EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Galilei-invarianssi

Galilei-invarianssi on periaate, jonka mukaan luonnonlait pätevät kaikissa inertiaalikoordinaatistoissa. Galileo Galilei kuvasi periaatteen ensimmäisenä vuonna 1632 Dialogissaan. Esimerkkinä hän käytti tasaisella nopeudella huojumatta etenevää laivaa. Kannen alla oleva havaitsija ei voi saada millään kokeella selville, liikkuuko laiva ja hän itse mukana vai ei. Nykytulkinnan mukaan Galilei-invarianssilla tarkoitetaan, sitä että Newtonin mekaniikka pätee kaikissa inertiaalikoordinaatistoissa. Tämän vuoksi saatetaan periaatteeseen viitata myös Newtonin suhteellisuutena. == Matemaattinen muotoilu == Newtonin mekaniikassa avaruus ja aika ovat kaksi erillistä asiaa ja ajan katsotaan olevan absoluuttista ja tarkastelukoordinaatistosta riippumatonta (vrt. erityiseen suhteellisuusteoriaan). Näiden oletusten seurauksena fysiikan lait säilyvät muuttumattomina muunnoksissa inertiaalikoordinaatistosta toiseen. Tarkastellaan kahta inertiaalikoordinaatistoa, K ja K', jotka liikkuvat toistensa suhteen x_1\- ja x_1'-akselien suuntaisesti vauhdilla v. Tällöin paikkakoordinaattien muunnos koordinaatistosta toiseen on: \begin{cases}x_1'=x_1-vt \\\ x_2'=x_2 \\\ x_3'=x_3 \end{cases} Lisäksi absoluuttisesta ajasta johtuen t'=t. Nämä yhtälöt määrittelevät Galilei-muunnoksen. === Galilei-muunnoksen ominaisuuksia === Differentiaalinen pituusalkio on sama kaikissa inertiaalikoordinaatistoissa: \mathrm ds^2=\sum_i \mathrm dx_1^2=\sum_i (\mathrm dx_i')^2=(\mathrm ds')^2. Newtonin toinen laki on Galilei-invariantti: F_i=m\frac{\mathrm d^2x_i}{\mathrm dt^2}=m\frac{\mathrm d^2x_i'}{\mathrm dt^2}=F_i'. Galilei- muunnos ei kuitenkaan ole täysin sopusoinnussa erityisen suhteellisuusteorian vaatimusten kanssa. Oletetaan, että koordinaatiston K' mukana kulkee x_1'-akselin suuntaan osoittava taskulamppu. Taskulampusta lähtevän valonsäteen nopeus on Galilei-muunnoksen perusteella \frac{\mathrm dx_1'}{\mathrm dt}=\frac{\mathrm dx_1}{\mathrm dt}-v. Jos valon nopeudeksi mitataan \mathrm dx_1'/\mathrm dt=c koordinaatistossa K', niin koordinaatistossa K se on \frac{\mathrm dx_1}{\mathrm dt}=c+v. Tämä on ristiriidassa erityisen suhteellisuusteorian kanssa, sillä valonnopeus on vakio koordinaatistosta riippumatta. == Lähteet == Luokka:Klassinen mekaniikka Invarianssi
Ancient

Ancient on norjalainen black metal -yhtye, jonka kitaristi Aphazel perusti sooloprojektina vuonna 1992. Myöhemmin siihen liittyi rumpali Grimm. Vuonna 1994 he julkaisivat esikoisalbuminsa Svartalvheim, jota olivat edeltäneet demo Eerily Howling Winds (1993) ja ep Det Glemte Riket (1994). Grimm lähti yhtyeestä pian Svartalvheim-albumin julkaisun jälkeen. Aphazel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1995 ja perusti yhtyeelle uuden kokoonpanon. Albumin Mad Grandiose Bloodfiend jälkeisen massiivisen maailmankiertueen jälkeen Aphazel päätti muuttaa takaisin Italiaan tavattuaan naisvokalisti Deadly Kristinin. ==Jäsenet== Nykyiset jäsenet * Aphazel - laulu, kitarat, koskettimet * Jesus Christ! - kitarat, koskettimet * Dhilorz - basso Sessiojäsenet * Grom - rummut * Aleister - kitara Entiset jäsenet * Grimm - laulu, rummut * Deadly Kristin - laulu * Erichte - laulu * Kimberly Goss - laulu, koskettimet * Kaiaphas - laulu, rummut ==Diskografia== Studioalbumit * * * * * * * Demot * EP:t * * * Kokoelma-albumit * * * ==Aiheesta muualta== * Virallinen kotisivu Luokka:Norjalaiset black metal -yhtyeet
Kōichi Tanaka

Kōichi Tanaka (, s. 3. elokuuta 1959) on japanilainen tutkija, jolle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto 2002 biologisten makromolekyylien massaspektrometriaan ja NMR-spektrometriaan liittyvästä tutkimuksesta. Tanaka syntyi ja kasvoi Toyamassa Japanissa. Hän valmistui Tōhokun yliopistosta 1983. == Lähteet == Luokka:Nobelin kemianpalkinnon saajat Luokka:Japanilaiset kemistit Luokka:Vuonna 1959 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suffer Our Pleasures

__NOTOC__ Suffer Our Pleasures on Tarotin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 26. toukokuuta 2003. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Marco Hietala – laulu, basso, akustinen kitara * Zachary Hietala – kitara * Janne Tolsa – kosketinsoittimet * Pecu Cinnari – rummut == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net: Levyarvio * Imperiumi.net: 9–/10Imperiumi.net: Levyarvio * Metalliluola: 9-/10 * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 2003 albumit Luokka:Tarotin albumit
Peter Boyle

Peter Boyle (18. lokakuuta 1935 Norristown, Pennsylvania, Yhdysvallat – 12. joulukuuta 2006 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia televisioroolejaan oli "Frank Barone" sarjassa Kaikki rakastavat Raymondia, josta hänet on useaan kertaan palkittu yhtenä työryhmän jäsenistä. Emmy-palkinnon hän sai vuonna 1993 vierailuroolistaan Salaisissa kansioissa. Cannesissa palkittu Martin Scorsesen Taksikuski on maineikkain elokuva, jossa hän on näytellyt. Boyle sairasti luuydinsyöpää, jonka lisäksi hänellä oli sydänvika. Hän kuoli 71-vuotiaana. == Filmografia == * Mutta mitä tapahtui joulupukille 3, 2006 * Mutta mitä tapahtui joulupukille 2, 2002 * Kissojen valtakunta, 2002 (äänirooli) * Monster’s Ball, 2001 * Monsterit vapaalla, 2004 * Eläintohtori, 1998 * Kissa vieköön, 1997 * Kohdunvuokraaja, 1996 * Murhan himo, 1996 * Milk and Money, (1996 * Matkalla vapauteen, (1995) * Unta vai rakkautta, 1995 * Kirurgisilpoja, 1994 * Mutta mitä tapahtui joulupukille?, 1994 * Royce - pelkkää terästä, 1994 * The Shadow - Varjo, 1994 * Kaikkien aikojen matkakuume, 1993 * Malcolm X, 1992 * Solar Crisis, 1992 * Kickboxer 2, 1990 * Kunnian miehet, 1990 * Kanuunankuularalli jyrää taas, 1989 * Turha joukko, 1989 * Punainen vaara, 1988 * Tuhon partaalla, 1988 * Kolmannen korvapuusti, 1987 * Pimeän pelko, 1987 * Tuhoisku, 1987 * Johnny - Gansterikuningas, (1984) * Kapteeni Keltaparta, 1983 * Hammet - tehtävä Chinatownissa, 1982 * Operaatio Outland 1981 * Voi, herran pieksut, 1980 * Where the Buffalo Roam, 1980 * Merten saalistajat, 1979 * Hardcore - alaston yö, 1978 * K.O.V.A., 1978 * Setelikeikka, 1978 * Taksikuski, 1976 * Kaappari, 1976 * Frankenstein Junior, 1974 * Nitistäjä, 1974 * Hiljaisuuden laki, 1973 * Ghost in the Noonday Sun, 1973 * Kid Blue, 1973 * Koodi, 1973 * The Man Who Could Talk to Kids, 1973 * Teräsjengi, 1972 * Valtapeli, 1972 * Rakasta minua, rakasta minua, (1971 * Joe - armoton, 1970 Lähde: Viitattu 16.2.2022. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2006 kuolleet
Helsinki Roosters

right|thumb|250px|Helsingin velodromi Helsinki Roosters on vuonna 1979 perustettu amerikkalaisen jalkapallon seura ja se on yksi Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton perustajajäsenistä. Roosters on ainoana suomalaisena joukkueena osallistunut Vaahteraliigaan sen alusta alkaen vuodesta 1980 ja on historian menestynein amerikkalaisen jalkapallon joukkue Suomessa. Roostersin menestys on ollut jatkuvaa ja joukkue on saavuttanut 22 Suomen mestaruutta, joista yksitoista 2000-luvulla. Suomen mestaruuksien lisäksi Roosters on ollut mitaleilla melkein joka vuosi ja vain kerran on pudotuspelejä pelattu Vaahteraliigassa ilman Roostersia. Seuran mitalikaapista löytyykin mestaruuksien lisäksi kuusi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Tappiottomia kausia Vaahteraliigassa Roosters on pelannut viisi; vuosina 1983, 1988, 1999, 2002, 2013. Edustusjoukkueen kotikenttänä on toiminut Helsingin Pallokenttä (vuoteen 1999 asti) ja 2000-luvulla Helsingin Velodromi. Joukkue pelasi yhden kotiottelun kaudella 2006 myös Finnair Stadiumilla. Kotimaisen menestyksen lisäksi Roosters on voittanut Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden, Eurobowlin vuonna 1988 ja saavuttanut pronssia 1989. Roosters on edustanut turnauksessa Suomea myös vuosina 1991, 1996, 1997, 1998, 1999 ja 2013. Vuonna 2014 Roosters voitti vastaperustetun mestarien liigan. Vuonna 1994 Roosters osallistui myös Euroopassa pelattuun puoliammattilaissarjaan nimeltä Football League of Europe (FLE). Vuosien varrella Roosters on kohdannut runsaasti ulkomaalaisia joukkueita harjoitusotteluissa ja pelannut yhdysvaltalaisia yliopistojoukkueita vastaan kuusi kertaa niin Suomessa kuin Yhdysvalloissa. Miesten edustusjoukkueen lisäksi Roostersissa toimii naisten joukkue, joka on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2003, 2006, 2007, 2011 ja 2016. Roostersissa toimii myös nuorten joukkueita viidelle eri ikäluokalle (20-, 17-, 15-, 13-, 11- ja 9-vuotiaat), jotka ovat myös keränneet runsaasti SM-mitaleita historian aikana. ==Saavutukset== * Suomen mestari 23 kertaa: (1982, 1983, 1986, 1987, 1988, 1990, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2004, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2024) * SM-hopeaa 6 kertaa: (1991, 2001, 2003, 2008, 2009, 2021) * SM-pronssia 5 kertaa: (1985, 1992, 1993, 1994, 2005) * EFL:n mestari 1988 * EFL-pronssia 1989 * IFAF Champions League mestari 2014 ==Aiheesta muualla== *Helsinki Roostersin kotisivut Luokka:Vaahteraliigaseurat Luokka:Helsinkiläiset urheiluseurat Luokka:Suomalaiset amerikkalaisen jalkapallon seurat Luokka:Vuonna 1979 perustetut urheiluseurat
Minä olen muistanut (Kim Lönnholmin albumi)

Minä olen muistanut on suomalaismuusikko Kim Lönnholmin soolouran debyyttialbumi vuodelta 1989. Albumi sisältää Lönnholmin tunnetuimman kappaleen ”Minä olen muistanut”, jolla Lönnholm osallistui vuoden 1989 Suomen euroviisukarsintoihin sijoittuen seitsemänneksi. Kappaleesta nousi kuitenkin vuoden 1989 soitetuin kappale. Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 1998 albumi julkaistiin uudelleen CD- levynä. Albumi kohosi elokuussa 1989 Suomen listaykköseksi ja pysyi ykkösenä kuukauden ajan. Albumi pysyi levylistoilla yhteensä 14 viikon ajan. Albumista tuli suuri menestys. Albumi saavutti vuonna 1991 kulta-, platina- ja tuplaplatinarajat. Albumia on myyty yhteensä 114 034 kappaletta ja se on 45. myydyin kotimainen albumi. Albumilta julkaistua singleä ”Minä olen muistanut” myytiin 4 000 kappaletta. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # == Kokoonpano == === Soittajat === * Anssi Nykänen – rummut * Timo Pratskin – kosketinsoittimet * Veli-Matti ”Masa” Maijanen – bassokitara * Miikka Paatelainen – kitarat * Esa Kaartamo – kosketinsoittimet, kitarat, taustalaulu * Erkka ”Edu” Kettunen – akustinen kitara, lyömäsoittimet * Kim Lönnholm – laulu * Kalervo ”Kassu” Halonen – kosketinsoittimet (3, 6), taustalaulu (3, 6) * Juha Björninen – akustinen kitara (6) * Kari Peltonen – bassokitara (9) === Tuotanto === * Markku Törrönen – äänitys ja miksaus (Finnvox-studiot) * Dan Tigerstedt – äänitys ja miksaus (6: Takomo-studiot) * Jari Laasanen – äänitys ja miksaus (3: MTV-studiot) * Henrik Schütt – valokuva * Lissu Kettunen – kannen tekstit * Henry Paljakka – ulkoasu * Edu Kettunen – tuottaja * Esa Kaartamo – tuottaja * Kalervo Halonen – tuottaja (6) * Kristian Jernström – vastaava tuottaja == Lähteet == * CD-levy FGCD-39 (Flamingo Music, 1989) === Viitteet === Luokka:Vuoden 1989 esikoisalbumit Luokka:Kim Lönnholmin albumit Luokka:Esa Kaartamon tuottamat albumit Luokka:Edu Kettusen tuottamat albumit Luokka:Kassu Halosen tuottamat albumit
The Incredible Flow of Life Show

The Incredible Flow of Life Show on suomalaisen rock-yhtye Moses Hazyn ensimmäinen pitkäsoitto. Se julkaistiin kesällä 2006. Levyn on äänittänyt ja miksannut Antti Tuomivaara LLAI-studiossa ja TootsTheBoogie-studiossa. Masteroinut Svante Forsbäck Chartmakers-studiossa. Albumin kansikuvan piirsi Ristomatti Myllylahti. Albumin kannet väritti, suunnitteli ja toteutti Tuomas M. Mäkelä. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelut == * Desibeli.net: Desibeli.net * Soundi: Soundi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Moseshazy.net Incredible Flow of Life Show, The Incredible Flow of Life Show, The
Minulla on koti

Minulla on koti on suomalaismuusikko Kim Lönnholmin soolouran toinen ja toistaiseksi viimeinen studioalbumi vuodelta 1990. Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 1999 albumista julkaistiin uusi CD-painos, joka sisälsi myös kaksi bonuskappaletta. Albumi kohosi parhaimmillaan Suomen levylistojen 29. sijalle ja pysyi listalla yhteensä neljän viikon ajan. == Kappaleet == Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut E. Kaartamo sekä sanoittanut E. Kettunen, ellei toisin mainita. === A-puoli === # # # # # === B-puoli === # * # # # # === Vuoden 1999 CD-painoksen bonuskappaleet === # * # == Kokoonpano == === Soittajat === * Esa Kaartamo – kitarat, kosketinsoittimet ja stemmat * Edu Kettunen – akustiset kitarat ja lyömäsoittimet * Juha Lanu – kitarat * Kim Lönnholm – laulu * Masa Maijanen – bassokitara * Anssi Nykänen – rummut ja lyömäsoittimet * Timo Pratskin – kosketinsoittimet * Masa Rechardt – kitarat === Vierailijat === * Harry Bent – tinapilli (9) * Olli Haavisto – dobro (6), steel-pedaali (10) * T. T. Oksala – sähkökitara (2) * Stina Tarvonen – stemmalaulu (5) === Tuotanto === * Make Törrönen – äänitys ja masterointi (Finnvox-studiot, Helsinki elokuussa 1990) * Pertti Hohtio – kaiverrus * Henrik Schütt – kuvat * Edu Kettunen – tuottaja * Esa Kaartamo – tuottaja == Lähteet == * CD-levy FGCD 4046 (Oy Flamingo Music Ab, 1990) === Viitteet === Luokka:Kim Lönnholmin albumit Luokka:Vuoden 1990 albumit Luokka:Esa Kaartamon tuottamat albumit Luokka:Edu Kettusen tuottamat albumit
Kirjalito

Egmont Kustannus / Kirjalito Oy Ab on Egmont-konsernin omistama julkaisutalo. Se julkaisee muun muassa lasten ja nuorten katselu- ja satukirjoja, äänisatuja, väritys- ja puuhakirjoja, tietokirjallisuutta, pelejä, kiiltokuvia ja muita puuhatuotteita. Suurin osa julkaisuista on käännöskirjallisuutta. Yhtiön kotipaikka on Helsinki. Suomen Egmontiin kuuluu Kirjaliton lisäksi Tampereella lähinnä lehtiä ja sarjakuvia julkaiseva Egmont Kustannus. Luokka:Suomalaiset kirjankustantamot
Fernando Couto

thumb|175px|Fernando Couto vuoden 2011 Legends Cupissa. Fernando Manuel Silva Couto (s. 2. elokuuta 1969 Espinho, Portugali) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2010 lähtien hän on toiminut SC Bragan urheilutoimenjohtajana. == Ura pelaajana == Couto ehti edustaa urallaan myös kotimaansa FC Portoa, Famalicãoa ja Académicaa, espanjalaista FC Barcelonaa sekä italialaista Laziota. Hän on saavuttanut urallaan muun muassa kolme Portugalin mestaruutta, Espanjan mestaruuden ja Italian mestaruuden sekä UEFA Cupin voiton ja kaksi Cup-voittajien Cupin voittoa. Portugalin maajoukkueessa Couto pelasi vuosina 1990–2004 110 ottelua ja teki niissä 8 maalia. Couto ehti olla kärkipaikalla eniten Portugalille maaotteluita pelanneena pelaajana, kunnes Luis Figo ohitti hänet kesällä 2005. Hän edusti Portugalia EM-kisoissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kisoissa vuonna 2002. MM-kisoissa hän pelasi joukkueen kapteenina kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Couto oli myös voittamassa Portugalin riveissä nuorten maailmanmestaruutta vuonna 1989. == Pelaajauran jälkeen == Kesäkuussa 2010 Couto aloitti uransa Portugalin liigassa kakkoseksi sijoittuneen SC Bragan urheilutoimenjohtajana. FERNANDO COUTO É MANAGER DO SC BRAGA == Lähteet == Luokka:Portugalilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
StarForce

StarForce on useissa tietokonepeleissä käytetty kopiointisuojausmenetelmä ja käyttöoikeuksien hallintamekanismi piratismin estämiseksi.http://www.star- force.com/ Joidenkin arvostelijoiden mukaan StarForce toimii haittaohjelman tavoin aiheuttamalla tietokoneen epävakautta ja kaatumisia.http://www.boingboing.net/2006/01/30/anticopying_malware_.html == Lähteet == Luokka:Piratismi Luokka:Käyttöoikeuksien hallintaohjelmistot
Ensti Pohjola

Ensti Emil Kullervo Pohjola (18. lokakuuta 1928 Ylistaro – 8. lokakuuta 2009) oli suomalainen kuoronjohtaja, sellisti ja lääkäri. ==Henkilöhistoria== Pohjolan vanhemmat olivat muusikko Heino Jalmari Pohjola ja Elli Esteri Perttu.. Heidän poikansa Pekka Pohjola tuli tunnetuksi jazz- ja popbasistina. Toinen poika viulisti Jukka Pohjola (s. 1963) on Radion sinfoniaorkesterin jäsen. Pohjola tuli ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseosta 1947, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954 ja erikoistui anestesiaan 1961, jolloin hänestä tuli myös Koskelan sairaskodin anestesialääkäri. ==Toiminta kuoronjohtajana== Pohjola johti useita kuoroja kuten Ylioppilaskunnan laulajat ja Suomen Laulu, joiden kanssa teki ulkomaan kiertueita ja saavutti voittoja kansallisissa ja kansainvälisissä kuorokilpailuissa. Pohjola toimi Sulasolin taiteellisena johtajana 2. kesäkuuta 1973 – 25. toukokuuta 1974. == Lähteet == * Gummeruksen uusi tietosanakirja * Kuoronjohtaja Ensti Pohjola kuollut YLE ===Viitteet=== Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Suomalaiset sellistit Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Erkki Pohjola

Erkki Kalevi Pohjola (4. tammikuuta 1931 Ylistaro – 19. tammikuuta 2009 Espoo) oli professori ja arvostettu suomalainen musiikkipedagogi, kuoronjohtaja sekä kansainvälisen lapsi- ja nuorisokuoroliikkeen uranuurtaja. Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta kiitetyn vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös käsite Tapiola Sound. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus. Vuonna 1971 Tapiolan kuoro voitti pääpalkinnon, The Silver Rose Bowlin, BBC:n Let the Peoples Sing -kilpailussa. Ulkomaisia konserttikiertueita kuoro teki Pohjolan johdolla kaikkiaan noin 50. Kuoro teki Erkki Pohjolan johdolla lähes 20 levytystä ja työskenteli monien suomalaisten ja ulkomaisten säveltäjien kanssa. Pohjolan kirja Tapiola Sound (toim. Matti Tuomisto) on julkaistu paitsi Suomessa (WSOY 1992) myös Yhdysvalloissa (Walton Music 1993) ja Japanissa (Ongaku no tomo 1994). Pohjola tunnettiin myös musiikin oppikirjasarjan Musican (Fazer) isänä sekä kolmen musiikkijuhlan taiteellisena johtajana (International Choral Sympaatti 1986, Joensuun laulujuhlat ja International Choral Espoo 1992). Jätettyään vuonna 1994 Tapiolan kuoron taiteellisen johtajuuden seuraajalleen Kari Ala-Pölläselle Erkki Pohjola jatkoi edelleen aktiivisesti maailmanlaajuista toimintaansa vierailevana kuoronjohtajana, luennoitsijana ja kuorokilpailujen tuomarina. Hän oli myös ISME:n (International Society for Music Education) johtajiston jäsen vuosina 1992–1996. Erkki Pohjola tunnettiin myös Songbridge-idean isänä. Erkki Pohjola oli Ensti Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Hänen poikiaan olivat huilisti Olli Pohjola (1961–1998), sellisti Matti Pohjola (1963–2002) ja säveltäjä Seppo Pohjola (s. 1965). __NOTOC__ ==Lähteet== * * Tapiolan kuoro ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Erkki Pohjolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. * Pohjola Tapiolan kuoron sivustolla * Erkki Pohjola Klassinen.fissä * Erkki Pohjola loi maailmankuulun Tapiolan lapsikuoron. Ylen Elävä arkisto. * Luokka:Suomalaiset kuoronjohtajat Luokka:Suomalaiset musiikkipedagogit Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Vuonna 1931 syntyneet Luokka:Vuonna 2009 kuolleet
Tero Järvelä

Tero Järvelä (s. 1. tammikuuta 1972 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkoilija. Järvelä pelasi Seinäjoen Hockey Teamissa, yli seitsemän peräkkäistä kautta. Järvelä on myös SHT:n entinen kapteeni, sekä varakapteeni. Hän pääsikin kapteenin ominaisuudessa nostamaan Suomi-sarjan mestaruuspokaalia kauden 2004–2005 päätteeksi. Nykyisin Järvelä toimii S-Kiekon juniorivalmennuksessa. SM-liigassa Järvelä on pelannut kauden 1992–1993 aikana Rauman Lukossa yhteensä 21 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Hän on pelannut myös Vaasan Sportin, KoMu HT:n, Kuusamon Pallo-Karhujen ja IFK Lepplaxin riveissä. Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paavo Pohjola

Paavo Pohjola (s. 22. helmikuuta 1934 Seinäjoki) on suomalainen viulutaiteilija ja kapellimestari ja opettaja. Pohjola opiskeli koulupoikana Arno Granrothin tunneilla ja jatkoi Sibelius-Akatemiassakin pari kuukautta tämän johdolla, mutta opetus ei soveltunut oppilaalle. Pohjola lähti Wieniin hakemaan oppia periodipohjalta. Hän sai opettajakseen Wienin musiikkikorkeakoulun opettajan ja Wienin filharmonikkojen viulistin Ernst Morawecin. Pohjolan ensikonsertti Sibelius-Akatemiassa 1955 oli menestys. Työuransa Pohjola aloitti Radion sinfoniaorkesterin ykkösviuluryhmän jäsenenä 1954–1960, siirtyi sitten Saksaan Heidelbergin kaupunginorkesterin konserttimestariksi vuosiksi 1960–1962 ja jatkoi konserttimestarin työtä Hannoverissa Niedersachsenin orkesterissa 1962–1963. Saksasta Pohjola palasi Suomeen Radion sinfoniaorkesteriin nyt konserttimestarin paikalle vuosiksi 1963–1965. Seuraaviksi vuosiksi hän lähti Tukholman filharmonikkojen ja Drottningholmin oopperaorkesterin konserttimestariksi 1965 ja oli Ruotsissa vuoteen 1973. Ruotsissa Pohjolan soittoa alkoivat haitata käsivaivat, jotka saattoivat johtua jostakin tekniikkavirheestä, sillä hän oli opetellut viulunsoittoa paljolti itsekseen vailla opettajan valvovaa katsetta. Soittajan ura oli nyt ohi ja hänen täytyi hakeutua muihin töihin. Paavo Pohjolan veli Erkki Pohjola työskenteli Tapiolan yhteiskoulussa ja Espoon musiikkiopistossa. Hän antoi vihjeen, että musiikkiopistossa olisi tarjolla viulunsoiton lehtoraatti, johon kuului myös Espoon kamariorkesterin kehittäminen. Kamariorkesterin taiteellisena johtajana toimimiseen liittyi myös kapellimestarina toimiminen. Espoon musiikkiopistossa Pohjola opetti 1974–1983 ja jatkoi opetustyötä Sibelius-Akatemiassa kamarimusiikin lehtorina 1982–1997. Eläkkeelle jäämisensä jälkeen hän jatkoi akatemiassa dosenttina ja tuntiopettajana sekä toimi myös Malmön musiikkikorkeakoulun vierailevana professorina 1997–2003. Paavo Pohjola on Ensti Pohjolan, Erkki Pohjolan ja Liisa Pohjolan veli. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Paavo Pohjola Klassinen.fissä Luokka:Suomalaiset viulistit Luokka:Suomalaiset kapellimestarit Luokka:Konserttimestarit Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Ylen henkilöstö
Jean-Luc Nancy

Jean-Luc Nancy (26. heinäkuuta 1940 Caudéran – 23. elokuuta 2021) oli ranskalainen filosofi. Hän toimi vierailevana filosofian professorina monissa yliopistoissa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kalifornian yliopistossa ja Berliinin Freie Universitätissä. Hän kirjoitti paljon aiemmasta filosofiasta, muun muassa Immanuel Kantista, René Descartesista, G. W. F. Hegelistä ja Martin Heideggeristä. Näiden lisäksi hän sai vaikutteita muun muassa Jacques Derridalta, Georges Bataillelta, Maurice Blanchotilta ja Friedrich Nietzscheltä. Teoksissaan Nancy muun muassa arvosteli Jacques Lacanin psykoanalyysia ja sen käyttämiä käsitteitä ja kieltä, jotka sisältävät hänen mukaansa jäänteitä teologisesta ajattelusta. == Teoksia == * La Remarque spéculative (Un bon mot de Hegel) (1973) * La titre de la lettre (1973, yhdessä Philippe Lacoue-Labarthen kanssa) * Le Discours de la syncope (1975) * L'absolu littéraire: Théorie de la littérature du romantisme allemand (1978, yhdessä Lacoue-Labarthen kanssa) * Ego sum (1979) * Les Fins de l'Homme (1980) * La Communauté désœuvrée (1982) * Le partage des voix (1982) * L'Impératif catégorique (1983) * La communauté désoeuvrée (1986) * L'oubli de la philosophie (1986) * Des lieux divins (1987) * L'expérience de la liberté (1988) * Une Pensée Finie (1990) * Le poids d'une pensée (1991) * Le mythe nazi (1991, yhdessä Lacoue-Labarthen kanssa, suom. Natsimyytti) * La comparution (politique à venir) (1991, yhdessä Jean-Chrisophe Baillyn kanssa) * Corpus (1992, suom. Corpus) * Le Sens du Monde (1993) * Les Muses (1994) * Être singulier pluriel (1996) * Hegel: L'inquiétude du négatif (1997) * L'Intrus (2000, suom. Tunkeilija teoksessa Filosofin sydän) * Le regard du portrait (2000) * La pensée dérobée (2001, teoksessa julkaistu alkukielellä Heideggerin ”alkuperäinen etiikka”, suom. 1996) * The evidence of film (2001) * La création du monde ou la mondialisation (2002) * La déclosion (Déconstruction du christianisme 1) (2005) == Kirjallisuutta == * === Suomennettuja teoksia === * Corpus (Corpus, 1992.) Suomennos ja esipuhe Susanna Lindberg. Gaudeamus, Helsinki. 1996. * * * * == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Cazier, Jean-Philippe: Jean-Luc Nancy, 1940-2021 Diacritic 24.8.2021. * Jean-Luc Nancy European Graduate Schoolin sivuilla Bibliografia, sitaatteja ja videokatkelmia. * Nancy, Jean-Luc: ”Between Story and Truth” * Sihvonen, Jukka: ”Ruumis on olemisen olemista alttiina” Niin & näin 1/1997. * Vanhala, Jani: Sydänsiirto kasvatti sydämen viisautta HS.fi. 23.5.2010. * Salminen, Kari: Ruumis on oman kielensä ansainnut TS.fi. 16.7.2010. Luokka:Ranskalaiset filosofit Luokka:Vuonna 1940 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Spell of Iron

Spell of Iron on kuopiolaisen heavy metal -yhtye Tarotin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1986. Vuonna 2011 levystä julkaistiin uudelleenäänitetty versio The Spell of Iron MMXI. == Alkuperäinen versio == Flamingo Music julkaisi albumin alkuperäispainoksen vinyylilevyllä ja c-kasetilla, ja Bluelight Records ja japanilainen Zero Corporation CD-levyllä vuonna 1994. Vuonna 2006 albumista ilmestyi uudelleenmasteroitu painos. ”Pharao”-kappale sisältää salaviestin, jonka voi kuulla soittamalla kappaleen takaperin. === Kappaleet === # # # # # # # # # # === Singlet === ==== Wings of Darkness ==== # Wings of Darkness # Back in the Fire Julkaistiin 12-tuumaisella vinyylilevyllä huhtikuussa 1986. ==== Love’s Not Made for My Kind ==== # Love’s Not Made for My Kind # Things That Crawl at Night Julkaistiin seitsemäntuumaisella vinyylilevyllä joulukuussa 1986. ==== Aargh, What’s Going On? ==== # Aargh, What’s Going On? Albumin alkuperäisen vinyylipainoksen tuhannen ensimmäisen kappaleen mukana tullut seitsemäntuumainen single, jolla oli ainoastaan Pecu Cinnarin rumpusoolo. Kappale julkaistiin myöhemmin myös yhtyeen Shining Black -kokoelmalevyn 500 kappaleen rajoitetun kolmen levyn digipak-painoksen bonuslevynä. === Yhtyeen kokoonpano === * Marco Hietala – basso, laulu, taustalaulu, syntetisaattori * Zachary Hietala – rytmi- ja soolokitara, taustalaulu * Mako H. – rytmikitara, taustalaulu * Pecu Cinnari – rummut, taustalaulu ==== Vierailijat ==== * Kassu Halonen – kosketinsoittimet, taustalaulu === Arvostelut === * Soundi: Soundi == Uudelleenäänitetty versio == Spell of Ironin julkaisusta tuli vuonna 2011 kuluneeksi 25 vuotta, ja yhtye päätti juhlistaa merkkipäivää uudelleenäänittämällä albumin, mihin idea tuli Bluelight Recordsin Mika Myyryläiseltä. Alun perin tarkoitus oli julkaista tuplalevy, joka olisi sisältänyt sekä alkuperäisen että uudelleenäänitetyn version, mutta levy-yhtiöt King Foo Records ja Bluelight Records eivät päässeet sopuun asiasta. Albumi julkaistiin 6. huhtikuuta 2011. Sitten esikoisalbumin julkaisun Tarotista oli lähtenyt kitaristi Mako H., mutta yhtyeen kokoonpano oli kasvanut kosketinsoittaja Janne Tolsalla ja laulaja Tommi Salmelalla. Albumin uudelleenäänittämisen yhteydessä kappaleiden sovitukseen on tehty suuria muutoksia. Myös sanoituksia on muutettu, ja kappale ”Pharao” on sanoitettu kokonaan uudelleen. Imperiumi.netin Mape Ollilan mukaan The Spell of Iron MMXI on alkuperäiseen verrattuna ”lähes eri levy” ja ”kuin coveralbumi”. ”Wings of Darkness” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. === Kappaleet === # # # # # # # # # # === Kokoonpano === * Pecu Cinnari – rummut * Marco Hietala – laulu, basso, akustinen kitara * Zachary Hietala – kitara * Tommi Salmela – laulu, sampleri * Janne Tolsa – kosketinsoittimet == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Spell of Iron Tarotin sivustolla * The Spell of Iron MMXI Tarotin sivustolla * ”Wings of Darkness” -musiikkivideo (2011) YouTube-sivustolla * * Luokka:Vuoden 1986 esikoisalbumit Luokka:Tarotin albumit Luokka:Kassu Halosen tuottamat albumit
Jaako Niskavaara

Jaako Niskavaara (s. 3. huhtikuuta 1977 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisurallaan seitsemän kautta jääkiekon SM- liigassa ja kuusi kautta ulkomailla, lähinnä Itävallassa. Niskavaaran on Oulun Kärppien kasvatti. Hän edusti seuraa I-divisioonassa ensimmäisen kerran kaudella 1995–1996. Niskavaara edusti urallaan Suomessa seuroja Kiekko-67, TPS, Lukko, Tappara, Pelicans ja JYP. Itävallassa hän pelasi Klagenfurtissa, Lustenaussa ja Salzburgissa. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Rouenissa Ranskan liigaa usean muun suomalaisen kanssa. Kaudella 2009–2010 hän edusti norjalaista seuraa Stavanger Oilers ja ruotsalaista divarijoukkuetta Mörrums GoIS.Jaako Niskavaaran pelaajakortti. Eliteprospects, Viitattu 2.7.2017. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Follow Me into Madness

__NOTOC__ Follow Me into Madness on Tarotin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 1988. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Marco Hietala – laulu, basso * Zachary Hietala – kitara * Mako H. – kitara * Pecu Cinnari – rummut == Arvostelut == * Metalliluola: 9½/10 * Soundi: Soundi == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1988 albumit Luokka:Tarotin albumit
Rommel (D187)

Rommel (runkonumero D187) oli kolmas ja viimeinen Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Lütjens-luokan ohjushävittäjä. == Valmistus == Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Yhdysvalloista, missä köli laskettiin 22. elokuuta 1967. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1969 kumminaan sotamarsalkka Erwin Rommelin leski Lucie Maria Rommel ja otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1970.Gardiner, Robert s. 143 Aluksen kattila muutettiin 1970-luvun lopulla käyttämään kevyttä polttoöljyä ja 1980-luvun alussa asejärjestelmät uusittiin. Alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä 26. heinäkuuta 1985. == Palvelus == Rommel liitettiin palvelukseen otettaessa Kieliin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen (). Alus määrättiin 30. syyskuuta 1998 palveluksesta poistettavaksi. Se siirrettiin Wilhelmshaveniin, jossa sitä käytettiin sisaralusten Lütjensin ja Möldersin varaosina. Alus romutettiin 2004 Turkissa. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Hävittäjä Rommel Luokka:Lütjens-luokan hävittäjät Luokka:Bath Iron Works
Mika Immonen

Mika Ilari Immonen (s. 17. joulukuuta 1972 Lontoo) on suomalainen poolbiljardin ammattilainen. Immonen asuu Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän aloitti biljardin pelaamisen Ritz Biljardissa Helsingissä 1980-luvun loppupuolella, pelimuodoksi vakiintui poolbiljardi. Hän on voittanut useita poolbiljardin eri pelimuotojen (8-pallo, 9-pallo ja Straight Pool) Suomen- mestaruuksia. Immosen kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1992, jolloin hän voitti ensimmäistä kertaa järjestetyn 9-pallon EuroTourin osakilpailun. Samana vuonna hän saavutti myös koko EuroTour-kiertueen ykköstilan. Immonen kiertää turnauksissa pääsääntöisesti Yhdysvalloissa ja Itä-Aasiassa, Suomessa hän ei juurikaan enää kilpaile. Immonen valittiin vuonna 2006 Suomen Biljardiliitto ry:n vuoden pelaajaksi ja palkittiin kultaisella ansiomerkillä. Hän on ollut ensimmäisenä suomalaisena Billiard Congress of American Hall of Famen jäsenen vuodesta 2014. Mika Immonen voitti biljardin 10-pallon maailmanmestaruuden 30. marraskuuta 2009. Manilassa pelatussa finaalissa Immonen voitti Filippiinien Lee Van Cortezan 11–6. Immosella diagnosoitiin loppuvuodesta 2023 neljännen asteen paksu- ja peräsuolen syöpä. Sairaus esti hänen kilpailemisensa joksikin aikaa. Syöpä uusiutui kesällä 2024. == Saavutuksia == * Straight Poolin EM-kultaa vuonna 1998 * 9-pallon maailmanmestaruus vuonna 2001 * Mukana yksitoista kertaa peräkkäin Euroopan joukkueessa 9-pallon Mosconi Cupissa, vuodesta 1996 alkaen * Straight Poolin MM-pronssi 2006 * Yhdysvaltojen avoin 9-pallo-mestaruus vuonna 2008 * Japanin avoin 9-pallo mestaruus vuonna 2008 * Yhdysvaltojen avoin 9-pallo-mestaruus vuonna 2009 * 10-pallon maailmanmestaruus vuonna 2009 == Tärkeimmät vuosittaiset turnaukset == * 10-pallon MM-kilpailut * 9-pallon MM-kilpailut * 9-pallon Yhdysvaltojen avoimet * Mosconi Cup (Yhdysvaltojen ja Euroopan kuusimiehisten joukkueiden välinen vuosittainen turnaus) * Turnaukset Filippiineillä * Yhdysvaltojen ammattilaiskiertueen osakilpailut (United States Professional Pool Players Association = UPA) == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Mika Immosen kotisivut * Mika Immosen profiili (azbilliards.com) Luokka:Suomalaiset biljardinpelaajat Luokka:Vuonna 1972 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sähköinen asiointi

Sähköisellä asioinnilla (Electronic Services, e-Services) tarkoitetaan organisaation palvelujen käyttämistä tieto- ja viestintätekniikan keinoin. Sähköistä asiointia kehitettäessä kehitetään koko asiointiprosessia, joka muodostuu asiakkaan käyttöliittymästä palveluun sekä palvelun tuottamiseen liittyvistä prosesseista organisaatiossa (taustaprosessit). Asiakkaita voivat olla kansalaiset, yritykset ja viranomaiset. Laissa sähköisestä asioinnista viranomaistoiminnassa (13/2003) sanotaan, että lakia sovelletaan mm. hallintoasian “sähköiseen vireillepanoon, käsittelyyn ja päätöksen tiedoksiantoon”. Tätä voidaan pitää sähköisen asioinnin suppeana määrittelynä. Nykysuomen sanakirjan (WSOY 1978) mukaan asiointi tarkoittaa asioiden hoitamista tai toimittamista pankin tai muun vastaavan organisaation kanssa. Julkisen hallinnon piirissä asiointi on siis hallinnon asiakkaan omien asioiden hoitamista viranomaisen kanssa. Sähköinen asiointi on vaihtoehto perinteiselle asioiden hoitamiselle, jonka muotoja ovat olleet tiskipalvelu, kirjeenvaihto ja puhelinpalvelu. Hallinnon asiakkaan näkökulmasta sähköinen asiointi on asioiden hoitamista viranomaisen kanssa sähköisiä kanavia ja tietojärjestelmiä käyttäen. == Hyödyt == Sähköisen asioinnin ja sähköisen asianhallinnan hyödyntämisen syitä ovat yleensä: #Asiakaspalvelu #*Imago - moderni palvelu, paperittomuus, tieliikenteen vähentäminen #*Ajasta riippumaton asiointi - lisää joustavuutta ajanhallintaan #*Paikasta riippumaton asiointi - vaikka kesämökin riippumatosta #*Asioinnin nopeutuminen - automaatio, fyysisen liikkuminen #*Uudet, tiedonkäsittelyyn perustuvat toiminnot - seuranta, tiedotukset, jne #Toiminnan tehostaminen #*Materian puute vähentää toimitilojen tarvetta ja kuluja #*Samat toiminnot vähemmällä henkilöstöllä ja kuluilla #*Inhimillisen tekijän puute vähentää virheitä ja niiden kuluja #*Nopeutuneet tapahtumat vähentävät kuluja #*Koko tapahtuman elinkaaren automatisointi Asioiden hoitamisella asiakkaan haluamasta paikasta hänen toivomanaan aikana (itsepalveluna) säästetään yleensä kustannuksia hallinnon manuaalityön vähentymisen seurauksena. Asiakkaalle itsepalvelusta on yleensä etuna asian seuraamisen mahdollistuminen ja usein myös nopeutunut palvelu. == Katso myös == * Tietoyhteiskunta, Sähköinen hallinto * Henkilökortti * Sähköinen allekirjoitus * Sähköinen tunnistaminen * Verkkopankki == Lähteet == * Asiointipalveluiden kehittäminen tieto- ja viestintätekniikan keinoin 11a/2005 (pdf). Valtiovarainministeriön julkaisu. * Laki sähköisestä asioinnista viranomaistoiminnassa FINLEX - Ajantasainen lainsäädäntö. == Aiheesta muualla == * Suomi.fi portaali - Kansalaisen palvelut yhdestä osoitteesta
Sähköinen asianhallinta

Sähköinen asianhallinta on hallinnon sisäisten asioiden ja asiakirjojen käsittelyn hallinta. Tämä mahdollistaa käsittelyprosessin kehittämisen, jolloin voidaan siirtyä jopa kokonaan paperittomaan toimintatapaan. ==Esimerkkejä== Muun muassa Kansaneläkelaitos käyttää vastaavaa SAHA- järjestelmää.Kela vaihtoi uuteen Sahaan TietoEnator, 2006. Arkistokopio Internet Archivessa. Järjestelmä toimii niin, että kaikki Kelaan tulevat hakemukset liiteasiakirjoineen skannataan järjestelmään, minkä jälkeen ne voidaan lähettää käsiteltäviksi sellaiselle paikkakunnalle, jolla on kapasiteettia ja/tai erikoisasiantuntemusta kyseisen kaltaisten asioiden ratkaisemiseen (esimerkkinä korkeakoulujen opintotukiasiat, jotka ohjautuvat Kelan Opintotukikeskukseen). Paperit arkistoidaan heti skannauksen jälkeen ja niitä käytetään vain tarvittaessa. Kelan sähköinen asianhallintajärjestelmä on noin kolmella tuhannella samanaikaisella käyttäjällään yksi Suomen suurimmista. == Katso myös == * Sähköinen asiointi * DigiDoc ==Lähteet== Luokka:Sähköinen hallinto
To Live Forever

__NOTOC__ To Live Forever on Tarotin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 1993. Levy on yhtyeen ensimmäinen, jolla kosketinsoittaja Janne Tolsa on mukana. Albumi on julkaistu ensimmäistä kertaa LP-levymuodossa helmikuussa 2020. == Kappaleet == # # # # # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * Marco Hietala – laulu, basso * Zachary Hietala – kitara * Janne Tolsa – kosketinsoittimet * Pecu Cinnari – rummut == Arvostelut == * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1993 albumit Luokka:Tarotin albumit
To Live Again

__NOTOC__ To Live Again on Tarotin ensimmäinen livealbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 1994. Levy on nauhoitettu 3. elokuuta 1994 Helsingin Tavastialla. Levy julkaistiin alun perin vuonna 1994 ainoastaan Japanissa, mutta vuonna 2006 se julkaistiin uudelleenmiksattuna ja -masteroituna myös Suomessa.Discogs: Tarot – To Live Again (CD, Album, Reissue, Remastered) ==Kappaleet== # (Black Sabbath -cover) # # # # # # # # # # # # # # (Rainbow -cover) # == Kokoonpano == * Marco Hietala – laulu, basso * Zachary Hietala – kitara * Janne Tolsa – kosketinsoittimet * Pecu Cinnari – rummut == Arvostelut == * Soundi: Soundi: Levyarvio == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Vuoden 1994 konserttitallenteet Luokka:Tarotin albumit
Doug Harvey

Douglas Paul Harvey (19. joulukuuta 1924 Montreal, Québec, Kanada – 26. joulukuuta 1989) oli jääkiekkoilija ja National Hockey Leaguen (NHL) tähtipuolustaja. Hänen NHL-tilastonsa runkosarjassa käsittävät 1113 ottelua, 88 maalia, 452 syöttöä ja 540 tehopistettä sekä 1216 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä Harveyn saldoksi muodostui 137 ottelua, 8 maalia, 64 syöttöä, 72 tehopistettä ja 152 jäähyminuuttia. Harvey tunnettiin erityisesti siitä, ettei pyrkinyt keräämään tehopisteitä niin kuin muut kenttäpelaajat vaan hoiti puolustamisen, mikä kuului hänelle. == Tilastot == 1947–48 Buffalo Bisons AHL 24 1 7 8 38 – – – – – 1947–48 Montréal Canadiens NHL 35 4 4 8 32 – – – – – 1948–49 Montréal Canadiens NHL 55 3 13 16 87 7 0 1 1 10 1949–50 Montréal Canadiens NHL 70 4 20 24 76 5 0 2 2 10 1950–51 Montréal Canadiens NHL 70 5 24 29 93 11 0 5 5 12 1951–52 Montréal Canadiens NHL 68 6 23 29 82 11 0 3 3 8 1952–53 Montréal Canadiens NHL 69 4 30 34 67 12 0 5 5 8 1953–54 Montréal Canadiens NHL 68 8 29 37 110 10 0 2 2 12 1954–55 Montréal Canadiens NHL 70 6 43 49 58 12 0 8 8 6 1955–56 Montréal Canadiens NHL 62 5 39 44 60 10 2 5 7 10 1956–57 Montréal Canadiens NHL 70 6 44 50 92 10 0 7 7 10 1957–58 Montréal Canadiens NHL 68 9 32 41 131 10 2 9 11 16 1958–59 Montréal Canadiens NHL 61 4 16 20 61 11 1 11 12 22 1959–60 Montréal Canadiens NHL 66 6 21 27 45 8 3 0 3 6 1960–61 Montréal Canadiens NHL 58 6 33 39 48 6 0 1 1 8 1961–62 New York Rangers NHL 69 6 24 30 42 6 0 1 1 2 1962–63 New York Rangers NHL 68 4 35 39 92 – – – – – 1963–64 Quebec Aces AHL 52 6 36 42 30 9 0 4 4 10 1963–64 New York Rangers NHL 14 0 2 2 10 – – – – – 1964–65 Quebec Aces AHL 64 1 36 37 72 4 1 1 2 9 1965–66 Baltimore Clippers AHL 67 7 32 39 80 – – – – – 1966–67 Baltimore Clippers AHL 24 2 10 12 10 – – – – – 1966–67 Pittsburgh Hornets AHL 28 0 8 8 22 9 0 0 0 2 1966–67 Detroit Red Wings NHL 2 0 0 0 0 – – – – – 1967–68 St. Louis Blues NHL – – – – – 8 0 4 4 12 1968–69 St. Louis Blues NHL 70 2 20 22 30 – – – – – NHL yhteensä 1113 88 452 540 1216 137 8 64 72 152 == Saavutuksia ja palkintoja == * 10 kertaa NHL:n ykköstähdistössä ja kerran NHL:n kakkostähdistössä * seitsemän James Norris Memorial Trophy -palkintoa (NHL:n paras puolustaja) 1955, 1956, 1957, 1958, 1960, 1961, 1962 * Montreal Canadiensin kapteeni 1960–61 * Montreal Canadiens jäädytti pelinumeron 2 26. lokakuuta 1985 * 1998 sijalla 6 The Hockey News' -lehden 100 suurimman ammattilaiskiekkoilijan listalla * 2000 hänen kuvansa koristi kanadalaista postimerkkiä == Katso myös == * The Hockey Newsin luettelo 100 parhaasta NHL- pelaajasta == Lähteet == ==Kirjallisuus== * William Brown:Doug: The Doug Harvey Story (2002) [esipuhe: Jean Béliveau] Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:James Norris Memorial Trophy -voittajat Luokka:Hockey Hall of Fame Luokka:Vuonna 1924 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Mosconi Cup

Mosconi Cup on biljarditurnaus, joka on pelattu Euroopan ja Yhdysvaltain kuusimiehisten (myös naisia ollut mukana) joukkueiden välillä vuodesta 1994 lähtien. Turnauksessa on perinteisesti pelattu nelin- sekä kaksinpelejä. ==Tulokset== Vuosi Kilpailupaikka Voittaja Häviäjä 2021 Alexandra Palace, Lontoo Eurooppa 11 Yhdysvallat 6 2020 Ricoh Arena, Coventry Eurooppa 11 Yhdysvallat 3 2019 Las Vegas, Nevada Yhdysvallat 11 Eurooppa 8 2018 Alexandra Palace, Lontoo Yhdysvallat 11 Eurooppa 9 2017 Las Vegas, Nevada Eurooppa 11 Yhdysvallat 4 2016 Alexandra Palace, Lontoo Eurooppa 11 Yhdysvallat 3 2015 Las Vegas, Nevada Eurooppa 11 Yhdysvallat 7 2014 Tower Circus, Blackpool Eurooppa 11 Yhdysvallat 5 2013 Las Vegas, Nevada Eurooppa 11 Yhdysvallat 2 2012 Bethnal Green, Lontoo Eurooppa 11 Yhdysvallat 9 2011 Las Vegas, Nevada Eurooppa 11 Yhdysvallat 7 2010 Bethnal Green, Lontoo Eurooppa 11 Yhdysvallat 8 2009 Las Vegas, Nevada Yhdysvallat 11 Eurooppa 7 2008 St. Julian's, Malta Eurooppa 11 Yhdysvallat 5 2007 Las Vegas, Nevada Eurooppa 11 Yhdysvallat 8 2006 Rotterdam, Alankomaat Yhdysvallat 12 Eurooppa 12 2005 Las Vegas, Nevada Yhdysvallat 11 Eurooppa 6 2004 Egmond aan Zee, Alankomaat Yhdysvallat 12 Eurooppa 9 2003 Las Vegas, Nevada Yhdysvallat 11 Eurooppa 9 2002 Bethnal Green, Lontoo Eurooppa 12 Yhdysvallat 9 2001 Bethnal Green, Lontoo Yhdysvallat 12 Eurooppa 1 2000 Bethnal Green, Lontoo Yhdysvallat 12 Eurooppa 9 1999 Bethnal Green, Lontoo Yhdysvallat 12 Eurooppa 7 1998 Bethnal Green, Lontoo Yhdysvallat 13 Eurooppa 9 1997 Bethnal Green, Lontoo Yhdysvallat 13 Eurooppa 8 1996 Dagenham, Lontoo Yhdysvallat 15 Eurooppa 13 1995 Basildon, Essex Eurooppa 16 Yhdysvallat 15 1994 Romford, Lontoo Yhdysvallat 16 Eurooppa 12 ==Aiheesta muualla== * http://www.mosconicup.com/ Luokka:Biljardi
Käikälä

Käikälä on Hämeenlinnan 40. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kuusi kilometriä Hämeenlinnan keskustasta etelään. Käikälä rajoittuu etelässä ja lännessä Vanajaveteen ja pohjoisessa Turun valtatiehen. Idässä rajana on Harvialantie. Käikälä on enimmäkseen pientaloaluetta, mutta siellä on myös suuri teollisuusalue, jossa sijaitsevat muun muassa SSAB:n Hämeenlinnan tehdas (aiemmin Rautaruukki Oyj), Huhtamäki Oyj:n Hämeenlinnan tehdas, Sisu Akselit Oy ja Patria Vehicles Oy. Käikälässä toimii Kirkonkulman koulu (alakoulu) ja yksityinen päiväkoti. Palveluihin kuuluu päivittäistavarakauppa K-Market sekä Sale. ==Lähteet== *
Matti Lehtelä

Matti Jalmari Johannes Lehtelä () oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistettaneen parhaiten Juutas Käkriäisen osasta Roland af Hällströmin ohjaamassa elokuvassa Putkinotko (1954), joka perustuu Joel Lehtosen samannimiseen romaaniin. Lehtelä loi myös huomattavan teatteriuran Tampereella ja Helsingissä. Matti Lehtelä syntyi Hausjärven Riihimäellä 1906 Riihimäen SDP:n johtoon kuuluneen maalari Juho Heikki LehtelänAamuposti 31.3.2018: https://www.aamuposti.fi/paikalliset/1437517 ja Olga Maria Niemisen perheeseen. Hän harrasti jo lapsena näyttelemistä ja esitti jo parikymppisenä suuria rooleja Riihimäen Työväen Näyttämöllä. Lehtelällä oli kiinnitykset Tampereen Työväen Teatteriin 1927–1935, Tampereen Teatteriin 1935–1941 ja Helsingin Kansanteatteriin 1942–1946. Hänen merkittävimmät näyttämöroolinsa olivat Othello sekä Kustaa Vaasa -näytelmän kuningas Erik XIV. 1950-luvulla Lehtelä esiintyi revyyteatteri Punaisessa Myllyssä, teatterikiertueilla ja radiossa. Lehtelä teki lähes sata elokuvaroolia vuosina 1934–1969. Hän näytteli koomisten renkien lisäksi usein poliisia, konnaa tai juoppoa. Putkinotkon lisäksi Lehtelän suurimpia rooleja olivat muun muassa Siltalan pehtoorin Aaretti-renki, Kaikki rakastavat -elokuvan Hiski-renki, Rakuuna Kalle Kollolan nimiosa ja Varjoja Kannaksella -elokuvan miespääosa kirjailija Somero. Kenties tunnetuimman retkuroolinsa hän teki vuoden 1948 elokuvassa Ihmiset suviyössä Mettälän Jukkana. Ryysyrannan Joosepissa (1955) Lehtelä oli poliisi Pirhonen sekä Nummisuutarien kolmannessa filmatisoinnissa eno Sakeri. Lehtelän viimeiseksi elokuvarooliksi jäi valokuvaaja Risto Jarvan elokuvassa Ruusujen aika (1969). Hän näytteli 1960-luvulta alkaen muutamissa televisiosarjoissa, kuten Pekka Lipposen seikkailut (1964) ja Mummoni ja Mannerheim (1971). Lehtelä oli vuodesta 1938 avioliitossa näyttelijä Sylva Rossin kanssa. Hän kuoli 64-vuotiaana vuonna 1971 ja hänet on haudattu Riihimäelle. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Michel Serres

Michel Serres (1. syyskuuta 1930 Agen – 1. kesäkuuta 2019 Le philosophe et académicien Michel Serres est mort ) oli ranskalainen filosofi. Hän opiskeli filosofiaa, mutta työskenteli myös Ranskan laivaston upseerina. Väiteltyään vuonna 1968 Serres alkoi opettaa filosofiaa Pariisissa. Hän on opettanut myös Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1990 hänet nimitettiin Ranskan akatemiaan. Serres on vaikuttanut muun muassa Bruno Latouriin ja Steven Connoriin. == Teoksia == * Le Système de Leibniz et ses modèles mathématiques, 2. osaa (1968) * Hermès I. La communication (1969) * Hermès II. L’interférence (1972) * Hermès III. La traduction (1974) * Jouvences. Sur Jules Verne (1974) * Auguste Comte. Leçons de philosophie positive, osa I (1975) * Feux et signaux de brume. Zola (1975) * Esthétiques. Sur Carpaccio (1975) * Hermès IV. La distribution (1977) * La Naissance de la physique dans le texte de Lucrèce. Fleuves et turbulences (1977) * Hermès V. Le passage du Nord-Ouest (1980) * Le Parasite (1980) * Genèse (1982) * Détachement (1983) * Rome. Le livre des fondations (1983) * Les Cinq Sens (1985) * L’Hermaphrodite. Sarrasine sculpteur (1987) * Statues (1987) * Éléments d’histoire des sciences (1989) * Le Contrat naturel (1990) (suom. Luontosopimus, Vastapaino 1994) * Le Tiers- Instruit (1991) * Éclaircissements (1992) * Les Origines de la géométrie (1993) * La Légende des Anges (1993) * Atlas (1994) * Éloge de la philosophie en langue française (1995) * Nouvelles du monde (1997) * Le Trésor. Dictionnaire des sciences (et al., 1997) * À visage différent (et al., 1997) * Paysages des sciences (1998) * Variations sur le corps (1999) * Hergé mon ami (2000) * Le Livre de la médecine (et al., 2001) * Hominescence (2001) * En amour, sommes-nous des bêtes ? (2002) * Jules Verne: la science (2002) * L'Homme contemporain (2002) * L'Incandescent (2003) * Qu'est-ce que l'humain ? (et al., 2003) * Rameaux (2004) * Récits d'Humanisme (2006) === Suomennettu teos === * *Kaksi aikaa. Suom. Jussi Vähämäki. niin & näin 1/1994, 3–12. [Luku teoksesta Luontosopimus.] == Lähteet == == Aiheesta muualla == * michelserres.com . Luokka:Ranskalaiset filosofit Luokka:Mannermaiset filosofit Luokka:Ranskan akatemian jäsenet Luokka:Vuonna 1930 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Lakshmi Mittal

Lakshmi Niwas Mittal (s. 15. kesäkuuta 1950 Sadulpur, Intia) on intialainen liikemies. Mittal on Arcelor Mittal -teräsyhtiön toimitusjohtaja ja sen merkittävä omistaja. Vuonna 2006 hän oli Guardian-lehden mukaan maailman kolmanneksi rikkain ihminen. Yritys on tehnyt tappiota ja vuonna 2014 Mittal oli Forbesin listalla sijalla 66. Syyskuussa 2018 hän oli Forbesin mukaan maailman 62. rikkain ihminen. Mittal asuu 18–19 Kensington Palace Gardensissa Lontoossa. Talo jossa hän asuu on vanha uuspalladialainen asunto, jonka hän osti Formula 1 -moguli Bernie Ecclestonelta vuonna 2004 noin 57 miljoonalla punnalla. Myöhemmin hän on ostanut lähistöltä kaksi muuta taloa aikuisten lastensa käyttöön. Joulukuussa 2007 Mittal osti 20 prosentin osuuden jalkapalloseura Queens Park Rangersistä. Mittalilla on kaksi lasta, Vanisha ja Aditya. == Lähteet == Luokka:Intialaiset miljardöörit Luokka:Intialaiset liikemiehet Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt