EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Offset (laulaja)

Kiari Kendrell Cephus (s. 14. joulukuuta 1991 Lawrenceville, Georgia, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään Offset, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän muodostaa yhdessä Quavon ja Takeoffin kanssa hip hop -yhtye Migosin. == Yksityiselämä == Offset oli naimisissa rap-artisti Cardi B:n kanssa. Parilla on heinäkuussa 2018 syntynyt tytär, Kulture, ja syyskuussa 2021 syntynyt poika. Aiemmista suhteistaan Offsetillä on kaksi poikaa, Jordan ja Kody, sekä tytär Kalea. Hän räppää lapsistaan albumilla Father of 4. Cardi B jätti syyskuussa 2020 avioerohakemuksen. == Diskografia == === Sooloalbumit === * Without Warning (21 Savagen ja Metro Boominin kanssa, 2017) * Father of 4 (2019) * SET IT OFF (2023) === Migosin studioalbumit === * Yung Rich Nation (2015) * Culture (2017) * Culture II (2018) == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Yhdysvaltalaiset hip hop -artistit
Voitto Oksanen

Voitto Päiviö Oksanen (15. marraskuuta 1892 Pori – 29. elokuuta 1947 Ristiina)Kuolinilmoitus, Hallintoneuvos Voitto Päiviö Oksanen, Uusi Suomi, 1947, No 232, sivu 4, julkaistu 31.8.1947 oli suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.Femtioåring, Svenska Pressen, 14.11.1942, nro 264, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Oksanen auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1925. Hän toimi nimismiehenä ja kruununvoutina eri paikkakunnilla kunnes hänestä tuli Mikkelin läänin lääninsihteeri vuonna 1936 ja lääninneuvos 1938. Vuonna 1941 hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvokseksi. == Julkaisuja == * Poliisimiehen ulosotto-opas. Sisäasiainministeriö, Helsinki 1929 * Ulosotto- opas: kunnallisille ulosottomiehille ja maalaiskonstaapeleille. WSOY 1936 * Lääninkonttori lääninhallituksen osastona ja tilivirastona teoksessa Korkein hallinto-oikeus 1918-1943 - Högsta förvaltningsdomstolen. Korkein hallinto- oikeus, Helsinki 1943 * Nimismies ulosottomiehenä. Lahti 1946 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Mikael Mihailov

Mikael Mihailov (s. 30. heinäkuuta 1987, Helsinki) on suomalainen kokki ja keittiömestari. Mihailov on edustanut Suomea merkittävissä kansainvälisessä kokkikilpailussa mm. S.Pellegrino Young Chef 2016 sekä 2018 kilpailuissa sekä Food and Fun 2020 -tapahtumassa Islannissa. Hän on edustanut Suomea myös erilaisissa kokkitapahtumissa kansainvälisesti ja kansallisesti. Mihailov on hakenut oppia muun muassa maailman parhaaksikin valitusta ravintolasta, Eleven Madison Parkista, New Yorkista. Hänen kuuluisiin innovaatioihinsa kuuluu mm. rapea merivesi sekä friteerattu jäkälä sipsien tilalla Mihailov on alun perin kotoisin Vantaalta ja hänet tunnetaankin myös vantaalaisen ruoan lähettiläänä, sekä puolestapuhujana Nykyisin hän on keskittynyt meksikolaiseen ruokaan ja onkin kehittämässä meksikolaista ruokakulttuuria Suomessa. == Lähteet == Luokka:Vuonna 1987 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset kokit
Eila Jaatinen

Eila Jaatinen (17. marraskuuta 1952 Heinola – 26. helmikuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän toimi kirjailijana, runoilijana, kääntäjänä, kolumnistina, kriitikkona ja toimittajana. Hän ohjasi harrastajakirjoittajia, oli perustamassa Lastenmaa-lehteä ja toimi Kirjapajan kustannustoimittajana. Hän valmistui Helsingin Yliopiston humanistisesta tiedekunnasta 1976. Hän oli Suomen Kirjailijaliiton ja Salpausselän kirjailijoiden jäsen. Kirjastopalvelun kriitikkopalkinnon hän sai vuonna 1995. ==Tuotanto== === Romaanit === * Unien vuosi. Kauppiaitten Kustannus Oy 1970. * Silmien takana tuuli. Kirjapaja 1978. * Aamukaste ja tuuliharja. Lasten Keskus Oy 1986. (lastenkirja) * Reppuli Reissumies. Kirjapaja 2001. (helppolukuinen lastenkirja) * Reppuli ja kaverit. Kirjapaja 2002. (helppolukuinen lastenkirja) * Reppuli maailmalla. Kirjapaja 2002. (helppolukuinen lastenkirja) * Äläkä sure, Sakari. Katharos 2009. === Satukirjat === * Hiipi, Kiipi ja Kömpi. Kirjapaja 1987. === Runot ja muut kokoelmat === * Hidas juna Huttuttuu. Kirjapaja 1981. (lastenrunot) * Joskus minä uneksin. Kirjapaja 1986. (pakinoita) * Lihavan matamin laulut. Kirjapaja 1989. * Nainen Euroopan reunalta. Kirjapaja 1991. * Huuda minut takaisin. Kirjapaja 1995. === Tietokirjat === * Iloiset kilot: totta ja tarua tuhdeista tytöistä. WSOY 1998. * Kun läheisen mieli murtuu: omaiset kertovat. Kirjapaja 2004. (toim. Eila Jaatinen) === Laulunsanoituksia === * Terijoen rantapojat kuutamokeikalla, CD-levy, 1994. * Tuomas Laatu: Jeesus ja lapset -messu, 1992. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset kielenkääntäjät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2012 kuolleet
The Lunar Chronicles

The Lunar Chronicles on yhdysvaltalaiskirjailija Marissa Meyerin neliosainen, nuorille suunnattu fantasia- ja tieteiskirjasarja. Se sijoittuu tulevaisuuteen, jolloin Maassa leviää tappava pandemia ja Kuussa asuu ihmisiä kohtaan vihamielinen kansa. Päähenkilönä on Cinder-niminen kyborgi. Kun hän tapaa sattumalta prinssi Kain, hän joutuu osaksi galaksienvälistä konfliktia. Pelastaakseen maailman Cinderin on ensin selvitettävä oma menneisyytensä. Jokainen sarjaan kuuluva romaani pohjautuu eri satuun. Sarjan aloittaa vuonna 2012 julkaistu Cinder, joka perustuu Tuhkimoon. Seuraava osa, Scarlet, julkaistiin vuonna 2013 ja se sai innoitusta Punahilkasta. Cress puolestaan kertoo Tähkäpään tarinan ja se julkaistiin vuonna 2014. Sarjan päätti Lumikkia mukaileva Winter vuonna 2015. == Sarjan osat == * * * * == Liittyvät teokset == * === Stars Above === * ** ”Keeper” ** ”Glitches” ** ”The Queen’s Army” ** ”Carswell’s Guide to Being Lucky” ** ”After Sunshine Passes By” ** ”The Princess and the Guard” ** ”The Little Android” ** ”The Mechanic” ** ”Something Old, Something New” Stars Above on novellikokoelma, johon kuuluu yhdeksän tarinaa. Niistä viisi oli kokoelman julkaisun aikaan aiemmin julkaisemattomia. Ajallisesti osa novelleista sijoittuu aikaan ennen The Lunar Chronicles -sarjaa, osa tapahtuu samoihin aikoihin ja osa sarjan päättymisen jälkeen. Näiden lisäksi kokoelmaan kuuluu ote Meyerin Heartless-romaanista. ”The Little Android” -novelli pohjautuu H. C. Andersenin Pieneen merenneitoon. === Wires and Nerve === * * Wires and Nerve on Meyerin sarjakuvaromaanisarja, joka sijoittuu samaan maailmaan kuin The Lunar Chronicles -kirjasarja. Sen päähenkilö on Iko-androidi. == Elokuvasovitus == Meyer on vahvistanut, että sarjan pohjalta on suunnitteilla elokuva tai televisiosarja. Sarjan elokuvaoikeudet myytiin Locksmith Animationille vuonna 2022. Vuonna 2023 ilmoitettiin, että Locksmith Animation kehittää ja tuottaa projektin Warner Bros. Pictures Animationin kanssa. Sen käsikirjoittavat Kalen Egan sekä Travis Sentell ja ohjaa Noëlle Raffaele. == Lähteet == Luokka:Fantasiakirjasarjat Luokka:Tieteiskirjasarjat Luokka:Nuortenkirjasarjat Luokka:Yhdysvaltalaiset nuorten fantasiaromaanit Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjasarjat
Vasili Radajev

Vasili Kuzmitš Radajev (, 13. maaliskuuta 1907 nykyisen Samaran alueen Pohvistnevon piirin Bolšoi Tolkain kylä – 6. joulukuuta 1991 Mordvan Ljambirin piirin Bersenevkan kyläMordovija, s. 222.) oli ersämordvalainen kirjailija. Vasili Radajev syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli työläistiedekunnassa ja kommunistisessa korkeakoulussa ja valmistui Leningradin valtionyliopistosta vuonna 1934. Radajev työskenteli komsomolkomitean sihteerinä, kyläneuvoston ja kolhoosin puheenjohtajana, toimittajana ja Mordvan kulttuuri-instituutin tutkijana sekä osallistui toiseen maailmansotaan. Radajev julkaisi ensimmäisen runonsa vuonna 1926. Hän kirjoitti kuvauksia, kertomuksia ja runoja, jotka kuvaavat maaseudun elämässä tapahtuneita muutoksia, Venäjän sisällissotaa ja toisen maailmansodan kotirintamaa. Radajevin proosateoksista tunnetuin on kolhoosinuorisosta kertova pienoisromaani Sad (”Puutarha”, 1940). 1960-luvulla häneltä ilmestyi useita kertomuskokoelmia. Radajev toimi myös lastenkirjailijana ja kirjallisuuskriitikkona. Radajev käytti paljon aikaa mordvalaisen kansanrunouden keräämiseen. Hänen pääteoksensa on kansanperinteeseen perustuva eeppinen runoelma Sijažar (1960), joka kuvaa mordvalaisten muinaista elämää. Unkarilainen kirjallisuudentutkija Péter Domokos on verrannut sitä Kalevalaan ja virolaiseen KalevipoegiinMordovija, s. 330.. Radajev on laatinut myös muita kansanrunouteen perustuvia teoksia. Radajev hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1966. Hän on saanut Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon (1979) ja Mordvan kansankirjailijan arvonimen (1980). ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Ersänkieliset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 1991 kuolleet
Claudia Llosa

Claudia Llosa (s. 15. marraskuuta 1976 Lima, Peru) on perulainen elokuvantekijä, jonka elokuva La teta asustada sai vuonna 2009 Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen karhun. == Elämäkerta == Claudia Llosa syntyi Perussa vuonna 1976 ja kävi kotikaupungissaan Limassa toisen asteen koulutuksen arvostetussa englantilais-perulaisessa Newton Collegessa. Alemman korkeakoulututkinnon hän suoritti Liman yliopistossa, missä hän opiskeli tiedotusoppia. Llosa muutti Perusta Madridiin, missä hän opiskeli vuosina 1998–2001 TAI-taideyliopistossa pääaineen käsikirjoittaminen. Llosa työskenteli Madridissa jonkin aikaa mainostoimistossa, ja samaan aikaan hän kirjoitti esikoiselokuvaansa Madeinusa. Hän perusti oman tuotantoyhtiönsä Vela Filmsin ja kuvasi elokuvan vuonna 2006. Madeinusa perustui perulaisiin myytteihin, joiden mukaan pitkäperjantain ja pääsiäissunnuntain välisenä aikana mikään ei ole syntiä. Elokuva menestyi elokuvajuhlilla ja taide- elokuvien teattereissa. Se palkittiin muun muassa Havannan elokuvajuhlilla parhaasta käsikirjoituksesta ja Rotterdamin elokuvajuhlilla Fiprescin palkinnolla. Llosan toinen elokuva La teta asustada (2009) sai myös suosiota taide-elokuva piireissä, ja se oli myös ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoon. Berliinin elokuvajuhlilla La teta asustada sai pääpalkinnon Kultaisen karhun. Vuoden 2012 lyhytelokuva Loxoro palkittiin Berliinissä puolestaan Teddy-palkinnolla. Llosan kolmas täyspitkä elokuva oli vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Aloft, joka oli Berliinissä ehdolla Kultaiseen karhuun ja jota esitettiin vuoden 2015 Sundancen elokuvajuhlilla. Aloft oli Llosan ensimmäinen kansainvälinen englanniksi kuvattu tuotanto. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Perulaiset henkilöt Luokka:Elokuvaohjaajat Luokka:Elokuvakäsikirjoittajat Luokka:Vuonna 1976 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tetronihappo

Tetronihappo (C4H4O3) on rengasrakenteisiin estereihin eli laktoneihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muita yhdisteitä. ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Huoneenlämpötilassa tetronihappo on kiteistä ainetta. Yhdisteellä esiintyy keto-enolitautomeriaa ja kiinteänä enolimuoto on vallitseva. Tetronihapon reaktiot ovat tyypillisiä enoleille. Se reagoi muun muassa aldoli- ja Michael-reaktioilla karbonyyliyhdisteiden kanssa ja karboksyylihappojen kanssa muodostuu estereitä. Tetronihappoa valmistetaan 4-klooriasetoetikkahapon estereistä. Ensimmäisessä vaiheessa ne reagoivat alkoholien tai alkoksidien kanssa 4-alkoksiasetoetikkahapon estereiksi. Kuumennettaessa niitä emäksisissä olosuhteissa tolueenissa muodostuu tetronihappoa. Yhdistettä voidaan valmistaa myös diketeenistä.Raimund Miller, Claudio Abaecherli, Adel Said & Barry Jackson: Ketenes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2001 Tetronihaposta valmistetaan muun muassa vitamiineja. ==Lähteet== Luokka:Laktonit
Junius

Junius on englantilainen nimimerkki, jonka todellinen henkilöllisyys on jäänyt selvittämättä. Hän julkaisi The Public Advertiser -lehdessä 1769–1772 päivänpoliittisista kysymyksistä kaikkiaan 69 "kirjettä", joissa hän osoitti sellaista perehtyneisyyttä salaisiinkin asioihin, että silloiset ministerit alkoivat epäillä olevansa vakoilun kohteita. Kirjeet ilmensivät vapaudenrakkautta, rohkeutta ja niin hyvää tyylitajua, että ne herättivät suurta huomiota ja ovat englantilaisen kirjallisuuden keskeisiä tekstejä. Aikalaiset yrittivät tuloksetta selvittää nimimerkin takana olevaa henkilöä. Eniten epäiltiin Edmund Burkea, mutta hän kielsi. Thomas De Quincey ja monet myöhemmät ovat päätelleet käsialan perusteella, että hän olisi ollut Philip Francis. "Kirjeet" ovat Englannin lehdistön ensimmäisiä pääkirjoituksia nykyaikaisessa merkityksessä. ==Lähteet== Luokka:Salanimet Luokka:Englantilaiset kirjailijat Luokka:Tunnistamattomat henkilöt Luokka:1700-luku
Jakov Grigošin

Jakov Pahomovitš Grigošin (, 3. marraskuuta 1888 nykyisen Penzan alueen Šemyšeikan piirin Armijovon kylä – 24. huhtikuuta 1939 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija. Jakov Grigošin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Kazanin opettajaseminaarista ja Saratovin yliopistosta sekä työskenteli opettajana, toimittajana ja Mordvan kulttuuri-instituutin tutkijana. Grigošinin ensimmäiset runot ja kertomukset ilmestyivät 1920-luvun alussa. 1930-luvulla häneltä julkaistiin neljä runokirjaa ja kaksi kertomuskokoelmaa. Grigošinia pidetään mordvalaisen kaunokirjallisen runorakenteen perustanlaskijana. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä lapsille ja aikuisille sekä libreton Fjodor Vazerskiin oopperaan Kuzma Aleksejev. Grigošin pidätettiin marraskuussa 1937. Hänen väitettiin kuuluneen neuvostovastaiseen järjestöön, jonka tavoitteena oli Mordvan erottaminen Neuvostoliitosta Suomen alaiseksi protektoraatiksi. Grigošin tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1958. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Jakov Grigošinille omistettu sivusto Luokka:Ersänkieliset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Vuonna 1888 syntyneet Luokka:Vuonna 1939 kuolleet
Artturi Ikkala

Artturi Kustaa Ikkala, sukunimi vuoteen 1928 Wilber (17. lokakuuta 1895 Butte, Montana, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 1962) oli suomalainen juristi ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.Kuka kukin on 1954Geni.com : Artturi Kustaa Ikkala (Wilber) Ikkalan vanhemmat olivat kauppias Gustaf Ikkala ja Maria Margareta Siekkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja suoritti oikeustutkinnon 1918 ja ylemmän hallintotutkinnon 1919. Ikkala sai varatuomarin arvon 1921. Ikkala oli Vaasan hovioikeudessa ja Vaasan lääninhallituksessa ylimääräisenä virkamiehenä 1919–1925. Hän oli Vaasan hovioikeuden kanslistina 1925 ja Vaasan lääninsihteerinä 1926–1934. Ikkala oli sitten Vaasan hovioikeuden asessorina 1934–1937 ja hallintoneuvoksena vuodesta 1937 lähtien. Ikkala oli muun muassa Vaasan läänin tarkastuslautakunnan sihteerinä 1921–1925 ja puheenjohtajana 1926–1937. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1937. Artturi Ikkala oli naimisissa vuodesta 1926 Aili Maria Saloviuksen kanssa. Heidän poikansa oli professori ja kansanedustaja Olli Ikkala.Kuka kukin on 1978 : Olli Ikkala. Runeberg.org. Ikkalan toinen poika Eero Ikkala oli professori, lääketieteen tohtori ja hematologi. == Julkaisuja == Nimellä A. K. Ikkala: * Varastojen inventtaushinnat tuloverotuksessa. Porvoo 1942 * Valitus kunnanvaltuuston päätöksestä alistettavassa asiassa. Helsinki 1943 * Eräitä huoneenvuokrankäsitettä koskevia vuokrantarkastuslautakunnan ennakkopäätöksiä. Vammala 1948 * Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen 50-vuotistaipaleelta teoksessa Suomalainen lakimiesyhdistys 1898-22/10-1948. Suomalainen lakimiesyhdistys, Helsinki 1948 * Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisujen hakemisto 1933-1948; toimittaneet Korkeimman hallinto-oikeuden toimeksiannosta A. K. Ikkala ja Olavi Honka. Korkein hallinto-oikeus, Helsinki 1950 * Yleinen liikenne yleisillä ja yksityisillä teillä. Vammala 1951 * Oikaisuvaatimusmenettely virkamiehen palkkauksen turvana. Vammala 1953 * Yksityisen valitusoikeus hallintoprosessissa. Vammala 1955 * Lainsäädännöllisestä valtuutuksesta erityisesti eläkettä koskevissa asioissa. Vammala 1956 * Yksityisoikeudellinen ja julkisoikeudellinen elatusvelvollisuus. Vammala 1956 * Huoltoapulaki selityksin. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja, B-sarja, 81. Porvoo 1957 * Erivapaudesta eläkevuosia laskettaessa. Vammala 1958 * Täydennystä Suomalaisen lakimiesyhdistyksen varhaisempaan historiikkiin. Vammala 1958 * Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisujen hakemisto 1933-1958; toim. A. K. Ikkala. Suomen lakimiesliitto, Helsinki 1960 * Palkkausasetuksen 8 §:n laillisuus. Vammala 1960 * Valtion valitusoikeus hallintoasioissa. Vammala 1960 * Minkä viranomaisen toimivaltaan kuuluu käsitellä hakemus valtion liian suurena maksaman palkan tai eläkkeen takaisinsaamisesta. Vammala 1962 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Vaasan kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1895 syntyneet Luokka:Vuonna 1962 kuolleet
Philip Dormer Stanhope

Philip Dormer Stanhope, Chesterfieldin neljäs jaarli, (1694–1773) oli englantilainen valtiomies ja diplomaatti, joka hoiti korkeita virkoja ja oli tunnettu älykkyydestään, keskustelutaidostaan, hienosta käytöksestään, kirjallisuuden ja taiteen harrastuksistaan. Juuri hänelle Samuel Johnson osoitti kuuluisan kirjeensä. Häntä voi pitää 1700-luvun hienoston parhaana sekä henkisen että aineellisen kulttuurin edustajana. Pojalleen Philip Dormer Stanhopelle hän kirjoitti opettavia isän kirjeitä, joissa hän siroin sanakääntein ja viisaasti selittää, miten nuoren ylimyksen oli siihen aikaan elettävä, usein harhautuen kyynillisyyteen ja yleensä paljastaen oman ja aikansa hengen pinnallisuuden. Pojan vaimo julkaisi kirjeet miehensä ja Chesterfieldin jaarlin kuoltua. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Letters to His Son, Complete by Earl of Philip Dormer Stanhope Chesterfield, (Gutenberg.org) Luokka:Englantilaiset kirjailijat Luokka:Brittiläiset diplomaatit Luokka:Brittiläiset poliitikot Luokka:Brittiläiset aateliset Luokka:Jaarlit Luokka:Vuonna 1694 syntyneet Luokka:Vuonna 1773 kuolleet
Maailmankisat 1973

Seitsemännet Maailmankisat järjestettiin vuonna 1973 Helsingissä 27.–28. heinäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät. Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 100 m Raimo Vilén 10,4 Zenon Nowosz 10,4 Lucien Sainte-Rose 10,6 200 m Ossi Karttunen 20,7 (SE) Aleksandr Korneljuk 21,0 Torsten Johansson Julius Sang 21,1 400 m Fred Newhouse 45,4 Markku Kukkoaho 45,6 Francis Musjoki 45,8 800 m David Wottle 1.45,3 Dieter Fromm 1.45,4 Mark Winzenried 1.46,4 1500 m Filbert Bayi 3.34,6 David Wottle 3.36,2 Ben Jipcho 3.36,6 5000 m Emiel Puttemans 13.19,6 Steve Prefontaine 13.22,4 Paul Mose 13.23,2 10 000 m Richard Juma 28.15,2 Paul Mose 28.16,4 Mariano Haro 28.18,0 110 m aidat Rod Milburn 13,3 Mirosław Wodzyński 13,4 Frank Siebeck 13,6 400 m aidat John Akii-Bua 49,3 Ralph Mann 49,6 Fatwell Kimayo 50,4 3000 m estejuoksu Ben Jipcho 8.14,0 (ME) Anders Gärderud 8.21,2 Anders Mogaka 8.24,0 Korkeushyppy Lasse Viskari 2,10 m Asko Pesonen 2,10 m Tim Heikkila 2,05 m Seiväshyppy Kjell Isaksson 5,10 cm Antti Kalliomäki 5,00 m Hans Lagerqvist 5,00 m Pituushyppy Randy Williams 7,95 m Ari Väänänen 7,86 m Viktor Sanejev 7,42 m Kolmiloikka Viktor Sanejev 16,49 m Esa Rinne 16,43 m Abraham Munabi 15,55 m Kuulantyöntö Matti Yrjölä 19,03 m Bo Grahn 18,45 m Pekka Ahnger 18,39 m Kiekonheitto Ricky Bruch 64,14 m Pentti Kahma 63,58 m Markku Tuokko 61,34 m Moukarinheitto Anatoli Bondartšuk 71,15 m Raimo Savinainen 64,68 m Hannu Vuorela 64,32 m Keihäänheitto Hannu Siitonen 89,54 m Janis Lusis 87,44 m Jorma Kinnunen 84,34 m == Naiset == Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 200 m Mona-Lisa Pursiainen 23,1 (SE) Ellen Strophal 23,3 Marika Eklund 23,8 Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai 3 000 metrin estejuoksija Ben Jipcho, joka teki lajissa maailmanennätyksen. Hän sai itselleen palkinnosta 30 cm:n suuruisen pienoisveistoksen näköiskappaleen. ==Lähteet== * * ==Viitteet== Luokka:Vuoden 1973 yleisurheilu 70
Risto Luukkanen

Risto H. Luukkanen (24. toukokuuta 1941 Asikkala – 2. huhtikuuta 2021 Tuusula) oli suomalainen liikuntaneuvos, urheiluvaikuttaja ja majuri. == Lapsuus ja armeija-aika == Luukkasen isä oli hävittäjä-ässä, Mannerheim-ristin ritari Eino Luukkanen. Hän vietti siksi lapsuutensa eri lentovaruskunnissa kuten Utissa, Luonetjärvellä ja Rissalassa. Oppikoulunsa hän kävi Salon Yhteislyseossa, josta valmistui ylioppilaaksi 1962. Luukkanen jatkoi isänsä jälkiä ja suoritti upseeritutkinnon Kadettikoulussa vuosina 1963–1966 kadettikurssilla 50. Hän palveli urallaan muun muassa YK-joukoissa Kyproksella komppanianpäällikkönä, kunnes eläköityi 44-vuotiaana. Hän yleni palvelusajan jälkeen majuriksi. == Urheilu- ja seuratoiminta == Luukkanen oli elämänsä aikana perustamassa useita urheiluseuroja. Hän perusti vuonna 1976 Tuusulan Tennisseuran ja toimi sen puheenjohtajana 20 vuotta. Tuusulassa hän perusti myös pesäpalloseura Hyrylän Kanuunat sekä oli mukana Tuusulan Palloseurassa ja Tuusulan Ringetessä, missä oli mukana perustamassa Ringettekoulua. Suomen Sotilasurheiluliitossa Luukkonen oli alusta (1969) lähtien kilpailu- ja talousvaliokunnissa. Suomen Tennisliitossa Luukkanen toimi lähes 20 vuotta, joista 15 vuotta liiton hallituksessa, Hän perusti muun muassa Euroopan suurimmaksi teniskilpailuksi kohonneen Koululaisten kisan eli myöhemmän Volvo Tenniscupin ja toimi kilpailun johtajana 11 vuotta. Lisäksi hän on toiminut kilpailunjohtajana useissa Davis Cupeissa, IBM Openeissa ja Nokia Open ATP -kilpailuissa. Luukkanen palkittiin useilla seurojen, piirien sekä liittojen kultaisilla ansiomerkeillä. Hän sai muun muassa Suomen liikunnan ja kulttuurin kultaisen ansioristin. Suurimman huomionosoituksensa hän sai vuonna 2004, kun tasavallan presidentti myönsi hänelle liikuntaneuvoksen arvonimen. == Muu harrastustoiminta == Luukkanen oli myös hyvin innokas tenniksen grand slam -kilpailujen kävijä: hän kävi yhteensä 93 grand slam -turnauksessa, ja Wimbledonissa hän kävi 48:ssa peräkkäin. Hän oli paikan päällä myös, kun Wimbledonissa järjestettiin vuoden 2012 olympialaisten tenniskilpailut. Australian avoimissa Luukkonen ehti käydä 14 kertaa. Luukkanen toimi Lions- järjestössä 45 vuoden ajan ja Lions Club Tuusulanjärven presidenttinä useita kertoja. Hän toimi myös lohkon puheenjohtajana ja varapiirikuvernöörinä 107 C -piirin alueella. Hänet palkittiin Melvin Jones -jäsenyydellä ja hän oli myös Lions-ritari. Tuusulan upseerikerhon puheenjohtajana Luukkanen toimi yli kymmenen vuotta ja hänet kutsuttiin kerhon kunniajäseneksi 2010. Kadettikunnan toiminnassa Luukkanen oli yli kymmenen vuotta ja hän perusti aikoinaan Kaaderigolf-kilpailun. Hän toimi jokaisen kilpailun kilpailunjohtajana vuodesta 1999. Luukkasesta on julkaistu kirja Punatakkinen mies (Reuna Kustannus) vuonna 2018. Hän oli naimisissa ja sai kaksi lasta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Risto Luukkasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa Luokka:Suomalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Hauklampi (Kirkkonummi)

Hauklampi on runsaan kymmenen hehtaarin laajuinen keskirehevä järvi Kirkkonummen koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 26 kilometriä länsiluoteeseen. == Maantiede == Hauklammen pituus on 600 metriä ja leveys 300 metriä. Järvi on saareton ja se kapenee voimakkaasti eteläosastaan, josta lähtee laskuoja Kakarlampeen. Järven vesi vaihtuu suhteellisen nopeasti, sen viipymäksi laskettiin 1980-luvulla alle kaksi kuukautta. Hauklammen luoteisrannalla on asutusta, muutoin rannat ovat kallioista metsämaata. Hauklammen itäpuolella sijaitsee Espooseen kuuluva Pitkänen, kaakkoispuolella on Kirkkonummen ja Espoon rajalla sijaitseva Kolmperä. Noin sata metriä Hauklammen pohjoispuolitse kulkee valtatie 1, Hauklammen ja valtatien välistä kulkee vanha Turuntie. Hauklampi (81.057.1.013) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Hauklampi on Mankinjoen valuma-alueen keskiosan vakavesiä. == Lähteet == Luokka:Kirkkonummen järvet Luokka:Mankinjoen vesistö
Mieczysław Karłowicz

Mieczysław Karłowicz (11. joulukuuta 1876 Višnjeva, Venäjän keisarikunta – 8. helmikuuta 1909) oli puolalainen säveltäjä.Mieczysław Karłowicz Culture.pl Karłowicz asui lapsena Višnjevassa, Heidelbergissä, Prahassa ja Dresdenissä ennen asettumistaan perheineen Varsovaan vuonna 1887. Hän aloitti viulunsoiton oppitunneilla käymisen 7-vuotiaana ja oli vuosina 1889–1895 Stanisław Barcewiczin oppilas. Samoihin aikoihin hän opiskeli harmoniaa Zygmunt Noskowskin ja Piotr Maszyńskin johdolla sekä kontrapunktia ja musiikin muotoja Gustaw Roguskin johdolla. Karłowiczin varhaisin säilynyt sävellys on pianoteos Chant de mai (1893–1894). Vuonna 1895 Karłowicz lähti Berliiniin, jossa päätti keskittyä säveltämiseen ja aloitti opiskelun Heinrich Urbanin johdolla. Vuonna 1901 hän palasi Varsovaan. Vuosina 1904–1909 hän sävelsi kuusi sävelrunoa (op. 9–14), joiden avulla saavutti merkittävän aseman 1900-luvun alun uusromantikkona. Hänen muu tuotantonsa on suppea, mutta siihen kuuluvat muiden muassa konsertto viululle A-duurissa (op. 8), sinfonia e-mollissa (op. 7), serenadi jousiorkesterille (op. 2) ja yksinlauluja. Karłowiczin tyyliin vaikuttivat Richard Strauss, Richard Wagner ja Pjotr Tšaikovski. Karłowicz asui vuodesta 1906 Zakopanessa. Hän julkaisi kuvauksia patikkaretkistään Tatravuorilla, ja hänestä tuli intohimoinen vuorikiipeilijä, hiihtäjä sekä valokuvaaja. Hän kuoli lumivyöryssä. == Lähteet == Luokka:Puolalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1909 kuolleet
Rigny-Ussé

Rigny-Ussé on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loiren ja sen sivujoen Indren varrella, noin 37 kilometriä Toursin kaupungista lounaaseen. Kunnan nähtävyys on renessanssilinna Château de d'Ussé. Se on rakennettu 1400-luvun loppupuolella samalla paikalla olleen keskiaikaisen linnan sijoille. Linnan rakennutti kapteeni Jean V de Bueil voitokkaan satavuotisen sodan jälkeen. Linnan ranskalaistyylisen puutarhan suunnitteli André Le Nôtre vuonna 1664. Linna on yksityisomistuksessa, ja se on kuulunut samalle perheelle jo yli kahden vuosisadan ajan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et-Loiren kunnat
Kakarlampi (Kirkkonummi)

Kakarlampi () on 1,6 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualueen ympäröimä metsäjärvi Kirkkonummen koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 26 kilometriä länsiluoteeseen. == Maantiede == Kakarlammen pituus on 200 metriä, järvi on saareton ja muodoltaan kolmiomainen. Kakarlampeen saapuu laskuoja pohjoisesta Hauklammelta, Kakarlammelta lähtee laskuoja etelään Loojärveen, jonne etäisyys on kolmisen kilometriä. Kakarlammen ja Loojärven välissä sijaitseva Kakarsberget kohoaa noin 70 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kakarsbergetin itäpuolella sijaitsee Myllynpää. Kakarlampi (81.057.1.012) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Kakarlampi on Mankinjoen valuma-alueen keskiosan vakavesiä. Maanmittauslaitoksen maastotietokannan 1:10000 mittakaavaisen aineiston (Ranta10) perusteella Kakarlammen pinta-ala on 192 900 neliömetriä, 1:20000 aineiston (Ranta20) perusteella puolestaan 164 200 neliömetriä. Ranta10-perusteinen ala on siten 28 700 neliömetriä (noin 17 %) laajempi. == Nimen alkuperä == Suomessa on useita Kakarlampia, nimi viittaa kaakkureihin. Kirkkonummella on itäisen Kakarlammen lisäksi kaksi pienempää Kakarlampea, ne sijaitsevat kunnan länsiosassa Myllykylässä ja Smedsissä. Myllykylän Kakarlammen pinta-ala on noin 45 aaria ja korkeustaso 58,0 metriä mpy. Kakarlammen suomenkielinen muoto on todennäköisesti sen alkuperäinen nimi. Kirkkonummen Kakarlampien nimet on tulkittu hämäläiskulttuurin saapumiseksi pitäjän läntisiin ja pohjoisiin osiin. == Lähteet == Luokka:Kirkkonummen järvet Luokka:Mankinjoen vesistö
Myllynpää

Myllynpää on 2,3 hehtaarin laajuinen metsäjärvi Kirkkonummen koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 25 kilometriä länsiluoteeseen. == Maantiede == Myllynpää on pyöreähkö ja saareton, sen pituus on 200 metriä. Noin puoli kilometriä järveltä itään sijaitsee Ämmässuon jätteenkäsittelykeskus. Myllynpään pohjoispuolella sijaitsee Kakarlampi, noin 1,6 kilometriä etelään sijaitsee Loojärvi, jonka korkeustaso on noin 40 metriä Myllynpäätä alempana. Myllynpään länsipuolinen Kakarsberget kohoaa noin 70 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ämmässuon itäpuolella on toinen Kakarlampi- niminen vakavesi. Myllynpää (81.057.1.015) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Myllynpää on Mankinjoen valuma-alueen eteläisiä vakavesiä. == Lähteet == Luokka:Kirkkonummen järvet Luokka:Mankinjoen vesistö
Helena Kääriäinen (tutkimusprofessori)

Helena Kääriäinen (s. 23. heinäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen perinnöllisyystieteen erikoislääkäri ja THL:n tutkimusprofessori (emerita). Hän on erikoistunut harvinaissairauksiin, geenitestaukseen ja ennustavaan geenitestaukseen. Kääriäinen tuli ylioppilaaksi Helsingistä (1989). Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi ja lääketieteen tohtoriksi (LL 1975, LKT 1988). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1988) oli otsikoitu Polycystic kidney disease in children : differential diagnosis between the dominantly and recessively inherited forms. Perinnöllisyyslääketieteen erikoislääkäriksi hän valmistui 1986 (HY). Helsingin yliopiston perinnöllisyyslääketieteen dosentti (1991). Hän oli vuosina 1991–1995 lääketieteellisen genetiikan professorina Helsingin yliopistossa ja vuosina 2003–2007 Turun yliopistossa lääketieteellisen genetiikan professorina. Hän on ollut muun muassa P5.fi-tutkimuksessa jossa tutkitaan kansalaisten halukkuutta ottaa saada tietoa sairastumisalttidesta. Hän on myös ollut mukana erilaisissa opetusprojekteissa ja Duodeciminille verkkokursseja genetiikasta. Hän on nykyisin eläkkeellä mutta jatkaa erilaisissa opetus- ja luennointitehtävissä. Hän on ollut vuodesta 2001 jäsenenä ja sihteerinä Euroopan ihmisgenetiikan seuran (European Society of Human Genetics) (ESHG) seurassa ja on myös sen johtokunnan jäsen. Hän on Aktivistimummot-liikkeen perustajajäsenPerustajat ja harrastaa maalausta. ==Teoksia== * Helena Kääriäinen: Sinun geenit ja minun : perinnöllisyystietoa perhettä suunnitteleville. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26542-X. * Helena Kääriäinen & Eve Rütel (kääntäjä): Sinu geenid, minu geenid : geneetikaalane info noorpaaridele. Sinisukk 2004. ISBN 9985-73-726-1. * Helena Kääriäinen & Marjatta Sipponen: Geenit : terveys ja sairaus. WSOY, 2002. ISBN 951-0-26951-4. * Lauri A. Aaltonen (et.al, kirjoittaja), Pertti Aula, Helena Kääriäinen & Jaakko Leisti (toimittajat): Perinnöllisyyslääketiede. 2. uudistettu painos. Duodecim, 2002. ISBN 951-656-081-4. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Taiteen harrastuksen CV. Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset geneetikot Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka:Harvinaissairaudet
Futsal-Liigan kausi 2013–2014

Futsal-liigan kausi 2013–2014 oli suomalaisen futsalin pääsarjatason 15. kausi. Liigassa pelattiin 12 osallistuvan joukkueen kesken kaksinkertainen runkosarja, jonka kahdeksan parasta joukkuetta jatkoivat pudotuspeleihin. Futsal-liigan mestaruuden kaudella 2013–2014 voitti puolustava mestari Ilves FS, joka kukisti finaalisarjassa Oulun Tervarit suoraan kolmessa ottelussa. Mestaruus oli Ilveksen neljäs perättäinen ja seurahistorian kahdeksas. Ilves FS on kahdeksalla mestaruudellaan yhä liigahistorian menestynein joukkue. Runkosarjassa viimeiseksi jäänyt joukkue, FC Rauma, putosi kauden päätteeksi Futsal-Ykköseen. Kauden päätyttyä myös tammisaarelainen ESC luopui sarjapaikastaan ja pudottautui Futsal Kakkoseen. == Runkosarja == Runkosarja alkoi lokakuussa 2013 ja päättyi 22.3.2014. Joukkue Ottelut 3 2 1 0 Tehdyt Päästetyt Pisteet 1\. Sievi FS 22 17 4 0 1 138 57 59 2\. Ilves FS 22 14 4 2 2 100 38 52 3\. GFT 22 13 2 2 5 87 53 45 4\. Kampuksen Dynamo 22 13 0 4 5 81 68 44 5\. Tervarit 22 11 3 2 6 84 61 41 6\. Riemu 22 8 2 2 10 92 92 30 7\. Kylmäkosken Veikot 22 8 1 1 12 72 102 27 8\. SoFo Futsal 22 6 2 4 10 78 101 26 9\. Mad Max 22 6 2 2 12 73 106 24 10\. ESC 22 6 1 1 14 63 111 21 11\. TPK 22 4 3 2 13 53 77 20 12\. FC Rauma 22 2 0 2 18 51 106 6 == Pudotuspelit == PUOLIVÄLIERÄT (2 voitolla jatkoon) Kotietujoukkue Ottelusarjan tulos Vastustaja Sievi FS (1.) 2-0 SoFo Futsal (8.) Ilves FS (2.) 2-0 KylVE (7.) GFT (3.) 2-0 Riemu (6.) Kampuksen Dynamo (4.) 1-2 Tervarit (5.) VÄLIERÄT (3 voitolla jatkoon) Kotietujoukkue Ottelusarjan tulos Vastustaja Sievi FS (1.) 1-3 Tervarit (5.) Ilves FS (2.) 3-0 GFT (3.) Kotietujoukkue Ottelusarjan tulos Vastustaja Sievi FS (1.) 1-3 Tervarit (5.) Ilves FS (2.) 3-0 GFT (3.) FINAALISARJA (3 voitolla mestaruus) Pvm Kotijoukkue Ottelun tulos Vastustaja 19.4.2014 Ilves FS 2-0 Tervarit 21.4.2015 Tervarit 1-6 Ilves FS 27.4.2015 Ilves FS 5-2 Tervarit == Aiheesta muualla == * Ratkaiseva finaaliottelu Ilves FS-Tervarit Youtubessa == Lähteet == Luokka:Futsal-Liiga Luokka:Vuoden 2013 urheilu Luokka:Vuoden 2014 urheilu
Makar Jevsevjev

Makar Jevsevjevitš Jevsevjev (, 18. tammikuuta 1864 nykyisen Tšuvassian tasavallan Ibresin piirin Malyje Karmalyn kylä – 11. toukokuuta 1931 Kazan) oli ersämordvalainen opettaja, kansanvalistaja ja tieteilijä. Makar Jevsejev syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Kazanin vierasheimolaisten opettajaseminaarista vuonna 1883 ja Kazanin yliopistosta vuonna 1892. Jevsejev työskenteli opettajaseminaarin mordvalaisen mallikoulun opettajana, Kazanin kotiseutumuseon osastonjohtajana ja tutkijana sekä eri oppilaitosten mordvalaiskielten ja kansanperinteen opettajana. 1920-luvulla hänen aloitteestaan perustettiin mordvalaisten opettajien kurssit Moskovaan, Kazaniin ja eräille muille paikkakunnille. Jevsejev oli ensimmäinen mordvalainen tiedemies. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1921. Jevsejev laati ensimmäiset mokšan ja ersän aapiset (1892, 1897), julkaisi kieliopin (1928) ja ersäläis-venäläisen sanakirjan (1931) sekä toimi mordvalaisten oppikirjojen kääntäjänä. Hän tallensi ja julkaisi suullista kansanperinnettä, keräsi kansatieteellistä esineistöä ja laati mordvalaisia häätapoja koskevan tutkimuksen (1931). Jevsejev ylläpiti laajoja suhteita venäläisiin ja ulkomaisiin tieteilijöihin ja edisti mordvalaisten tutkimus- ja sivistystoimintaa. Jevsejevin viisiosaiset valitut teokset ilmestyivät vuosina 1961–1966. Mordvan kasvatustieteellinen korkeakoulu on nimetty hänen mukaansa. ==Lähteet== Luokka:Mordvalaiset henkilöt Luokka:Venäläiset etnologit Luokka:Venäläiset kielitieteilijät Luokka:Venäläiset professorit Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1931 kuolleet
Peng Cheng

Peng Cheng (s. 23. huhtikuuta 1997 Harbin) on kiinalainen taitoluistelija. Hän on kilpaillut pariluistelussa kansainvälisellä tasolla kaudesta 2012–2013 lähtien. Hänen parinaan oli ensin neljän vuoden ajan Zhang Hao ja sittemmin Jin Yang. Peng sai vuonna 2012 taitoluisteluparikseen vuonna 1984 syntyneen olympia- ja MM-mitalisti Zhang Haon. He sijoittuivat MM-kilpailuissa 11:nneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2014, neljänneksi vuonna 2015 ja 12:nneksi vuonna 2016 sekä Sotšin talviolympialaisissa 2014 kahdeksanneksi. Neljän maanosan mestaruuskilpailussa he saavuttivat hopeaa vuonna 2015. He voittivat Kiinan-mestaruuden vuonna 2014. Kaudelle 2016–2017 Pengin pariksi tuli vuonna 1994 syntynyt Jin Yang. Ensimmäisellä kaudellaan he voittivat Kiinan- mestaruuden ja saavuttivat hopeaa Aasian talvikisoissa. Vuonna 2018 he sijoittuivat Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 sijalle 17 ja MM- kilpailuissa yhdeksänneksi. Kaudella 2018–2019 he voittivat Kiinan- mestaruuden, sijoittuivat Vancouverin Grand Prix -finaalissa toiseksi, saavuttivat neljän maanosan mestaruuskilpailussa pronssia ja sijoittuivat MM- kilpailuissa neljänneksi 2,14 pisteen päässä pronssisijasta. Kaudella 2019–2020 he voittivat Kiinan-mestaruuden, sijoittuivat Torinon Grand Prix -finaalissa toiseksi ja saavuttivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hopeaa. Vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 Peng ja Jin sijoittuivat MM-kilpailuissa viidenneksi. Peng ja Jin luistelivat Vancouverin Grand Prix -finaalissa 2018 yhteispiste- ennätyksekseen 216,90 ja vapaaohjelman piste-ennätyksekseen 141,21. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa 2020 he tekivät lyhytohjelman ennätyspisteensä 75,96. Peng on pituudeltaan 160-senttinen ja 22 senttimetriä Jiniä lyhyempi. Parin valmentajiin kuuluu olympiavoittaja Zhao Hongbo. == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset taitoluistelijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nuoren naisen muotokuva (elokuva)

Nuoren naisen muotokuva () on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut Céline Sciamman ohjaama ja käsikirjoittama ranskalainen historiallinen romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Noémie Merlant ja Adèle Haenel. Tarina sijoittuu 1700-luvun jälkipuoliskolle Ranskaan, ja kertoo yläluokkaisesta nuoresta naisesta ja taidemaalarista, joka on palkattu maalamaan hänen muotokuvansa. Elokuva oli ehdolla Independent Spirit Awards -palkinnon, Critics' Choice -palkinnon ja parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon saajaksi. == Rooleissa == == Aiheesta muualla == * * Luokka: Ranskalaiset draamaelokuvat Luokka:Elokuvat seksuaali- ja sukupuolivähemmistöistä Luokka:Vuoden 2019 ranskalaiset elokuvat
Florynkan tasavalta

Florynkan tasavalta (ruteeniksi Ruska narodna respublika Lemkiv) viittaa ensimmäisen maailmansodan lopulla tehtyihin yrityksiin perustaa itsehallinto lemkoille nykyisessä Puolassa. Tasavaltatoimintaa oli keskuksenaan Florynka Itävalta-Unkarin hajotessa joulukuusta 1918 tammikuuhun 1921 saakka. Alueella perustettiin useampia neuvostoja, joihin on sittemmin viitattu tasavaltana. Lopulta lemkoalue päätyi kuitenkin osaksi Puolaa. ==Vaiheet== Florynkan tasavalta perustettiin entisen Itävalta-Unkarin hajotessa. 5. joulukuuta 1918 nykyisin Puolaan kuuluvassa Florynkan kylässä kokoontui 500 edustajaa 130. lemkojen asuttamasta kylästä. Tapaamisessa perustettiin lemkoalueen neuvosto, jota johti kreikkalaiskatolinen pappi Myh’ail Iurtšakevytš. Neuvosto perusti edelleen hallintorakenteen, johon kuului sen alapuolella piirikuntatasoiset neuvostot, poliisi ja tuomioistuimet. Alun perin tavoitteena oli yhdistää ruteenit yhteen valtiomuodostelmaan. Monet neuvoston jäsenistä olivat russofiilejä ja he halusivat yhdistää lemkoalueet Venäjän yhteyteen. Kun pian alkoi kuitenkin näyttää siltä että tämä ei olisi mahdollista, alettiin ajaa sen sijaan liitosta Tšekkoslovakiaan. Jo joulukuussa Prahaan lähetettiin lähetystö, joka pyysi liitosta virallisemmin. Lemkot lähettivät lehetystön myös Prešoviin, jossa he liittyivät siellä perustettuun karpaattoruteenien neuvostoon. Puola teki tyhjäksi kaavaillut liitoshankkeet muihin maihin. Puola oli alkanut lähettää lemkojen asuttamalle alueelle omia joukkojaan ja huhtikuuta 1919 Florynkan tasavallan johto pidätettiin. Niin sanottu tasavalta syntyi kuitenkin vielä uudelleen saman vuoden lopulla. Lemkoja oli alettu nostaa Puolan asevoimiin, johon liittyen lemkojen neuvosto perustettiin uudestaan. Neuvosto lähetti Varsovaan oman lähetystönsä ja puolalaisilta viranomaisilta saatiin lupaus lopettaa lemkojen otto armeijaan. Todellisuudessa tapa kuitenkin jatkui edelleen. Reaktiona tähän lemkojen johto kokoontui jälleen kerran Florynkassa. 29. maaliskuuta 1920 perustettiin 26-henkinen lemkoalueen korkein neuvosto, sekä 5-henkinen toimeenpaneva neuvosto. Jälkimmäisen puheenjohtajana toimi Jaroslav Katšmartšyk. Puolalaiset vastasivat tasavllan toimintaan lähettämällä alueelle joukkojaan. Kevääseen 1920 mennessä he hallitsivat käytännössä koko aluetta. Niin sanotun tasavallan johto pidätettiin alkuvuodesta 1921. Heitä vastaan järjestettiin 10. kesäkuuta 1921 oikeudenkäynti, jossa syytteessä oli esimerkiksi Katšmartšyk. Syytetyt päätettiin kuitenkin lopulta vapauttaa syytteistä, koska heidän katsottiin toimineen "kansan tahdosta". Alueella toimineista useammista eri neuvostoista on sittemmin alettu käyttää nimeä Florynkan lemko-ruteenien tasavalta. Tasavalta oli ensimmäinen onnistunut yritys edustaa lemkoja paitsi Puolassa, mutta myös kansainvälisellä areenalla. Lemkoille tasavallan toiminnasta tuli kansallisuusaatteen symboli. Komańczan tasavalta oli hieman samantapainen, mutta lyhytikäisempi lemkojen tasavalta. ==Lähteet== Luokka:Euroopan entiset valtiot Luokka:Puolan historia Luokka:Ala-Karpatian voivodikunta Luokka:Vähä- Puolan voivodikunta
Romaniasiain neuvottelukunta

Romaniasiain neuvottelukunta (RONK) (aiemmalta nimeltään Mustalaisasioiden neuvottelukunta) on vuonna 1956 perustettu yhteistyö- ja asiantuntijaelin, jonka tavoitteena on kehittää romanien ja viranomaisten välistä yhteistyötä ja edistää yhdenvertaisuutta ja syrjinnän vastaista työtä. Se pyrkii edistämään romanien yhteiskunnallisia osallistumismahdollisuuksia sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä elinolosuhteita. Neuvottelukunta toimii sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä. Sen asettaa valtioneuvosto kolmeksi vuodeksi kerrallaan ja siihen kuuluu puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan lisäksi enintään 16 jäsentä. Puolet neuvottelukunnan jäsenistä edustaa romaniväestöä. Lisäksi neuvottelukunnassa on jäseniä sosiaali- ja terveysministeriöstä, ulkoministeriöstä, sisäministeriöstä, opetus- ja kulttuuriministeriöstä, työ- ja elinkeinoministeriöstä, ympäristöministeriöstä ja Opetushallituksesta. Vuoden 2020 alusta neuvottelukunnan puheenjohtajana on toiminut kansanedustaja Tarja Filatov. Valtakunnallisen neuvottelukunnan lisäksi toimii myös alueellisia neuvottelukuntia. Neuvottelukuntien toiminnasta ja asemasta on säädetty valtioneuvoston asetuksilla VNA 1019/2003 ja VNA 1350/2009. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Romaniasiain neuvottelukunnan verkkosivut * Valtioneuvoston asetus valtakunnallisesta romaniasiain neuvottelukunnasta ja alueellisista romaniasiain neuvottelukunnista Finlex. Luokka:Sosiaali- ja terveysministeriö Luokka:Suomen romanit
Urpo Sankila

Juho (Johannes) Jalmari Järviö, kirjailijanimi Urpo Sankila (1. toukokuuta 1889 Tampere – 6. kesäkuuta 1951 Tampere) oli Tampereella asunut käsityöläinen ja kirjailija.Järviö, Juho Jalmari, maalari, Tampereen osoitekalenteri, 1929, No 1930, sivu 139, julkaistu 1.9.1929 Hän julkaisi Tampereelle sijoittuneen novellikokoelman "Toistensa tiellä" ja Suomen sisällissodan jälkeistä elintarvikepulaa kuvanneen romaanin "Etsiviä sydämiä".Tampereen osuus työväen kulttuuritoiminnassa, Kansan Lehti, 24.05.1933, nro 118, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Teoksia == * Etsiviä sydämiä: jutelma nuorista ihmisistä säännöstelyn ajoilta. Kirja, Helsinki 1920 * Toistensa tiellä: piirtoja pimeiltä kaduilta. Otava 1921 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1889 syntyneet Luokka:Vuonna 1951 kuolleet
Zahar Dorofejev

Zahar Fjodorovitš Dorofejev (, 24. maaliskuuta 1890 nykyisen Mordvan tasavallan Torbejevon piirin Salazgorin kylä – 18. kesäkuuta 1952 Moskova) oli mokšamordvalainen kirjailija. Zahar Dorofejev syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Kazanin opettajaseminaarista, työskenteli kyläkoulun opettajana, kirjoitti runoja ja julkaisi venäjänkielisen kokoelman Pesni i dumy narodnogo utšitelja (”Kansakoulunopettajan lauluja ja mietteitä”) vuonna 1912. Jumalaa etsineestä Dorofejevista kehittyi ensimmäisen maailmansodan vaikutuksesta vallankumouksellinen, joka liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1918. Vuodesta 1923 lähtien hän työskenteli Moskovassa Venäjän SFNT:n valistusasiain kansankomissariaatissa ja NKP(b):n keskuskomitean mordvalaisen osaston sihteerinä. Dorofejev johti mordvalaisen koululaitoksen kehittämistä ja oli yksi mordvalaisten autonomisen alueen suunnittelijoista. Hän valmistui Moskovan autoliikenneinstituutista vuonna 1932 ja työskenteli sen jälkeen NKVD:n autoliikenneopiston opettajana. Vuodesta 1939 hän toimi oppikirjakustantamon toimittajana ja myöhemmin opettajana. Dorofejev oli yksi mordvalaisen kirjallisuuden perustanlaskijoista. Hän laati mokšankielisen aapisen (1925) ja lukukirjan (1928), kirjoitti runoja, kertomuksia ja kuvauksia, muokkasi kansansatuja ja käänsi venäläisten kirjailijoiden teoksia. ==Lähteet== Luokka:Mokšankieliset kirjailijat Luokka:Neuvostoliittolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Vappu Nevalainen

Fredrika (Frida) Valpuri Nevalainen, kirjailijanimi Vappu Nevalainen (31. toukokuuta 1891 – 15. maaliskuuta 1974) oli Tampereella asunut kirjatyöntekijä ja kirjailija.70-vuotiaita: Kirjatyöntekijä Frida Nevalainen Tampereella, Kansan Uutiset, 1961, No 144, sivu 6, julkaistu 31.5.1961 Hän julkaisi novellikokoelman "Elämän ihme".Tampereen osuus työväen kulttuuritoiminnassa, Kansan Lehti, 24.05.1933, nro 118, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKansalliskirjasto Finna : Vappu Nevalainen == Teoksia == * Elämän ihme. WSOY 1928 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1891 syntyneet Luokka:Vuonna 1974 kuolleet
Moira Kelly

Moira Anne Kelly (s. 6. maaliskuuta 1968 Queens, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen merkittävimpiin roolisuorituksiin kuuluu esiintyminen toisessa pääosaroolissa luistelija Kate Moseleyna vuoden 1992 elokuvassa Unelma jäällä ja Karen Roen rooli nuortensarjassa Tunteet pelissä. Hän näytteli vuonna 1992 julkaistussa elokuvassa Twin Peaks – Tuli kulje kanssani Donna Haywardia, jota aikaisemmin ilmestyneessä Twin Peaks -televisiosarjassa esitti Lara Flynn Boyle. Lisäksi Kelly on tehnyt ääninäyttelijänä Nalan roolin vuoden 1994 animaatioelokuvassa Leijonakuningas ja sen jatko-osissa Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys ja Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata. == Elämä == Moira Kelly syntyi vuonna 1968 New Yorkin Queensissä. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin siirtolaisina Irlannista. Kellyn isä oli konserttiviulisti ja äiti sairaanhoitaja. Kelly päätti opintonsa New Yorkin taidepainotteisessa Marymount Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän sai ensimmäisiä elokuvaroolejaan 1990-luvun alussa. Moira Kelly on naimisissa liikemies Steve Hewittin kanssa. Parilla on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2001 ja 2003. Kelly asuu perheineen Texasissa. == Lähteet == Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Amerikanirlantilaiset Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Azay-le-Rideau

Azay-le-Rideau on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 25 kilometriä Toursin kaupungista lounaaseen. Kunnassa on kaksi renessanssilinnaa. Château d'Azay-le-Rideau on rakennettu Indrejoen saarelle 1500-luvulla. Lopullisen muotonsa linna sai kuitenkin 1800-luvulla. Linna on ollut valtion omistuksessa vuodesta 1905 lähtien. Château de l'Islette on rakennettu vuonna 1530. Linnan suuri sali (Grande Salle), toimi kahden tunnetun kuvanveistäjän Camille Claudelin ja Auguste Rodin ateljeena ja myrskyisän rakkaussuhteen näyttämönä 1890-luvun alussa. He loivat linnassa kuuluisat veistokset. Auguste Rod muotoili Balzac-patsaan ja Camille Claudel veistoksen La Petite Châtelaine, jossa hänen mallinsa oli linnan omistajien tyttärentytär. Tiedosto:Monument_to_Balzac.jpg|Balzac Tiedosto:Camille_Claudel_La_petite_châtelaine_Musée_Rodin_31102018_1.jpg|La Petite Châtelaine ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Indre-et-Loiren kunnat