EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Vox populi (sanonta)

Vox populi, oik. vox populi, vox Dei (lat. = 'Kansan ääni on Jumalan ääni') on keskiaikainen sanonta, jolla tahdottiin sanoa, että enemmistön mielipidettä tulee noudattaa.Reijo Pitkäranta, Suomi–latina–suomi-sarjakirja. Helsinki, WSOY 2001 ISBN 951-0-22506-1 Sanonnan kerrotaan esiintyvän jo Hesiodoksella ja Homeroksella yli 2 500 vuotta sitten. Kaarle Suuren neuvonantaja Alkuin (noin 735–804) kirjoitti kirjeessään paheksuvaan sävyyn: “Ei pidä kuunnella niitä, joilla on tapana sanoa “Kansan ääni on jumalan ääni”, koska kansan liikehdintä on pikemminkin hulluutta.Sauli Tiura, Populismia Tiistaiseurassa, Akaan Seutu 4.5.2016, viitattu 1.2.2024 ==Lähteet== Luokka:Latinankieliset fraasit Luokka:Keskiajan kulttuuri
Walter Behrendt

Walter Behrendt (1914–1997) oli saksalainen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentin puhemies 1971–1973. Europarlamenttia olivat johtaneet pitkään kristillisdemokraatit, Behrendt oli ensimmäinen sosialisti pitkään aikaan. Toisin kuin monet edeltäjänsä, hän ei ollut tehnyt näyttävää uraa kotimaassaan, vaan keskittyi Euroopassa toimimiseen. Hän kehitti rakenteita sisältä päin, eikä niinkään hakenut mediahuomiota samaan tapaan kuin lehdistön edustajia kestinnyt seuraajansa Cornelis Berkhouwer. ==Lähteet== Luokka:Euroopan parlamentin puhemiehet Luokka:Saksalaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot Luokka:Vuonna 1914 syntyneet Luokka:Vuonna 1997 kuolleet
Alexandre Bilodeau (laskettelurinne)

La Alexandre Bilodeau ja La Nicolas Fontaine La Alexandre Bilodeau ja La Nicolas Fontaine Paikkakunta: Saint-Côme, Kanada Talviurheilukeskus: Val Saint-Côme Vuori: Nimeämätön Rinneluokitus: Musta Hissi Hissi Hissi: D High- speed quad chairlift Tyyppi: 4-hengen tuolihissi Kapasiteetti: 2 400 henkilöä/h Kumparelasku Kumparelasku Pituus: 250 m Keskijyrkkyys: 29° 1\. MC- kilpailu: 19.1.2014 Hypyt Hypyt Vauhtimäen kulma: 24° Vauhtimäen pituus: 95 m Alastulorinteen pituus: 29 m Kokonaispituus: 147 m Alastulorinteen kulma: 37° 1\. MC-kilpailu: 12.1.2013 La Alexandre Bilodeau on kumparelaskurinne ja La Nicolas Fontaine perinteisten hyppyjen rinne Val Saint-Cômen talviurheilukeskuksessa Saint-Cômessa Québecissa Kanadassa. Rinteet on nimetty kanadalaisten lajinsa kaksinkertaisen olympiavoittajan Alexandre Bilodeaun ja maailmanmestari Nicolas Fontainen mukaan. Val Saint-Cômessa on järjestetty freestylehiihdon maailmancupin kumparelasku- ja perinteisten hyppyjen kilpailuja. ==Lähteet== * Val Saint-Côme maneige.ski * Trail map Val Saint- Côme skiresort.info * Results – Val St. Come fis-ski.com ===Viitteet=== Luokka:Kanadan laskettelurinteet Luokka:Québecin urheilu
Ensihoitoasema

Ensihoitoasema (EHAS) M2005 on puolustusvoimien liikuteltava pataljoonatason sairaanhoitoyksikkö. Ensihoitoasema on suunniteltu haavoittuneiden ja sairastuneiden sotilaiden tehokkaaseen ensihoitoon ja hengen sekä raajan pelastavaan hätäkirurgiaan. Siellä kyetään hoitamaan ja seuraamaan jatkokuljetusta odottavia potilaita. Ensihoitoaseman henkilöstö ja välineet mahdollistavat yhden hätäkirurgisen toimenpiteen, kuuden vaikeasti haavoittuneen ja 20 lievästi haavoittuneen hoidon yhden tunnin aikana. Se koostuu ilmakaariteltoista ja sen pinta-ala on noin 100 m2. Toimenpideosastossa on valmius suorittaa vammanhallintaa ja verisuonikirurgiaa. Tavoitteena on saada potilaan tila niin vakaaksi, että hänet voidaan siirtää jatkohoitoon. Ensihoitoaseman toiminnasta vastaa ensihoitojoukkue, jossa työskentelee lääkäreitä, lääkintäaliupseereita ja lääkintämiehiä. Esihoitojoukkueella on joukkueen johtaja, varajohtaja, taistelulähetti, kaksi ensihoitoryhmää, leikkausryhmä sekä evakuointiryhmä. Ryhmän taistelupelastaja antaa havoittuneelle ensiavun, jonka jälkeen tämä siirretään ensihoitopaikalle. Haavoittuneet siirretään ensihoitopaikalta edelleen ensihoitoasemille, jossa lääkäri suorittaa tarvittavat hoitotoimenpiteet. Ensihoitoasemalta evakuointiryhmä järjestää tarvittaessa potilaiden siirron jatkohoitoon. Ensihotoasemalla on oma varavoimakone, kenttäsähköverkko sekä ilmakiertoinen lämmitysjärjestelmä. Varusteisiin kuuluu myös välinehuoltoon käytettävä autoklaavi. Jos tämän käyttö ei ole mahdollista, instrumentit voidaan puhdistaa keittämällä niitä kuumassa vedessä. Lääkintäyksiköiden varusteet on koottu yhtenäisiin moduuleihin, joka helpottaa tarvittaessa niiden täydentämistä, korvaamista tai yhdistämistä. Siviilisairaaloiden keskusvarastot ja sairaala-apteekit toimittavat poikkeusoloissa täydennyksiä lääkintäjoukoille paluukuljetuksissa. Ensihoitoasemat varustetaan ja huolletaan Ilmajoella sijaitsevalla puolustusvoimien Lääkintävarikolla. Puolustusministeriö tiedotti 27. helmikuta 2022 lähettävänsä kaksi ensihoitoaseman varustusta Ukrainaan pian Venäjän aloittaman hyökkäyksen jälkeen. == Lähteet == Luokka:Sotilaslääketiede Luokka:Suomen puolustusvoimat Luokka:Suomen puolustusvoimien kalusto
Pettumäen tuulivoimalaitos

Pettumäen tuulivoimalaitos on Etelä-Pohjanmaalla Teuvan Pettumäellä sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on noin 2,5 megawattia . Voimalan on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Pertunmäen Mylly Oy. == Yleistä == Tuulivoimalaitos on rakennettu Perälän ja kirkonkylän välisen peltoaukean eteläreunalla kohoavalle Pettumäelle. Mäki on osittain kallioinen ja se kohoaa yli 15 metriä alavan peltoalueen yläpuolelle. Voimala sijaitsee 67 metrin korkeudella mpy. Lähin asutus sijaitsee 400 metrin etäisyydellä. Sen pihamaan läpi tulee mäen laelle huoltotie, joka saa alkuunsa Komsin ja Myrkyn toisiinsa yhdistävältä ja Teuvanjoen eteläpuolella kulkevalta yhdystieltä 17092. Tuulivoimalasta on tarjolla vain vähän ja lisäksi keskenään ristiriitaista tietoa. Tuulivoimalaitos on hollantilaisen Lagerweyn valmistama laitos, jonka napakorkeus on 100 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 82 metriä , ja jonka kapasiteetti on 2,5 tai 2,6 megawattia. Eräs lähde on merkinnyt voimalaitoksen valmistajaksi Enercon . == Historiaa == Tuulivoimalalle oli marraskuussa 2012 myönnetty rakennuslupa. Ilmeisesti käytettynä ostettu voimala valmistui marraskuussa 2013 ja se otettiin käyttöön joulukuussa 2013. Sen omistajiksi on merkitty toisaalta Kari Komsi ja Jaakko Niemi, mutta yleisemmin se on ollut Pertunmäen Mylly Oy. Tuulivoimalaitoksen paikatuissa siivissä todettiin rapautumista 3–4 käyttövuoden jälkeen. Siivet nostettiin alas ja vaihdettiin parempiin. == Katso myös == * Luettelo Suomen tuulivoimaloista == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ylikoski, Kai: Lagerwey L100-2,5MW Teuva, Perälä. Tuulivoimalan lapojen laatuongelma. (YouTube), 10.6.2017 Luokka:Teuvan tuulivoimapuistot
Ilmar Taska

Ilmar Taska (s. 21. toukokuuta 1953 Kirov, Neuvostoliitto) on virolainen elokuva- ja teatteriohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. == Ura == Kirovissa neuvostoaikana syntynyt Taska kasvoi Virossa. Hän opiskeli Moskovan filmi-instituutissa, josta hän valmistui 1976. Sen jälkeen hän työskenteli elokuva-alalla Tallinnassa, Ruotsissa ja Hollywoodissa. Taska perusti Viron ensimmäisen yksityisen televisiokanavan 1990-luvulla. Taskan ensimmäinen novellikokoelma Paremp ku elu julkaistiin 2011. Hänen ensimmäinen romaaninsa on vuonna 2016 julkaistu Pobeda 1946. Taskan novellit ovat tyyliltään pelkistettyjä ja lauseet ovat lyhyitä. Hänelle ominaisia aiheita ovat ikävä, rakkaus ja yksinäisyys. Hänen tuotantoaan on käännetty useille kielille. == Lähteet == Luokka:Virolaiset elokuvaohjaajat Luokka:Virolaiset teatteriohjaajat Luokka:Virolaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Juha Mäkelä (tuomari)

Juha Mäkelä (s. 1971) on suomalainen juristi, joka toimii Suomen korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena. Mäkelä valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1997 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1999 sekä sai varatuomarin arvon vuonna 2000. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2010. Suomalainen Lakimiesyhdistys palkitsi hänet vuoden väittelijäksi. Vuosina 1997–2009 Mäkelä toimi Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa assistenttina, tutkijana ja viransijaisena yliopistonlehtorina. Vuonna 2010 hän siirtyi työskentelemään korkeimpaan oikeuteen, jossa hän toimi määräaikaisena esittelijäneuvoksena 2010–2015, oikeussihteerinä 2011, vanhempana oikeussihteerinä 2011–2015 ja esittelijäneuvoksena 2015–2017. Lisäksi hän toimi korkeimman oikeuden riita-asioiden ryhmäpäällikkönä vuosina 2014–2017. Hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. tammikuuta 2018 alkaen. Mäkelä on myös toiminut Vakuutuslautakunnan esittelijänä vuosina 2009–2010, kuluttajariitalautakunnan täysistunnon jäsenenä vuosina 2012–2017 ja asianajajatutkintolautakunnan puheenjohtajana vuonna 2023. == Julkaisuja == * == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka: Vuonna 1971 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Jussi Tapani

Jussi Tapani (s. 9. maaliskuuta 1973 Joensuu) on suomalainen oikeustietelijä ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos. Hän on aiemmin toiminut rikosoikeuden professorina Turun yliopisto. Tapani valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1998, väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2004 ja sai varatuomarin arvon vuonna 2007. Hän sai Turun yliopiston rikosoikeuden dosentuurin vuonna 2004 ja Helsingin yliopiston rikosoikeuden dosentuurin vuonna 2008. Tapani työskenteli Turun yliopistossa tutkijana vuosina 1998–2003, Joensuun yliopistossa erikoissuunnittelijana, yliassistenttina ja lehtorina vuosina 2003–2007, Helsingin yliopistossa rikosoikeuden professorina vuonna 2008 ja Turun yliopistossa rikosoikeuden professorina vuosina 2009–2018. Tapani toimi myös Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 2015–2018. Lisäksi hän on toiminut useissa akateemisissa ja oikeusministeriön asiantuntijatehtävissä. Tapani nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. elokuuta 2018 alkaen. Hän on toiminut tuomarinkoulutuslautakunnan puheenjohtajana vuodesta 2022 alkaen. == Julkaisuja == * * * * * * * * == Lähteet == Luokka:Suomalaiset oikeustieteilijät Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Turun yliopiston professorit Luokka: Vuonna 1973 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Tikkala (Mikkeli)

Tikkala on Mikkelin 35. kaupunginosa. Se sijaitsee keskustasta luoteeseen, keskustan ja Otavan puolivälisssä. Vuoden 2025 Jukolan viesti järjestetään Tikkalan ja viereisen Vatilan välisellä metsäalueella. Kilpailukeskus on Suutarinen-yhtiön tehdasalueella. == Lähteet == Luokka:Mikkelin kaupunginosat
Liangshaninkoira

== Ulkonäkö == Liangshaninkoira (凉山犬, Liángshān quǎn) on keskikokoinen metsästyskoira, jolla on riippuvat korvat ja samanlainen karvapeite kuin laikoilla. Tuuhea häntä kiertyy selän ylle.Beregovoy, Vladimir. Aboriginal Dogs of Southern China. Journal of the International Society for Preservation of Primitive Aboriginal Dog no 28, joulukuu 2011, s. 30. Haettu 1.2.2024. == Luonne ja käyttäytyminen == Rotu on paikallisten metsästäjien suosiossa, koska se on työssään erittäin kyvykäs. == Lähteet == Luokka:Kiinalaiset koirarodut Luokka:FCI:n ulkopuoliset rodut Luokka:Metsästyskoirat
Sirpa Alalääkkölä

Sirpa Elise Alalääkkölä (s. 1964 Alatornio) on Uudessa-Seelannissa asuva suomalainen kuvataiteilija. Alalääkkölä opiskeli maalausta ja animaatiota Suomen kuvataideakatemiassa 1985–1990 ja sai sitten Fulbright-stipendin New Yorkin yliopistoon lukuvuodeksi 1991–1992. Sieltä hän lähti matkalle Tyynenmeren suuntaan, asui 1990-luvun alkupuolella Tongassa ja Australian Tasmaniassa ja asettui sitten Uuden-Seelannin Eteläsaaren pohjoisrannalle. Alalääkkölä teki 1980-luvulla synkkiä punk- ja sadomasokismiaiheisia kuvia, kunnes päätyi vähitellen kuvaamaan iloisempia aiheita, kuten lomailevia ihmisiä karikatyyrimäisen värikkäästi. Hän tuli tunnetuksi Aino-triptyykillään (1988), parodialla Akseli Gallen-Kallelan Ainosta. Kesällä 1995 hänellä oli näyttely Ihmisyyden tila Galerie Pelinillä Helsingissä. Alalääkkölä oli yksi yhdestätoista Kiasman avajaisnäyttelyyn 1998 valitusta suomalaistaiteilijasta. Tätä varten hän työskenteli Suomessa kolmen kuukauden ajan, tuloksena muotokuvasarja Suomessa asuvista ja työskentelevistä ulkomaalaisista. Seuraavan kerran hän työskenteli Suomessa vuonna 2002 synnyinkaupunkinsa Tornion taiteilijaresidenssissä Viippolassa ja valmisteli Aineen taidemuseossa kesällä 2002 pidettyä näyttelyään. Samassa yhteydessä hän toimi Torniossa ja Haaparannalla pidetyn Kalott Jazz & Blues -festivaalin vuoden taiteilijana. Alalääkkölän töitä on Kiasman ja Heinon taidesäätiön kokoelmissa. Niitä on paljon esillä myös Levillä Päivikki Palosaaren omistamissa matkailukiinteistöissä. Alalääkkölä oli parikymmentä vuotta naimisissa Uudessa-Seelannissa ja joutui avioerossa 2020-luvun taitteessa taistelemaan lakituvassa teostensa tekijänoikeuksista, koska osa niistä katsottiin entiselle aviomiehelle kuuluvaksi. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Sirpa Art, Alalääkkölän verkkosivusto Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Uusiseelantilaiset taiteilijat
Timo Ojala

Timo Ojala (s. 15. syyskuuta 1975 Iisalmi) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena. Aiemmin hän on työskennellyt hovioikeudenneuvoksena Helsingin hovioikeudessa. Ojala valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Lapin yliopistosta vuonna 1998 ja oikeustieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 2005. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 2000. Hän on myös suorittanut Johdon koulutusohjelman. Ojala on työskennellyt Puolustusvoimien pääesikunnan oikeudellisen osaston sotilaslakimiehenä vuosina 2000–2001, Helsingin hovioikeuden viskaalina vuosina 2001–2005 sekä korkeimmassa oikeudessa oikeussihteerinä, vanhempana oikeussihteerinä ja esittelijäneuvoksena vuosina 2005–2012. Helsingin hovioikeudessa hän työskenteli hovioikeudenneuvoksena vuodesta 2012 lähtien ja myös osaston johtajana vuodesta 2016 lähtien. Ojala nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. syyskuuta 2019 alkaen. Hän on myös toiminut muun muassa tuomarinvalintalautakunnan puheenjohtajana vuodesta 2020 alkaen, liikennevahinkolautakunnan jäsenenä vuosina 2009–2014 ja varapuheenjohtajana vuosina 2015–2020, urheilun oikeusturvalautakunnan varapuheenjohtajana vuonna 2016 ja puheenjohtajana vuodesta 2017 alkaen sekä jäsenenä useissa oikeusministeriön ja puolustusministeriön työryhmissä. == Julkaisuja == * * * == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka: Elävät henkilöt
Vicky Krieps

Vicky Krieps (s. 4. lokakuuta 1983) on luxemburgilais-saksalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelijänuransa 2010-luvun vaihteessa ja teki läpimurtoroolinsa vuoden 2017 elokuvassa Phantom Thread. Vuonna 2022 hänet palkittiin Un certain regard -sarjassa Cannesin elokuvajuhlilla ja European Film Awardseilla roolisuorituksestaan elokuvassa Corsage – Kuriton keisarinna. == Osittainen filmografia == * Zwei Leben (2012) * Phantom Thread (2017) * The Last Vermeer (2019) * Serre moi fort (2021) * Kohtauksia eräältä saarelta (2021) * Corsage – Kuriton keisarinna (2022) * Les Trois Mousquetaires : D'Artagnan (2023) * The Dead Don't Hurt (2023) == Lähteet == Luokka:Vuonna 1983 syntyneet Luokka:Luxemburgilaiset henkilöt Luokka:Saksalaiset näyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Euroopan rauhaninstituutti

Euroopan rauhaninstituutti (eng. European Institute of Peace, EIP) on itsenäinen, voittoa tavoittelematon järjestö, joka tukee ja täydentää EU:n rauhanvälitystoimintaa ja konfliktien ehkäisyä. Instituutti perustettiin vuonna 2014. EIP:n päätoiminta-alueet ovat rauhanvälitystehtävät ja rauhanvälityksen tukitehtävät sellaisilla alueilla, joissa EU:lla on rajallinen mahdollisuus toimia. Se mm. mobilisoi asiantuntijoiden ja rauhanvälityksen tukea, kouluttaa ja valmentaa rauhanvälittäjiä sekä myöntää pieniä tukia välitys- ja dialogiprosesseihin. == Historia == Vuonna 2009 Suomen tasavallan presidentti, nobelisti Martti Ahtisaari esitti Euroopan rauhaninstituutin perustamista. Syyskuussa 2010 Suomen ulkoministeri Alexander Stubb ja Ruotsin ulkoministeri Carl Bildt julkistivat yhteisen, EU:n rauhanvälitystyötä tukevan aloitteen, joka oli osoitettu EU:n ulkopolitiikan korkealle edustajalle Catherine Ashtonille. Ministerit esittävät, että Euroopan unionissa perustetaan konfliktien ratkaisuun ja rauhanvälittämiseen keskittyvä itsenäinen rauhaninstituutti, joka osallistuisi konfliktinratkaisuun maailmanlaajuisesti ja olisi mukana erityisesti YK:n toimissa. Seuraavien neljän vuoden aikana järjestettiin lukuisia seminaareja ja tapaamisia eurooppalaisten valtiojohtajien sekä EU-toimielinten kesken. Lopulta helmikuussa 2014 Euroopan rauhaninstituutin säännöt allekirjoitettiin ja toukokuussa 2014 kahdeksan perustajavaltiota (Belgia, Italia, Unkari, Luxemburg, Puola, Espanja, Ruotsi ja Suomi sekä EU:n ulkopuolinen Sveitsi) perustivat Euroopan rauhaninstituutin. EIP:n ensimmäisenä puheenjohtajana aloitti diplomaatti Staffan de Mistura ja ensimmäisenä toiminnanjohtajana diplomaatti Martin Griffiths. Lokakuussa 2016 EIP:n puheenjohtajana aloitti suomalainen Pekka Haavisto, joka toimi tehtävässä aina ulkoministerikautensa alkuun saakka. Heinäkuussa 2019 puheenjohtajana aloitti Ruotsin ulkoministeriön valtiosihteeri Annika Söder. == Puheenjohtajat == * Staffan de Mistura 2014-2016 * Pekka Haavisto 2016-2019 * Annika Söder 2019- == Lähteet == Luokka:Eurooppalaiset järjestöt ja organisaatiot
LUX-yleisöpalkinto

LUX-yleisöpalkinto on Euroopan parlamentin ja Euroopan elokuva-akatemian myöntämä elokuvapalkinto. Sen taustalla on Euroopan parlamentin vuonna 2007 perustama LUX-elokuvapalkinto ja elokuva-akatemian vuonna 1997 perustama People’s Choice Award. LUX-elokuvapalkinto perustettiin vuonna 2007. Se nimettiin valaistusvoimakkuuden yksikön luksin mukaan. LUX-palkinnon valintalautakunta valitsi kymmenen elokuvaa ehdokkaiksi, joista sitten valittiin kolme finalistia. Euroopan parlamentin jäsenet äänestivät voittajasta. Palkinto sai mainetta eurooppalaisten poliittisia ja yhteiskunnallaisia aiheita käsittelevien elokuvien nostamisesta. Palkintoa uudistettiin vuonna 2020 yleisöäänestyksen suuntaan, ja samalla Euroopan parlamentti alkoi tehdä yhteistyötä Euroopan elokuva-akatemian kanssa laajemman yleisön houkuttelemiseksi. LUX-yleisöpalkinnon ehdokaselokuvat valitsee edelleen valintalautakunta, mutta voittaja valitaan yleisöäänestyksen ja europarlamentaarikkojen yhteistuloksen perusteella. Kaikki ehdokaselokuvat tekstitetään kaikille EU:n virallisille kielille, ja Euroopan parlamentti järjestää jokaisessa jäsenmaassa esityksiä. Vuoden 2024 ehdokaselokuvia esimerkiksi esitetään syyskuusta 2023 maaliskuulle 2024. == Lähteet == Luokka:Elokuvapalkinnot Luokka:Euroopan parlamentti
Cornelis Berkhouwer

Cornelis Berkhouwer (1919–1992) oli hollantilainen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentin puhemies 1971–1973. Kotimaassaan hän edusti keskustaoikeistolaista konservatiiviliberalismia edustavaa Vapauden ja demokratian kansanpuoluetta, EU-parlamentissa hän kuului liberaalien ja demokraattien ryhmään. Berkhouwer edusti tyypillistä synnyinseutunsa Alkmeerin asukasta. Hänen isänsä oli hapankaalikauppias, ja perheen juuret olivat syvällä maaseudussa. Cornelis Berkhouwer opiskeli lakia Amsterdamissa, mutta palasi harjoittamaan lakimiehen ammattia Alkmeerissa. Hän nousi parlamenttiin tukijanaan Pieter Oud, jonka vaalipiiriin Alkmeer kuului. VVD ei ollut erityisen euromyönteinen puolue, joten eurovaaliehdokkuudesta ei ollut juuri kilpailua. Eurooparlamentin puhemiehinä oli ollut lähinnä kristillisdemokraatteja, kunnes vuoroon nousi kaksi liberaalivasemmiston edustajaa: ensin saksalainen sosialisti Walter Behrendt, sitten Berkhouwer. Kumpikaan heistä ei ollut tehnyt näyttävää uraa kotimaassaan, vaan panosti nimenomaan europarlamentissa toimimiseen. Berkhouwer hankki kannattajia kestitsemällä kotimaakuntansa nimimiehiä, ja medianäkyvyyttä kestitsemällä toimittajia. Hän esiintyi myös maitomainoksessa, mitö pidettiin huvittavana, sillä Berkhouwer tunnettiin pikemminkin alkoholijuomien ystävänä ==Lähteet== Luokka:Euroopan parlamentin puhemiehet Luokka:Alankomaalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1917 syntyneet Luokka:Vuonna 1992 kuolleet
Touko Seppä

Touko Seppä (s. 2002) on suomalainen suunnistaja. Flims Flaaxin MM- kilpailuissa 2023 Seppä oli pitkällä matkalla 25:s. Hän osallistui sprinttikilpailuun Neuchâtelin EM-kilpailuissa 2021, mutta hänen suorituksensa hylättiin. Suunnistuksen maailmancupissa hänen paras sijoituksensa on 12. sija Ceska Lipan pitkällä matkalla vuonna 2023. Juniorien MM-kilpailuissa Seppä on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Vuonna 2021 hän voitti hopeaa sprintissä ja vuonna 2022 hopeaa viestissä sekä pronssia keskimatkalla ja pitkällä matkalla. Seppä edustaa Turun Suunnistajia.http://runners.worldofo.com/toukoseppa.html == Lähteet == Luokka:Suomalaiset suunnistajat Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jon Casey

Jon Casey (s. 29. elokuuta 1962 Grand Rapids,Minnesota) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi urallaan 425 NHL-ottelua. ==Ura== Ennen NHL-uraansa Casey pelasi neljä kautta Pohjois-Dakotan yliopistossa. Viimeisen yliopistokauden päätteeksi Casey solmi NHL-sopimuksen varaamattomana pelaajana Minnesota North Starsin kanssa huhtikuussa 1984. Kevään aikana hän pääsi pelaamaan kahdessa NHL-ottelussa yhteensä 84 minuuttia. Seuraavan kauden Casey pelasi kokonaan AHL:ssa farmijoukkue Baltimore Skipjacksin riveissä, Kaudella 1985-1986 Casey pelasi 9 AHL- ja 26 NHL-ottelua Don Beaupren varamiehenä. Kausi 1986-1987 meni jälleen farmijoukkueissa Springfieldissä ja Indianapolisissa. Kauden 1987-1988 Casey aloitti IHL-joukkue Kalamazoo Wingsissä mutta kauteen mahtui myös 14 NHL- ottelua. Syksystä 1988 lähtien Casey oli Minnesotan ykkösvahti kevääseen 1993 asti. Huhtikuun 1993 alussa Minnesota North Stars muutti Teksasiin muuttarn nimensä Dallas Starsiksi. Vielä saman kevään aikana Casey myytiin Boston Bruinsiin vastineeksi Andy Moogista. Kauden 1993-1994 CFasey pelasi Bruinsin ykkösmaalivahtina. Seuraavalle kaudelle Casey teki vapaana agenttina sopimuksen St. Louis Bluesiin, jossa roolina oli jälleen olla joukkueen varamaalivahti. Kolmen Blues-kauden aikana otteluita kertyi 43. Viimeisen kautensa Casey pelasi 1997-1998 IHL-joukkue Kansas City Bladesissa. Maajoukkueessa Casey pelasi kahdesti. Ensin vuoden 1982 alle 20-vuotiaiden MM- kisoissa ja toistamiseen vuoden 1990 aikuisten MM-turnauksessa. ==Lähteet== Luokka:yhdysvaltalaiset jääkiekkomaalivahdit Luokka:Vuonna 1962 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alice Guimaraes-Purokoski

Alice Guimaraes-Purokoski on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena. Hän on aiemmin toiminut korkeimman hallinto- oikeuden jäsenenä ja Suomen valtionasiamiehenä EU-tuomioistuimessa. Guimaraes- Purokoski valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1993, sai varatuomarin arvon vuonna 1997 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2009. Hän työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä ylitarkastajana vuosina 1993–2003 sekä ulkoministeriössä lainsäädäntöneuvoksena vuosina 2003–2007 ja yksikön päällikkönä vuosina 2007–2010. Vuosina 2010–2021 hän toimi korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä. Hän on toiminut korkeimman oikeuden määräaikaisena jäsenenä vuosina 2019–2021 ja vakinaisena jäsenenä vuodesta 2021 alkaen. Lisäksi hän on toiminut monissa työryhmissä ja luottamustehtävissä. == Julkaisuja == * == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Elävät henkilöt
Associated Independent Recording

Associated Independent Recording eli AIR on brittiläinen musiikkiyhtiö. Sen perustivat vuonna 1965 George Martin, Ron Richards, John Burgess ja Peter Sullivan. He loivat samalla musiikkialalle uuden järjestelyn, jossa AIR rahoitti uusien julkaisujen tuotannon, vapautti levy-yhtiöt kustannuksista ja otti vastineeksi rojaltimaksun myynnistä. Yhtiön perustajajäsenet perustivat vuonna 1970 Lontooseen AIR Studios -nimisen musiikkistudion. Sen sisarstudio AIR Montserrat perustettiin 1979. Montserratin studio suljettiin vuonna 1989 hurrikaanin iskettyä siihen, joten vuonna 1992 perustettiin uusi AIR Studios Lyndhurst, joka sijaitsee lontoolaisessa tyhjässä kirkossa. == Lähteet == Luokka:Musiikkialan järjestöt Luokka:Brittiläinen musiikki Luokka:Brittiläiset musiikkistudiot Luokka:Lontoon kulttuuri
Tuija Turpeinen

Tuija Turpeinen (s. 30. elokuuta 1967 Joensuu) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena. Turpeinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1993. Hän työskenteli asianajajana 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Turpeinen toimi Pohjois-Karjalan käräjäoikeuden käräjätuomarina vuosina 2010–2013, osastonjohtajana vuosina 2013–2016 ja laamannina vuosina 2016–2021. Hän toimi korkeimman oikeuden määräaikaisena oikeusneuvoksena 1. maaliskuuta 2021 alkaen ja vakinaisena oikeusneuvoksena 1. syyskuuta 2022 alkaen. Hän on myös ollut jäsenenä useissa oikeusministeriön työryhmissä, tuomarinvalintalautakunnan jäsenenä vuosina 2020–2021 sekä useissa luottamustehtävissä Suomen Asianajajaliitossa, Juristiliitossa ja tuomariyhdistyksissä. == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Elävät henkilöt
Pekka Pulkkinen

Pekka Pulkkinen (s. 18. joulukuuta 1967) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena. Pulkkinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1993 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1994. Hän on työskennellyt Helsingin hovioikeuden määräaikaisena viskaalina vuosina 1995–1996, korkeimmassa oikeudessa vuosina 1996–2001 määräaikaisena esittelijänä ja oikeussihteerinä sekä oikeusministeriössä vuosina 2001–2022 erityisasiantuntijana, lainsäädäntöneuvoksena, määräaikaisena lainsäädäntöjohtajana ja yksikönpäällikkönä. Hän on toiminut korkeimmassa oikeudessa määräaikaisena oikeusneuvoksena vuonna 2022 ja vakinaisena oikeusneuvoksena vuodesta 2023 alkaen. Lisäksi hän on toiminut Tekijänoikeusneuvoston jäsenenä vuosina 2001–2018, puheenjohtajana tai jäsenenä useissa lainvalmistelutyöryhmissä erityisesti yhtiö-, arvopaperi-, immateriaali-, esine- ja velvoiteoikeuden aloilla sekä Suomen edustajana useissa hankkeissa EU:n valmisteluelimissä ja kansainvälisissä sopimusneuvotteluissa. == Julkaisuja == * * == Lähteet == Luokka:Korkeimman oikeuden jäsenet Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Vuonna 1967 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
L’Hydroptère

thumb L'Hydroptère on ranskalaisen Alain Thébault’n suunnittelema kantosiipialus, jolla hän kilpaili 2000-luvun alussa purjealusten nopeusennätyksestä ja onnistui myös rikkomaan niitä. Ennen maaliskuuta 2007 purjelautailijat olivat pitäneet hallussaan meripeninkulman nopeusennätystä vuodesta 2003. Huhtikuussa 2007 Thébault’n vene kellotti keskinopeudeksi 41,69 solmua Quiberonin lahdella Ranskassa ja teki uuden maailmanennätyksen. Hän paransi sitä kolme kertaa ja vuonna 2009 ennätys oli 50,17 solmua. 500 metrin ennätys oli ollut myös 1986–1993 ja 2004–2008 purjelautailijoiden hallussa, mutta vuonna 2008 tämä ennätys siirtyi leijalautailijoiden haltuun. Thébault onnistui vuonna 2009 l’Hydroptèrellään saavuttamaan uuden maailmanennätyksen 51,36 solmua, mutta jo seuraavana vuonna ranskalainen leijalautailija Alexandre Caizergues onnistui riistämään ennätyksen Thébault’lta. Samoilla Namibian vesillä Lüderitzissä yhdysvaltalainen leijalautailija Rob Douglas purjehti uudeksi maailmanennätykseksi 55,65 solmua. Sekä Thébault’n että Douglasin ennätykset lyötiin vuonna 2012, kun australialaisen Paul Larsenin purjevene Vestas Sailrocket 2 selvitti Namibian tyynellä Walvis Bayllä 1 852 metriä keskinopeudella 55,32 solmua ja 500 metriä keskinopeudella 59,23 solmua. ==Lähteet== Luokka:Kantosiipialukset Luokka:Trimaraanit Luokka:Kilpapurjehdus
Elijah Adebayo

Elijah Anuoluwapo Oluwaferanmi Oluwatomi Oluwalana Ayomikulehin Adebayo (s. 7. tammikuuta 1998 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Luton Townia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. == Ura == === Fulham === Pohjois-Lontoossa kasvanut Adebayo liittyi Fulhamin junioriakatemiaan vuonna 2006. Syksyllä 2016 Adebayo siirtyi Fulhamista lainasopimuksella Southern Leaguen Slough Towniin. Hän pelasi seurassa yhteensä 11 ottelua ja teki kuusi maalia. Kevätkauden 2017 hän pelasi lainalla Bognor Regis Townissa, jossa hän pelasi kuusi ottelua ja teki viisi maalia. Adebayo lainattiin tammikuussa 2018 Englannin kakkosliigan Cheltenham Towniin. Ensimmäistä kertaa ammattilaistasolla hän pelasi 13. tammikuuta 2018 kakkosliigan ottelussa Accrington Stanleya vastaan. Vuosina 2018–2019 hän pelasi lainalla myös Englannin kakkosliigan Swindon Townissa ja Stevenagessa. Adebayon sopimus Fulhamissa ulottui kesään 2019 asti ja toukokuussa 2019 Fulham ilmoitti, ettei Adebayo jatka seurassa enää kaudella 2019–2020. === Walsall === Kesällä 2019 Adebayo siirtyi kakkosliigaseura Walsalliin. Ensimmäisellä kaudellaan Walsallissa Adebayo pelasi 30 sarjaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi yhden maalisyötön. Kaudella 2020–2021 Adebayo pelasi Walsallissa 25 sarjaottelua, joissa hän teki kymmenen maalia ja antoi yhden maalisyötön. === Luton Town === Adebayo siirtyi 1. helmikuuta 2021 Walsallista kahta sarjatasoa ylemmäs mestaruussarjaseura Luton Towniin. Ensimmäisen maalinsa Lutonin pelaajana hän teki 23. helmikuuta 2021 Mestaruussarjan ottelussa Millwallia vastaan. Seuraavalla kaudella Adebayo pelasi Lutonissa 40 sarjaottelua, joissa hän teki 16 maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Kaudella 2022–2023 Adebayo pelasi Lutonissa 42 sarjaottelua ja teki niissä seitsemän maalia Lutonin noustessa ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan Valioliigaan nousukarsintojen kautta. Nousukarsintojen loppuottelussa Coventry Cityä vastaan Adebayo pelasi 105 minuuttia ja antoi maalisyötön Jordan Clarkin tekemään ottelun avausmaaliin. Heinäkuussa 2023 Adebayo allekirjoitti jatkosopimuksen Lutonin kanssa. Ensimmäisen valioliigamaalinsa Adebayo teki 3. lokakuuta 2023 Burnleyä vastaan. 30\. tammikuuta 2024 Adebayo teki ammattilaisuransa ensimmäisen hattutempun valioliigaottelussa Brighton & Hove Albionia vastaan. Hänestä tuli samalla Lutonin seurahistorian ensimmäinen Valioliigassa hattutempun tehnyt pelaaja. == Muuta == Adebayon vanhemmat ovat kotoisin Nigeriasta ja hän on etniseltä taustaltaan joruba. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1998 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vestas Sailrocket 2

Vestas Sailrocket 2 oli vuonna 2024 purjealusten nopeusennätysten haltija 500:lla ja 1 852 metrillä. Australialaisen Paul Larsenin suunnittelema ja kipparoima vene rikkoi vuonna 2012 molempien matkojen maailmanennätykset. 500 metrin matkalla sen keskinopeus oli 65,45 solmua () ja meripeninkulman matkalla 55,32 solmua (). Lyhyemmällä matkalla se riisti ennätyksen leijalautailija Rob Douglasilta ja merimailin matkalla Alain Thebault'n L'Hydroptèreltä. ==Lähteet== Luokka:Kilpapurjehdus Luokka:Kantosiipialukset
Esa Rannila

Esa Kalevi Rannila (s. 19. joulukuuta 1954 Vimpeli) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen. Viitattu 2.2.2024. Esa Rannila syntyi toimitusjohtaja Paavo Rannilan ja Marjatta Mäkisen perheeseen. Hän kävi keskikoulun Vimpelin yhteiskoulussa. Rannila oli Paavo Rannila Oy:n, sittemmin Paavo Rannila Steel Oy, osakas 1976–1991, myyntijohtaja 1976–1983 ja markkinointijohtaja 1983–1991 ja toimi yhtiön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana, sekä Rannila Air Oy:n, vuodesta 1992 E & K Rannila Oy, markkinointijohtaja 1991–1992 ja yhtiön hallituksen jäsen ja puheenjohtaja.Rannila on toiminut myös useiden muiden yhtiöiden osakkaana ja johtoelimissä, kuten K & E Rannila Oy, Rumtec Oy, Rumtec Holding Oy, Ratiocinor Oy, Tikli Group Oy, Harmada Invest Oy ja Vinhalli Oy. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2008. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1954 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Meråkerin kirkko

Meråkerin kirkko () on Meråkerin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1793. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Norjan puukirkot kirkko
Midtbygda

Midtbygda on taajama Meråkerin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,4 neliökilometriä ja asukasluku 1 022 vuonna 2023. ==Lähteet== Luokka:Meråker Luokka:Norjan taajamat
Meråkerin rata

Meråkerin rata () on Norjan rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulkee Hellistä Storlieniin Ruotsin rajalle. Rataosan pituus on 102 kilometriä ja se avattiin vuonna 1881. Hell railway.jpg|Ratakiskoja Hellissä. Jernbaneulykken på Merakerbanen 1898 O-I-3453 01 1.jpg|Onnettomuus vuonna 1898. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Jernbanedirektoratet Luokka:Norjan rautatiet Luokka:Pohjois-Trøndelagin läänin liikenne
Maaria Oikarinen

Maaria Batsheva Oikarinen (s. 1972 Kemi) on suomalainen taidemaalari ja kirjailija. Hän on tuonut esiin sairastamaansa kaksisuuntaista mielialahäiriötä. Arktinen Banaani julkaisi vuonna 2017 hänen omakohtaisiin kokemuksiinsa perustuvan romaanin Lucian silmät, jonka Helsingin Sanomat nosti esikoiskirjapalkintonsa ehdokkaaksi. Kemissä syntynyt Oikarinen kävi Savonlinnan Taidelukion ja opiskeli sitten Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1992–1994 ja Taidekoulu Maassa Helsingissä 1994–1998. Hän on opiskellut myös muun muassa heprean kieltä Suomessa ja Israelissa. Hän on pitänyt kymmenkunta yksityisnäyttelyä Suomessa ja osallistunut yhteisnäyttelyihin myös ulkomailla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Kaksisuuntainen Maaria, Ylen Perjantai-dokkari vuodelta 2018. Video 10 min, Yle Areena. *Hekuma, Maaria Oikarisen blogi. Luokka:Suomalaiset taidemaalarit Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Carl Bernhard Wadström

Carl Bernhard Wadström (1746–1799) oli ruotsalainen insinööri, mineralogi ja orjuuden vastustaja. Hän sai vaikutteita Emanuel Swedenborgin ajattelusta ja matkusti 1780-luvun lopulla läntiseen Afrikkaan perustamaan ihanneyhteisöä. Ruotsalais-brittiläisenä yhteistyönä toteutettu hanke kariutui, kun ranskalaiset tuhosivat siirtokunnan vuonna 1794. Wadström asui 1790-luvulla Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Pariisissa, missä hän puhui Afrikassa todistamansa orjakaupan perusteella orjuuden lakkauttamisen puolesta. Carl Fredric von Breda - Double portrait - Google Art Project.jpg|Wadström ja prinssi Peter Panah (Carl Fredric von Breda, 1789) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset kemistit Luokka:Ruotsalaiset insinöörit Luokka:Orjuuden vastustajat Luokka:Vuonna 1746 syntyneet Luokka:Vuonna 1799 kuolleet
Arne Hegerfors

Arne Hegerfors (4. heinäkuuta 1942 Göteborg – 29. tammikuuta 2024) oli ruotsalainen urheilutoimittaja ja televisiojuontaja. Hän aloitti uransa Sveriges Radiossa 1960-luvulla ja tuli tunnetuksi muun muassa urheiluselostajana Anders Parmströmin kanssa sekä Kryzz-viihdeohjelman juontajana. Hegerfors siirtyi vuonna 1997 Canal+:lle, jossa hän jatkoi selostamista Parmströmin kanssa sekä juonsi Hegerfors lördag -ohjelmaa. Vuonna 1992 Hegerfors sai Stora journalistpriset -palkinnon. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ruotsalaiset urheilutoimittajat Luokka:Ruotsalaiset juontajat Luokka:Urheiluselostajat Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Juha Mäkelä

Juha Mäkelä -nimisiä henkilöitä ovat: * Juha Mäkelä (s. 1944), näyttelijä * Juha Mäkelä, "Jussi Mäkelä" (s. 1956), elokuvaneuvos, The Walt Disney Company Nordicin toimitusjohtaja * Juha Mäkelä (s. 1971), korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Timo Lehtonen

Timo Martti Johannes Lehtonen (s. 14. huhtikuuta 1962) on jyväskyläläinen kunnallispoliitikko, kirjailija ja entinen huumepoliisi. Lehtonen on Jyväskylän kaupunginvaltuutettu ja kaupunginhallituksen jäsen, ja Sisä-Suomen poliisilaitoksen neuvottelukunnan puheenjohtaja. Hän edustaa Perussuomalaisia. Lehtonen sai kustannussopimuksen Readme.fi-kustantamolta. Hänen kirjansa Huumepoliisin matkassa - Vanhamyrkky ilmestyi keväällä 2024. Kirjaa on kuunneltu puolessa vuodessa yli 10 000 kertaa. Toinen kirja Huumepoliisin matkassa 2 - lisää myrkkyä julkaistiin lokakuussa 2024. Lehtonen tekee päihdevalistustyötä, ja hän kiertää eri oppilaitoksissa puhumassa päihteistä. Hän on itse raitistunut. Lehtonen on vuosina 2022 ja 2023 osallistunut Henry Aflechtin järjestämiin tempauksiin, joissa jaettiin rahaa vähäosaisille. == Vaalimenestys == Kuntavaalit Vuosi Äänimäärä Ääniosuus Tulos 2021 441 0,7 % Valittiin Aluevaalit Vuosi Äänimäärä Ääniosuus Tulos 2022 244 0.2% Varalla Eduskuntavaalit Vuosi Äänimäärä Ääniosuus Tulos 2023 3031 2.0% Ei valita ==Teokset== * Huumepoliisin matkassa - Vanhamyrkky. Readme.fi 2024 ISBN 978-952-373-733-4 * Huumepoliisin matkassa 2 Lisää myrkkyä, Readme.fi 2024 ISBN 978-952-373-948-2 (ilmestyy noin 21.10.2024Huumepoliisin matkassa 2 - Lisää myrkkyä, Finna.fi, viitattu 6.20.2024 == Lähteet == * * * * * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Perussuomalaiset poliitikot Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Loheskatten

Loheskatten on Tukholman Lilla Nygatan 5:ssä sijaitsevan talon kellarin lattian alta vuonna 1937 löydetty Ruotsin historian suurin hopea-aarre. Se koostuu 84 astiasta ja muusta esineestä sekä 18 217 kolikosta, jotka kätkettiin todennäköisesti vuonna 1743. Aarre painaa yhteensä yli 200 kiloa. Loheskatten 1937a.jpg|Aarretta kaivetaan esiin vuonna 1937. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Aarteet Luokka:Tukholman historia Luokka:1937
Mikkelin Seurahuone

Mikkelin Seurahuone oli Mikkelissä vuosina 1847–1939 toiminut hotelli ja ravintola. Samanniminen hotelli avattiin Hallituskatu 9:n uuteen E-liikkeen taloon vuonna 1963. Alkuperäinen Seurahuone toimi valkoisen armeijan päämajana sisällissodan loppuvaiheissa vuonna 1918 ja tuhoutui talvisodassa.. ==Historiaa== ===Alkuperäinen Seurahuone 1847–1939=== P. C. Billing oli ruotsalainen kondiittori, joka asettui kaupunginoikeudet saaneeseen Mikkeliin ja perusti hotellin vuonna 1847. Se sai nimekseen Seurahuone, jolla nimellä toimivat monet hotellit muissakin Suomen kaupungeissa. Sitä kuitenkin kutsuttiin perustajansa Petter Carl Billingin mukaan usein Pillingiksi, mistä sai nimensä myöhemmin (vuodesta 1954) Säästöpankin talossa toiminut hotelli Mikkelin Pillinki. Seurahuoneesta muodostui pian Mikkelin porvariston tärkeä huvittelupaikka, jossa oli ravintolan lisäksi teatterihuone ja tanssisali. Mikkelin vuotuisten markkinoiden aikaan Seurahuone oli toiminnan keskipiste. Hotellin kukoistuskautta kesti vuoteen 1893 asti, jolloin valmistul uusi teatteritalo ja juhlahuoneisto. Seurahuone muutettin 1904 asuin- ja liikehuoneistoksi. Mikkelin rautatieasemaa vastapäätä sijainnut Seurahuone toimi sisällissodan aikana runsaan kuukauden verran Päämajan majoituspaikkana ja toimitiloina. Talvisodan aikana Seurahuone toimi Päämajan henkilökunnan ravintolana. Ylipäällikkö, marsalkka Mannerheim asui siellä huoneessa numero 7.Stenvall, Taru 1955. Marski ja hänen "hovinsa". Porvoo: WSOY Seurahuone tuhoutui maaliskuun alun 1940 pommituksissa. Ylipäällikön ja korkeimpien upseerien majoitus- ja ruokailupaikaksi tuli sen jälkeen hotelli Kaleva ja Mikkelin Klubi vastavalmistuneessa osuuskauppa Suur-Savon talossa. ===Uusi Seurahuone 1963–1982=== Syksyllä 1963 E-liikkeeseen kuulunut Osuusliike Savonseutu avasi uuden 32 huoneen Mikkelin Seurahuoneen Hallituskatu 9:ään valmistuneeseen moderniin liiketaloon, johon sijoittui myös tavaratalo Centrum. Hotelli sijaitsi rakennuksen 3.–5. kerroksessa ja 400-paikkainen suurravintola toisessa kerroksessa.. Vuonna 1982 Mikkelin Seurahuoneen tilalle valmistui osuusliike Savonseudun uusi Cumulus, joka 115 huoneellaan kasvatti Mikkelin keskustan hotellihuonemäärää 70 prosentilla. Cumuluksen tanssiravintola jatkoi nimellä Seurahuone. ==Lähteet== Luokka:Suomen entiset hotellit Luokka:Mikkelin rakennukset ja rakennelmat
Visapallonheitto

Visapallonheitto oli Suomessa 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä harrastettu urheilulaji. Tavoitteena siinä oli heittää visakoivusta tehty halkaisijaltaan seitsemän senttimetrin kokoinen ja 150 grammaa painava pallo mahdollisimman kauas. Pituusheiton suoritustapa oli samanlainen kuin kivenheitossa. Kilpailumuodon esikuvana oli muualla maailmassa harrastettu krikettipallon heitto. Visapallonheittoa alettiin Suomessa harrastaa 1903, mutta toiminta lakkasi melko pian heittojen aiheuttamien lihasrevähtymien, kyynärpäävammojen ja muiden vaivojen vuoksi. Heittosuoritukseen valmistavan nopean juoksun eli vauhtimatkan pituus sai olla rajaton. Pisimmät heitot Suomessa olivat sadan metrin luokkaa.Viipurissa 1903 pidetyssä kilpailussa tamperelainen I. Karlsson heitti tuloksen 132,47 metriä. Samana vuonna tamperelaisen Voimistelu- ja urheiluseura Yrityksen syyskilpailuissa viisiottelun voittajan visapallonheiton tulos oli 119 metriä. Toisaalta on huomattava, että kyseessä on kahden heiton yhteistulos, sillä puupalloa heitettiin kummallakin kädellä. Joissakin urheilutapahtumissa oli sekä miesten että naisten kilpailu. ==Lähteet== Luokka:Urheilulajit
Vergépaperi

Vergépaperi ( < vergé, juovikas) on paperilaatu, jossa näkyy yhdensuuntaisia juovia valoa vasten katsottaessa. Juovat on toteutettu vesileimatekniikalla paperia käsin tai koneella valmistettaessa. Tällaista paperia käytetään kirjoitus-, paino- tai savukepaperina. ==Lähteet== Luokka:Paperilaadut
Starlab

Starlab on Voyager Space ja Airbus-yhtiöiden yhteinen hanke avaruusaseman rakentamiseksi. Hankkeen tavoitteena on asema, jonka asutettava tilavuus on puolet Kansainvälisen avaruusaseman paineistetusta tilasta. Asemaa suunnitellaan laukaistavaksi avaruuteen aikaisintaan vuonna 2028. Laukaisuun käytetään SpaceX Starship -alusta. Voyager Spacen tytäryhtiö Nanoracks ilmoitti hankkeesta vuonna 2021. Airbus liittyi hankkeeseen tammikuussa 2023 ja korvasi Lockheed Martinin. Lokakuussa 2023 Northrop Grumman ilmoitti liittyvänsä hankkeeseen ja lopettavansa oman projektinsa. Starlab on yksi kolmesta avaruusasemahankkeesta, joka sai Nasalta rahoitusta vuonna 2021. Kaksi muuta olivat Blue Originin ja Northrop Grummanin johtamia projekteja. == Lähteet == Luokka:Avaruusasemat
Pärmäkirje

Pärmäkirje oli keskiajalla ja uuden ajan alussa käytetty pergamentille kirjoitettu asiakirjatyyppi, jolle annettiin täysi pätevyys kiinnittämällä siihen riippuva sinetti. Se oli aikakaudellaan arvokkain asiakirjalaji ja sellaisia laadittiin vain edustustarkoituksiin. Pärmäkirjeiden laadinta väheni paperin käytön yleistyessä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Pärmä Suomen etymologisessa sanakirjassa Luokka:Dokumentit
Rannila

Rannila on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: *Esa Rannila (s. 1954), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos *Jonas Rannila (s. 1989), kapellimestari ja kuoronjohtaja
Svalskullan tuulivoimapuisto

Svalskullan tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Närpiön Pielahden (Pjelax) Svalskullassa sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 5 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 15 megawattia ja vuosituotanto on noin 50 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut VindIn Ab/Oy ja sen omistaa Vindln Svalskulla Ab/Oy, jotka ovat ruotsalaisen VindIn AB:n tytäryhtiö. == Yleistä == Tuulivoimapuisto sijaitsee merenrannikon läheisyydessä Närpiön kaupungin eteläosissa noin neljä kilometriä Pielahdesta etelään Karijoen kuntarajan lähellä. Tuulipuiston pituus on 1,4 kilometriä, leveys 800 metriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 70 hehtaaria. Voimalat sijaitsevat 15–30 metrin korkeudella mpy. Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V112-mallia, jonka tuuliturbiinin halkaisija 112 metriä ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia. Tuulipuistosta on tieyhteys, joka haarautuu valtatieltä 8. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan 20 kilovoltin jännitteellä alueen länsipuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkö johdetaan 110 kilovoltin siirtolinjaa myöten, joka seuraa aikaisemmin rakennettua Kristiinankaupunkiin johtavaa siirtolinjaa pitkin. Tuotettu sähkö johdetaan siellä kantaverkkoon. == Historiaa == Ruotsalaisen Vindin AB perustama suomalaisen tytäryhtiön VindIn Ab/Oy suunnitelmissa oli rakentaa kuusi tuulivoimalaa Svalskullan alueelle. Koska voimalaoita oli alle kymmenen, ei yhtiön tarvinnut käyttää YVA- menettelyä hankkeensa selvityksessä, vaan sen suunnitelmat käsiteltiin ja hyväksyttiin Närpiön kaupungissa. Yhtiö sai rakennusluvan lokakuussa 2013 ja tuulivoimapuisto valmistui lokakuussa 2014. Tuulipuiston omistaa Vindln Svalskulla Ab/Oy, joka on viime kädessä VindIn AB:n tytäryhtiö. Tuulivoimapuiston melumittaukset toteutettiin pari vuotta sen käynnistymisen jälkeen. Ne suorittivat Finnish Consulting Group Oy keväällä 2016 . Mittausten mukaan mitatut melutasot alittivat ennakkolaskelmat ja olivat sallittujen arvojen rajoissa lähimmän asunnon luona, joka sijaitsi 1,1 kilometrin etäisyydellä voimaloista. == Katso myös == * Luettelo Suomen tuulivoimaloista == Lähteet == Luokka:Suomen tuulivoimapuistot Luokka:Närpiön tuulivoimapuistot
Turan

Turan (vanh. suom. TuraaniTuraani, Turaanilaiset kielet, Tietosanakirja osa 9, palsta 2010, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1917) on historiallinen alue Keski- Aasiassa. Alueen nimitys on persialaista perää ja sen historia on vahvasti liittynyt persialaisten ja turkkilaisten kansojen kulttuuripiiriin. Turanin mukaan on nimetty pseudotieteellinen näkemys turanismi, jonka mukaan uralilaiset, mongolilaiset, tunguusilaiset ja turkkilaiset kansat olisivat samaa sukua yhteisen esi-isäkansan turaanien kanssa. Näkemys on syntynyt vanhentuneesta kielitieteen käsityksestä, jossa turaanilaiset kielet nähtiin kielikuntana. ==Lähteet== Luokka:Historialliset alueet Luokka:Keski-Aasian historia
Veteraaniurheilu

Veteraaniurheilu on kilpaurheilua, jossa kansainvälisissä kilpailuissa urheilijoiden alaikäraja on 35 vuotta ja Suomessa 30 vuotta. Veteraanisarjojen nuorin sarja on kansainvälisissä kilpailuissa 35–39-vuotiaat ja Suomessa 30–34-vuotiaat. Ikäsarjoja on viiden ikävuoden välein aina yli satavuotiaiden sarjaan asti. Veteraanikilpailut tarjoavat siis mahdollisuuden kilpailla samanikäisten kanssa. Kisoihin osallistumisen kynnys on tavallisesti matala ja tunnelma avoin verrattuna tavanomaiseen kilpaurheiluun. Toisaalta veteraaniurheilukin voi olla tasoltaan korkeaa ja tasaväkistä. Suomessa veteraaniurheilun hallinnoinnista vastaa Suomen Aikuisurheiluliitto ry SAUL, jonka nimi oli aikaisemmin Suomen Veteraaniurheiluliitto SVU. SAUL:n toiminta käsittää 30 vuotta täyttäneiden yleisurheilun, hiihdon ja luistelun mestaruuskilpailutoiminnan ja muuta toimintaa. Vuoden 2022 veteraanien yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Tampereella Suomi oli ylivoimainen: Ennen viimeistä kilpailupäivää Suomi oli saavuttanut 290 mitalia, joista 98 oli kultaa, 100 hopeaa ja 92 pronssia. Toiseksi sijoittunut Saksa saavutti 143 mitalia. == Katso myös == * Ilmari Koppinen * Eila Kumpuniemi * Senni Sopanen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Suomen Aikuisurheiluliitto Luokka:Urheilu
Jarkko Ruohola

Jarkko Ruohola (s. 26. huhtikuuta 1963 Luvia) on suomalainen asianajaja. Hän toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuosina 2016–2020. Ruohola on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri, ja hän opiskeli Turun yliopistossa oikeustiedettä ja laskentaekonomin opintoja. Hänellä on myös varatuomarin arvo. Ruohola on työurallaan erikoistunut yrityskauppoihin ja -järjestelyihin. Hän on toiminut lakimiehenä Procopé & Hornborg Asianajotoimistossa vuosina 1991–1993, osakkaana Asianajotoimisto Lindberg & Ruoholassa vuosina 1993–1998 ja osakkaana Asianajotoimisto Lukander Ruohola HTO:ssa vuodesta 1998 lähtien. Hän on myös toiminut useissa luottamustehtävissä, kuten Turun Asianajajayhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2011–2013 ja Suomen Asianajajaliiton varapuheenjohtajana vuosina 2013–2016. Asianajajaliiton puheenjohtajana Ruohola korosti sovittelun merkitystä oikeusprosessien lyhentämisessä ja halventamisessa. Hänen mukaansa sovittelua tulisi lisätä, se tulisi siirtää tuomioistuinten ulkopuolelle, sitä tulisi opettaa yliopistoissa enemmän ja valtion maksama oikeusapu sekä oikeusturvavakuutukset tulisi ulottaa oikeudelliseen neuvontaan ja sovitteluun. Hän myös vaati turvapaikanhakijoiden oikeusturvan parantamista. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Vuonna 1963 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt