EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
HMS Forester (H74)

HMS Forester (viirinumero H74) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. == Valmistus == Alus tilattiin Cowesista J. Samuel White and Companyltä. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1934. == Palvelus == Palvelukseen otettaessa alus liitettiin F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin toukokuussa 1939 uudelleen 8. hävittäjälaivueeksi.Whitley, M. J. s. 106 Alus upotti 20. syyskuuta 1939 HMS Fortunen kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-27 ().http://uboat.net/allies/warships/ship/4228.html Uboat.net HMS Forester] Saksan laivaston taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau upottivat 23. marraskuuta aseistetun kauppalaivan HMS Rawalpindin, joka kuitenkin ehti ilmoittaa kohtalostaan radiolla. Kotilaivasto määräsi Clydestä vahvan osaston merelle kohti Norjan rannikkoa katkaisemaan saksalaisten paluutien. Forester oli osaston mukana suojaamassa raskaita yksiköitä. Osasto ei kuitenkaan havainnut kohdettaan, vaan palasi kotisatamaan. Norjan taisteluihin alus osallistui 8. hävittäjälaivueessaa. Se osallistui Narvikin toiseen taisteluun. Alus liitettiin 1940 laivueen mukana Force H:hon Gibraltarille. Aluksen miehistö pelasti 8. maaliskuuta 1941 merestä 144 sukellusvene U-124:n upottamien Lahoren ja Tielbankin miehistöjenjäsentä. Alus pelasti myöhemmin HMS Faulknorin kanssa vielä 107 eloonjäänyttä saman sukellusveneen torpedoimalta Nardanalta. Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 Faulknorin, HMS Fearlessin, HMS Foresightin ja HMS Foxhoundin kanssa syvyyspommein Cadizista länteen sukellusvene U-138:n (). Vuonna 1942 alus palasi Englantiin, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus palasi kuitenkin 1943 Välimerelle, jossa se osallistui Salernon maihinnousuun ja Aegeianmeren taisteluihin. Alus määrättiin kuitenkin palaamaan Pohjois- Atlantille Jäämeren saattueiden suojaksi. Saattue tehtävät kuitenkin keskeytyivät aluksen osallistuessa Normandian maihinnousuun. Alus upotti 10. marraskuuta 1944 Kanadan laivaston HMCS St. Laurentin, HMCS Owenin ja HMCS Swansean kanssa syvyyspommein Pohjois-Atlantilla sukellusvene U-845:n (). Alus upotti 20. elokuuta 1944 HMS Wensleydalen ja HMS Videtten kanssa syvyyspommein Englannin kanaalissa sukellusvene U-413:n (). Alus myytiin romutettavaksi 22. tammikuuta 1946 ja saapui Rosythiin kesäkuussa 1947. == Päälliköt == Aluksen päälliköinä olivat: *Edward Bernard Tancock DSC 14. tammikuuta 1939 – tammikuu 1942 *George Pepys Huddart tammikuu 1942 – 1. toukokuuta 1942 (kaatui) *Jack Bitmead DSO 2. toukokuuta – 4. elokuuta 1942 (sij) *James Arbouin Burnett DSC 4. elokuuta 1942 – 21. toukokuuta 1944 *George Windsor Gregorie 21. toukokuuta – 9. heinäkuuta 1944 *David Creagh Beatty DSC 9. heinäkuuta 1944 – 17. huhtikuuta 1945 *Peter Ronald Ward 17. huhtikuuta – 6. kesäkuuta 1945 *Louis John Hilary Gamble 6. kesäkuuta 1945 – ==Lähteet== * * * * * === Viitteet === Luokka:Kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjät Luokka:Whiten valmistamat alukset Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan toisen maailmansodan hävittäjät
Taal

Taal on 311 metriä korkea tulivuori Luzonin saarella, Filippiineillä, noin 70 kilometriä Manilasta etelään. Se on yksi Filippiinien aktiivisimmista tulivuorista. Taal alkoi jälleen purkautua 12. tammikuuta 2020 ja noin 8 000 ihmistä evakuoitiin. Taal on kaldera, jonka osittain täyttää Taal-järvi. Ennen tammikuun 13. päivää 2020 järven laajuus oli noin 267 km². Järvi sijaitsi 3 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen suurin syvyys oli 160 metriä. Järven keskellä oli toinen kaldera, jonka osittaisen romahtamisen seurauksena oli syntynyt 5 kilometriä leveä Volcano Island -saari. Taal-tulivuorella on ollut historiansa aikana ainakin kuusi vaarallista pyroklastista purkausta. Vuoden 1911 purkauksen seurauksena kuoli 1334 ihmistä ja tuhkaa satoi Manilassa asti. Myös vuosina 1965-1977 tulivuori on purkautunut kuolettavasti surmaten noin 200 ihmistä. Tuolloin ihmisiä ei varoitettu tulevista purkauksista. 1900-luvun viimeisin purkaus tapahtui 1977. Taal valittiin 1990-luvulla yhdeksi kuudestatoista tarkempaan tieteelliseen seurantaan otetuista, myöhempien luonnonkatastrofien vähentämiseksi valituista dekaditulivuorista. Nimitys dekaditulivuori () saatiin YK:n yleiskokouksen vuonna 1989 nimeämästä luonnonkatastrofien vähentämisen vuosikymmenestä (1990-luku). Filippiinien vulkanologian ja seismologian laitos (PHIVOLCS) on todennut jo vuonna 2009 Taal-tulivuoren saaren suuren riskin alueeksi ja pysyväksi vaaravyöhykkeeksi, jossa ei saa asua. == Kuvia == Tiedosto:Taal volcano 2020 eruption captured using IP camera.gif|Alku 12. tammikuuta 2020 purkauksesta. Tiedosto:Phreatic eruption of Taal Volcano, 12 January 2020 (reduced).gif|link=Tiedosto:Phreatic eruption of Taal Volcano, 12 January 2020.gif|Eräs myöhempi vaihe 12. tammikuuta 2020 purkauksesta. Tiedosto:Taal Volcano aerial 2013.jpg|Ilmakuva vuodelta 2012 jossa näkyy tulivuoren keskellä oleva järvi. Tiedosto:Taal volcano crater.jpg|Ilmakuva kraaterista vuodelta 1965. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Filippiinien tulivuoret
Lou Donaldson

Lou Donaldson (1. marraskuuta 1926 Badin, Pohjois-Carolina – 9. marraskuuta 2024"Jazz legend, Badin native Lou Donaldson has died") oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka tunnetaan soul jazzin edustajana. Hänen monet kappaleensa noudattavat soinnuiltaan blueskaavaa. Alkuaikoinaan hän soitti bebopia ja oli tyyliltään monien aikalaistensa tavoin hyvin Charlie Parker -vaikutteinen.Allmusic Biography Vuonna 1952 Donaldson pääsi levyttämään bebop-suuruuksien, kuten vibrafonisti Milt Jacksonin ja pianisti Thelonious Monkin, kanssa. Seuraavana vuonna hän levytti trumpetisti Clifford Brownin ja rumpali Philly Joe Jonesin kanssa. Muita yhteistyökumppaneita olivat trumpetisti Blue Mitchell, pianisti Horace Silver sekä rumpali Art Blakey, jonka kvintettiin Donaldson kuului. 1960-luvulla Donaldson oli soul jazzin tunnetuimpia nimiä ja levytti suosittuja levyjä omissa nimissään, kuten vuoden 1967 Alligator Boogaloo. ==Diskografia== ===Yhtyejohtajana=== * 1953: Clifford Brown Memorial Album (Blue Note) * 1957: Lou Takes Off * 1958: Blues Walk * 1958: Light Footallmusic * 1961: The Time Is Right * 1962: Funky Mama * 1963: Gravy Train * 1967: The Natural Soul Tommy Turrentine (tr), John Patton (org), Grant Green (guit), Ben Dixon (dr). * 1967: Alligator Boogaloo Melvin Lastie (corn), George Benson (guit), Lonnie Smith (org), Leo Morris (dr). * 1967: Mr. Shing-A-Ling] Blue Mitchell (tr), Jimmy ”Fats” Ponder (guit), Lonnie Smith (org), Leo Morris (dr). * 1968: Midnight Creeper Blue Mitchell (tr), George Benson (guit), Lonnie Smith (org), Idris Muhammad (dr). * 1969: Say It Loud! Blue Mitchell (tr), Jimmy ”Fats” Ponder (guit), Charles Earland (org), Idris Muhammad (dr). * 1969: Hot Dog Ed Williams (tr), Melvin Sparks (guit), Charles Earland (org), Idris Muhammad (dr). * 1970: Everything I Play Is Funky Blue Mitchell (tr), Melvin Sparks (guit), Lonnie Smith (org), Jimmy Lewis (b), Idris Muhammad (dr). * 1970: Pretty Things Blue Mitchell (tr), Ted Dunbar (guit), Leon Spencer Jr. (org), Idris Muhammad (dr). * 1971: Cosmos * 1973: Sassy Soul Strut * 1974: Sweet Lou * 1975 A different scene" * 1993: Caracas * 1994: The Righteous Reed! The Best of Poppa Lou * 1996: The Best of Lou Donaldson, Vol. 2 The Blue Note Years. ===Muiden levyillä=== * 1952: Thelonious Monk: Genius of Modern Music (Blue Note) * 1954: Miles Davis: Bags' Groove * 1954: Art Blakey: A Night at Birdland Vol. 1 * 1954: Art Blakey: A Night at Birdland Vol. 2 * 1954: Art Blakey: A Night at Birdland Vol. 3 * 1958: Jimmy Smith: Cool Blues * 1958: Jimmy Smith: House Party * 1963: Jimmy Smith: Rockin' the Boat ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzsaksofonistit Luokka:Vuonna 1926 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Eläinpuolue

Eläinpuolue (, PvdD) on eläinten oikeuksia Alankomaissa ajava poliittinen puolue. Se perustettiin vuonna 2002. Vuoden 2003 vaaleissa puolue ei vielä päässyt edustajainhuoneeseen. Paikkaa ei myöskään tullut Euroopan parlamentissa vuoden 2004 vaaleissa. Vuoden 2006 vaaleissa edustajainhuoneeseen kuitenkin pääsivät puolueesta Marianne Thieme ja Esther Ouwehand. Senaattiin tuli vuonna 2007 lisäksi valituksi Niko Koffeman. Vuoden 2007 vaaleissa valittiin myös eri provinssien parlamentteihin kaikkiaan yhdeksän Eläinpuolueen poliitikkoa. Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa puolue sai kolme edustajaa edustajainhuoneeseen ja kolme senaattiin. Eläinpuolue asetti ehdokkaita myös vuoden 2009 europarlamenttivaaleihin, mutta ei saanut yhtään paikkaa. Äänistä puolue sai 3,46 %. Kärkiehdokkaana oli Natasja Oerlemans. Uskonnottomat tahot ovat esittäneet puoluetta kohtaan kritiikkiä. Thieme ja Koffeman ovat seitsemännen päivän adventisteja, ja Thieme on esittänyt Aatamin ja Eevan olleen alun perin kasvissyöjiä.Atheïsten vallen Thieme aan op haar overtuiging Esimerkiksi Maarten 't Hart jopa vaati Thiemeä ja Koffemania lähtemään puolueesta heidän uskontonsa takia.Animal party leader 'damaging to image' Thieme pitää puoluetta kuitenkin sekulaarina eikä katso sen sanoman olevan sidoksissa mihinkään uskonnolliseen vakaumukseen.A Platform of Compassion Marianne Thieme on puolueen puheenjohtaja ja toimii myös edustajainhuoneessa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Puolue on muun muassa esittänyt uskonnollisten rituaaliteurastusten kieltämistä lailla.Eläinpuolue: Uskontojen uhriksi 2 miljoonaa eläintä vuodessa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Viralliset sivut , Luokka:Alankomaiden puolueet Luokka:Eläinten oikeudet
Omar Nasiri

Omar Nasiri on 1960-luvulla syntyneen marokkolaisen vakoojan pseudonyymi. Hän soluttautui al-Qaidaan ja toimi tämän koulutusleireillä Afganistanissa välittäen tietoja Britannian ja Ranskan tiedustelupalveluille. Hän väitti BBC haastattelussa 16. marraskuuta 2006, että Britannian tiedustelupalvelua varoitettiin 1990-luvun puolessa välissä al-Qaidan uhasta, mutta britit eivät toimineet tarpeeksi nopeasti. Hän myös väittää leirillä tapaamansa Ibn al- Shaykh al-Libin antaneen tarkoituksella kuulusteluissa Yhdysvalloille virheellistä tietoa yllyttääkseen näitä syrjäyttämään Saddam Husseinin vallasta, jotta al-Qaida saisi Irakin jihadistiseksi tukikohdakseen. Nasiri on kirjoittanut kokemuksistaan vakoojana teoksen Jihadin sydämessä: elämäni al- Qaidan taistelijana ja sen vakoojana, jossa hän kertoo yksityiskohtaisesti elämästään Belgian maanalaisessa terroristitoiminnassa, Afganistanin leireillä sekä Britannian radikaaleissa muslimiyhteisöissä. Osa kirjan yksityiskohdista on kuitenkin muutettu kirjailijan ja tämän läheisten suojelemiseksi. ==Lähteet== Nasiri, Omar Nasiri, Omar
Luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista

Tämä on luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista. Kuulantyönnön Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1914 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista. Vuosina 1914–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien. == Mestaruudet == Miehet (* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu) (yht. 128) * 18 – Elmer Niklander* (mestaruuksista 11 yhteistuloskilpailuissa) * 9 – Reijo Ståhlberg * 7 – Sulo Bärlund, Arttu Kangas * 6 – Armas Wahlstedt, Matti Yrjölä * 5 – Seppo Simola * 4 – Yrjö Lehtilä * 3 – Reijo Koivisto, Janne Ronkainen, Mika Halvari, Arsi Harju, Conny Karlsson, Robert Häggblom * 2 – Armas Taipale* (1), Wihtori Kotro* (1), Ville Pörhölä* (1), Paavo Yrjölä, Yrjö Puntti, Aapo Perko, Alpo Nisula, Jarmo Kunnas, Aulis Akonniemi, Jari Kuoppa, Tepa Reinikainen, Ville Tiisanoja, Tomas Söderlund, Eero Ahola * 1 – Toimi Arranmaa*, Mikko Holm*, Paavo Aho*, Hannes Torpo*, Bertil Ilomaa, Martti Alarotu, Risto Kuntsi, Rurik Backman, Veikko Nyqvist, Jaakko Jouppila, Helge Nylund, Yrjö Ijäs, Aulis Toivonen, Petri Torniainen, Antero Paljakka, Markus Koistinen, Tuomo Tihinen, Timo Kööpikkä, Nico Oksanen, Arttu Korkeasalo Naiset (yht. 80) * 11 – Asta Ovaska * 8 – Meeri Saari * 6 – Marjatta Kuuluvainen, Suvi Helin * 5 – Christine Barck, Tuula Kivi, Senja Mäkitörmä * 4 – Inkeri Lehtonen, Ritva Metso, Anna Rauhala * 3 – Irja Sarnama, Karoliina Lundahl, Niina Kelo * 2 – Marika Tuliniemi, Sanna Kämäräinen, Katri Hirvonen, Kaisa Kymäläinen * 1 – Hely Pietilä, Esteri Kallio, Eila Ronkonen, Johanna Pulkkinen, Emilia Kangas == Vuosittain == thumb|Elmer Niklander voitti miesten Suomen mestaruuden yhden käden kilpailuissa 1914–1918, 1920 ja 1924 sekä molempien käsien yhteistuloskilpailuissa 1909, 1910, 1912–1918, 1920 ja 1924. Miehet 1907–1924 Molempien käsien yhteistuloskilpailut {| class="sortable" Vuosi Voittaja Tulos 1907 Toimi Arranmaa 23,20 1908 Mikko Holm 22,45 1909 Elmer Niklander 26,89 1910 Elmer Niklander 27,01 1911 Paavo Aho 24,45 1912 Elmer Niklander 39,38 1913 Elmer Niklander 27,75 1914 Elmer Niklander 26,62 1915 Elmer Niklander 27,05 1916 Elmer Niklander 26,06 1917 Elmer Niklander 25,28 1918 Elmer Niklander 24,94 1919 Armas Taipale 24,69 1920 Elmer Niklander 26,12 1921 Wihtori Kotro 24,89 1922 Ville Pörhölä 25,52 1923 Hannes Torpo 24,50 1924 Elmer Niklander 25,66 == Lähteet == * 1907–1959: * 1960–2006: http://www.gbrathletics.com/nc/fin.htm * 1907–2023: Kalevan kisojen mitalistit nykyisissä lajeissa tai niiden edeltäjissä 1907–2023 Tilastopaja (tilaajille) === Viitteet === Kuulantyöntö Luokka:Kuulantyöntö *
Nothing But the Best

Nothing But the Best on Frank Sinatran tuorein kokoelma-albumi. Se julkaistiin 14. toukokuuta 2008 laulajan kuoleman kymmenvuotispäivänä. Levy sisältää Sinatran oman levy-yhtiön Reprisen äänittämät suurimmat hitit. Joitakin kappaleita, kuten ”New York, New York” ja ”'Come Fly with Me”' on hieman editoitu alkuperäisistä versioista. Kokoelmasta on olemassa myös kaksi vaihtoehtoista versiota, joista toinen sisältää CD:n lisäksi Royal Festival Hallissa vuonna 1971 kuvatun konsertin ja toinen CD:n, joka sisältää 12 kappaletta jouluista musiikkia. Nämä molemmat erikoisjulkaisut on pakattu digipack-koteloon. == Kappaleet == #Come Fly with Me #The Best Is Yet to Come #The Way You Look Tonight #Luck Be a Lady #Bewitched #The Good Life #The Girl from Ipanema #Fly Me to the Moon (In Other Words) #Summer Wind #Strangers in the Night #Call Me Irresponsible #Somethin’ Stupid #My Kind of Town #It Was a Very Good Year #That’s Life #Moonlight Serenade #Nothing But the Best #Drinking Again #All My Tomorrows #My Way #New York, New York #Body and Soul Luokka:Vuoden 2008 kokoelma-albumit Luokka:Frank Sinatran albumit
Berit Berthelsen

Berit Berthelsen (o.s. Tøien, 25. huhtikuuta 1944 Hakadal, Akershus, Norja – 13. helmikuuta 2022 Bærum, Norja) oli norjalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja viisiottelu.Olympedia Berthelsen sijoittui Tokion 1964 olympialaisten pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 619 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 640 cmKluge, s. 54 ja viisiottelussa 18:nneksi 4 649 pisteellä.Kluge, s. 56 Kisojen avajaisissa hän kantoi Norjan lippua.Helsingin Sanomat 2.8.2009 Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 644 cm.Siukonen & Ahola, s. 95 Sisäratojen EM-kilpailuissa Berthelsen voitti kultaa Prahassa 1967 tuloksella 651 cmEAA, s. 144 ja Madridissa 1968 tuloksella 643 cm.EAA, s. 145 Hän teki vuonna 1968 pituushypyssä Norjan ulkoratojen ennätyksen 656 cm, jonka rikkoi vasta vuonna 2009 Margrethe Renstrøm. Hänen EM-hallikilpailuiden voittotuloksensa 651 cm vuodelta 1967 oli Norjan halliennätys vuoteen 2024 asti, jolloin sen rikkoi Ida Andrea Breigan. Berit Berthelsenin puoliso Roar Berthelsen oli maajoukkuetason pituushyppääjä. ==Lähteet== * * * * * ===Viitteet=== Luokka:Norjalaiset pituushyppääjät Luokka:Norjalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1944 syntyneet Luokka:Vuonna 2022 kuolleet
Liikutukset

Liikutukset ovat lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä esiintyvä hurmosilmiö. Ensimmäisen kerran se esiintyi lestadiolaisen alkuheräyksen aikana Kaaresuvannossa 1845. Liikutuksissaan oleva ihminen voi esimerkiksi hyppiä, taputtaa käsiään ja huutaa "Kiitos, Jeesus!" autuaallisen tunteen vallassa. Seuroissa esiintyvien liikutusten vuoksi lestadiolaisia pilkattiin hihhuleiksi, mutta herätysliikkeen keskuudessa ilmiötä pidettiin Jumalan armon merkkinä. Liikutuksia pidettiin 1800-luvulla ajoittain kirkkopahennuksena. Kirkossa liikutuksiin tulleita lestadiolaisia voitiin rangaista sakoilla, häpeäpenkissä tai jalkapuussa istuttamalla sekä lyhyellä vankeudella. Lars Levi Laestadius puolusti julkaisemassaan Huutavan ääni korvessa-lehdessä heränneiden liikutuksia: Luokka:Lestadiolaisuus Luokka:Mystiikka
Niko Koffeman

Niko Karel Koffeman (s. 12. toukokuuta 1958) on alankomaalainen eläinpuolueen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2007 puolueen historian ensimmäisenä senaattorina Alankomaiden parlamentin ylähuoneeseen. Hän toimii aktiivisesti myös Faunabescherming-järjestössä (suom. "faunan suojelu") ja Nicolaas G. Pierson Foundationin puheenjohtajana. Koffeman valmistui Rotterdamin Erasmus- yliopistosta, jossa hän opiskeli taloustiedettä. Hän toimi aiemmin sosialistisessa puolueessa. Hän on kasvissyöjä ja uskoltaan seitsemännen päivän adventisti. Hän on naimisissa juontaja Antoinette Hertsenbergin kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Alankomaalaiset poliitikot Luokka:Vuonna 1958 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Chuck Weyant

Chuck Weyant (3. huhtikuuta 1923 St. Marys, Ohio – 24. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1955 ja 1957–1959. Hän oli parhaimmillaan 12. vuoden 1955 kilpailussa. Hän kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1952–1959 ollen parhaimmillaan kahdeksas Las Vegasissa 1954 ja Milwaukeella 1959. Weyant kilpaili myös Midget cars -sarjassa voittaen ensimmäisen kilpailunsa vuonna 1947. Hän oli yhdeksän kertaa top 25 National points -listalla vuosina 1951–1971. Hän voitti urallaan 64 tapahtumaa, joista 13 kansallista. Yksi hänen suurimmista voitoistaan oli vuoden 1955 Hut Hundret -kilpailun voitto Terre Haute Action -radalla. Weyantin perhe harrasti kilpa- ajoa. Hän aloitti ajamalla kilpaa isänsä ja veljensä kanssa 1940-luvun alussa ennen toista maailmansotaa. Hän ajoi ensimmäisen voittonsa vuonna 1947 sodan jälkeen. Weyant on valittu National Midget Auto Racing Hall of Fameen. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet
Dempsey Wilson

Dempsey Wilson (11. maaliskuuta 1927 Los Angeles, Kalifornia – 23. huhtikuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun neljä kertaa kausilla 1958, 1960–1961 ja 1963. Hän oli parhaimmillaan 11. vuoden 1963 kilpailussa. Wilson kilpaili myös USAC-sarjoissa vuosina 1956, 1958–1965 ja 1968–1969. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1960 Milwaukeella. Kilpailujen ulkopuolella Wilson omisti yrityksen nimeltä "Dempsey Wilson Racing Cams", joka kunnosi autojen etuosia. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa. Luokka:Yhdysvaltalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Vuonna 1927 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Mikhail Mamleev

Mikhail Mamleev (s. 4. syyskuuta 1975, , Mihail Mamlejev) on entinen venäläinen, nykyisin italialainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa italialaista SC Merania. Pohjoismaisissa kilpailuissa hän edusti v.1996 - 1999 Ikaalisten Nouseva-Voimaa, v.2000-2002 ruotsalaisseura Ronneby OK:ta ja v.2003-2014 ruotsalaista OK Orionia. Kaudelle 2015 hän on ilmoittanut palaavansa edustamaan Ikaalisten Nouseva-Voimaa. Nuorten MM-kilpailuissa Gdyniassa 1994 Mamleev voitti viestikultaa. Horsensin nuorten MM-kilpailuissa 1995 hän voitti hopeaa normaalimatkalta ja pronssia pikamatkalta. Sümegin EM- kilpailuissa 2002 Mamleev voitti kultaa keskimatkalta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2002 hän sijoittui toiseksi. Rapperswil-Jonan MM- kilpailuissa 2003 Mamleev saavutti parhaat henkilökohtaiset MM-sijoituksensa sijoittumalla viidenneksi pitkällä matkalla ja sprintissä. Västeråsin MM- kilpailuissa 2004 hän voitti hopeaa viestistä joukkuetovereinaan Andrei Hramov ja Valentin Novikov. Keväällä 2004 Mamleev meni naimisiin Sabine Rottensteinerin kanssa ja muutti Italiaan asumaan. Heinäkuussa 2006 hän sai Italian kansalaisuuden. Viime vuosina Mamleev on panostanut lähes pelkästään MM-kisoihin, eikä kilpaile kauden aikana juurikaan missään muissa kilpailuissa. Unkarin MM-kisoissa Miskolcissa 2009 voitti kyseenalaisesti pronssia pitkällä matkalla, kun italialainen seurasi pitkään neljä minuuttia hänen jälkeensä lähtenyttä Daniel Hubmannia, joka voitti kyseisessä kilpailussa maailmanmestaruuden. Suomen joukkue teki asiasta protestin, Mats Haldinin ollessa kilpailun neljäs, vedoten sääntöön, joka kieltää kaiken yhteistyön maastossa. Protesti kuitenkin lopulta hylättiin. ==Lähteet== Luokka:Italialaiset suunnistajat Luokka:Venäläiset suunnistajat Luokka:Vuonna 1978 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1975

Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1975 Katowicessa, Puolassa. Kisojen ajankohta oli 8.–9. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Rondo-halli, jonka juoksurata oli 160 metrin mittainen. == Mitalistit == === Miehet === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Valeri Borzov 6,59 Aleksandr Aksinin 6,67 Zenon Licznerski 6,74 400 m Hermann Köhler 48,76 Josip Alebić 49,04 Semjon Kotšer 49,33 800 m Gerhard Stolle 1.49,8 Ivo Van Damme 1.50,1 Vladimir Ponomarjov 1.50,2 1 500 m Thomas Wessinghage 3.44,6 Pjotr Anisim 3.45,4 Gheorghe Ghipu 3.45,4 3 000 m Ian Stewart 7.58,6 Pekka Päivärinta 7.58,6 Boris Kuznetsov 8.01,2 60 m aj Leszek Wodzyński 7,69 Frank Siebeck 7,69 Eduard Pereverzev 7,74 4 × 2 kierrosta Klaus Ehl Franz-Peter Hofmeister Karl Honz Hermann Köhler 2.29,9 Wiesław Pucholski Roman Siedlecki Jerzy Włodarczyk Edward Romanowski 2.31,4 Krasimir Gutev Narzis Popov Jordan Jordanov Janko Bratanov 2.32,1 Korkeushyppy Vladimír Malý 221 Endre Kelemen 219 Rune Almén 219 Seiväshyppy Antti Kalliomäki 535 Wojciech Buciarski 530 Władysław Kozakiewicz 530 Pituushyppy Jacques Rousseau 794 Hans-Jürgen Berger 787 Zbigniew Beta 782 Kolmiloikka Viktor Sanejev 17,01 Michał Joachimowski 16,90 Gennadi Bessonov 16,78 Kuulantyöntö Văltšo Stoev 20,19 Geoff Capes 19,98 Valeri Voikin 19,44 === Naiset === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Andrea Lynch 7,17 Monika Meyer 7,24 Irena Szewińska 7,26 400 m Verona Elder 52,68 Nadežda Iljina 53,21 Inta Kļimoviča 53,91 800 m Anita Barkusky 2.05,6 Sarmīte Štūla 2.06,2 Rositsa Pehlivanova 2.06,3 1 500 m Natalia Andrei 4.14,7 Tatjana Kazankina 4.14,8 Ellen Wellmann 4.16,2 60 m aj Grażyna Rabsztyn 8,04 Annelie Ehrhardt 8,12 Tatjana Anisimova 8,21 4 × 2 kierrosta Inta Kļimoviča Ingrīda Barkāne Ljudmila Aksjonova Nadežda Iljina 2.46,1 Elke Barth Brigitte Koczelnik Silvia Hoffmann Rita Wilden 2.47,3 Zofia Zwolińska Genowefa Nowaczyk Krystyna Kacperczyk Danuta Piecyk 2.49,6 Korkeushyppy Rosemarie Witschas 192 Marie-Christine Debourse 183 Annemieke Bouma 180 Pituushyppy Dorina Cătineanu 631 Lidija Alfejeva 629 Meta Antenen 628 Kuulantyöntö Marianne Adam 20,05 Helena Fibingerová 19,97 Ivanka Hristova 19,35 == Mitalitaulukko == 1\. 4 3 0 7 2\. 3 6 8 17 3\. 3 2 1 6 4\. 3 1 0 4 5\. 2 3 5 10 6\. 2 0 1 3 7\. 1 1 0 2 7\. 1 1 0 2 7\. 1 1 0 2 10\. 1 0 3 4 11\. 0 1 0 1 11\. 0 1 0 1 11\. 0 1 0 1 14\. 0 0 1 1 14\. 0 0 1 1 14\. 0 0 1 1 == Katso myös == *Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1975 == Lähteet == * 1975 Luokka:Vuoden 1975 yleisurheilu Luokka:Puolan yleisurheilu
Georg Hillmar

Georg Otto Hillmar (10. lokakuuta 1876 Berliini – 12. joulukuuta 1911 Berliini) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Hillmar osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta ei voittanut mitaleita niissä. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1911 kuolleet
Palmuhaukka

Palmuhaukka (Falco chicquera) on tropiikissa elävä jalohaukka. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on 30–36 cm ja siipien kärkiväli noin 85 cm. Se on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen, mustaraitainen. Päälaki ja niska ovat punaruskeat, nokka, koivet ja kapea paljas alue silmän ympärillä keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. == Esiintyminen == Palmuhaukat elävät Intian niemimaalla, Pakistanissa ja paikoin Kaakkois-Aasiassa, sekä monin paikoin Afrikassa Saharan eteläpuolella. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko 10 000–100 000 yksilöä. == Elinympäristö == Lajin elinympäristöä ovat savannit, puoliautiomaat ja muut kuivat maa-alueet, joilla kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Sitä tavataan myös jokivarsien metsissä. == Lisääntyminen == Pesä on toisinaan korkealla palmun latvassa, toisinaan vanhassa varislinnun tai petolinnun pesässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo noin 33 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 36 päivän ikäisinä ja emot hoitavat niitä vielä kolmisen viikkoa. Pesimäkierto kestää pari viikkoa kauemmin kuin muilla samankokoisilla jalohaukoilla. == Ravinto == Ruokavalio koostuu pääosin lentävistä linnuista, jonkin verran myös hyönteisistä ja lepakoista. == Lähteet == Luokka:Jalohaukat
Fritz Manteuffel

Fritz Manteuffel (11. tammikuuta 1875 - 21\. huhtikuuta 1941) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa kisojen kummastakin joukkuekilpailusta. Manteuffel osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta ei voittanut niissä mitaleja. Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1875 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Karl Neukirch

Karl Neukirch (3. marraskuuta 1864 - 26\. kesäkuuta 1941) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 1896 sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Neukirch osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, mutta jäi niissä mitaleitta. Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1864 syntyneet Luokka:Vuonna 1941 kuolleet
Kaarina Kangasmaa

Kaarina Kangasmaa (o.s. Koivuniemi, s. 13. huhtikuuta 1932 Suodenniemi) on suomalainen yleisurheilija, joka menestyi useissa heittolajeissa. Kaarina Kangasmaa, silloiselta nimeltään Koivuniemi, sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten kiekonheitossa 11:nneksi tuloksella 40,33 metriä. Hän edusti Suomea kymmenessä maaottelussa vuosina 1951–1960 ja saavutti niissä kaksi lajivoittoa. Seuratasolla Kangasmaa edusti Suodenniemen Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1951, 1952, 1953, 1954 ja 1957 sekä keihäänheitossa vuonna 1956. Hän saavutti kiekonheitossa, keihäänheitossa ja kuulantyönnössä yhteensä viisi SM-hopeaa ja kolme SM- pronssia vuosina 1950–1957. Hän paransi Suomen ennätystä kiekonheitossa viisi kertaa vuosina 1951–1954 ja keihäänheitossa kolme kertaa vuonna 1957. Kangasmaan uransa parhaat tulokset olivat kiekonheitossa 42,05 metriä vuodelta 1954, keihäänheitossa 48,17 metriä vuodelta 1957 sekä kuulantyönnössä 12,13 metriä vuodelta 1951. Hän oli Suomen naisyleisurheilun ensimmäinen suurmestari vuonna 1957. Kangasmaan urheilukokoelma on ollut esillä urheilunäyttelyissä. Kangasmaa asuu Suodenniemellä.Mika Lampi, Ampparipaita ja nostalgiaa, Tyrvään Sanomat 2019 No 40, sivu 18, julkaistu 3.10.2019 == Lähteet == * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset keihäänheittäjät Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
The Legend of Sigurd and Gudrún

The Legend of Sigurd and Gudrún on J. R. R. Tolkienin kirjoittama kertova runo, joka julkaistiin kirjana vuonna 2009, 36 vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Sen on toimittanut monien muiden Tolkienin postuumien teosten lailla kirjailijan poika Christopher Tolkien. Kirja kertoo muinaisskandinaaviseen, allitteroivaan runomittaan sovitetulla nykyenglannilla Tolkienin uudelleentulkinnan Völsunga-saagasta eli skandinaavisen tarusankari Sigurdin tarinasta. Sisältö jakautuu kahteen pitkään runoon, joitten nimet ovat muinaisnorjaa: Völsungakviđa en nýja () ja Guđrunarkviđa en nýja (). Tolkien kirjoitti runot joskus 1920-luvun lopulla tai 1930-luvulla toimiessaan Oxfordin yliopiston muinaisenglannin professorina ja opettaessaan myös muinaisnorjaa, mutta tarkemmasta kirjoitusajankohdasta ei ole varmuutta. Kirjan esipuheessa Christopher arvioi, että Tolkien saattoi siirtyä Sigurdin tarinan pariin hylättyään Lay of Leithianin (Berenin ja Lúthienin runomuotoisen tarinan) kirjoittamisen loppuvuodesta 1931.Tolkien, Christopher: ”Foreword”, s. 5. Teoksessa == Käännökset == Teos on käännetty hollanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi ja espanjaksi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Alison Flood: Christopher Tolkien answers questions about Sigurd and Gudrún. The Guardian 5.5.2009. * Tom Shippey: Tolkien out-Wagners Wagner . The Times Literary Supplement 6.5.2009. Luokka:Runoelmat Luokka:J. R. R. Tolkienin kirjat Luokka:Vuoden 2009 kirjat
Johnny Weissmuller, Jr.

Johnny Weissmuller, Jr. (23. syyskuuta 1940 - 27\. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ahtaaja. Hän kirjoitti myös kirjan isästään, viisinkertaisesta olympiakultamitalistista Johnny Weissmullerista, joka näytteli myös Tarzania 1930- ja 1940-luvuilla. Weissmuller nuoremman tunnetuimmat roolit olivat elokuvissa THX 1138 ja Svengijengi '62. Weissmuller kuoli vuonna 2006 maksasyövän aiheuttamiin komplikaatioihin. Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Richard Röstel

Richard Röstel (1872 - ?) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa maansa joukkueen mukana sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa. Röstel osallistui henkilökohtaisista kilpailuista nojapuihin, rekkiin, hyppyyn ja hevoseen, mutta jäi niissä mitaleitta. Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1872 syntyneet Luokka:Kuolinvuosi puuttuu
Edvard Eriksen

Edvard Eriksen (10. maaliskuuta 1876 – 12. tammikuuta 1959) oli tanskalais- islantilainen kuvanveistäjä. Hänen veistoksistaan on tunnettu erityisesti Pieni merenneito. Hän asui Frederiksbergissä. Hän opiskeli Kunstakademietissa 1895–1899. Vuonna 1902 hänen teoksensa oli näyttelyssä Charlottenborgissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui viisi vuotta myöhemmin teoksella Haabet ('toivo'), josta hänelle myönnettiin akatemian vuosimitali ja jonka Valtion taidemuseo osti. Vuonna 1908 hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri Carraran taideakatemiassa Italiassa. Pienen merenneidon lisäksi hän on veistänyt Kristian X:n ja kuningatar Louisen marmorisen hautamuistomerkin Roskilden tuomiokirkkoon. Hän on koristanut myös Ny Carlsberg Glyptotekin julkisivut kymmenellä hiekkakivisellä reliefillä, jotka esittävät taiteita ja tieteitä. Vuonna 1930 hänet nimitettiin konservaattoriksi Thorvaldsenin museoonEdvard_Eriksen, Den store danske viitattu 4.8.2009. Hänelle myönnettiin 1932 Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkki. == Lähteet == Luokka:Tanskalaiset kuvanveistäjät Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1959 kuolleet
Amurinhaukka

Amurinhaukka (Falco amurensis) on itä-aasialainen jalohaukka. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on 26–30 cm, siipien kärkiväli 63–71 cm ja paino 97–155 g (koiras) ja 111–188 g (naaras). Se muistuttaa suuresti punajalkahaukkaa, jonka alalajina sitä aikaisemmin pidettiin. Koiras on noenharmaa, naaras ja nuori lintu ovat vaikeammin tunnistettavissa. Punaiset koivet ja vahanahka ovat hyvä lajituntomerkki. == Esiintyminen == Amurinhaukat elävät pesimäaikana Venäjän kaukoidässä, Kiinassa, Pohjois-Koreassa, Mongoliassa ja Japanin eteläosassa, mahdollisesti myös Intian pohjoisosissa, ja ne talvehtivat Kaakkois-Afrikassa. Niiden elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä. Amurinhaukka on harhautunut Länsipalearktiselle alueelle vain kolmesti ennen vuoden 1998 kesäkuuta. Laji on havaittu Italiassa toukokuussa 1995, 1997 ja 1998. == Elinympäristö == Pesimäaikana amurinhaukat asuvat avoimessa maastossa metsien reunoissa, soilla, puustoisilla aroilla ja viljelysmailla. Talvehtimiseuduilla ne viihtyvät savanneilla, soistuneilla avomailla ja metsäaukioilla, usein suurina, jopa tuhansien yksilöiden parvina muiden pienten jalohaukkojen kanssa. Ne voivat yöpyä myös kaupungeissa. == Lisääntyminen == Amurinhaukat pesivät yksittäispareina tai pieninä löyhinä yhdyskuntina. Pesä on puun kolossa tai vanhassa varislinnun pesässä. Naaras munii kolme tai neljä, joskus jopa kuusi munaa, joita se hautoo 28–30 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä kuukauden ikäisinä. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä. == Ravinto == Lajin ruokavalio koostuu pääasiassa lentävistä hyönteisistä, mutta myös linnut ja sammakkoeläimet maistuvat sille. Saalistus ajoittuu yleensä aamu- tai iltahämäriin. == Lähteet == * http://www.arkive.org/amur-falcon/falco-amurensis/info.html * globalraptors.org === Viitteet === Luokka:Jalohaukat
Gustav Schuft

Gustav Schuft (16. kesäkuuta 1876 - 8\. helmikuuta 1948) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa sekä nojapuiden että rekin joukkuekilpailuissa Ateenan olympialaisissa 1896. Schuft osallistui myös nojapuiden, rekin, hypyn ja hevosen henkilökohtaisiin kilpailuihin, muttei voittanut niissä mitaleja. Luokka:Saksalaiset olympiavoittajat Luokka:Saksalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1876 syntyneet Luokka:Vuonna 1948 kuolleet
Sotírios Athanasópoulos

Sotírios tai Spyrídon Athanasópoulos () oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli nojapuiden joukkuekilpailussa Panelliniosin hopeaa voittaneen joukkueen kapteeni. == Lähteet == *Athanasopoulosin profiili databaseolympics.com- sivustolla Luokka:Kreikkalaiset olympiamitalistit Luokka:Kreikkalaiset telinevoimistelijat
Tapio Lehto

Tapio Lehto (8. joulukuuta 1930 Hollola – 3. helmikuuta 2019 Lahti)Kuolinilmoitus, Etelä-Suomen Sanomat 26.5.2019, s. A21 oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka. Lehto sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 18:nneksi. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui karsinnassa 13:nneksi eikä päässyt loppukilpailuun. Hän edusti Suomea 18 maaottelussa vuosina 1952–1957 ja saavutti kymmenen lajivoittoa. Seuratasolla Lehto edusti Lahden Ahkeraa. Hän voitti Suomen mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1954, 1955 ja 1956 sekä saavutti SM-pronssia pituushypyssä vuonna 1954 ja kolmiloikassa vuonna 1957. Lehdon uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,45 m vuodelta 1956 ja pituushypyssä 720 cm vuodelta 1953. Hän toimi oman kilpauransa jälkeen muun muassa Esa Rinteen valmentajana. Lehto kilpaili myös keilailussa ja golfissa edustaen Lahden Keilaajia ja Lahden Golfia. Hän toimi Suomen Golfliiton koulutuspäällikkönä ja Lahden Keilaajien puheenjohtajana. Tapio Lehdon veli Taisto Lehto menestyi pesäpalloilijana. == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset kolmiloikkaajat Luokka:Suomalaiset yleisurheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Ioánnis Chrysáfis

Ioánnis Chrysáfis (, 1873 - 12\. lokakuuta 1932) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli nojapuiden joukkuekilpailussa pronssia voittaneen Ethnikos- joukkueen kapteeni. Luokka:Kreikkalaiset olympiamitalistit Luokka:Kreikkalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1873 syntyneet Luokka:Vuonna 1932 kuolleet
Eetu Karvonen

Eetu Karvonen (s. 4. syyskuuta 1986 Tampere) on suomalainen uimari ja uimavalmentaja. Karvonen kilpaili uintiurallaan kansainvälisellä tasolla sekä EM- että MM-kilpailuissa. Karvosen päälajina on rintauinti. Suomen- mestaruuksia hän voitti 35 kappaletta. Kilpauransa jälkeen Karvonen on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut muun muassa Yhdysvalloissa Grand Canyonin yliopistossa ja toiminut Arabiemiirikuntien uintimaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2017 hän alkoi valmentamaan Matti Mattssonia. Kesäkuussa 2022 hän aloitti Suomen uintimaajoukkueen päävalmentajana. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset uimarit Luokka:Suomalaiset urheiluvalmentajat Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Hannu Rantala

Hannu Kalevi Rantala (16. maaliskuuta 1936 Mänttä – 24. joulukuuta 2023 KouvolaKuolinilmoitus. KMV-lehti 9.1.2024, s. A7.) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli aluksi korkeushyppy, mutta parhaat menestyksensä hän saavutti kolmiloikkaajana. Rantala sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 19:nneksi ja neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisten kolmiloikkakarsinnassa 22:nneksi. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän edusti Suomea 13:ssa aikuisten maaottelussa. Seuratasolla Hannu Rantala edusti Mäntän Urheilijoita ja Mäntän Valoa. Hän saavutti SM-hopeaa korkeushypyssä vuosina 1954 ja 1955 sekä kolmiloikassa vuosina 1958 ja 1960. Hän voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1953 ja 1954 sekä kolmiloikassa vuonna 1959. Hannu Rantalan uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,73 m vuodelta 1958, korkeushypyssä 196 cm vuodelta 1954 sekä pituushypyssä 707 cm. == Lähteet == * ===Viitteet=== == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kolmiloikkaajat Luokka:Suomalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1936 syntyneet Luokka:Vuonna 2023 kuolleet
Dimítrios Loúndras

Dimítrios Loúndras (, 6. syyskuuta 1885 - 15\. helmikuuta 1970) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa. Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa. Loúndras oli viimeinen tunnettu elossa ollut vuoden 1896 olympialaisten kilpailija. == Lähteet == Luokka:Kreikkalaiset olympiamitalistit Luokka:Kreikkalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1885 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Fílippos Karvelás

Fílippos Karvelás (, 1877−1952) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Karvelás osallistui myös nojapuiden henkilökohtaiseen kilpailuun, mutta jäi siinä mitaleitta. Luokka:Kreikkalaiset olympiamitalistit Luokka:Kreikkalaiset telinevoimistelijat Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Aurelia Cotta

Aurelia Cotta (5. toukokuuta 120 - 54 eaa) oli roomalaiseen yläluokkaiseen konsulisukuun kuulunut nainen ja diktaattori Julius Caesarin äiti. Hänen vanhempansa olivat konsuli Lucius Aurelius Cotta ja tämän vaimo Rutilia. Aurelialla oli kolme veljeä: Gaius Aurelius Cotta (vuoden 75 eaa. konsuli), Marcus Aurelius Cotta (vuoden 74 eaa. konsuli) ja Lucius Aurelius Cotta (vuoden 65 eaa. konsuli). Aurelia meni hyvin nuorena naimisiin itseään yli 20 vuotta vanhemman Gaius Julius Caesarin kanssa. Pari sai kaksi tytärtä, Julia vanhemman ja Julia nuoremman, ja noin vuonna 100 eaa. pojan, joka nimettiin isänsä mukaan Gaius Julius Caesariksi. Aurelia oli merkittävä ja älykäs nainen. Hän tuki huolellisesti poikaansa ja pyrki järjestämään tälle poliittisesti ja sosiaalisesti suotuisia olosuhteita. Kun Aurelian mies kuoli vuonna 85 eaa., Aurelia jäi asumaan 15-vuotiaan Julius Caesarin kanssa. Myöhemmin Aurelia piti huolta sekä keisarin vaimosta Cornelia Cinnillasta että heidän tyttärestään. Vaimo kuoli vaikeaan synnytykseen ja isoäiti Aurelia jäi vastaamaan pienen Julian kasvatuksesta. Aurelia kuoli Roomassa vuonna 54 eaa. == Lähteet == Luokka:Antiikin Rooman naiset Luokka:Ennen ajanlaskun alkua syntyneet Luokka:Vuonna 54 eaa. kuolleet
Pekka Aalto (juoksija)

Ashprihanal Pekka Aalto (s. 27. elokuuta 1970 Tukholma) on suomalainen ultrapitkien matkojen kestävyysjuoksija. Aalto on voittanut New Yorkissa juostavan 3 100 mailin (4 988 kilometrin) juoksukilpailun yhdeksän kertaa, enemmän kuin kukaan muu, ja hänellä on hallussaan kilpailun maailmanennätysaika. Ultrajuoksu.fi:n mukaan Aalto on yksi maailman kovimmista ultrajuoksijoista. == Elämäkerta == Vaikka Aalto on syntynyt Tukholmassa, hän on asunut Helsingissä yhdeksänkuukautisesta lähtien. Hän aloitti juoksuharrastuksensa 25-vuotiaana, juosten ensimmäisen monipäiväisen kisansa vuonna 1999, jolloin hän oli harrastanut jo pari vuotta pitkiä vaelluksia. 3 100 mailin ultrajuoksukisan, maailman pisimmän säännöllisesti järjestettävän juoksukilpailun, hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kahdeksannen voittonsa ja samalla ennätysjuoksun hän juoksi vuoden 2015 heinäkuussa ajalla 40 vuorokautta, 9 tuntia, 6 minuuttia ja 21 sekuntia, mikä paransi aiempaa ennätystä yli 23 tuntia. Voittaessaan hän oli ensimmäinen ihminen kilpailun 19-vuotisen historian aikana joka selvitti matkan alle 41:n vuorokauden. Vuonna 2019 Aalto voitti kilpailun yhdeksännen kerran. Niin ikään New Yorkissa juostavan vuosittaisen Kuuden päivän juoksun Aalto on voittanut kolme kertaa. Ultrajuoksun lisäksi Aalto harrastaa kallio- ja vuorikiipeilyä. Aalto on Sri Chinmoy Marathon Teamin jäsen, ja Ashprihanal on hänen Sri Chinmoyltä saamansa lisänimi, joka tarkoittaa ”Tavoitteen tuli sydämessä”. Ammatiltaan hän on ollut lehdenjakajanaPekka Aalto jälleen sitkein 3100 mailin juoksussa (Helsingin Sanomat 4.8.2009 s. A 19) ja on sen jälkeen työskennellyt postinjakajana. Pekka Aallon suorituksesta vuoden 2012 Kuuden päivän juoksu -kilpailussa on Mika Taanila tehnyt dokumentin Kuuden päivän juoksu. Pekka Aalto on maininnut noudattavansa kasvisruokavaliota. Hän ei syö lihaa eikä kalaa, mutta käyttää kananmunia ja maitotuotteita. == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Video: Yle Uutiset , 2015 *Video: Fox, 2015 *Video: SCMT, 2015 *Video: Finish 3100 Mile Race, 2011 * Luokka:Suomalaiset kestävyysjuoksijat Luokka:Vuonna 1970 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Silja Kiehelä

Silja Kiehelä (s. 1968) on suomalainen lastenkirjailija. Hänen teoksistaan tunnetuimpia on muun muassa Sofia ja karhunkynsi, josta hän sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2004.http://www.tampere.fi/kirjasto/sni/snpalk20.html == Lähteet == Luokka:Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat Luokka:Vuonna 1968 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kärsämä

Kärsämä eli Kärsämänkylä on Siikalatvan kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee kuntakeskuksesta Pulkkilasta noin 40 kilometriä pohjoiseen, Rantsilan kirkonkylältä yhdeksän kilometriä itään ja Temmeksen taajamasta 15 kilometriä etelään Kestilän suuntaan. Kylä alun perin kuului vuoden 2001 alussa lakkautetuun Temmeksen kuntaan. Kylä oli Temmeksen ekslaavi. Kuntaliitoksen jälkeen kylä liitettiin Rantsilan kuntaan, ja vuonna 2009 Rantsilan kunnan lakkautettua uuteen Siikalatvan kuntaan. Kylässä vuonna 2003 asui noin 40 asukasta. Enimmillään kylällä asukkaita oli 1930–1940-luvuilla, jolloin asukasluku oli yli 300. Kylän asutus on keskittynyt seututien 822 varteen. Kylän halki virtaa Kärsämänjoki. 1800-luvulla kylällä on toiminut kestikievari. Kärsämässä perustettiin 1900-luvun alussa käsikäyttöinen, hevoskiertoinen meijeri, joka lopetti toimintansa vuonna 1959. Kärsämänkylällä sijaitsee vuonna 1928 rakennettu Kärsämänkylän rukoushuone. Rukoushuone rakennettiin, koska siihen aikaan kylältä ei ollut vielä kunnollista tietä Temmeksen tai Rantsilan kirkonkylille, jotta kyläläiset olisivat voineet osallistua kirkollisiin tilaisuuksiin. ==Lähteet== Luokka:Rantsilan kylät Luokka:Temmeksen kylät
Antti Rantonen

Antti Rantonen (4. elokuuta 1877 HaapavesiKanteleensoittaja Antti Rantonen 80-vuotias (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 4.8.1957, HS Aikakone. Viitattu 28.3.2018. – 23. tammikuuta 1961 OuluKanteleensoittaja Antti Rantonen kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 25.1.1961, HS Aikakone. Viitattu 28.3.2018.) oli suomalainen kanteleensoittaja. Hän oli aikansa harvoja viisikielisen taitajia. Rantonen oli käynyt kauppakoulun ja työskenteli Haapavedellä kansakoulun apuopettajana ja tukkurin apulaisena sekä myöhemmin sukutilansa viljelijänä. Hän oli Haapaveden kunnanvaltuuston pitkäaikainen jäsen ja lautamies ja sai vuonna 1935 herastuomarin arvon. Rantonen kuului vanhaan kanteleensoittajasukuun ja hänen viisikielinen kanteleensa oli yli 200 vuotta vanha. Hän esiintyi vuonna 1935 Tukholman kuninkaanlinnassa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset kanteleensoittajat Luokka:Haapaveden kaupunginvaltuutetut Luokka:Vuonna 1877 syntyneet Luokka:Vuonna 1961 kuolleet
David Ogden Stiers

David Allen Ogden Stiers (31. lokakuuta 1942 Peoria, Illinois – 3. maaliskuuta 2018 Newport, Oregon) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan majuri Charles Emerson Winchester III:na samannimiseen elokuvaan perustuvassa televisiosarjassa M.A.S.H.. ==Elämä ja ura== Stiers syntyi Peoriassa Illinoisissa ja kasvoi Eugenessa Oregonissa. Uransa alkupuolella hän esiintyi The Committee -nimisessä improvisaatioryhmässä, minkä jälkeen opiskeli näyttelemistä Juilliardissa. Televisiossa hän esiintyi pienissä rooleissa muiden muassa Kojakissa ja Charlien enkeleissä. Vuonna 1977 hän alkoi esittää Charles Emerson Winchester III:tta sarjassa M.A.S.H.. Tästä roolistaan Stiers sai yhteensä kolme Emmy-ehdokkuutta. Muita televisiosarjoja, joissa hän esiintyi, ovat muun muassa Star Trek – uusi sukupolvi, Murhasta tuli totta, Enkelin kosketus, ja Frasier. Stiersin ensimmäinen elokuvarooli oli pieni kuuluttajan rooli George Lucasin elokuvassa THX 1138 (1971). 1990-luvulla hän esiintyi sivurooleissa Woody Allenin elokuvissa Varjoja ja sumua (1991), Rakkauden jumalatar (1995), ja Kaikki sanovat I love you (1996). Hänen viimeinen näytelmäelokuvaroolinsa oli elokuvassa The Majestic vuodelta 2001. Stiers teki myös useita äänirooleja, erityisesti Disneyn elokuviin, kuten Kaunotar ja hirviö (1991), Pocahontas (1995), Notre Damen kellonsoittaja (1996), ja Lilo ja Stitch (2002). Hän esiintyi myös anime-elokuvan Henkien kätkemä englanninkielisessä versiossa (2001) sekä lukuisissa piirrossarjoissa. Stiers oli myös kapellimestari: hän johti yli 70 yhdysvaltalaista sinfoniaorkesteria. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2018 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset televisionäyttelijät
Terttu (etunimi)

Terttu on suomalainen naisen etunimi. Nimi tulee tietyntyyppistä pitkälapakkoista kukintoa tarkoittavasta sanasta terttu. Terttua ehdotettiin etunimeksi jo vuonna 1879, ja kun se vuonna 1929 otettiin almanakkaan, se oli jo yleistynyt.Kustaa Vilkuna, Marketta Huitu, Pirjo Mikkonen: Suomalainen nimikirja, Otava 1985, ISBN 951-1-07227-7 Tertun nimipäivä on 26. huhtikuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Terttu-nimen on saanut 29 515 henkilöä. Suurin osa heistä on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana. == Tunnettuja Terttuja == * Terttu Aarnivala, koripalloilija ja koripallovalmentaja * Terttu Arajärvi, lastentautien erikoislääkäri, lastenpsykiatri * Terttu Autere, kirjailija * Terttu Eskelinen, kirjailija ja suomentaja * Terttu Huttu-Juntunen, poliitikko, ministeri ja sosiaalijohtaja * Terttu Jurvakainen, taidemaalari ja runoilija * Terttu Järvilehto, kirjailija ja suomentaja * Terttu Kainuvaara, pikajuoksija ja uimahyppääjä * Terttu Kähkipuro, kieltenopettaja ja kirjailija * Terttu Kätkä, kirjailija * Terttu Laine, korkeushyppääjä * Terttu Lyytikäinen, Miss Suomi 1935 * Terttu Nevalainen, englantilaisen filologian professori * Terttu Nousiainen, lastenkirjailija * Terttu Pajunen-Kivikäs, näyttelijä, lausuja, puheopettaja ja kirjailija * Terttu Pakarinen, arkkitehti ja yhdyskuntasuunnittelun professori * Terttu Raitio, o.s. Nyman, Miss Suomi 1948 ja 1949 * Terttu Rusila, päätoimittaja * Terttu Sarkkinen, keihäänheittäjä * Terttu Savola, poliitikko (Köyhien asialla-puolue) * Terttu Savolainen, Pohjois-Suomen aluehallintoviraston ylijohtaja * Terttu Soinvirta, näyttelijä * Terttu Suni, iskelmäsanoittaja * Terttu Talonen, dramaturgi, tuottaja, ohjaaja, kääntäjä ja toimituspäällikkö * Terttu Tupala, äidinkielen opettaja ja kirjailija * Terttu Uhlenius, laulaja ja näyttelijä * Terttu Utriainen, rikosoikeuden professori * Terttu Vartiainen, kemisti, tutkimusprofessorina ja ympäristökemian professori * Terttu Vikström, neuvostoliitonsuomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija ==Lähteet== Luokka:Etunimet