverin kaupunki. Piirikunta on perustettu 23. kesäkuuta 1908. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Oregonin piirikunnat
Yuri Berchiche

Yuri Berchiche Izeta (s. 10. helmikuuta 1990 Zarautz, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. == Seurajoukkueura == Kesällä 2010 Berchiche lähti lontoolaisseura Tottenham Hotspurista ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Real Unióniin, joka pelasi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.Yuri Berchiche, que se fue del Athletic con 17 años, ficha por el Real Unión El Correo. Viitattu 12.8.2020. 29\. kesäkuuta 2012 kahden kauden jälkeen irunilaisseurassa, Berchiche palasi takaisin Real Sociedadiin, josta hänet lainattiin välittömästi Eibariin. Vuoden 2014 alkupuolella Berchiche teki kahden vuoden jatkosopimuksen Real Sociedadin kanssa, joka ulottui vuoteen 2016 asti. Kesäkuussa 2014 Eibarin noustua maan pääsarjaan Primera Divisióniin ensimmäistä kertaa historiassaan, Berchiche valittiin Segunda División kauden tähdistöjoukkueeseen. Myöhemmin elokuussa 2014 Berchiche palasi Real Sociedadiin ja otti paikkansa joukkueen avauskokoonpanosta.Yuri Berchiche: "Quiero hacerme un hueco en este equipo" Mundo Deportivo. Viitattu 12.8.2020. 7\. heinäkuuta 2017 hän siirtyi Paris Saint-Germainiin ja allekirjoitti seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen.Yuri Berchiche joins Paris Saint-Germain on a five-year deal AS. Viitattu 12.8.2020. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 8. syyskuuta 2017 FC Metziä vastaan.Mbappe Starts And Scores In PSG Debut beIN Sports. Viitattu 12.8.2020. 12\. heinäkuuta 2018 Berchiche siirtyi Athletic Bilbaoon 19 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hänen sopimuksensa ulottuu vuoteen 2022 ja se sisältää 100 miljoonan euron purkupykälän.Yuri Berchiche, el lateral de los 100 millones de euros Marca. Viitattu 12.8.2020. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yuri Berchichen tilastot Soccerway-sivustolla * Yuri Berchichen tilastot BDFutbol-sivustolla Luokka:Espanjalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1990 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sarvigaboninkyy

Sarvigaboninkyy eli länsiafrikangaboninkyy (Bitis rhinoceros) on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva käärmelaji. Sitä tavataan Länsi-Afrikan metsissä Guineasta Togoon. Sarvigaboninkyytä pidettiin aiemmin gaboninkyyn (Bitis gabonica) alalajina. == Ulkonäkö ja koko == Sarvigaboninkyyllä on paksu, litistynyt ruumis ja lyhyt häntä. Selkäpuolta peittää ruskeista, harmaista ja punaisista muodoista koostuva geometrinen kuviointi, joka antaa käärmeelle hyvän naamioinnin. Alapuolelta ruumis on keltainen ja mustatäpläinen. Pää on leveä, litteä, kolmiomainen ja päältä vaalea. Pään keskeltä kulkee musta viiva, ja sen takareunoissa on mustat läiskät. Kummankin silmän takana on yksi kolmiokuvio. Tästä lajin erottaa gaboninkyystä, jolla kolmioita on kaksi. Lisäksi kummallakin lajilla kuonon kärjessä sijaitseva sarvipari on sarvigaboninkyyllä pidempi. Keskimäärin sarvigaboninkyy on 0,8–1,3 metriä pitkä, mutta se voi kasvaa jopa 2,37 metrin mittaiseksi. == Elintavat == Sarvigaboninkyy on hidasliikkeinen, yöaktiivinen käärme, joka on suurimman osan ajasta paikallaan piiloutuneena lehtikarikkeeseen. Laiskasta olemuksestaan huolimatta se saalistaa väijymällä ja iskee nopeasti. Se saalistaa pääasiassa suuria jyrsijöitä ja maalintuja, mutta myös sammakkoeläimet ja kookkaammat nisäkkäät kuuluvat sen ravintoon. Sarvigaboninkyy synnyttää poikasia. Sarvigaboninkyy on erittäin vaarallinen, ja sen myrkky on tappavaa hemorragista solumyrkkyä. Se on kuitenkin rauhallinen käärme, joka häirittynä puuskuttaa mutta puree harvoin. Yleensä puremaan johtaneissa kohtaamisissa käärmeen päälle on vahingossa astuttu. == Lähteet == Luokka:Kyykäärmeet
Hood River (Oregon)

Hood River on kaupunki Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 7 801. Hood River on Hood Riverin piirikunnan hallintokeskus. Kate McBride on kaupungin pormestari. == Väestö == Kaupungin asukkaista 66,8 prosenttia on valkoisia, 27,05 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,33 prosenttia aasialaisia. 87,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 34,7 vuotta. ==Kuvia kaupungista== Tiedosto:Hood River Bicyclists (Hood River County, Oregon scenic images) (hooD0006a).jpg|Hood Riverin keskustaa. Tiedosto:Windsurfers (Hood River County, Oregon scenic images) (hooDA0021a).jpg|Purjelautailijoita kaupungissa. Tiedosto:Hood River Bridge.jpg|Hood Riverin silta. ==Lähteet== ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Kaupungin kotisivut Luokka:Oregonin kaupungit
Kristian Salo

Kristian Salo (s. 16. lokakuuta 1995) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Nakkilan Virettä. Hänen valmentajanaan on vuodesta 2016 lähtien toiminut Kaj Forsström. Salo on esiintynyt Kalevan kisoissa ainakin vuonna 2017. Salo juoksi 100 metrin ennätyksensä 19-vuotiaissa vuonna 2013 tuloksella 10,82. Ennätys 200 metrin juoksussa samana vuonna on 21,41. Myös 400 metrin juoksussa hän on alittanut 50 sekunnin rajan ja pituushyppyennätys on 679.Nakkilan vire; yleisurheiluennätykset Salon merkittävin ennätys on kuitenkin jaettu Suomen seitsemänneksi paras sijoitus 300 metrin sileällä aikaan 33,91. Salo on suurikokoinen ja kärsinyt selkävaivoista. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yhteisii unelmii

Yhteisii unelmii on suomalaislaulaja Katri Ylanderin 14. elokuuta 2020 julkaistu viides studioalbumi. Ylanderin edellinen albumijulkaisu oli vuoden 2013 Uusi maa -albumi, joka julkaistiin Katri Ylander & Yksinäinen yhtye -nimellä. Yhteisii unelmii -albumin on tuottanut pääosin Sampo Haapaniemi. Albumin teemat sijoittuvat elämän taitekohtiin ja parisuhteisiin, joissa pitäisi päästää irti tai astua uuteen. Teksteissä käsitellään myös epävarmuutta ja opetellaan luopumaan. Albumin nimi on peräisin ”Pandat”-kappaleen kertosäkeestä. Kappaleessa ollaan eron kynnyksellä, mutta haaveillaan vielä, että kaikki voisi palata ennalleen. Toukokuussa 2019 julkaistu albumin toinen single ”Sano mulle jotain kaunista” nousi radiohitiksi loppuvuodesta 2019. Marraskuussa se nousi radiolistan ensimmäiselle sijalle. Kymmenen parhaan joukossa se oli yhteensä 14 viikkoa. Heinäkuussa 2020 kappaleen suoratoistokuuntelut ylittivät kahden miljoonan kuuntelun, jonka myötä singlestä myönnettiin kultalevy. Albumi oli ehdolla vuoden 2021 Emma-gaalassa Vuoden iskelmä -kategoriassa. == Kappaleet == == Lähteet == Luokka:Vuoden 2020 albumit Luokka:Katri Ylanderin albumit
Ferdinando Paer

Ferdinando Paer (1. kesäkuuta 1771 Parma – 3. toukokuuta 1839 Pariisi) oli italialainen säveltäjä. Hän kuului Domenico Cimarosan ja Niccolò Antonio Zingarellin ohella aikansa johtaviin opera buffa -säveltäjiin.Ferdinando Paer Britannica Paer toimi vuosina 1797–1802 musiikillisena johtajana Wienin Kärntnertor-teatterissa, jossa hänenkin musiikkiaan esitettiin. Vuosina 1802–1806 Paer oli Dresdenissä, jossa hänen oopperansa Leonora (1804) innoitti Ludwig van Beethovenia. Paerin muihin varhaisiin oopperoihin kuuluvat Orphée et Euridice (1791), Circe (1792), Camilla (1799) ja Achille (1801). Vuonna 1807 säveltäjä lähti Pariisiin, jonka italialaista teatteria hän johti vuosina 1812–1827. Hänen seuraajakseen tuli Gioacchino Rossini, joka oli vuonna 1805 tehnyt ensimmäisen esiintymisensä laulajana Paerin Camilla-oopperassa. Paerin oopperoihin Pariisin-vuosien ajalta kuuluu Le Maître de chapelle (1821). Kymmenien oopperoidensa lisäksi hän sävelsi hengellistä musiikkia, maallisia kantaatteja ja kamarimusiikkia. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * IMSLP: nuotteja Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1771 syntyneet Luokka:Vuonna 1839 kuolleet
Koivuangervo

Koivuangervo eli idänkoivuangervo (Spiraea betulifolia) on pensasangervojen (Spiraea) sukuun ja ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva monivuotinen puuvartinen kasvilaji, jota kasvatetaan koristekasvina. Se kasvaa luonnonvaraisena Itä-Siperiassa, Koreassa ja Japanissa. Koivuangervo kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi pyöreämuotoiseksi, tuuheaksi pensaaksi. Sillä on punaruskeat, pystykasvuiset ja tanakat versot. Tummanvihreät lehdet muuttuvat syksyllä loistavan oranssinpunaisiksi. Koivuangervo kukkii alkukesästä valkoisin kukin. Kukinto on 3–6 senttimetriä leveä ja kukkien heteet ovat pitkät. Koivuangervo kasvaa joko luonnonvaraisena tai viljeltynä suuressa osassa pohjoista pallonpuoliskoa. Se ei ole vaativa kasvupaikan suhteen ja soveltuu kasvatettavaksi yksittäin tai ryhmissä. Koivuangervo pärjää parhaiten aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla ja kestää hyvin leikkausta ja lumen painoa. Suomessa pensas menestyy vyöhykkeillä I–VII. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Koivuangervo (Spiraea betulifolia) * United States Department of Agriculture (USDA): Spiraea betulifolia Luokka:Pensasangervot
Karjalan kotiseutumuseo

Karjalan Kotiseutumuseo on Karjalassa sijaitseva kotiseutumuseo. Museo on perustettu Karjalan kirkon kupeeseen vuonna 1976 . Museorakennuksena toimii vuonna 1896 rakennettu viljamakasiinii. Museon kokoelmat syntyivät paikallisten maatalousnaisten kerätessä runsaasti erilaista esineistöä Karjalan kylistä. Museon kokoelmat edustavat tyypillistä karjalalaista talonpoikaisesineistöä. Museon erikoisuutena on Aistin kivikautista asuinpaikkaa esittelevä osio. == Kuvagalleria == Kuva:Karjalan kotiseutumuseo 1.jpg|Kivikautista asuinpaikkaa esittelevä osio museossa Kuva:Karjalan kotiseutumuseo 2.jpg|Maria Matiaksentytär Hentun kapioarkku vuodelta 1836 Kuva:Karjalan kotiseutumuseo 3.jpg|Kangaspuut, eli tuolut kotiseutumuseossa Kuva:Karjalan kotiseutumuseo 4.jpg|Puuastioita Kuva:Karjalan kotiseutumuseo 5.jpg|Karjalan vaakunalla koristettu standaari, eli pöytäviiri Kuva:Kotiseutumuseo 2.jpg|Tyypillinen tupa kotiseutumuseossa Kuva:Kotiseutumuseo 1.jpg|Työkaluja kotiseutumuseossa ==Lähteet== Luokka:Suomen kotiseutumuseot Luokka:Karjala (kunta)
Aleksandr Porhomovski

Aleksandr Porhomovski (s. 12. elokuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) on venäjänjuutalainen entinen pikajuoksija. Hän edusti Neuvostoliittoa ja Venäjää vuoteen 1999 asti, jolloin sai Israelin kansalaisuuden. Hän voitti pronssia Helsingin EM-kisoissa vuonna 1994. MM-kisoissa Porhomovski kilpaili viidesti. Kolmasti Venäjän ja kahdesti Israelin edustajana. Vuoden 1993 kisoissa hän ylsi parhaimmillaan välieriin. Hän on myös Israelin ennätyksen haltija 100 metrin juoksussa tuloksella 10,20 jonka hän juoksi Sevillan MM-kisoissa elokuussa 1999. Hän lopetti uransa vuoteen 2003. == Ennätykset == * 100 m 10,12 (+0,6) Pietari, Venäjä (14.7.1994) * 200 m 20,35 (+0,5) Rieti, Italia (28.8.1994) == Lähteet == Luokka:Venäläiset pikajuoksijat Luokka:Israelilaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Oravan Matti

Oravan Matti oli keskiaikainen uudisasukas Valkealassa, josta Oravalan kylä on saanut nimensä. Oravan Matista kerrotaan valkealalaisissa kansantarinoissa, mutta hänestä on lisäksi säilynyt historiallista tietoa, kun oravalalaiset vetosivat 1670 kuninkaan tuomioon vuodelta 1365. Tällöin Matti oli matkustanut vedotakseen kuninkaaseen maariidassa, jossa hän oli joutunut alakynteen. Muut olivat omineet itselleen hänen valtaamansa maat. Matti tapasi uuden kuninkaan Albrekt Mecklenburgilaisen Turusta, jonne kuningas oli tullut varmistamaan valtaansa ja sai kuninkaalta suojelukirjeen. Se on samalla vanhin Valkealaa koskeva asiakirjamaininta. Oravan Matti oli tullut uudisasukkaaksi todennäköisesti Hämeestä. Nykyisin hänen asuttamallaan maalla sijaitsee Oravalan kartano. ==Lähteet== * Kumpulainen - Miettinen: Luumäen historia. Luumäen kunta 1992, s. 78-79. Luokka:Suomalaiset uudisraivaajat Luokka:Suomen keskiajan henkilöt Luokka:Kouvolan historia
Kalevan kisat 2020

Kalevan kisat 2020 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 13.–16. elokuuta 2020 Turussa. ==Mitalistit== === Miehet === ==== Juoksu- ja kävelylajit ==== ==== Kenttälajit ==== === Naiset === ==== Juoksu- ja kävelylajit ==== ==== Kenttälajit ==== == Lähteet == * Luokka:Kalevan kisat Luokka:Vuoden 2020 yleisurheilu Luokka:Turun urheilutapahtumat
Felix Limo

Felix Limo (s. 22. elokuuta 1980) on uransa lopettanut kenialainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa on maratonjuoksu. Hänen kansainvälinen aktiiviuransa kesti vuoteen 2011. Limo saavutti parhaan aikansa 2.06.14 maratonilla voittojuoksussaan tuulisissa oloissa Rotterdamissa vuonna 2014. Muita voittoja olivat Berliinin maratonin voitto samana vuonna sekä Chicagon maratonin voitto 2005 sekä Lontoon maraton 2006. Felix Limo piti hallussaan 15 kilometrin juoksun maailmanennätystä 41.29 marraskuusta 2001 marraskuuhun 2010. Etiopialainen Deriba Merga merkkautti saman ajan Nijmegenin Zevenheupenloepissa vuonna 2009. Ennätyksen hän menetti Leonard Komonille vuonna 2010. == Lähteet == Luokka:Kenialaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1980 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lain vartija

Lain vartija, myös Lainvartija, (Detective Story) on yhdysvaltalainen film noir -elokuvaLee Pfeiffer, Detective Story, Britannica, viitattu 13.8.2020 vuodelta 1951. Sen on ohjannut William Wyler., viitattu 13.8.2020 Elokuvan päähenkilö James McLeod on kovaotteinen etsivä, jota näyttelee Kirk Douglas. Käsikirjoitus perustuu Sidney Kingsleyn näytelmään. Lain vartijan roolihenkilön James McLeodin vaikutusta näkyy monissa myöhemmissä elokuvissa, kuten Likaisessa Harryssa, ja televisiosarjassa Hill Street Blues. ==Näyttelijät== == Lähteet == * Luokka:Vuoden 1951 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Film noir -elokuvat Luokka:William Wylerin ohjaamat elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Pekka Salonen

Pekka Eerik Salonen (12. huhtikuuta 1938 Aitolahti – 25. tammikuuta 2024 Tampere)Kuolinilmoitus. Aamulehti 25.2.2024, s. B16. oli suomalainen yleisurheilija. Hän saavutti moukarinheitossa neljä SM-mitalia ja edusti Suomea yli kymmenessä maaottelussa. Seuratasolla hän edusti Aitolahden Rientoa, Warkauden Urheilijoita, Warkauden Kenttä-Veikkoja ja vuodesta 1964 Tampereen Pyrintöä. Salonen saavutti moukarinheitossa SM-hopeaa vuosina 1963 ja 1966 sekä SM-pronssia vuosina 1964 ja 1967. Hän sijoittui SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1965, seitsemänneksi vuonna 1962 sekä kahdeksanneksi vuosina 1959 ja 1961. Hän kilpaili Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa vuonna 1963 sekä yli kymmenessä maaottelussa, muun muassa Ruotsia vastaan vuosina 1963, 1964, 1966 ja 1967. Painonheitossa hän voitti sisäratojen Suomen- mestaruuden vuonna 1966 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1964. Salonen paransi moukarinheiton Suomen-ennätystä kahdesti vuonna 1964: Hän heitti 8. heinäkuuta Tukholmassa tuloksen 62,69 ja kolme päivää myöhemmin Tampereella tuloksen 63,76, joka jäi hänen omaksi ennätyksekseen ja oli Suomen-ennätys neljän vuoden ajan. Salonen on haudattu Aitolahden hautausmaalle Tampereelle. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset moukarinheittäjät Luokka:Vuonna 1938 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Martti Kaskivirta

Johan Martti Kaskivirta (5. syyskuuta 1917 Orimattila – 21. heinäkuuta 1997 Vantaa) oli suomalainen pikajuoksija. Helsingin Kullervoa edustanut Kaskivirta voitti 100 metrin Suomen mestaruuden Helsingissä järjestetyissä vuoden 1944 Kalevan kisoissa ajalla 11,3. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Abraham Wilhelm Lavén

Abraham Wilhelm Lavén (1812 Sääminki – 1858) oli suomalaissyntyinen, Ruotsissa vaikuttanut meriupseeri. Käytyään Karlsbergin sota-akatemian läpi Lavén tuli 1830 Ruotsin laivaston aliluutnantiksi. Hän suoritti 1833–1835 Mariebergin korkeamman tykistökoulun kurssin. Lavén oli 1835 mukana venäläisessä retkikunnassa, joka toimitti Pohjanlahdella kolmiomittauksia. Sittemmin hän toimi menestyksekkäästi pitkään Karlsbergin sota-akatemian opettajana. Hänet nimitettiin 1858 laivaston komentajakapteeniksi ja merikoulujen tarkastajaksi.Lavén, Abraham Vilhelm, Tietosanakirja osa 5, palsta 696, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 Lavén on kirjoittanut alan teoksia, esimerkiksi Lärobok i mathematikens elementer (1842), Oorganisk kemi i sammandrag (1844), sekä sotatieteellisen akatemian 1853 palkitseman julkaisun På hvad sätt kommer svenska skärgårdsflottan sannolikt att under ett blifvande krig användas? == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Lavén, Abraham Vilhelm, Nordisk familjebok Luokka:Suomalaiset sotilaat Luokka:Ruotsalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1812 syntyneet Luokka:Vuonna 1858 kuolleet
Theodor Mügge

Theodor Mügge (1806–1861) oli saksalainen romaani- ja matkakirjailija. Hän perusti 1843 Berliner National-Zeitungin. Parhaat hänen romaaneistaan ovat Der Chevalier (1835), Toussaint (1840), Der Vogt von Sylt (1851), Der Majoratsherr (1853), Afraja (1854), Erich Randal (1856), Der Prophet (1860). Merkittävä novellikokoelma on Leben und Lieben in Norvegen (1858). Matkakuvauksia ovat Skizzen aus dem Norden (1844), Streifzüge in Schleswig-Holstein (1846) ja Nordisches Bilderhuch (1858).Mügge, Theodor, Tietosanakirja osa 6, palsta 884, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Saksalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1806 syntyneet Luokka:Vuonna 1861 kuolleet
Joonas Kääriäinen

Joonas Antti Ilmari Kääriäinen (s. 18. kesäkuuta 1989 Mikkeli) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2016. Kääriäinen on kotoisin Mikkelistä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Tripla (2015), Paras vuosi ikinä (2020) ja Putous(2023-2024). Lisäksi Kääriäinen on esiintynyt muun muassa Mikkelin ja Kajaanin kaupunginteattereissa. Vuosina 2020–2021 hän oli mukana Mikko Roihan ohjaamassa näytelmässä Kultainen vasikka, joka toteutettiin yhteistyönä Kouvolan, Jyväskylän, Turun, Tampereen ja Kotkan teattereiden kanssa. Kääriäinen on mikkeliläisen esittävän taiteen kollektiivi Kaukasuksen perustajajäsen. Hän on myös kehittänyt Suomeen Paskan palvelun illallinen -konseptin. == Filmografia == === Elokuvat === Vuosi Elokuva Rooli 2015 Wendy and The Refugee Neverland Mike 2015 Luokkakokous tarjoilija 2016 Maaginen Marla Anton 2019 Hardballer polttarivieras 2022 Häät ennen hautajaisia Star Wars -sulhanen Punttikomedia Akseli === Televisiosarjat === Vuosi Sarja Rooli 2015 Tripla useita rooleja 2016 Downshiftaajat messutyöntekijä 2020–2021 Paras vuosi ikinä Teemu 2020 Onnela Daniel 2021 Roba Toni Valkama Karuselli useita rooleja Pahan väri Harri Virta 2022 Made in Finland Teuvo Muhonen Exit Seppo 2023 Putous useita rooleja Syke Juho Kekki Jarkko Tammisen maailma 2024 Putous useita rooleja Murha Hangossa Otto Koponen 2025 Putous useita rooleja === Teatteri === * Onnen maa, Mikkelin kesäteatteri (2004) * Lampaansyöjät, Mikkelin kesäteatteri (2010) * Tankki täyteen, Mikkelin kesäteatteri (2016) * Kajaanin kaupunginteatteri, kiinnitys (2017–2018) * Veljeni Leijonamieli, Mikkelin teatteri (2019) * Kultainen vasikka, Kouvolan teatteri (2020–2021) * Liisa Ihmemaassa, Mikkelin teatteri (2022) === Ääniroolit === * Nälänhätä – Nälkätutkija (2018) * Hehkukaa toisillenne – NOFILTER, kun puhelin paljastaa kaiken – Parisuhdebloggari Jaakko (2019) * Saimaan teatterin podcast (2020) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * www.saimaanteatteri.fi * https://www.episodi.fi/uutiset/lapasesta-lahtenyt-koulutyo-minka-kuustonen- rock-bandin-keulahahmona-kotimaisessa-indie-leffassa/ Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Valto Salmi

Valto Paavali Salmi (22. helmikuuta 1903 Helsinki – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. 1930-luvulla Salmi oli Työväen Urheiluliiton nimekkäin keskipitkien matkojen juoksija. Hän voitti muun muassa Wienin työläisolympialaisten 5 000 metrin kilpailun vuonna 1931. == Elämä ja ura == Helsingin Kisa-Tovereiden perustajajäseniin kuulunut Salmi saavutti urallaan 21 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1931 hän voitti 5 000 metrin kilpailun Wienin työläisolympialaisissa ja oli kolmas 1 500 metrillä. Vuonna 1937 Salmi sijoittui toiseksi Antwerpenin työläisolympialaisten 5 000 metrillä. Lisäksi hän voitti muun muassa Kaisaniemen juoksun yleisen sarjan kolmasti vuosina 1933–1935. Aktiiviuransa jälkeen Salmi toimi TUL:n jouksuvalmentajana. Vuosina 1946–1948 hän valmensi Suomen olympiajuoksijoita yhdessä Armas Valsteen kanssa. Lisäksi Salmi oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisten ja 1971 Helsingin EM-kilpailuiden maratonin kilpailujohtaja. TUL:n hajaannuksen aikana hän vaikutti sosialidemokraattien perustamassa Työväen Urheiluseurojen Keskusliitossa. Salmi työskenteli vuodesta 1933 lähtien OTK:n palveluksessa muun muassa varastoesimiehenä. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi. == Perhe == Valto Salmen poika on urheiluselostaja Pentti Salmi. Hänen veljensä oli kestävyysjuoksija Rauni Salmi. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset keskimatkojen juoksijat Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Työläisolympialaisten voittajat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Nikolai Knipovitš

Nikolai Mihailovitš Knipovitš (, 6. huhtikuuta 1862 Viapori – 23. helmikuuta 1939 Leningrad) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen eläintieteilijä. Nikolai Knipovitšin isä oli liettualaissyntyinen sotilaslääkäri. Hänen sisarensa Lidija oli tunnettu vallankumouksellinen ja veljensä Fjodor Vaasan läänin kuvernööri ja Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäällikkö. Knipovitš valmistui Pietarin yliopistosta vuonna 1886. Hän osallistui vallankumoukselliseen toimintaan ja joutui kahdesti pidätetyksi. Knipovitš puolusti maisterinväitöskirjaansa vuonna 1892. Seuraavana vuonna hänet valittiin Pietarin yliopiston yksityisdosentiksi. Knipovitš työskenteli Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisessä museossa vuosina 1894–1921 sekä eläintieteellisen instituutin professorina vuosina 1911–1930. Hän järjesti tutkimusretkiä Euroopan-puoleisen Venäjän merialueille. Knipovitšin tieteelliset julkaisut keskittyvät merten hydrologiaan, kalavaroihin ja eläimistöön. Hän toimi vuodesta 1898 lähtien Venäjän edustajana Kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa ja sen varapuheenjohtajana. Knipovitš oli Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1927 ja kunniajäsen vuodesta 1935. Hänen mukaansa on nimetty vedenalainen harjanne Pohjoisessa jäämeressä. Knipovitšilla oli huvila Seivästön majakan luona. V. I. Lenin ja Nadežda Krupskaja asuivat hänen huvilallaan kesällä 1907. Knipovitš osallistui asiantuntijana Suomen ja Neuvostoliiton välisiin neuvotteluihin vuonna 1921. ==Lähteet== Luokka:Neuvostoliittolaiset tieteilijät Luokka:Venäläiset eläintieteilijät Luokka:Vuonna 1862 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Luzonichthys

Luzonichthys on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Tyynenmeren ja Intian valtameren alueilla tavattava kalasuku. Suvun tyyppilaji on neonkoruahven (Luzonichthys waitei). Sukuun luetaan seuraavat kahdeksan lajia: * Luzonichthys earlei Randall, 1981 * Luzonichthys kiomeamea Shepherd, Pinheiro, Phelps, Peraz-Matus & Rocha, 2019 * Luzonichthys microlepis (Smith, 1955) * Luzonichthys seaver Copus, Ka'apu-Lyons & Pyle, 2015 * Luzonichthys taeniatus Randall & McCosker, 1992 , 1992 * Luzonichthys waitei (Fowler, 1931) – neonkoruahven * Luzonichthys whitleyi (Smith, 1955) * Luzonichthys williamsi Randall & McCosker, 1992 == Lähteet == * Taksonomian lähde alaheimon sukuun asti: * Alempien taksonien suomenkieliset nimet: === Viitteet === Luokka:Koruahvenet
Ludvig Mylius-Erichsen

Ludvig Mylius-Erichsen (1872–1907) oli tanskalainen kirjailija ja Grönlannin- tutkija. Mylius-Erichsen johti 1902–1904 tanskalaista tieteellistä Grönlannin- retkikuntaa Grönlannin länsirannikolla ja 1906 itärannikon pohjoisosia tutkimaan lähtenyttä Danmark-retkikuntaa. Mylius-Erichsen lähti Grönlannin itärannikon retkellään Danmark-aluksen talviasemalta Kap Bismarckin luota tanskalaisen Niels Peter Høeg Hagenin ja grönlantilaisen Jørgen Brønlundin kanssa maaliskuussa 1907 retkelle pohjoiseen. Retkellä hän kartoitti muun muassa Tanskan-vuonon. Paluumatkalla retkikunnan kaikki kolme osallistujaa kuolivat aluksellaan. Seuraavana keväänä muut retkikunnan jäsenet löysivät Brønlundin ruumiin ja Mylius-Erichsenin päiväkirjan. Mylius-Erichsenin muut havainnot ja muistiinpanot pelasti 1910 Alabama-retkikunnan johtaja Ejnar Mikkelsen. Mylius-Erichsenille ja hänen kahdelle toverilleen pystytettiin 1912 Kööpenhaminaan muistopatsas.Mylius-Erichsen, Ludvig, Tietosanakirja osa 6, palsta 895, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913. Mylius-Erichsen julkaisi näytelmän Tatere (1898), kuvaukset Strandingshistorier (1901) ja Nye Strandingshistorier (1905) sekä ensimmäisellä Grönlannin-matkallaan runoilemansa teoksen Isblink (1904). == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Tanskalaiset kirjailijat Luokka:Tanskalaiset tutkimusmatkailijat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Vuonna 1907 kuolleet
Plecodus

Plecodus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan Afrikasta: * Plecodus elaviae Poll, 1949 – isosuomunsyöjä * Plecodus multidentatus Poll, 1952 – naskalisuomunsyöjä * Plecodus straeleni Poll, 1948 – raitasuomunsyöjä == Lähteet == * Lajien suomenkieliset nimet: === Viitteet === Luokka:Kirjoahvenet
Pleistoseeninen villiinnytys

Pleistoseeninen villiinnytys on troofisen villiinnytyksen muoto, jossa ekosysteemeihin pyritään palauttamaan eläimiä, jotka jäljittelevät pleistoseenisen kauden megafaunan ympäristöön jättämiä jälkiä. == Projekteja tai projektisuunnitelmia == === Brasilia === Brasilialainen ekologi Mauro Galetti ehdotti pleistoseenin uudelleenrakentamista vuonna 2004. Pleistoseenikauden lopussa ihmisen levitessä Euraasian ulkopuolella kuoli sukupuuttoon suuri määrä isokokoisia eläinlajeja. Galetti ehdotti norsujen tuomista sirkuksista ja eläintarhoista yksityisille maille Brasilian cerradoon. === Pohjois-Amerikka === Paul S. Martin totesi vuonna 2005, että suuri osa Pohjois-Amerikan alkuperäisestä megafaunasta eli esimerkiksi mammutit, maalaiskiaiset ja sapelihammaskissat kuolivat sukupuuttoon ihmisten saavuttua mantereelle. Hän ehdotti ekologisen tasapainon palauttamista korvaamalla ne lajeilla, joilla on samanlaisia ekologisia rooleja, kuten aasialaisilla tai afrikkalaisilla norsuilla. Naturen kiistanalainen pääkirjoitus vuonna 2005 vaati norsujen, leijonien ja gepardien palauttamista keskilännen suojelluille preeria-alueille. Kirjoituksen oli allekirjoittanut suuri joukko biologeja. === Siperian pleistoseeninen puisto === Tutkija Sergei A. Zimov perusti vuonna 1988 Koillis-Siperiaan Pleistoseenin puiston testatakseen mahdollisuutta palauttaa alueelle suuria laiduntajia ja petoeläimiä. Zimovin tavoitteena on luoda uudelleen pleistoseenin lopussa pääosin kadonneen arotundran kaltainen ekosysteemi. Hankkeen avulla on tarkoitus tutkia laiduntavien eläinten vaikutusta ikiroutaan ja sen sulamiseen. Zimovin tutkimusten mukaan talvilaidunnus edistää maaperän jäähtymistä talvella. Hankkeessa on tuotu alueelle jakutian poneja, poroja, lumilampaita, vapiteja, jakkeja, biisoneita ja hirviä. Zimovin hanke on kiistanalainen. Conservation Biology -lehdessä julkaistussa kirjeessä pleistoseenia palauttamaan pyrkiviä syytettiin "Frankensteinin ekosysteemien" luomisesta. Kirjeen mukaan "suurin ongelma ei ole mahdollisuus palauttaa menetettyjä vuorovaikutuksia, vaan pikemminkin riski saada uusia, ei- toivottuja vuorovaikutuksia. Kirjoittajat ehdottivat, että kadonneen megafaunan palauttamisen sijasta luonnonsuojelijoiden tulisi pyrkiä palauttamaan olemassa olevat lajit alkuperäisiin elinympäristöihinsä. == Katso myös == * Luonnonmaisema * Palautusistutus * Ex situ -suojelu == Lähteet == Luokka:Ekologia Luokka:Pleistoseenin sukupuuttoon kuollut megafauna
Algot Haquinius

Johan Algot Haquinius (30. heinäkuuta 1886 Sveg – 6. helmikuuta 1966 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja pianopedagogi.Algot Haquinius Levande Musikarv Haquinius opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1898–1904 ja jatkoi opintojaan Moritz Moszkowskin sekä Ignaz Friedmanin johdolla. Hänestä tuli yksi aikansa johtavista ruotsalaispianisteista. Hänen sävellyksensä ovat tyyliltään pohjoismaisia impressionistisin vaikuttein. Tuotantoon kuuluu pianokonsertto, Romans viululle ja orkesterille, muita orkesteriteoksia, kolme jousikvartettoa, viulusonaatti (1934), pianoteoksia, noin 150 yksinlaulua ja baletti Offerlunden (1923). Haquinius valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi 28. huhtikuuta 1941. == Lähteet == Luokka:Ruotsalaiset säveltäjät Luokka:Ruotsalaiset pianistit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1886 syntyneet Luokka:Vuonna 1966 kuolleet
Lidija Knipovitš

Lidija Mihailovna Knipovitš (, 27. joulukuuta 1856 Tuusula – 9. helmikuuta 1920 Simferopol) oli venäläinen vallankumouksellinen. Lidija Knipovitšin isä oli liettualaissyntyinen sotilaslääkäri ja äiti aatelissuvun jäsen. Isä työskenteli pitkään Suomessa ja asettui eläkkeelle jäätyään ostamalleen maatilalle. Lidija sai kotiopetusta ja laajensi tietojaan itsenäisesti. Äidin kuoltua hän piti huolta nuoremmista sisaruksistaan ja isästään. Lidija työskenteli jonkin aikaa Helsingin venäläisen kansakoulun opettajana. Hänen veljiään olivat eläintieteilijä Nikolai Knipovitš sekä Vaasan läänin kuvernööri ja Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäällikkö Fjodor Knipovitš. Knipovitš sai ensikosketuksensa vallankumouksellisiin narodnikkeihin Aleksanterin kimnaasin opettajien Pavel Sikorskin ja Nikolai Vukotitšin kautta. Isänsä kuoltua hän muutti vuonna 1889 opettajaksi Pietariin. Knipovitš osallistui Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön toimintaan, julkaisi sen lehteä ja järjesti salaisia kokoontumisia. Hänet pidätettiin ja karkotettiin Pietarista vuonna 1898. Knipovitš teki sosiaalidemokraattien puoluetyötä Astrahanissa, Tverissä ja Samarassa. Hän osallistui vuoden 1903 puoluekokoukseen ja liittyi bolševikkeihin. Vuosina 1905–1907 Knipovitš toimi puoluekomiteoiden sihteerinä Odessassa ja Pietarissa. Hän osallistui Tampereen puoluekokoukseen vuonna 1905 ja puolueen neljänteen edustajainkokoukseen vuonna 1906. Knipovitš oli karkotettuna Pultavan kuvernementtiin vuosina 1911–1913. Hän asettui sen jälkeen sairautensa takia Krimille. Knipovitš oli V. I. Leninin vaimon Nadežda Krupskajan työtoveri ja ystävä. Hänen puoluenimiään olivat Djadenka ja Tšuhna. Lenin ja Krupskaja asuivat Lidijan ja hänen veljensä Nikolain luona Seivästössä kesällä 1907. Lidija Knipovitšin elämästä kertoo Semjon Rubanovin ja Grigori Usyskinin vuonna 1981 ilmestynyt dokumenttiromaani Pod psevdonimom Djadenka. ==Lähteet== Luokka:Bolševikit Luokka:Narodnikit Luokka:Vuonna 1856 syntyneet Luokka:Vuonna 1920 kuolleet
Mongoliläiskä

Mongoliläiskä on joillakin vastasyntyneillä ja pikkulapsilla esiintyvä, yleensä yksittäinen 2–15 senttimetrin kokoinen siniharmaa läiskä ristiselässä tai pakaroissa. Se on synnynnäinen ihon pigmenttimuutos eli syntymämerkki. Vaikka mongoliläiskä näkyykin yleensä jo vastasyntyneellä, joskus se tulee näkyviin vasta seuraavina viikkoina. Mongoliläiskä kehittyy sikiöaikana. Läiskän kohdalla pigmenttiä tuottavat solut eli melanosyytit eivät ole nousseet ihon pintakerrokseen vaan jäävät syvemmälle verinahkaan, jolloin ne kuultavat paksun ihokerroksen läpi siniharmaana. Läiskiä voi joskus olla useampia eri puolilla kehoa. Mongoliläiskä yleensä häviää neljään ikävuoteen mennessä, mutta suuret ja tarkkarajaiset läiskät voivat säilyä koko elämän ajan. Mongoliläiskä pystytään poistamaan laserilla. Mongoliläiskää esiintyy 95–100 prosentilla aasialaisvauvoista, 90–95 prosentilla itäafrikkalaisvauvoista, 85–90 prosentilla intiaanivauvoista, 50–70 prosentilla hispaanovauvoista, mutta vain 1–10 prosentilla valkoisista vauvoista. ==Lähteet== Luokka:Ihotaudit
Shaan (elokuva)

Shaan (suom. ”Ylpeys”) on intialainen hindinkielinen toimintatrilleri vuodelta 1980. Sen ohjasi Ramesh Sippy ja tuotti hänen isänsä G. P. Sippy. Pääosia näyttelivät Sunil Dutt, Amitabh Bachchan, Shatrughan Sinha, Rakhee Gulzar, Parveen Babi ja Bindiya Goswami. Elokuva oli hitaan alun jälkeen menestys. == Näyttelijät == == Soundtrack == == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1980 intialaiset elokuvat Luokka:Intialaiset toimintatrillerit Luokka:Hindinkieliset elokuvat Luokka:Ramesh Sippyn ohjaamat elokuvat
Quitangonha

Quitangonha oli šeikkien johtama nykyisen Mosambikin Ilha Quitangonhan saarella sijainnut valtio. Paikalliset kävivät kauppaa esimerkiksi orjilla. Se perustettiin 1500-luvulla ja Portugali liitti sen alueet omaan siirtomaavaltakuntaansa 1900-luvun alussa. ==Sijainti== Quitangonhan keskus sijaitsi Ilha Quitangonhan saarella Mosambikin saaresta pohjoiseen nykyisessä Nampulan maakunnassa Mosambikissa. ==Historia== Quitangonhan ensimmäisten asukkaiden sanottiin muuttaneen saarelle Mosambikin saarelta vuosina 1515–1585. Saaren asukkaat harjoittivat kaupankäyntiä ja liittoutivat portugalilaisten kanssa. Portugalilaisten kautta oli mahdollista käydä kauppaa meren kautta ja portugalilaiset saivat puolestaan juomavettä ja ruokaa. Quitangonha ja Portugali säilyttivät läheiset suhteensa aina 1700-luvun lopulle saakka. Intian valtamerellä alkoi vaikuttaa näihin aikoihin myös Ranska. Ranskan ilmaantuminen alueelle mahdollisti Quitangonhan käydä kauppaa orjilla ranskalaisten kanssa. Orjia myytiin esimerkiksi ranskalaisten 1800-luvulla valtaamille Madagaskarille ja Komoreille. Ranskalaisten ohella orjakauppaa oli käyty myös arabien kanssa. Mahdollisesti joitakin orjia päätyi jopa Yhdysvaltoihin saakka. Orjakaupan merkitys alkoi taantua monien maiden kieltäessä orjuuden. Quitangonha oli myös alkanut ajautua kohti konfliktia Portugalin kanssa. Jännitteitä oli lisännyt esimerkiksi Quitangonhan vaikutusvallan leviäminen rannikkoa pitkin mantereella Nacalan ja Condúcian välillä. Portugali halusi puolestaan vakiinnuttaa valtansa alueella etenkin Berliinin konferenssin jälkeen vuosina 1884–1885. Quitangonhan ja Portugalin suhteet kuumenivat avoimiin yhteenottoihin vuosisadan lopulla. Quitangonha kukistui lopulta 1900-luvun alussa yhtenä viimeisistä itsenäisistä alueista Portugalin Mosambikissa. Sen viimeiseksi itsenäisyyden merkiksi jäi šeikki Mahmud Amadin hyökkäys Mossuriliin vuosina 1903–1904. ==Lähteet== Luokka:Mosambikin historia Luokka:Afrikan entiset monarkiat
Guzel Jahina

Guzel Šamiljevna Jahina (, tat. Гүзәл Шамил кызы Яхина, Güzəl Şamil qızı Yaxina; s. 1977 Kazan, Tatarstan, Venäjä) on tataaritaustainen venäläinen kirjailija. Jahina on opiskellut saksan ja englannin kieltä Kazanin valtiollisessa pedagogisessa korkeakoulussa ja sen jälkeen Moskovan elokuvakorkeakoulussa. Jahina on kirjoittanut Siperiaan karkotetusta tataarinaisesta menestyskirjan Suleika avaa silmänsä, jonka pohjalta on tehty televisiosarja. Sarja suututti sekä Venäjän kommunistipuolueen että tataarijohtajat. Kommunistien mielestä Neuvostoliitosta ei saa puhua pahaa, tataarien mielestä Jahina on liannut oman pesän kuvaamalla, kuinka Suleikan mies ja anoppi kohtelevat häntä huonosti. Teos on käännetty ainakin 31 kielelleGusel Jachina, Aufbau Verlag, viitattu 13.8.2020. Anna-Lena Laurén kirjoittaa, että tarinan ydin ei ole Neuvostoliitto eikä tataariyhteiskunta vaan universaali kertomus siitä, kuinka naisen on vaikea selviytyä patriarkaalisessa yhteiskunnassa. ==Suomennetut teokset== * Suleika avaa silmänsä (Zuleikha otkrivaet glaza), suom. Kirsti Era, Helsinki: Into, 2016 ISBN 978-952-264-640-8 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== Luokka:Venäläiset kirjailijat Luokka:Tataarit Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Olavi Eronen (everstiluutnantti)

Olavi Eronen (14. helmikuuta 1922 Viipuri – 27. marraskuuta 2017 Hamina) oli suomalainen everstiluutnantti ja toimi Suomen Ampujainliiton (SAL) valmennus- ja koulutuspäällikkönä 13 vuotta ja oli myös olympiakomitean valmennusvaliokunnan päällikkönä kahdeksan vuotta. Olavi Eronen syntyi viipurilaiseen rautatievirkamiehen perheeseen. Hän kävi Viipurissa keskikoulun, ja talvisodan syttyessä hänestä tuli 17-vuotiaana JR 11:n komppanianpäällikön lähetti. Välirauhan aikaan syksyllä 1940 hän kävi Reserviupseerikoulun Niinisalossa. Pian jatkosodan syttymisen jälkeen hän yleni luutnantiksi. Sotien jälkeen Puolustusvoimissa vallinneen upseeripulan vuoksi hän palasi takaisin vuonna 1949 palvelukseen. Ilman kadettikoulua hän yleni aina everstiluutnantiksi viimeisen tehtävän vuonna 1977 ollessa Karjalan prikaatin esikuntapäällikkyys. Erosen urheilumuotona oli ampumaurheilu. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa Eronen toimi Nykyaikaisen 5-ottelun toimitsijana Hämeenlinnan Ahvenistolla. Ammunnassa Eronen saavutti Puolustusvoimien edustusampumajoukkueessa kuten myös Ampujainliiton SM- kisoissa lukuisia mestaruuksia ja mitaleja. Suomen Ampujainliiton valmennus- ja koulutuspäällikkönä hän toimi 13 vuotta. Samaan aikaan hän toimi kahdeksan vuotta Olympiakomiteassa ja toimi valmennusvaliokunnassa puheenjohtajana. Hän oli mukana kaikkiaan viisissä kesäolympialaisissa. Vuoden 1972 Münchenin olympialaisissa hän toimi kiväärijoukkueen valmentajana ja vuoden 1976 Montrealin, 1980 Moskovan, 1984 Los Angelesin ja 1988 Soulin kisoissa valmennuspäällikkönä. Ampujavalmentajauran jälkeen Eronen toimi aktiivisti sotaveteraanitoiminnassa kotiseudullaan Haminassa, jossa hän kuoli marraskuussa 2017. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset everstit Luokka:Suomalaiset ampujat Luokka:Suomalaiset urheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Andreas Hintze

Andreas Peter Henrik HintzeSaksankielisessä kuolinilmoituksessa Andreas Peter Heinrich von Hintze. (; 21. maaliskuuta 1827 Johannes, Viipurin lääni, Suomen suuriruhtinaskunta – 11. helmikuuta 1898 Johannes) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraali, joka toimi Sahalinin ensimmäisenä kuvernöörinä. Andreas Hintzen vanhemmat olivat Rokkalan lasitehtaan peilimestari, myöhemmin lääninsihteeri Johan Hintze ja Amalia Altman. Hän kävi yksityiskoulun ja liittyi aliupseerina toiseen suomenmaalaiseen linjapataljoonaan vuonna 1844. Hintze siirrettiin Libaun jalkaväkirykmenttiin vuonna 1849. Hän osallistui sotatoimiin Unkarissa ja oli Krimin sodan aikana Liivinmaan ja Kuurinmaan rannikkovartiostossa. Hintze siirrettiin vuonna 1857 ensimmäiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Vuonna 1864 hänestä tuli 13. tarkk’ampujapataljoonan komentaja. Vuodesta 1876 Hintze komensi Nizovskin 23. tarkkampujarykmenttiä ja vuonna 1882 hänet nimitettiin kenraalimajurina Itä- Siperian tarkkampujaprikaatin päälliköksi. Hintze nimitettiin Sahalinin sotilaskuvernööriksi vuonna 1884. Hän työskenteli aktiivisesti vankisiirtolana käytetyn saaren elinolojen ja infrastruktuurin järjestämiseksi. Hintze erosi armeijan palveluksesta vaimonsa sairauden takia vuonna 1888. Hän palasi Suomeen ja osti seuraavana vuonna Kirjolan kartanon Georg von Alfthanilta. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kenraalit Luokka:Vuonna 1827 syntyneet Luokka:Vuonna 1898 kuolleet
Phylloderma stenops

Phylloderma stenops on leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Se on sukunsa ainoa laji ja laajalle levinnyt, mutta huonosti tunnettu. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on kosteikkoleikko. == Ulkonäkö ja koko == P. stenops on vankka ja suuri, kyynärvarren pituus on 65-81,7 mm. Lepakon leuka ja huulet ulkonevat voimakkaasti ja nenä on lehtimäinen, tyvestään leveä ja teräväkärkinen. Kallon maksimipituus on 29-34,5 mm. Väriltään laji on punertavanruskea, siivenkärjet ovat valkoiset. == Levinneisyys ja elinympäristö == P. stenops elää Väli- ja Etelä-Amerikassa, sitä tavataan Meksikon Chiapasista ja Belizestä Peruun, Boliviaan ja kaakkois-Brasiliaan ulottuvalla alueella. Keski-Amerikassa laji esiintyy tosin vain epätasaisesti, Nicaraguassa sitä ei ole dokumentoitu ollenkaan. Alalajeista P. s. stenops esiintyy suurimmassa osassa Etelä- Amerikkaa, P. s. septentrionalis Väli-Amerikassa ja P. s. boliviensis kaakkois-Boliviassa. Laji esiintyy yleensä monikerroksissa trooppisissa ainavihannissa metsissä, lisäksi se sietää ihmisen muokkaamia alueita. Lepakoita tavataan usein soilla ja virtojen ympäristössä. == Ravinto == Laji käyttää ravinnokseen hedelmiä ja hyönteisiä. Sen on dokumentoitu syövän toukkia ja koteloita, sekä ruokailevan yhteiskunta-ampiaisten pesissä. Yksittäisten yksilöiden perusteella laji syö hedelmistä etenkin kurpitsoja, sekä mahdollisesti piikkirottia. == Lähteet == Luokka: Lehtikuonolepakot
FinE-kasvi

FinE-kasvi on koristekasveille, hedelmä- ja marjalajikkeille Suomessa annettava laatumerkintä. FinE-kasvit lisätään testatuista emokasveista, joten ne ovat perimältään taatusti haluttua lajiketta. Emokasvit puhdistetaan taudeista ja tuhoojista, mutta merkintä ei takaa, ettikö yksittäinen taimi olisi kärsinyt kasvuolosuhteistaan. FinE on lyhenne sanoista Finnish Elite, suomalainen valio. Merkinnän myöntävät Maatalouden tutkimuskeskus ja Taimistoviljelijät ry. Ensimmäiset FinE-kasvit julkistettiin vuonna 1997. Vuonna 2017 merkki siirtyi Taimistoviljelijät ry.n omaisuudeksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * FinE-kasvit lista Luokka:Puutarhanhoito
Angochen sulttaanikunta

Angochen sulttaanikunta oli nykyisen Mosambikin rannikolla vaikuttanut sulttaanikunta 1400-luvun lopulta vuoteen 1910. Sulttaanikunta vaikutti alun perin Afrikan keskiosiin kulkeneilla kauppareiteillä, sekä sittemmin myös orjakaupassa. Lopulta se liitettiin Portugalin Mosambikiin. ==Sijainti== Angochen sulttaanikunnan keskus oli sen nimen mukaisesti Angochen kaupunki nykyisen Mosambikin pohjoisrannikolla. Sulttaanikunnan muita keskuksia olivat Pebane ja Moma Angochen lounaispuolella. ==Historia== Kansanperinteen mukaan Angochen perusti Kilwan saarelta tullut pakolainen nimeltä Mussa. Sen nimi on johdettu alkuperäisestä swahilinkielisestä nimestä Ngoji. Perustamisajankohta lienee ollut 1400-luvun lopulla. Angochesta käsin saatettiin käydä kauppaa Monomutapan kuningaskunnan kanssa. Angochesta toimineet muslimikauppiaat eivät myöskään olleet riippuvaisia portugalilaisten hallitsemasta Sofalasta heidän käydessään kauppaa Afrikan keskiosiin suuntautuvilla kuappareiteillä. Portugalilaisia uhkasi uuden keskuksen muodostuminen ja vuonna 1511 he hävittivät Angochen hyökkäyksessä. 1530- ja 1540-luvuilla he saivat suljettua myös Zambezin kauppareitit perustamalla joen varrelle tukikohtia. Sulttaanikunta alkoi heikentyä. Vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla syttyi myös sisäisiä kiistoja vallanperimyydestä eri klaanien välillä, mikä mahdollisti portugalilaisten kasvattaa valtaansa myös sulttaanikunnan sisällä. Sulttaanikunta oli jonkin aikaa portugalilaisten alaisuudessa, mutta he päätyivät hylkäämään sen Angochen huomattavasti vähentyneen merkityksen takia. Angochen taantuessa Quelimanesta muodostui toinen kilpaileva kaupan keskus. Sulttaanikunta kävi kuitenkin edelleen kauppaa esimerkiksi sisämaassa asuneiden yaoiden kanssa. Yhteyksiä oli myös Madagaskarille ja Komoreille. Angochen sulttaanikunta alkoi elpyä 1800-luvulla orjakaupan kasvun myötä. Angochen kautta kulki orjia Sansibarille, Komoreille ja Mosambikin saarelle. Vuoden 1849 jälkeen sulttaanikuntaa uhkasi maganjojen hallitsija João Bonifácio Alves da Silva. Silva johti suurta orja-armeijaa ja yritti vallata Angochen sulttaanin Musa Muhammad Sahibin hallitseman Pebanen. Angoche kärsi aluksi tappioita, mutta onnistui kuitenkin lopulta saamaan torjuntavoiton. Orjakauppa Angochesta jatkui aina 1900-luvun alkuun saakka. Sulttaanikunta lakkautettiin lopulta vuonna 1910 ja se liitettiin Portugalin Mosambikiin. ==Lähteet== Luokka:Mosambikin historia Luokka:Afrikan entiset monarkiat Luokka:Sulttaanikunnat