EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Johan Osvald Wasastjerna

Johan (Johannes, Hannes) Osvald (Oswald) Wasastjerna (5. marraskuuta 1861 Hausjärvi – 23. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Wasastjerna Johan Oswald Viitattu 8.6.2021. Wasastjernam vanhemmat olivat pankinjohtaja Evert Wasastjerna ja Matilda Wilhelmina Barck ja puoliso vuodesta 1894 vapaaherratr Johanna Wilhelmina Adelaide Wrede. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1879 ja valmistui filosofian maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1891. Hän oli ensin Turun Osakepankin johtaja vuodesta 1896 ja sitten Yhdyspankin johtajia ja Pohjoismaiden Yhdyspankin keskusjohtokunnan jäsen, pankin toimitusjohtajan varamies hän oli 1908–1931 ja hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1931. Kuka kukin on 1934, s. 718. Viitattu 8.6.2021. Wasastjerna oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1904–1905 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1904–1905. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1905, s. 795-804. Wasastjerna oli Turun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä ja hän toimi valtuuston valmisteluvaliokunnan jäsenenä ja rahavaliokunnan puheenjohtajana. Hän edusti Suomen valtiota finanssikonferenssissa Brysselissä 1920 ja toimi asiantuntijana Genuan konferenssissa 1922. Lisäksi Wasastjerna oli Helsingin pörssikomitean puheenjohtajana vuodesta 1919 alkaen ja Suomen Luotonantajayhdistyksen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1918 alkaen.70-vuotias. Pankinjohtaja J. O. Wasastjerna, Helsingin Sanomat, 05.11.1931, nro 300, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot == Lähteet == Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaiset pankinjohtajat Luokka:Suomalaiset aateliset Luokka:Suomen suuriruhtinaskunnan aatelissäädyn valtiopäivämiehet Luokka:Turun kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1861 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
The Movement (kirjallisuus)

The Movement oli 1950-luvulla syntynyt löyhä brittiläinen kirjailijaryhmä, jonka synnyn provosoi Dylan Thomas vastavaikutuksena retoriikalle. Ryhmän periaatteita olivat runon puhekielenomaisuus, proosamaisuus ja arkiset aiheet. Sen jäseniä olivat Philip Larkin, Donald Davie, Elizabeth Jennings, Kingsley Amis ja John Wain. ==Lähteet== Luokka:Englannin kirjallisuus Luokka:Kirjailijaryhmät
Pikkupikarelli

Pikkupikarelli (Spicara smaris) on pikarelleihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin itäosista, Välimerestä ja Mustastamerestä. ==Koko ja ulkonäkö== Pikkupikarelli voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi ja koiraat ovat naaraita suurempia. Ruumiinmuodoltaan laji on hoikka ja pitkänomainen. Lajin selkäevä on pitkä ja pyrstöevä haarautunut. Pikkupikarelli on väritykseltään selästään ruskea ja kyljistään hopeanharmaa. Kyljessä on musta täplä. Lisääntymisaikana koiraan ruumiissa ja evissä on sinisiä täpliä. ==Levinneisyys ja elintavat== Pikkupikarellia tavataan tavataan Atlantista Portugalista etelään Mauritaniaan ja Kanariansaarille, koko Välimeren alueelta sekä Mustastamerestä. Se elää 10-300 metrin syvyydessä muta- tai hiekkapohjaisilla alueilla, joissa kasvaa Posidonia-suvun meriheiniä. Kala liikkuu parvissa lisääntymisaikaa lukuun ottamatta ja syö äyriäisiä, nilväisiä ja kalojen poikasia. Pikkupikarellin lisääntymisaika on helmikuulta toukokuulle ja se kutee hiekkapohjaan. Koiras vartioi munia. Pikkupikarelli voi vaihtaa sukupuoltaan naaraasta koiraaksi. Pikkupikarellia kalastetaan muun muassa verkoilla ja trooleilla. Se on paikallisesti hyvin merkittävä ruokakala. ==Lähteet== Luokka:Percoidei
Azorientähkiötoppo

Azorientähkiötoppo (Rostraria azorica) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, tähkiötoppojen (Rostraria) sukuun kuuluva kasvilaji. Azorientähkiötoppo muistuttaa harjatähkiötoppoa (Rostraria cristata). Azorientähkiötoppo on yksivuotinen, mätästävä heinälaji, joka voi kasvaa 2,5–18 cm korkeaksi. Lehtilavat ovat 2–11 cm pitkiä ja 1,5–3 mm leveitä sekä tasapintaisia. Kieleke on kalvomainen ja 0,5–1,5 mm pitkä. Kukintona oleva röyhy on kapeanpuikea, 1,5–8 cm pitkä ja halkaisijaltaan 0,3–0,9 cm. Tähkylät ovat 5,5–9 mm pitkiä, 2–5 mm leveitä ja niissä on kolmesta kahdeksaan kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat keskenään erinäköiset. Ulkokale on kapeansoikea, 3–6,5 mm pitkä ja kaksi- tai kolmisuoninen. Sisäkale on soikea, 4–7 mm pitkä ja yleensä viisisuoninen, joskus nelisuoninen. Ulkohelve on soikea, 5–6 mm pitkä ja viisisuoninen. Ulkohelpeessä on 2,25–4 mm pitkä vihne. Sisähelve on kaksisuoninen ja pituudeltaan kolme neljäsosaa ulkohelpeen pituudesta tai lähes yhtä pitkä kuin ulkohelve. Heteitä on kolme ja ponnet ovat 0,9–1,6 mm pitkiä. Azorientähkiötoppo kasvaa merenrannan kallioilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla, valleilla sekä teiden varsilla merenpinnan tasosta aina noin 180 metrin korkeuteen asti. Laji kasvaa yleensä lähellä merta sekä usein yhdessä azorienhaprakauran (Gaudinia coarctata) kanssa. Azorientähkiötoppo tunnetaan ainoastaan Azoreihin kuuluvalta Santa Marian saarelta, jossa se on paikallisesti yleinen. == Lähteet == * Henderson, S. & Schäfer, H., 2002: Synopsis of the genus Rostraria (Poaceae) in the Azores — Botanical Journal of the Linnean Society, 141, 125–131 Luokka:Heinäkasvit
Edward (Kentin herttua)

Kentin herttua, prinssi Edward (Edward George Nicholas Paul Patrick, s. 9. lokakuuta 1935 Belgravia, Lontoo) on Britannian kuninkaallisen perheen jäsen ja kuningatar Elisabetin serkku. Hänen isänsä prinssi George, Kentin herttua oli Elisabet II:n isän Yrjö VI:n veli, joten Kentin herttua on Elisabet II:n serkku. Hänen äitinsä oli maanpakoon joutuneen Kreikan kuningashuoneen jäsen, jota kautta Edinburghin herttua, prinssi Philip oli myös hänen äitinsä serkku. Prinssi Edward sai Kentin herttuan arvon isänsä prinssi Georgen kuoltua lento- onnettomuudessa vuonna 1942, jolloin prinssi Edward oli kuusivuotias. Prinssi Edward on edustanut kuningashuonetta ja serkkuaan kuningatar Elisabetia useissa tilaisuuksissa. Hän on toiminut yli 140 hyväntekeväisyysorganisaatiossa. Suurelle yleisölle prinssi Edward on tullut tunnetuksi vuosittaisen Wimbledonin tennisturnauksen yhteydessä, jossa hän on luovuttanut voittajille ensipalkinnon, sillä hän on toiminut Britannian tennis- ja krokettiliiton puheenjohtajana ja siinä roolissa kilpailujen suojelijana. Vuosina 1971–2000 hän oli myös Englannin jalkapalloliiton puheenjohtajana. Prinssi Edwardin rooli kuningatar Elisabetin rinnalla erilaisissa edustustehtävissä on lisääntynyt Elisabetin puolison prinssi Philipin poismenon jälkeen. Suomalaisille prinssi Edward tuli tunnetuksi Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisten aikaan, kun hän vieraili 16-vuotiaana yhdessä äitinsä serkun, kuningatar Elisabetin puolison prinssi Philipin kanssa seuraamassa kisoja. Myöhemmin prinssi Edward vieraili Suomessa lokakuussa 1989 kolmipäiväisellä vierailulla Helsingissä ja Tampereella Englannin ulkomaankauppakamarin varapuheenjohtajan ominaisuudessa. Edward osallistui Charles III:n ja Camillan kruunajaisiin vuonna 2023. == Ura Britannian armeijassa == Prinssi Edward suuntautui sotilasuralle. Hän valmistui Sandhurstin kuninkaallisesta sotakorkeakoulusta vuonna 1955. Vuonna 1961 hänet ylennettiin kapteeniksi. Vuosina 1962–1963 hän palveli Hongkongissa. Hänet ylennettiin majuriksi joulukuussa 1967. Sen jälkeen hän palveli rykmentin komentajana Kyproksella osana YK:n joukkoja. Prinssi Edward palveli 1970-luvun alkupuoliskolla rykmenttinsä kanssa Pohjois-Irlannissa. Kesäkuussa 1973 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Eläkkeelle armeijasta hän jäi keväällä 1976. Myöhemmin hänet ylennettiin kesäkuussa 1983 kenraalimajuriksi ja kesäkuussa 1993 sotamarsalkaksi. == Perhe == Prinssi Edward meni naimisiin englantilaiseen aatelissukuun kuuluvan Katharine Lucy Mary Worsleyin kanssa vuonna 1961. Heillä on kolme lasta. Esikoinen kreivi George Windsor syntyi vuonna 1962, vuonna 1964 syntyi tytär, lady Helen Taylor, ja vuonna 1970 lordi Nicholas Windsor. == Lähteet == == Aiheesta muualla== Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset Luokka:Prinssit Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset Luokka:Brittiläiset marsalkat Luokka:Brittiläiset herttuat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pavel Berman

Pavel Berman (; s. 1970 Moskova) on venäläissyntyinen viulisti ja kapellimestari.Jury members: Pavel Berman Classic StringsBiography Pavel Berman Berman on Lazar Bermanin poika.Pavel and Lazar Berman live in recital Gramophone Hän opiskeli Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa ja lähti vuonna 1992 jatkamaan opiskelua Dorothy DeLayn johdolla New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hän sai opetusta myös Isaac Sterniltä. Vuonna 1987 Berman sai toisen palkinnon Genovan Paganini-kilpailussa ja vuonna 1990 ensipalkinnon sekä kultamitalin Indianapolisin kansainvälisessä viulukilpailussa.1990 Laureates: Pavel Berman, Russia – Gold Medalist Violin.org Berman teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä 7-vuotiaana. Hän on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa, Théâtre des Champs-Élyséesissä, Salle Gaveaussa, Herkulessaalissa, Auditorio Nacional de Músicassa, Tokion Bunka Kaikanissa, La Scalassa ja Brysselin Palais des beaux-artsissa. Vuonna 1998 Berman perusti Kaunasin kamariorkesterin, josta sittemmin tuli sinfoniaorkesteri. Hän toimi Kaunasin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuoteen 2006. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Lazar Berman, András Schiff, Bruno Canino, Aleksandr Rudin, Daniel Müller-Schott, Eliahu Inbal, Daniel Oren, Shlomo Mintz, Alban Gerhardt, Donald Weilerstein, Raymond Leppard, Vardan Mamikonian ja Anne Epperson. Berman on opettanut Luganossa ja Biellassa. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Shanghain musiikkikonservatoriossa ja Livornon musiikkifestivaalilla. Lisäksi Berman on tullut kutsutuksi lukuisten kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin. == Lähteet == Luokka:Venäläiset viulistit Luokka:Venäläiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alf Larsen

Alf Larsen (22. heinäkuuta 1885 Tjøme, Norja – 12. joulukuuta 1967 Tjøme, Norja) oli norjalainen runoilija. Hänen nuoruustuotantoaan leimaa masennus ja elämäänkyllästyminen, mutta myöhemmässä tuotannossa hän on valoisampi. Runojen lisäksi hän kirjoitti esseitä. ==Lähteet== Luokka:Norjalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1967 kuolleet
Marianne Larsen

Marianne Larsen (s. 1951 Kalundborg, Tanska) on tanskalainen runoilija. Hänen esikoiskokoelmansa Konsentrationer ilmestyi 1971. Alkutuotanto sisältää kielellisiä kokeiluja, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut kantaa ottavaa runoutta, jossa hän arvostelee sorron eri muotoja. ==Lähteet== Luokka:Tanskalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Larimo

Larimo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Jorma Larimo (1954–2022), liiketaloustieteen professori *Virve Larimo (s. 1955), näyttelijä.
Štš-302 Okun

Štš-302 Okun oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 200. Vene laskettiin vesille 6. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1933.Budzbon & Radziemski 2020 s. 93 == Palvelus == Alus upposi osuttuaan miinaan 13. lokakuuta 1942.Gardiner 1987 s. 333 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Štšuka-luokan sukellusveneet Luokka:Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sukellusveneet
Sammalkorpi

Sammalkorpi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Eila Kivikk’aho (oik. Eila Sammalkorpi) (1921–2004), runoilija ja suomentaja *Ritva Sammalkorpi (ent. Kinnunen) (s. 1937), laulaja, Laila Kinnusen sisar *Tarleena Sammalkorpi (1949–2016), toimittaja ja suomentaja *Virve Sammalkorpi (s. 1969), kirjailija ja copywriter
Štš-303 Jorš

Štš-303 Jorš oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 201. Vene laskettiin vesille 6. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1933.Budzbon & Radziemski 2020 s. 93 == Palvelus == Alus myytiin 1958 romutettavaksi.Gardiner 1987 s. 333 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Štšuka-luokan sukellusveneet Luokka:Neuvostoliittolaiset toisen maailmansodan sukellusveneet
BMW Strahlbomber I

BMW Strahlbomber I oli toisen maailmansodan aikana kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen suihkupommikone. Projektin tarkoituksena oli demonstroida BMW:n suihkumoottorien toimivuutta pommikoneissa. == Suunnittelu ja kehitys == BMW:llä oli ollut vaikeuksia oman suihkumoottorinsa suunnittelussa ja töiden venyessä pitkälle sotavuosiin oli lentokonevalmistajien kiinnostus ehtinyt siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Kiinnostuksen herättämiseksi oli BMW marraskuussa vuonna 1944 pienenä mainoskampanjana suunnitellut neljä eri suihkuhävittäjämallia joihin he uskoivat BMW:n valmistamien 003- ja 018 turbojettiensä hyvin soveltuvan. Näiden yhteydessä suunniteltiin myös neljä eri pommikonemallia, joilla pyrittiin ilmaisemaan BMW:n moottorien soveltuvuutta pommikoneisiin. Yksi näistä neljästä pommikonemallista oli BMW Strahlbomber I, joka käytti voimanlähteenään kuutta BMW 003 turbojettiä. Kaksi niistä sijaitsi ohjaamon alapuolella rungon molemmin puolin ja loput neljä pareittain molemmissa siivissä yhtenäsillä ilmanottoaukoilla. Kone oli muodoltansa juurikin pyrstötön, mutta sen rungon takaosaan asennettiin sivuvakaaja takaamaan riittävä vertikaalinen vakaus. Koneessa oli paineistettu kaksipaikkainen ohjaamo, joka sijaitsi rungon etuosassa, ja se oli aseistettu kahdella perään asennetulla kiinteällä konetykillä. Koneen pommilasti olisi suurimmillaan ollut 5000kg. Projekti ei koskaan edennyt suunnitteluvaihetta pidemmälle. == Tekniset tiedot == == Katso myös == * Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945 * BMW Projekt I * BMW Projekt III * Lippisch P.15 == Lähteet == Luokka:Saksalaiset lentokoneprojektit, 1939–1945 Luokka:Saksalaiset pommikoneet
Maailmankisat 1975

Kahdeksannet Maailmankisat järjestettiin vuonna 1975 Helsingissä 25.–26. kesäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät. Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 100 m Valeri Borzov 10,27 Aleksandr Korneljuk 10,46 Ed Preston 10,50 200 m Ed Preston 21,10 John Mwebi 21,13 Larry Brown 21,35 400 m Stephen Chepkwony 45,76 Markku Kukkoaho 46,41 Bevan Smith 46,82 800 m Luciano Susanj 1.46,03 Rick Wohlhuter 1.46,50 Mike Boit 1.46,76 1500 m John Walker 3.36,31 Rod Dixon 3.37,45 Martin Liquori 3.37,96 5000 m Ian Stewart 13.27,55 Paul Mose 13.27,70 Bill Scott 13.31,13 10 000 m Emiel Puttemans 28.03,64 Pekka Päivärinta 28.04,45 Jos Hermens 28.04,70 110 m aidat Thomas Munkelt 13,68 Kip Ngeno 14,01 Clint Jackson 14,06 400 m aidat Alan Pascoe 49,28 John Akii-Bua 49,55 Jim Bolding 49,63 3000 m estejuoksu Bronislaw Malinowski 8.13,66 (Stad.enn.) Langet Ndege 8.23,98 Tapio Kantanen 8.26,24 Korkeushyppy Dwight Stones 2,18 m John Beers 2,15 m Greg Joy 2,10 m Seiväshyppy Juri Isakov 5,30 cm Antti Kalliomäki 5,20 m Casey Garrigan 5,10 m Pituushyppy Valeri Pidlužni 7,87 m Heikki Mattila 7,72 m Danny Seya 7,71 m Kolmiloikka Viktor Sanejev 16,93 m Pentti Kuukasjärvi 16,28 m Milan Tiff 16,08 m Kuulantyöntö Hartmut Briesenick 20,56 m Bishop Dolegiewicz 20,10 m Terry Albritton 19,97 m Kiekonheitto Wolfgang Schmidt 65,56 m Pentti Kahma 64,60 m John Powell 64,44 m Moukarinheitto Shigenobu Murofushi 70,76 m Harri Huhtala 69,32 m Hannu Polvi 67,90 m Keihäänheitto Seppo Hovinen 88,32 m Hannu Siitonen 84,86 m Richard George 81,40 m == Naiset == Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 100 m Helinä Laihorinne 12,53 Ulla Lax 12,83 Riitta Klippi 13,02 400 m Irena Szewinska 51,07 Riitta Salin 52,08 Yvonne Saunders 52,77 1 500 m Francie Larrieu 4.15,05 Nina Holmén 4.15,26 Marie-Francoise Dubois 4.15,37 Korkeushyppy Debbie Brill 1,85 m Mikiko Sono 1,75 m Modupe Oshikoya 1,70 m Pituushyppy Modupe Oshikoya 6,20 m Tuula Rautanen 6,10 m Marianne Kaijansinkko 5,70 m Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai 3 000 metrin estejuoksija Bronislaw Malinowski, joka teki lajissa "melkein" maailmanennätyksen. Edellisenä iltana Tukholmassa juoksi Ruotsin Anders Gärderud uuden ME:n ja Malinoskin aika oli alle aiemmin ME:n, mutta päivää liian myöhässä. Malinowski sai itselleen palkinnosta 30 cm:n suuruisen pienoisveistoksen näköiskappaleen. ==Lähteet== * * ==Viitteet== Luokka:Vuoden 1975 yleisurheilu 70
Silkkimaruna

Silkkimaruna (Artemisia pontica) on marunoihin kuuluva monivuotinen ruohovartinen kasvi. Se on peräisin kaakkois-Euroopasta (lajinimi pontica viittaa Pontoksen alueeseen Mustanmeren etelärannikolla ), mutta on levinnyt halki Euraasian, Ranskasta aina Xinjiangiin. Sitä löytyy luonnosta myös Pohjois-Amerikan koillisosissa. Sitä kutsutaan monessa eurooppalaisessa kielessä myös "roomalaiseksi koiruohoksi". Silkkimaruna on pienempi kooltaan ja lehdiltään kuin koiruoho. Se kasvaa 40–70 cm korkuiseksi; lehdet ovat harmaanvihreitä, hienojakoisia ja tuoksuvia. Kukat ovat pieniä ja kellertäviä. Silkkimarunasta saatava eteerinen öljy sisältää mm. kamferia, eukalyptolia, tujonia ja borneolia. Sen sanotaan olevan vähemmän karvas kuin koiruohon. Silkkimaruna on nykyään vermutin tärkein mauste, ja korvasi koiruohon 1900-luvun alussa. Sitä kasvatetaan kaupallisesti Espanjassa ja Latviassa. Se on suurina määrinä syötynä myrkyllinen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Laji.fi: Silkkimaruna (Artemisia pontica) *Puutarha.net: Silkkimaruna (Artemisia pontica) *iNaturalist: Silkkimaruna (Artemisia pontica) *ITIS: Artemisia pontica *UniProt: Taxonomy - Artemisia pontica *Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Artemisia pontica *Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Artemisia pontica Luokka:Marunat Luokka:Maustekasvit
Tommy Troelsen

Tommy Brian Troelsen (10. heinäkuuta 1940 Nykøbing Mors – 8. maaliskuuta 2021) oli tanskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja sekä televisioesiintyjä. Troelsen saavutti pelaajana Tanskan miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Roomassa 1960, missä maa hävisi loppuottelussa Jugoslavialle. Yhteensä Troelsen pelasi maajoukkueessa vuosien 1959–1968 aikana 16 ottelua ja teki niissä viisi maaliahttps://www.dbu.dk/landshold/landsholdsdatabasen/PlayerInfo/3045/. Seuratasolla Troelsen edusti koko uransa Vejle Boldklubia jossa voitti Tanskan mestaruuden vuonna 1958 ja Tanskan cup-mestaruuden vuosina 1958 ja 1959. Urallaan Troelsen myös valmensi Tanskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta. Hän oli maassaan tunnettu televisiokasvo urheilulähetyksissä sekä omassa talk show’ssaan. Troelsen kuoli sairastettuaan pitkään 80-vuotiaana 8. maaliskuuta 2021.https://vafo.dk/artikel/tommy- troelsen-er-d%C3%B8dOlympedia == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Tanskalaiset jalkapalloilijat Luokka:Tanskalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Tanskalaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Tuula Källström-Nikkonen

Tuula Källström-Nikkonen (o.s. Källström, 20. syyskuuta 1944 Kiikka) on suomalainen balettitanssija, repetiittori ja koreografi. Hän syntyi vanhempiensa evakkomatkalla Kiikassa ja asettui sen jälkeen perheensä kanssa Helsinkiin. Hän avioitui vuonna 1969 oopperalaulaja Harri Nikkosen kanssa. Källström-Nikkonen aloitti balettiopinnot 6-vuotiaana Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa opettajinaan Alexander Saxelin, Iris Salin sekä myöhemmin Marita Ståhlberg, Sonja Tammela sekä pedagogivierailijoita Neuvostoliitosta. 16-vuotiaana hän sai oppilassopimuskiinnityksen ja pian sen jälkeen vakituisen tanssijasopimuksen Suomen Kansallisbalettiin. Källström-Nikkonen teki urallaan erityisesti karakterirooleja, koomisia tehtäviä sekä voimakkaita sensuelleja naisrooleja, kuten Bianca baletissa Otello, äiti baletissa Tumma, herttarouva baletissa Korttipeli, Velma musikaalissa West Side Story sekä kurtisaani baletissa Spartacus. Lisäksi hänellä on ollut tehtäviä Joutsenlammessa, Coppeliassa, Etudessa, Prinsessa Ruususessa, Esmeraldassa, Gisellessä sekä monissa muissa klassikkoteoksissa. 1970- ja 1980-luvuilla Källström-Nikkonen teki useita koreografioita, kuten Uni (1970) säveltäjä Einar Englundin musiikkiin, Me kaksi Erkki Melartinin musiikkiin, Kadonneen miehen päiväkirja (1975) Leoš Janáčekin musiikkiin sekä Ruma ankanpoikanen (1984) Tauno Marttisen musiikkiin. Vuonna 1971 Källström-Nikkonen siirtyi Suomen Kansallisbaletin repetiittoriksi ja jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1987. == Lähteet == * * Encore – Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta == Viitteet == Luokka:Suomalaiset balettitanssijat Luokka:Suomalaiset koreografit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Staffan Larsson

Axel Staffan LarssonLarsson, Axel Staffan, Svenskt författarlexikon 2 (Runeberg.org) (1927 Gäddede, Ruotsi – 1994 Uppsala, RuotsiLarsson, Staffan, Kirjasampo 8.6.2021) oli ruotsalainen runoilija ja kriitikko.Staffan Engstrand, Staffan Larsson, Alex 11.5.2011 Larssonin isä oli kirkkoherra. Larsson opiskeli Göteborgin korkeakoulussa 1945–1947 ja vuodesta 1948 Uppsalassa, jossa hän myös asui kuolemaansa saakka. Hän oli Ruotsin 1950-luvun lyyrikoista merkittävimpiä. Larssonin ensimmäiset kokoelmat esikoiskokoelmasta Gallerrumista (1948) alkaen olivat tummia, ja niissä oli pahuus läsnä jatkuvasti. Myöhemmät runot ovat tiiviimpiä, ja niissä on muun muassa lapsuuden kuvia ja aiheita antiikista. ==Palkinnot ja tunnustukset== * Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1951 * Övralid-palkinto 1962 ==Lähteet== Luokka:Ruotsalaiset runoilijat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 1994 kuolleet
Bruno Canino

Bruno Canino (s. 30. joulukuuta 1935 Napoli) on italialainen pianisti ja säveltäjä.Bruno Canino AllMusic Canino aloitti pianonsoiton opintonsa Napolissa Vincenzo Vitalen johdolla ja jatkoi niitä Milanon konservatoriossa opettajinaan Enzo Calace sekä Bruno Bettinelli. Hänet palkittiin Kansainvälisessä Ferruccio Busoni -pianokilpailussa Bolzanossa vuosina 1956 ja 1958. Canino on kiertänyt solistina ja kamarimuusikkona Euroopassa, Japanissa, KiinassaBruno Canino Naxos, Australiassa, Uudessa-SeelannissaBruno Canino, a living legend of Italian pianism, to make his first appearance in Lithuania Lithuanian National Philharmonic Society, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Etelä- Amerikassa. Caninon yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet jousisoittajat Itzhak Perlman, Lynn Harrell, Salvatore Accardo, Viktoria Mullova ja Uto Ughi. Hän aloitti 1950-luvulla esiintymisen pianoduona Antonio Ballistan kanssa ja on toiminut Trio di Milanon pianistina. Canino on työskennellyt monien modernin ohjelmiston säveltäjien kanssa. Hän on usein kantaesittänyt heidän teoksiaan ja saanut heiltä itselleen omistettuja teoksia. Säveltäjiin ovat kuuluneet Davide Anzaghi, Luciano Berio, Pierre Boulez, Sylvano Bussotti, Franco Donatoni, Mauricio Kagel, Rolf Liebermann, György Ligeti, Bruno Maderna, Luigi Nono, Karlheinz Stockhausen, Wolfgang Rihm ja Iannis Xenakis. Canino on itse säveltänyt pianolle soolo- ja kamariteoksia. Hän opetti pianonsoittoa entisessä opinahjossaan, Milanon konservatoriossa. Lisäksi hän on tehnyt opetustyötä Bernissä ja pitänyt kansainvälisesti piano- sekä kamarimusiikkikursseja. Canino on istunut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa. Vuosina 1999–2001 hän toimi Venetsian biennaalin musiikkisektion johdossa. Canino on levyttänyt muun muassa Alfredo Casellan ja Claude Debussyn kokonaispianotuotannot sekä Johann Sebastian Bachin Goldberg- muunnelmat. Hän sai Viktoria Mullovan kanssa Edison-musiikkipalkinnon Sergei Prokofjevin, Maurice Ravelin ja Igor Stravinskyn teosten levytyksellä. Vuonna 1997 Caninolta julkaistiin kirja Vademecum for a Chamber Pianist. == Lähteet == Luokka:Italialaiset pianistit Luokka:Italialaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
P-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)

Pravda- tai P-luokka oli Neuvostoliiton laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka. == Alukset == Pravda-luokka IV-sarjaBudzbon, Przemyslaw & Radziemski, Jan 2020 s. 93 nimi rakentaja kölinlasku vesillelasku palvelus kohtalo Pravda myöh. P-1 Itämeren telakka, Leningrad 21. toukokuuta 1931 3. tammikuuta 1934 9. kesäkuuta 1936 upotettu 17. syyskuuta 1941 Zvezda myöh. P-2 Itämeren telakka, Leningrad 19. joulukuuta 1931 15. huhtikuuta 1935 9. heinäkuuta 1936 romutettu 1956 Iskra myöh P-3 Itämeren telakka, Leningrad 19. joulukuuta 1931 4. joulukuuta 1934 9. heinäkuuta 1936 romutettu 1952 ==Lähteet== * * * === Viitteet === *
Latinos

Latinos () tai Latinus (lat.) voi viitata seuraaviin: * Latinos eli Latinus, kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen ja Kirken poika, roomalaisessa mytologiassa Latiumin kuningas * Latinos (300/200-luku eaa.?), grammaatikko * Latinus (1. vuosisata), miimikko == Lähteet ==
Latinos (grammaatikko)

Latinos (, ; 300/200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän kirjoitti kuusi kirjaa käsittäneen teoksen Niistä jotka eivät ole Menandroksen omia (), joka käsitteli komediakirjailija Menandroksen muiden teoksista viemiä kohtia, toisin sanoen hänen harjoittamaansa plagiarismia. Latinoksen ajoitusta ei tunneta, mutta aiheestaan päätellen hän on elänyt aikaisintaan 300/200-lukujen eaa. taitteessa. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot Luokka:Syntymävuosi tuntematon Luokka:Kuolinvuosi tuntematon
Lynkeus (tragediakirjailija)

Lynkeus (, ; 1. vuosisata eaa./jaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija. Hän oli Propertiuksen aikalainen, mikä tiedetään siitä, että tämä valitti Lynkeuksen voittaneen hänen rakastajattarensa huomion puoleensa. Lynkeus vaikuttaa kirjoittaneen tragedian, joka kertoi seitsemän sotaretkestä Thebaa vastaan.Propertius: 3.30, 3.39–42. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset tragediakirjailijat
Lynkeus Samoslainen

Lynkeus Samoslainen (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija ja grammaatikko, joka oli kotoisin Samokselta. Lynkeus oli historioitsija Duriksen veli ja filosofi Theofrastoksen oppilas, ja Menandroksen aikalainen ja haastaja komediarunouden alalla. Hän eli vielä Menandroksen kuoleman jälkeenkin ja kirjoitti tästä teoksen. Lynkeus vaikuttaa olleen merkittävämpi grammaatikkona ja historioitsijana kuin näytelmäkirjailijana. Tämä voidaan päätellä hänen kirjoittamikseen mainittujen teosten nimistä, joita tunnetaan Athenaiokselta; näitä olivat:Suda s.v. Athenaios: Deipnosofistai 8.337d; Plutarkhos: Kuuluisien miesten elämäkertoja (Rinnakkaiselämäkerrat), Demetrios 27. * Kentauri () – komedia * Egyptiläinen (kertomus/historia) (, tai ) * Muistelmia () * Lausumia () * Päivälliskirjeet () * Hankintataito () * Apollodorokselle () – kirje Apollodoros Karystoslaiselle? * Diagoraalle () * Hippolokhokselle () – kirje Hippolokhokselle * Komediakirjailija Poseidippokselle () – kirje Poseidippos Kassandreialaiselle * Menandroksesta () == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat Luokka:Antiikin kreikkalaiset komediakirjailijat
Marcellinus (biografi)

Marcellinus (n. 300–500-luku?) oli antiikin roomalainen kirjailija, joka kirjoitti historioitsija Thukydideen elämäkerran Thukydideen elämä. Hänestä itsestään ei tiedetä muutoin mitään. Marcellinuksen ja hänen teoksensa ajoitusta ei tunneta kovin hyvin. Teoksessa olevien kirjallisten viittausten perusteella sitä ei ole kirjoitettu ainakaan ennen 100-lukua. Käytetyn terminologian perusteella ainakin tekstin nykyinen muoto on vasta 500-luvulta. ”Marcellinus” oli hyvin yleinen nimi myöhäisantiikin aikana, ja siitä voi päätellä vain vähän. Erään ehdotuksen mukaan kyseinen Marcellinus olisi sama kuin se Marcellinus, joka kokosi skolioita 100-luvulla eläneen Hermogenes Tarsoslaisen retoriikan alan teoksesta Oikeudellisista kysymyksistä (Peri tōn staseōn). Tällöin hän olisi elänyt 300- tai 400-luvulla. Thukydideen elämä on mukana joissakin Thukydideen Peloponnesolaissodan antiikin aikaisissa kommentaareissa, ja se on myös painettu joihinkin teoksen laitoksiin. Elämäkerran otsikon mukaan se oli koottu Thukydideen teoksen skolioista. Tämän vuoksi se on sekalainen kokoelma aineistoa ja sisältää myös ristiriitaisuuksia. Teos vaikuttaa olleen tarkoitettu johdannoksi Peloponnesolaissotaan käytettäväksi retoriikkakouluissa. Koska kirjoittaja eli niin pitkään Thukydideen itsensä jälkeen, hänen elämäkertaansa tulee lukea kriittisesti. == Lähteet == Luokka:Roomalaiset historioitsijat
Neanthes

Neanthes Kyzikoslainen (; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Kyzikoksesta. Neanthes toimi noin vuoden 241 eaa. tienoilla. Hän oli miletoslaisen reetori Filiskoksen oppilas, ja tämä puolestaan oli ollut Isokrateen oppilas. Neanthes kirjoitti lukuisia teoksia erityisesti historiasta. Niistä on säilynyt kuitenkin vain vähän katkelmia tai muuta tietoa. Häntä käyttivät lähteenään muun muassa Diogenes Laertios ja Athenaios sekä monet varhaiskristilliset kirjailijat. == Teokset == Neantheen teoksiin kuuluivat: * Attaloksen historia () – liittyen Pergamonin kuninkaaseen Attalokseen * Hellenika () – ainakin kuusi kirjaa mytologista, historiallisista ja maantieteellisistä aiheista * Initiaatioriiteistä () * Kaupunkien myyteistä () – eri kaupunkien paikallisia myyttejä * Kuuluisien miesten elämäkerrat () * Kyzikoksen annaalit () * Pythagoralaisista () Lisäksi hänen kirjoittamikseen on esitetty myös seuraavia: * Retorisesta teeskentelystä () * joukko panegyyrisiä puheita == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat
Sostratos

Sostratos (, ) voi viitata seuraaviin: * Sostratos, Herakleen ystävä kreikkalaisessa mytologiassa * Sostratos I, asklepiadi 3. sukupolvessa * Sostratos II (700/600-luku eaa.?), asklepiadi 8. sukupolvessa * Sostratos III (600-luku eaa.), asklepiadi 12. sukupolvessa * Sostratos (n. 323 eaa.), kuvanveistäjä * Sostratos (1 vuosisata eaa./jaa.), grammaatikko * Sostratos, jalokivien kaivertaja * Sostratos Aiginalainen (500-luku eaa.), kauppias * Sostratos Aleksandrialainen (200-luku eaa.), lääkäri * Sostratos Fanagoreialainen, kirjailija * Sostratos Khioslainen (n. 400 eaa.), kuvanveistäjä * Sostratos Knidoslainen (200-luku eaa.), arkkitehti, Aleksandrian majakan suunnittelija * Sostratos Makedonialainen (300-luku eaa.), Aleksanteri Suuren vastaiseen salaliittoon osallistunut * Sostratos Rhegionlainen (n. 424 eaa.), kuvanveistäjä == Lähteet ==
Soterides

Soterides (; 200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Epidauroksesta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen Tutkielma Menandroksesta (), joka käsitteli komediakirjailija Menandrosta. Tämän perusteella hänen on täytynyt elää joskus 300- ja 200-lukujen eaa. taitteen jälkeen. == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot
Stesimbrotos

Stesimbrotos Thasoslainen (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen rhapsodi ja historioitsija, joka oli kotoisin Thasoksesta. Stesimbrotos eli klassisen kauden alkupuolella Kimonin ja Perikleen aikana. Platon ja Ksenofon mainitsevat hänet kiittäen. Hän kirjoitti Homerosta käsitelleen teoksen, jonka nimeä ei tunneta, sekä historiallisia teoksia, sillä Plutarkhos lainaa häntä usein lähteenään. Etymologicum Magnumin mukaan hän kirjoitti myös mysteerejä käsitelleen teoksen nimeltä Initiaatioriiteistä ().Etymologicum Magnum, . == Lähteet == Luokka:Antiikin kreikkalaiset historioitsijat
Leif Karlson

Leif Olof Karlson (4. maaliskuuta 1946 Helsinki – 15. helmikuuta 2022 HelsinkiLeif Kalsonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa) oli suomalainen luutisti.Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo, s. 179 Karlsonia opettivat Ivan Putilin ja Michael Schäffer. Hän pääsi alun perin opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan kitaransoittoaLeif Karlson ja kanun Kantele.net, mutta sai vuonna 1975 diplomin Kölnin musiikkikorkeakoulusta, jossa pääaineena oli barokkiluuttu. Karlson keskittyi keskiajan musiikkiin ja arabimusiikkiin, joista jälkimmäiseen sai kosketuksen Munir Bashirin kautta. Karlson soitti myös maailmanmusiikissa käytettäviä kanunia ja udia.Al Teslim Global Music Centre Hän luotsasi vuonna 1988 ensimmäisen kerran esiintynyttä arabimusiikin Al Teslim -kokoonpanoa ja perusti vuonna 1995 keskiajan musiikin Oliphant- yhtyeen. Karlson opetti Sibelius-Akatemiassa. Hän teki luutulle myös sävellyksiä ja sovituksia. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset muusikot Luokka:Suomalaiset luutistit Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Jonathan Zaccaï

Jonathan Zaccaï (s. 22. heinäkuuta 1970 Bryssel) on belgialainen näyttelijä ja ohjaaja. ==Elämä ja ura== Zaccaï on syntynyt Belgiassa. Hän aloitti uransa 1990-luvulla esiintymällä mainoksissa ja sivurooleissa erilaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Suuren yleisön suosioon hän nousi vuonna 2004 elokuvista Le Rôle de sa vie ja Les Revenants. Hän on myös ohjannut muutaman elokuvan. ==Filmografia== Näytellyt Vuosi Nimi Rooli 1991 La Révolte des enfants Grand Gueule 1991 Coupable d'innocence ou quand la raison dort Maximilien Bardo 1994 Highlander (K3 J17) Louis 1994 3000 scénarios contre un virus 1995 Luc et Marie autoilija Jean-Paul 1996 Cap danger Nico 2000 Petite chérie Victor 2001 Reines d'un jour Pierre 2001 Mademoiselle Butterfly mies baarissa 2001 Les Déclassés Nicolas de Beauville 2001 Bord de mer Paul 2002 Ma vraie vie à Rouen Laurent 2002 Le Tango des Rashevski Jonathan 2004 Le Rôle de sa vie Mathias Curval 2004 Sketches chez les Weiz veljenpoika 2004 Les Revenants Mathieu 2004 Les Parallèles Benjamin 2004 Le plus beau jour de ma vie Arthur 2005 Toi et moi Mark Bajik 2005 Entre ses mains Fabrice 2005 De battre mon coeur s'est arrêté Fabrice 2006 Vent mauvais Franck 2006 Les Yeux bandés Théo 2006 La Blonde au bois dormant Renaud Mandry 2007 La Chambre des morts Vigo 2007 De l'amour 2008 Simon Konianski Simon Konianski 2008 Elève libre Pierre 2009 Une Aventure new-yorkaise Antoine 2009 Je suis venu pour elle 2010 Si tu meurs, je te tue Philippe 2010 Robin de Bois Kuningas Philippe 2010 Quartier lointain Bruno 2010 L'Amitié n'existe pas 2010 L'Age de raison Philibert 2010 Blanc comme neige Abel 2011 Yann Piat, chronique d'un assassinat Pascal Felli 2011 Sous le figuier Christophe 2011 JC Comme Jésus Christ toimittaja 2011 Cournouaille Fabrice 2012 Chambre noire 2013 Trens-toi droite Stéphane 2013 Les âmes de papier Nathan 2013 Je te survivrai Joe 2014–15 Hôtel de la plage Martin 2014 Cerise Fred 2015–20 Le Bureau des Légendes Sisteron 2015 La Vie des bêtes Cédric 2015 Intrusion Philippe Kessler 2015 Fleur de Tonnerre tuomari Vannier 2016 Misericórde Thomas 2018 Rémi Sans Famille Jérôme Barberin 2018 Noureev Serge Lifar 2018 Le Grand Bain Thibault 2019-2020 Infidèle Matteo Sandrelli 2020 Belle-Fille Anto 2021 Un petit Miracle Antoine 2021 L'Homme de la cave 2021 Il est Elle Cédric Ohjannut Vuosi Nimi 2004 Sketches chez les Weiz 2005 Y'a pas de quoi 2005 Comme James Dean 2011 JC Comme Jésus Christ ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Belgialaiset näyttelijät Luokka:Elävät henkilöt
Kokkusa

Kokkusa on soistunut järvi Pukkilan itäosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria.Kokkusa. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Maantiede == Kokkusaa ympäröi suomaa, jota reunustavat vainiot ja metsät. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Kokkusasta lähtee laskuoja länteen Porvoonjoen keskijuoksulle. Kokkusa on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia. Kokkusa on toiseksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.Pukkila. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. Kokkusa (18.022.1.002) kuuluu Rahikon alueeseen (18.022), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Porvoonjoen keskiosan alue (18.02). Rahikon alueeseen kuuluu Kokkusan ohella Puntarjärvi eli Kokkusan Teeno.Rahikon alue (18.022). Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Lähteet == Luokka:Pukkilan järvet Luokka:Porvoonjoen vesistö
Savijärvi (Pukkila)

Savijärvi on järvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta- ala on 2,8 hehtaaria.Kokkusa. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Maantiede == Savijärven pituus on 400 metriä ja leveys 60–80 metriä. Sen eteläpuolella levittäytyy pitkä ja kapea Savijärvensuo. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Savijärvestä lähtee laskuoja pohjoiseen, missä oja kääntyy itään kohti Porvoonjokea. Savijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia. Savijärvi on kolmanneksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.Pukkila. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. Savijärvi (18.072.1.002) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma- alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan- Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Savijärven ohella Iilijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Savijärveltä kaakkoon.Virenojan - Kolisevanojan valuma-alue (18.072). Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Lähteet == Luokka:Pukkilan järvet Luokka:Porvoonjoen vesistö
Iilijärvi (Pukkila)

Iilijärvi on metsäjärvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria.Iilijärvi. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Maantiede == Iilijärven pituus on 160 metriä ja leveys 100 metriä. Järveä ympäröi metsämaa ja suo. Pohjoisrannalla sijaitsee metsästysmaja. Saaria ei ole. Iilijärven pohjoispuolella sijaitseva Iilijärvenmäki kohoaa yli sata metriä merenpinnan yläpuolelle. Iilijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia. Iilijärvi on pienin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.Pukkila. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. Iilijärvi (18.072.1.001) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma- alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan- Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Iilijärven ohella Savijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Iilijärveltä luoteeseen.Virenojan - Kolisevanojan valuma-alue (18.072). Järviwiki. Viitattu 4.6.2021. == Lähteet == Luokka:Pukkilan järvet Luokka:Porvoonjoen vesistö
Aleksei Ionov

Aleksei Ionov (s. 18. helmikuuta 1989 Kingisepp, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaassaan vuonna 2008 alkaneella pääsarjaurallaan Zenit Pietaria, Kuban Krasnodaria, Anži Mahatškalaa, Dynamo Moskovaa, lainasopimuksella TsSKA Moskovaa, Rostovia ja lokakuusta 2020 alkaen Krasnodaria. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 292 ottelua ja tehnyt niissä 49 maalia. Hän on voittanut Zenitin joukkueessa UEFA Cupin vuonna 2008 sekä Venäjän liigamestaruuden ja cupin vuonna 2010. Ionov pelasi Venäjän alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2011 ystävyysottelussa Qataria vastaan. Hän kuului Venäjän joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 mutta ei saanut peliaikaa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1989 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Georgi Džikija

Georgi Džikija (s. 21. marraskuuta 1993 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän on Lokomotiv Moskovan kasvatti ja edustanut Venäjän toisella sarjatasolla Spartak Naltšikia ja Himik Dzeržinskiä sekä Venäjän valioliigassa vuosina 2015–2016 Amkar Permiä ja vuodesta 2017 alkaen Spartak Moskovaa. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 144 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden vuonna 2017. Džikija pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Unkaria vastaan. Hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa vuoden 2017 Maanosaliittojen cupissa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 33 maaottelua ja tehnyt yhden maaottelumaalin, marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1993 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vjatšeslav Karavajev

Vjatšeslav Karavajev (s. 20. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut vuosina 2014–2018 Tšekissä ja sen jälkeen runsaat 1,5 vuotta Alankomaissa. Syyskuusta 2019 alkaen hän on edustanut kotimaassaan Zenit Pietaria. Hän on pelannut Tšekin jalkapalloliigassa kolmessa joukkueessa yhteensä 88 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, Alankomaiden Eredivisiessa Vitessen joukkueessa 57 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Venäjän valioliigassa kahdessa joukkueessa yhteensä 47 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden Zenitissä vuosina 2020 ja 2021, ja hän pelasi kaksi liigaottelua vuonna 2014 TsSKA Moskovassa sen voittaessa mestaruuden. Venäjän cupin Karavajev voitti Zenitin joukkueessa vuonna 2020. Karavajev pelasi useissa Venäjän nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 13 maaottelua ja tehnyt kaksi maaottelumaalia, yhden syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa vastaan ja yhden kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Puolaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Venäläiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Karl Rudolf Hagenbach

Karl Rudolf Hagenbach (4. maaliskuuta 1801 Basel – 7. kesäkuuta 1874) oli sveitsiläinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi ja opiskeli Sveitsin Baselissa ja toimi myöhemmin professorina samassa kaupungissa. Hagenbach edusti teologiselta koulukunnaltaan välitysteologiaa ja korosti Kristuksen esimerkin seuraamista elämässä. Sai vaikutteita Gottfried Christian Friedrich Lückelta, Friedrich Schleiermacherilta ja Johann August Wilhelm Neanderilta. Hagenbachin laatimiin teoksiin kuuluivat Encyklopädie und Methodologie der theologischen Wissenschaften, Lehrbuch der Dogmengeschichte sekä Grundlinien der Liturgik und Homiletik. == Lähteet == Luokka:Sveitsiläiset teologit Luokka:Vuonna 1801 syntyneet Luokka:Vuonna 1874 kuolleet
Gottfried Christian Friedrich Lücke

Gottfried Christian Friedrich Lücke (24. elokuuta 1791 Egeln – 4. helmikuuta 1855) oli saksalainen teologi. Hän syntyi Egelnissä lähellä Magdeburgia. Hän opiskeli Hallessa ja Göttingenissä ja toimi professorina Bonnissa vuodesta 1818 ja Göttingenissä vuodesta 1827. Lücke edusti teologiselta koulukunnaltaan välitysteologiaa ollen läheisesti yhteydessä Friedrich Schleiermacheriin. Lücke oli Uuden testamentin eksegeetti. Lücken laatimiin teoksiin kuuluivat Commentar über die Schriften des Evangelisten Johannes sekä Grundriss der neutestamentlichen Hermeneutik und ihrer Geschichte. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset teologit Luokka:Vuonna 1791 syntyneet Luokka:Vuonna 1855 kuolleet
Johann August Wilhelm Neander

Johann August Wilhelm Neander (alkuperäiseltä nimeltään David Mendel (17. tammikuuta 1789 Göttingen – 17. heinäkuuta 1850) oli saksalainen protestanttinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi Göttingenissä juutalaiseen perheeseen. Hän kääntyi vuonna 1806 kristityksi vaihtaen samalla nimensä. Hän sai vaikutteita Friedrich Schleiermacherilta ja tuli tunnetuksi pektoraaliteologian edustajana. Vuodesta 1812 lähtien hän toimi Berliinissä kirkkohistorian professorina. Hagenbachin laatimiin teoksiin kuului Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche. Neander oli suomalaisen kirkkohistorian professorin Bengt Olof Lillen (1807–1875) oppi-isä. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset teologit Luokka:Vuonna 1789 syntyneet Luokka:Vuonna 1850 kuolleet
Välitysteologia

Välitysteologia () on niiden erilaisten teologioiden yhteisnimitys, jotka varsinkin Saksassa ja Pohjoismaissa pyrkivät välittämään teologian ja muiden tieteiden, kirkon sekä kulttuurin kesken 1800-luvulla. Suuntauksen ohjelma nimeltä Theologische Studien und Kritiken julkaistiin 1828. Sen olivat laatineet Karl Ullmann ja Friedrich Wilhelm Karl Umbreit yhdessä Johann Karl Ludwig Gieselerin, Gottfried Christian Friedrich Lücken ja Karl Immanuel Nitzschin kanssa. Alkuvaiheessa Georg Wilhelm Friedrich Hegelin filosofialla sekä Friedrich Schleiermacherin teologialla oli suuntaukselle merkittävä vaikutus. Suuntausta kritisoitiin muun muassa sen tuesta Preussin unionille. == Lähteet == Luokka:Luterilainen teologia
Pektoraaliteologia

Pektoraaliteologia () on teologinen lähestymistapa, jonka keskeisenä muotoilijana oli August Neander (1789 - 1850). Pektoraaliteologian pääperiaate on muotoiltu latinaksi sanoilla pectus est quod facit theologum (sydän tekee teologin). Pektoraaliteologia korosti tunnetta erityisesti vastalauseena niin rationalistiselle supernaturalismille kuin myöskin uusortodoksia. == Lähteet == Luokka:Kristillinen teologia
Uto Ughi

Uto Ughi (s. 21. tammikuuta 1944 Busto Arsizio) on italialainen viulisti ja kapellimestari.Uto Ughi AllMusicON THIS DAY | Happy Birthday Violinist Uto Ughi! The Violin Channel Ughi aloitti musiikkiopintonsa Sienassa ja oli yksi George Enescun viimeisistä oppilaista Pariisissa.Uto Ughi Naxos Hän opiskeli myös Jehudi Menuhinin johdolla. Ughi toimi vuosina 1987–1992 Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian taiteellisena johtajana. Ughi perusti Venetsiaan, Roomaan ja Milanoon "Homage"-festivaalit, joiden tarkoituksena on ollut klassisen musiikin edistäminen nuorten keskuudessa ja joiden avulla on myös kerätty varoja historiallisten rakennusten hyväksi. Ughin käyttämiä instrumentteja ovat olleet aiemmin Rodolphe Kreutzerin soittama Antonio Stradivarin viulu vuodelta 1701 ja aiemmin Arthur Grumiaux'n soittama Giuseppe Guarnerin viulu vuodelta 1744. == Lähteet == Luokka:Italialaiset viulistit Luokka:Italialaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jean Lartéguy

Jean Lartéguy (5. syyskuuta 1920 Maisons-Alfort, Ranska – 23. helmikuuta 2011Jean Lartéguy, Kirjasampo.fi, viitattu 9.6.2021) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli sotakirjeenvaihtajana Korean ja Indokiinan sodissa ja kirjoitti ranskalaisista laskuvarjosotilaista romaanin Kunnian puolesta (Les Centurions, 1960). ==Suomennetut teokset== * Kunnian puolesta (Les centurions), suom. Martti Santavuori, Helsinki: Kirjayhtymä 1962 ==Lähteet== Luokka:Ranskalaiset kirjailijat Luokka:Ranskalaiset sotakirjeenvaihtajat Luokka:Vuonna 1920 syntyneet Luokka:Vuonna 2011 kuolleet
Fellandreeni

Fellandreenit ovat kaksi isomeeristä orgaanista yhdistettä, joilla on samanlainen molekyylirakenne ja kemialliset ominaisuudet. α-fellandreeni ja β-fellandreeni ovat syklisiä monoterpeenejä, joiden erona on yhden kaksoissidoksen paikka. Ne eivät liukene veteen, mutta liukenevat dietyylieetteriin ja vastaaviin poolittomiin liuottimiin. Phellandrene alpha.svg|α-fellandreeni Phellandrene beta.svg|β-fellandreeni ==Esiintyminen ja käyttö== Fellandreenit ovat saaneet nimensä Eucalyptus radiata-puusta (ennen Eucalyptus phellandra), josta α-fellandreeni eristettiin. β-fellandreenia esiintyy mm. fenkolin eteerisessä öljyssä ja palsamipihdan pihkassa. Fellandreeneja on myös olibaanihartsissa ja koiruohossa. Fellandreeneillä on miellyttävä tuoksu, jossa on sitruksen, pippurin ja mintun sävyjä, ja polttava maku. Niitä käytetään tuoksunsa takia hajusteissa. α-fellandreeni voi muodostaa räjähdysherkkiä peroksideja korkeissa lämpötiloissa ilman kanssa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * PubChem: alpha- Phellandrene * PubChem: beta-Phellandrene Luokka:Terpeenit Luokka:Alkeenit