EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Lazar Carević

Lazar Carević (s. 16. maaliskuuta 1999 Cetinje, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 195-senttimetrinen. Hän aloitti liigauransa huhtikuussa 2015 kotimaassaan OFK Grbaljin joukkueessa ja pelasi kausina 2017–2022 Espanjassa FC Barcelonan nuoriso- ja reservijoukkueessa. Hän oli Barcelonan edustusjoukkueen mukana muutamissa liigaotteluissa kaudella 2021–2022 mutta ei päässyt pelaamaan. Hän siirtyi heinäkuussa 2022 Serbian Superliigassa pelaavaan FK Vojvodinaan. Carević pelasi useissa Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Armeniaa vastaan; hän tuli tuon ottelun tauolla vaihdosta kentälle. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Matija Šarkić

Matija Šarkić (; 23. heinäkuuta 1997 Grimsby – 15. kesäkuuta 2024) oli englantilaissyntyinen montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän oli pituudeltaan 194-senttimetrinen. Šarkić pelasi juniorina Belgiassa Anderlechtin joukkueessa ja pelasi sen jälkeen Englannissa lukuun ottamatta puolen vuoden lainapestiä Skotlannissa loppuvuonna 2019. Hän kuului Englannin mestaruussarjassa pelanneen Aston Villan ja kesästä 2020 alkaen valioliigaseura Wolverhampton Wanderersin omistukseen mutta ei pelannut Englannissa yhtään valioliigaottelua ja pelasi mestaruussarjassakin vain ollessaan lainalla Birmingham Cityssä kauden 2021–2022 alkupuolella, jolloin hänelle kertyi 23 mestaruussarjaottelua, ja Stoke Cityssä tammi-toukokuussa 2023, jolloin hän pelasi kahdeksan mestaruussarjaottelua. Skotlannin Valioliigassa Šarkić pelasi Livingstonin joukkueessa 14 ottelua. Hän siirtyi Mestaruussarjan Millwalliin kesällä 2023. Šarkić pelasi Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 ystävyysottelussa Valko-Venäjää vastaan. Hän pelasi yhdeksän A-maaottelua, joista neljä ottelua kuului MM-karsintaan syksyllä 2021. Šarkić kuoli asunnossaan Budvassa kymmenen päivää viimeisimmän maaottelunsa jälkeen. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapallomaalivahdit Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Vuonna 2024 kuolleet
Suisun Bay

Suisun Bay [səˈsuːn beɪ] on Tyynestämerestä erkaneva lahti Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa, Solanon ja Contra Costan piirikunnan rajalla. Sacramento- ja San Joaquin -joet laskevat vetensä lahden itäreunalle, ja sen länsireuna yhdistyy Carquinezinsalmen kautta San Pablon lahteen. Lahden etelärannalla sijaitsevat Pittsburgin ja Bay Pointin kaupungit. Sen pohjoispuolella on kaksi pienempää lahtea, Honker Bay ja Grizzly Bay, sekä Suisun Marsh, laajin yhtenäinen murtovesiniittyjen alue Yhdysvaltojen länsiosissa. Yhdysvaltain laivasto ankkuroi Suisun Bayn alueelle kymmeniä taistelulaivoja toisen maailmansodan jälkeen – niiden joukossa olivat muun muassa USS Iowa ja Glomar Explorer, jota CIA käytti Azorian-projektissa vuonna 1974. Rapistuvat alukset aiheuttivat ympäristöongelmia lahdella ennen kuin ne romutettiin 2010-luvulla. Nykyään lahdelle on sijoitettu enää kuusi sota- alusta. Suisun Bay ja Suisun Marsh sekä niiden pohjoispuolella sijaitseva Suisun City on nimetty seudulla eläneiden suisunien mukaan. == Lähteet == Luokka:Kalifornian lahdet Luokka:Estuaarit Luokka:Tyynenmeren lahdet
Stefan Mugoša

Stefan Mugoša (s. 26. helmikuuta 1992 Titograd, Montenegron ST, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Saksassa, Romaniassa, Etelä-Koreassa ja kesästä 2022 alkaen Japanissa Vissel Koben joukkueessa. Hänet valittiin Montenegrossa vuoden 2019 parhaaksi jalkapalloilijaksi. Mugoša pelasi Montenegron alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2015 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän on pelannut 25. syyskuuta 2022 mennessä 44 A-maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Kesäkuussa 2022 pelatussa Kansojen liigan ottelussa Romaniaa vastaan Mugoša teki hattutempun eli kolme maalia; Montenegro voitti tuon vierasottelunsa maalein 0–3. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1992 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Roope Vesterinen

Roope Henrik Vesterinen (s. 12. tammikuuta 2006 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. == Ura == === Seuraura === Vesterinen aloitti jääkiekkoilun viisivuotiaana. Hän on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Vesterinen oli kaudella 2020–2021 tehoilla 19+22=41 seuran C-nuorten paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko C-nuorten SM-sarjan pistepörssin yhdeksännen sijan KalPan Daniel Hirvosen kanssa. Huhtikuussa 2022 Vesterinen teki kolmivuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM- liigajoukkueen kanssa. Hän aloitti kauden 2022–2023 seuran U20-joukkueessa. Vesterinen sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa vain 16-vuotiaana runkosarjan kuudennella kierroksella 24. syyskuuta 2022 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänet merkittiin HPK:n 13. hyökkääjäksi. Vesterinen jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa hän sai seuraavassa ottelussaan 13. lokakuuta 2022 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Vesterinen merkittiin HPK:n nelosketjun oikeaan laitaan Markus Nenosen ja Eskil Woldin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.26 minuuttia. Vesterinen pelasi SM-liigassa kauden aikana kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vesterinen joutui jalkavamman vuoksi sivuun harjoituskaudella 2023–2024 ja hän palasi kaukaloihin vasta tammikuussa 2024. Vesterinen pelasi suurimman osan kaudestaan HPK:n U20-joukkueessa, mutta hän pelasi myös viisi ottelua U18-joukkueessa. Vesterinen ei kuitenkaan pelannut otteluakaan SM- liigassa. Kauden 2024–2025 hän aloitti seuran U20-joukkueessa. Vesterinen teki liigauransa avausmaalin runkosarjan kymmenennellä kierroksella kauden kolmannessa ottelussaan 4. lokakuuta 2024 siirretyn rangaistuksen aikana KooKoota vastaan. Olli Sillanpää ja Harri Suutarinen valitsivat hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Tammikuussa 2025 Vesterinen teki HPK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. === Maajoukkueura === Vesterinen voitti pronssia World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022. Hän voitti Suomen sisäisen maalipörssin seitsemällä osumallaan. Hän pelasi myös Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2023. Vesterinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2024. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2025, jolloin Vesterinen voitti hopeaa. Hän pelasi turnauksessa kuitenkin vain kaksi ottelua. Yhteensä Vesterinen on pelannut kahdeksan nuorten ja 45 poikien maaottelua. == Muuta == Vesterinen opiskelee Hämeenlinnan lyseon lukion urheilulinjalla. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa ja salibandya. == Tilastot == 2022–2023 HPK U20-SM 24 4 10 14 10 – – – – – HPK SM-liiga 8 0 0 0 0 – – – – – 2023–2024 HPK U20-SM 27 5 6 11 10 3 0 0 0 0 U18 5 2 0 2 2 2024–2025 HPK U20-SM JMM 2 0 0 0 0 HPK SM-liiga 1 kausi yhteensä SM-liiga 8 0 0 0 0 – – – – – == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Hämeenlinnan Pallokerhon pelaajat Luokka:Vuonna 2006 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nikola Vukčević

Nikola Vukčević (s. 13. joulukuuta 1991 Titograd, Montenegron ST, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaassaan Budućnost Podgoricaa vuoteen 2013, Portugalissa Bragaa kausina 2013–2018, Espanjassa Levantea kausina 2018–2022 ja Qatarissa Al-Ahlia heinäkuusta 2022 alkaen. Vukčević on pelannut Montenegron A-maajoukkueessa vuodesta 2014 alkaen 47 maaottelua heinäkuun 2022 loppuun mennessä ja tehnyt niissä kaksi maalia. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1991 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Clara Kellogg

Clara Louise Kellogg (1842–1916) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja. Hän syntyi vuonna 1842 Sumterissa. Hänen isänsä oli George Kellogg ja äiti Jane Elizabeth Crosby. Hänen setänsä oli tunnettu lääkäri ja kasvitieteilijä Albert Kellogg. Melko pian Clara Kelloggin syntymän jälkeen perhe muutti Connecticutiin ja vuonna 1857 he muuttivat New Yorkiin. Clara Kelloggin molemmat vanhemmat olivat musikaalisia, joten musiikki oli läsnä hänen elämässään jo varhaisesta lapsuudesta lähtien. Suoritettuaan perustason koulutuksen Catskillin kaupungissa Ashlandin seminaari- ja musiikki- instituutissa (Ashland Seminary and Musical Institute) aloitti Kellogg lauluopinnot New Yorkissa. Vuonna 1861 Kellogg teki ensiesiintymisensä esittämällä Gildaa Giuseppe Verdin oopperassa Rigoletto. Yhdysvaltain sisällissodan myötä Kelloggin ensimmäinen isompi kiertue kuitenkin peruuntui. Sittemmin Kellogg on esittänyt Margaretaa Charles Gounod’n oopperassa Faust ja tästä roolista hänet vahvasti muistetaan. Ensimmäisen Euroopan-kiertueensa Kellogg teki vuonna 1867 Lontoossa ja seuraavan vuosikymmenen aikana hän esiintyi paljon eri puolilla Eurooppaa sekä Pohjois-Amerikkaa. Kellogg oli yksi ensimmäisistä yhdysvaltalaisista oopperalaulajista, joka saavutti kansainvälistä mainetta. Vuonna 1887 Kellogg avioitui Carl Strakoschin kanssa. Heillä ei ollut omia biologisia lapsia, mutta he ottivat adoptiolapsen, ja perhe muutti Elpstoneen Connecticutiin. Avioliiton myötä Kellogg myös lopetti esiintymiskiertueet ja hän esiintyi viimeisen kerran julkisesti vuonna 1890. Sittemmin hän ryhtyi opettamaan nuoria lahjakkaita laulajia ja tarjosi usein myös taloudellista avustusta eteenpäin yrittäville artisteille. Vuonna 1903 Kellogg julkaisi omat muistelmansa nimellä Memoirs of an American Prima Donna. Kellogg kuoli pitkällisen sairauden myötä Elpstonessa keväällä 1916. == Lähteet == * South Carolina Encyclopedia: Kellogg, Clara Louise == Aiheesta muualla == Luokka:Yhdysvaltalaiset oopperalaulajat Luokka:Vuonna 1842 syntyneet Luokka:Vuonna 1916 kuolleet
Spencer Silver

Spencer Silver (1941 – 8. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka teki heikon liiman 3M-yhtiölle. Myöhemmin Art Fry käytti sitä liimaa Post-It lappuihin. Silver opiskeli kemiaa Arizonassa ja Coloradossa, ja aloitti työt 3M-yhtiössä vuonna 1966. Hänen työtään oli erilaisten liimojen kehittely. Vuonna 1968 syntyi aine, joka muodosti mikroskoopilla katsottuna kimaltavia palloja, jotka tarttuivat löyhästi, pitivät papereita kiinni toisissaan, irtosivat helposti ja voitiin kiinnittää uudelleen. Silver kutsui ainetta vastaukseksi kysymykseen, jota ei ole vielä keksitty. Art Fry keksi aineelle käytön kuusi vuotta myöhemmin. Silverin ura 3M:llä jatkui eläkkeelle jäämiseen vuonna 1996. Post-it- laput ovat Museum of Modern Artin kokoelmissa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Serendipity: Hitting on the right note The Independent Luokka:Yhdysvaltalaiset kemistit Luokka:Vuonna 1941 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Uroš Đurđević

Uroš Đurđević (s. 2. maaliskuuta 1994 Belgrad, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 181-senttimetrinen. Hän on pelannut pääsarjatasolla Serbiassa, Alankomaissa, Italiassa ja Kreikassa. Hän on edustanut elokuusta 2018 alkaen Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Sporting Gijónia. Đurđević pelasi Serbian nuorisomaajoukkueissa muun muassa alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2012 ja 2013, joista jälkimmäisessä Serbia voitti mestaruuden, sekä alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän oli Serbian A-maajoukkueen mukana yhdessä ottelussa maaliskuussa 2017 mutta ei päässyt kentälle. Hän on edustanut maaliskuusta 2021 alkaen Montenegron maajoukkuetta ja pelannut siinä yhdeksän maaottelua 25. syyskuuta 2022 mennessä. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Serbialaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sulo Huhma

Sulo Albert Huhma, vuoteen 1935 Hällström (12. syyskuuta 1893 Helsinki – 23. marraskuuta 1970 Madeira)Kuolinilmoitus, Sulo Albert Huhma, Helsingin Sanomat, 1970, No 336, sivu 2, julkaistu 13.12.1970 oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Huhman vanhemmat olivat työmies Albert Hällström ja Matilda Friman ja puoliso vuodesta 1918 Alina Adele Hellström. Huhma kävi neljä luokkaa Helsingin normaalilyseota 1903–1910 ja suoritti Helsingin kauppakoulun 1911. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Huhma oli SOK:n Helsingin konttorin konttoristi 1913–1915, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston konttoristi 1915–1917 ja marja- ja sienikaupan neuvoja 1917–1919, SOK:n Tampereen konttorin ruokatavaramyyjä ja kirjeenvaihtaja 1919–1927, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston apulaishoitaja ja sittemmin elintarvikeosaston hedelmä- ja säilykekaupan hoitaja 1927–1941, SOK:n Kokkolan konttorin johtaja 1941–1957 ja Helsingin konttorin johtaja vuodesta 1958. Hän oli myös Oy Sokle Ab:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1941–1958 ja hänellä oli useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Huhma sai 1960. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset osuustoimintaliikkeen vaikuttajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Sead Hakšabanović

Sead Hakšabanović (s. 4. toukokuuta 1999 Hyltebruk, Ruotsi) on ruotsalais- montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän on pelannut Ruotsissa, Espanjassa, Englannissa, Venäjällä ja Skotlannissa, jossa hän on edustanut elokuusta 2022 alkaen Celticiä. Hakšabanović pelasi useissa Ruotsin nuorisomaajoukkueissa alle 19-vuotiaisiin saakka. Hän on edustanut kesäkuusta 2017 alkaen Montenegron A-maajoukkuetta ja pelannut siinä 29 maaottelua, joissa 22 kertaa avauskokoonpanossa. Marraskuussa 2019 hän teki maalin ystävyysottelussa Valko- Venäjää vastaan. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Ruotsalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1999 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Driton Camaj

Driton Camaj (s. 7. maaliskuuta 1997 Podgorica, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi vuonna 2015 puoli vuotta Kroatiassa ja elokuusta 2020 alkaen Unkarissa, jossa hän edustaa Kisvárdaa. Camaj on pelannut Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan ja toisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan; molemmissa otteluissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1997 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vladimir Jovović

Vladimir Jovović (s. 26. lokakuuta 1994 Nikšić, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän on pelannut Montenegron ja Serbian lisäksi Tšekissä, jossa hän on edustanut FK Jablonecia kausina 2017–2021 ja uudelleen kesästä 2022 alkaen. Jovović pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan. Hän on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä 51 A-maaottelua, joissa hän on ollut 30 kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1994 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nikola Krstović

Nikola Krstović (s. 5. huhtikuuta 2000) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Serbiassa ja syyskuusta 2021 alkaen Dunajská Stredan joukkueessa Slovakiassa. Krstović on pelannut useissa Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesäkuussa 2022 hän pelasi Kansojen liigan otteluissa Bosnia ja Hertsegovinaa sekä Romaniaa vastaan. == Lähteet == Luokka:Montenegrolaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Toshima (täsmennyssivu)

Toshima voi tarkoittaa: * Toshima, yksi Tokion metropolin erillisalueista * Toshima, Tokion metropolin Kitan erillisalueen kaupunginosa * Toshima, Japanin saari Izusaarilla Tyynessä valtameressä * Toshima, Japanin kyläkunta Toshiman saarella Tokion metropolissa * Toshima, Japanin kyläkunta Kagoshiman prefektuurissa * Toshima-linja, Seibu-rautatieyhtiön linja Japanissa
Al-Hijr

pienoiskuva|Madain Saleh, kadonnut nabatealaiskaupunki Saudi-Arabiassa. Se tunnettiin myös nimellä Hidzr. Al-Hijr () eli Hidzrin suura on Koraanin 15. suura ja sisältää 99 jaetta. Ikäluokituksen mukaan suura on mekkalainen. Suura on saanut nimensä jakeesta 80, jossa mainitaan seutu nimeltä Hidzr.Hämeen- Antila 2008, s. 92-94 == Sisältö == Suura alkaa varoituksesta uskottomille (jakeet 2-3) ja kertoo, kuinka aikaisemmille kansoille on käynyt (4-15). Se esittelee Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa (16-25) ja kertoo ihmisen luomisesta (26-42) sekä Helvetistä ja Paratiisista (43-48). Suura muistuttaa, että Jumala on anteeksiantava, mutta Hänen rangaistuksensa on tuskallinen (49-50). Suura päättyy profeettakertomuksiin Abrahamista (51-60) ja Lootista (61-77) sekä kertomuksiin Aikan ja Hidzrin asukkaista (78-84). Viimeiset jakeet ovat yleisluontoisia kehotuksia palvella Herraa (85-99). Hämeen- Anttilan mukaan suura kertoo myös Muhammedista, mutta profeetan nimeä ei tekstissä esiinny. Hämeen-Anttilan mukaan ei ole varmaa tarkoittaako suuran mainitsema Hidzr samannimistä nabatealaiskaupunkia. === Seitsemän toistettavaa === Jakeessa 87 todetaan: Olemme antaneet sinulle seitsemän toistettavaa [kertomusta] ja mahtavan Koraanin.Koraani 1995, 15:87 Al-Bukharin tallentama hadith lausuu: "Jumalan Lähettiläs sanoi: "Koraanin ydin on seitsemän usein toistettua säettä, jotka muodostavat 'Suuren Koraanin'." On arveltu, että tällä viitataan Koraanin ensimmäiseen, rukouksen muotoiseen suuraan Al-Fatiha, joka kuuluu muslimien päivittäisiin rukousrituaaleihin. Tämä tarkoittaisi, että al-Fatiha ei olisi osa Koraania, vaan itsenäinen "Suuri Koraani", jossa on "seitsemän toistettavaa" eli seitsemän jaetta.Hämeen-Anttila, 2008, s. 93 == Lähteet == * * * === Viitteet === Luokka:Suurat
Albert Kellogg

Albert Kellogg (1813–1887) oli yhdysvaltalainen lääkäri, farmaseutti ja kasvitieteilijä. Kellogg syntyi New Hartfordissa Connecticutissa ja opiskeli lääketiedettä Charlestonissa Etelä-Carolinassa sekä Transylvania Collegessa Kentuckyssa. Matkoillaan Yhdysvaltojen etelä- ja länsiosiin Kellogg kiinnostui kasvitieteestä. Hän saapui Kaliforniaan vuonna 1849 ja asettui viimein San Franciscoon, jonne hän perusti oman apteekin sekä praktikan. Kumpikaan näistä ei kuitenkaan ollut erityisen menestyksekkäitä yrityksiä. Niinpä Kellogg alkoi seurata kiinnostustaan kasveihin sekä kasvitieteeseen ja liittyi opiskelijoiden California Academy of Sciences -tiedejärjestöön vuonna 1853. Kellogg oli yksi tiedejärjestön seitsemästä perustajajäsenestä ja hoiti järjestössä erilaisia tehtäviä. Ollessaan järjestön ensimmäisenä kasvitieteen kuraattorina Kellogg toi järjestön jäsenille useita keräämiään kasvinäytteitä määritettäviksi. Merkittävimmän kasvien keräysmatkansa Kellogg teki vuonna 1867 yhdessä George Davidsonin kanssa. Tuolla matkalla Kellogg keräsi näytteitä lähes 500 kasvilajista ja noita näytteitä on säilöttynä eri paikkoihin. Kellogg julkaisi kasvitieteellisiä löydöksiään useissa paikallisissa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä tiedejärjestön julkaisuissa ja kuvasi käsikirjoituksissaan toisinaan myös uusia lajeja. Toiset kasvitieteilijät ovat myöhemmin kuvanneet samoja lajeja Kelloggin materiaaleihin perustuen, jolloin Kelloggin lajikuvauksesta on tullut useiden sukujen ja 215 lajin varsinainen alkuperäinen lajikuvaus. Kasvitieteilijä Asa Gray kuvaili Kelloggia "hyvää tarkoittavaksi, mutta tiedemaailman harmiksi". Toisaalta kasvitieteilijä John Torrey antoi Sierra Nevadassa kasvavalle matarakasvisuvulle Kelloggin mukaan nimeksi Kelloggia. Kellogg oli myös huomattavan tuottelias kasvikuvien piirtäjä. Vaikka Kellogg piti kaikentyyppisistä kasveista, hän oli erityisesti kiinnostunut puista. Niinpä yksi hänen merkittävimmistä julkaisuistaan on vuonna 1882 julkaistu yksityiskohtainen kuvaus Kalifornian metsäpuista. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen Kellogg piirsi yli 400 piirroskuvaa eri puu- ja pensaslajeista. == Lähteet == * Daniel, T. E., 2008: One Hundred and Fifty Years of Botany at the California Academy of Sciences (1853–2003) — Proceedings of the California Academy of Sciences 4, vol. 59, № 7, s. 215–305 (https://www.calacademy.org/sites/default/files/assets/docs/pdf/history_botany_at_cas_pcas_v59apr08_daniel_pp_215-305lr.pdf) == Aiheesta muualla == * JSTOR Global Plants: Kellogg, Albert Luokka:Yhdysvaltalaiset kasvitieteilijät Luokka:Vuonna 1813 syntyneet Luokka:Vuonna 1887 kuolleet Luokka:Yhdysvaltalaiset kuvittajat
Toshima (Tokion kyläkunta)

Toshima () on Japanin kyläkunta Tokion metropolissa. Se käsittää Izusaariin kuuluvan Toshiman saaren, joka sijaitsee Tyynessä valtameressä noin 140 kilometriä Tokion kaupunkialueelta etelään. Toshiman kunta on osa Ōshiman aliprefektuuria. Toshimassa on 320 asukasta (heinäkuussa 2022) ja sen pinta- ala on 4,12 neliökilometriä. == Maantiede == Toshiman kuntaan kuuluu ainoastaan Toshiman saari, yksi pienimmistä Izusaarista. Saari on tuliperäinen, ja sen keskellä kohoaa 508 metriä korkea Miyatsukavuori. Saaren rannikko on jyrkkäpiirteinen. Alavia alueita onkin vähän, ja asutus on keskittynyt yhteen kylään saaren pohjoisosaan, jossa maasto on suhteellisen loivaa. Saarta peittävät pääosin kameliametsät. Vuorenhuipun lähettyvillä kasvaa myös luonnontilaista metsää, jonka lajeja ovat esimerkiksi Castanopsis sieboldii ja Machilus thunbergii. Maaperä on vulkaanisen toiminnan ansiosta hyvin hedelmällistä. Saari on valkonaamaliitäjän elinaluetta. Se kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon. == Historia == Toshimalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella jōmon-kaudella. Saarelta onkin löydetty jōmon- ja Yayoi-kausilla valmistettuja keraamisia astioita. Meiji-kaudella 1800-luvulla Toshima kuului Japanin prefektuurinhallinnon perustamisen jälkeen vuoroin useaan eri prefektuuriin, kunnes se liitettiin osaksi Tokion prefektuuria vuonna 1878. Kunnallishallinto saarelle ulotettiin vuonna 1923. == Talous == Toshiman tärkein elinkeino on kamelian siemenistä puristettavan kameliaöljyn tuotanto. Muita elinkeinoja ovat kalastus ja 1960-luvun jälkeen aloitettu koristekasvien puutarhaviljely. Merialueilta kerätään Panulirus japonicus -langusteja (ise-ebi) ja Turbo sazae -kotiloita. == Liikenne == Toshimalta on säännöllinen laivayhteys Tokioon ja läheiselle Ōshiman saarelle. == Kulttuuri ja nähtävyydet == Toshimassa on säilynyt vanha ratsastusjousiammuntaperinne (yabusame), joka ulottuu useiden vuosisatojen taakse. Se katkesi toisen maailmansodan jälkeen, mutta elvytettiin 1970-luvun lopulla. Toshiman yabusame on nimetty Tokion metropolin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. == Kuvia == Tiedosto:Toshima street.jpg|Katu Toshiman saarella Tiedosto:Miyatsukayama.jpg|Miyatsukavuori Tiedosto:Toshima Port2.jpg|Toshiman satamaa, taustalla Ōshima Tiedosto:Toshima.heliport.jpg|Toshiman helikopterikenttä == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Toshiman kyläkunnan internetsivut Luokka:Tokion prefektuurin kunnat
Jyllinkosken Sähkö

Jyllinkosken Sähkö Oy oli nykyisten Etelä- ja Rannikko-Pohjanmaan maakuntien alueella vuosina 1912–1996 toiminut energiantuotantoyhtiö. Aikana, jolloin kansallista kantaverkkoa ei vielä ollut, yhtiö tuotti sähköä kaikkiaan 18 kuntaan ja työllisti lähes 200 henkilöä. Jyllinkosken Sähkön piirissä olleet kunnat olivat vuonna 1938 pohjoisimpana Ilmajoki ja Pirttikylä, läntisimpänä Kaskinen ja Närpiö sekä eteläisimpänä Karijoki ja KauhajokiVerkkokartta vuodelta 1938, Pörssitieto-sivusto. Viitattu 25.9.2022.. Yhtiö oli kaatua 1930-luvun lamassa, mutta Kurikan kunta pelasti yhtiön ostamalla suuren osan osake­kannasta vuonna 1932. Yhtiön vesivoimala sijaitsi Kurikassa kanjonimaisessa Kauhajoen Jyllinkoskessa hieman ennen Kauhajoen yhdistymistä Kyrönjoeksi Jalasjoen kanssa. Voimala tuotti sähköä vuodesta 1913 aina vuoteen 1970, jolloin sen korvasi lähelle rakennettu Pitkämön voimalaitos ja Kyrönjoen tulvia hillitsevä Pitkämön tekojärvi. Entisessä voimalarakennuksessa toimii vuonna 1987 perustettu Jyllinkosken sähkömuseo, Suomen ensimmäinen sähkölaitosmuseoJyllinkosken Sähköpuisto. Viitattu 25.9.2022.. Jyllinkosken Sähkön omistus­kuviot muuttuivat monesti 1990-luvulla. Yhtiöstä osti suurimman osan Imatran voima. Sen yhdistyessä Nesteen kanssa Fortumiksi vuonna 1998 Kurikan kaupunki sai Fortumin osakkeita. Nesteen osakkeita kaupunki puolestaan sai, kun Fortum Oil irrotettiin Fortumista uudelleen Nesteeksi vuonna 2005.Ilta-sanomat, Taloussanomat: Eteläpohjalainen pikkukaupunki on upporikas – näin se osui kultasuoneen ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * Turunen, H.: Jyllinkosken Sähkö Oy 1912–1992. Vaasa 1992. Luokka:Entiset suomalaiset energiayhtiöt
Niilo Hilke

Niilo Nikolai Hilke, vuoteen 1935 Hildén (10. toukokuuta 1900 Viipurin maalaiskunta – 10. marraskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Hilkkeen vanhemmat olivat pientilallinen Frans Nestor Hildén ja Maria Matilda Ketola ja puolisot 1926–1951 Sigrid Anna Helena Stubb ja vuodesta 1952 Aune Kaarina Ervamaa, aiemmin Seppälä. Hilke kävi keskikoulun Viipurin suomalaisessa lyseossa 1918 ja Ojastenmäen Yksityisen Kauppakoulun Viipurissa 1919. Hän oli Välitys- ja Agenttuuriliike Illukka & Perttilä Oy:n konttorioppilas Viipurissa 1919–1925, Hangon konttorin konttorinhoitaja talvisin 1921–1925, Oy John Dahlbergin Viipurin konttorin speditööri 1925–1928, Kotkan, Helsingin, Hangon konttoreissa prokuravaltuuksin 1927–1928, Suomen Valtamerentakainen Kauppa -yhtiön Viipurin konttorin huolintaosaston hoitaja 1928, Oy Huolintakeskus Ab:n perustaja ja johtaja vuodesta 1928, Viipurin ja Hangon konttorien johtaja 1928–1940, puolustusvoimien pääesikunnan sotatalousosaston Tornion toimiston virkailija 1939–1940 ja 1941–1942, Oy Huolintakeskus Ab:n Liinahamarin konttorin johtaja 1940–1941, laivojen lastien purkausten valvoja Kirkkoniemessä Norjassa 1941, armeijan huoltopäällikön esikunnassa Helsingissä 1942, jälleenrakennus- ja väestönsuojelutehtävissä Viipurissa 1942–1944, Oy Huolintakeskus Ab:n Kotkan konttorin johtaja 1945–1950 sekä Haminan Laivaus Oy:n, Oy Fredrikshamn Stevedoring Co:n ja Ahtaus Oy Promptin toimitusjohtaja vuodesta 1950. Hilke oli myös Linnan tilan omistaja Lappeella vuodesta 1941 ja hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Hilke sai 1960. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Suomalaiset maanviljelijät Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1900 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Niels Bollmann

Niels Andersen Bollmann (11. heinäkuuta 1939 Brøns – 16. toukokuuta 1989) oli tanskalainen keskustademokraattien poliitikko. Hän toimi Tanskan asuntoministerinä vuosina 1982–1986 ja istui kansankäräjillä vuodesta 1977 kuolemaansa saakka. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Niels Bollmann Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla Luokka:Tanskan ministerit Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Vuonna 1989 kuolleet
Matti Hurme

Matti Hurme (23. helmikuuta 1865 Lieto – 8. helmikuuta 1947) oli suomalainen kruununvouti.Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 23.02.1935, nro 52, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotEnt. kruununvouti Matti Hurme 70-vuotias, Riihimäen Sanomat, 23.02.1935, nro 24, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Matti Hurmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Alikirri ja Fredrika Eufrosyne Jaakontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Turun lyseosta ja suoritti kameraalitutkinnon vuonna 1894. Hurme oli senaatin talousosastolla ylimääräisenä kopistina vuodesta 1899. Hänestä tuli Uudenkaupungin kaupunginvouti vuonna 1900 ja kaupunginviskaali 1902. Hurme oli sitten kruununnimismiehenä Pöytyällä vuodesta 1904, sen jälkeen Hartolassa ja Hauholla ja lopuksi vuodesta 1909 alkaen Hausjärvellä. Hän toimi Hauhon kihlakunnan kruununvoutina 1914–1932 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Tämän jälkeen Hurme toimi kunnallisena alkoholitarkastajana Riihimäellä. Hänet valittiin Riihimäki-Seuran puheenjohtajaksi vuonna 1938.Riihimäki-Seurn vaalikokous, Riihimäen Sanomat, 22.11.1938, nro 135, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Kruununvoutina toimiessaan Hurme joutui vuonna 1917 pitämään poliisitutkimuksen paikan päällä Mommilan veriteoista ja taistelusta suojeluskuntalaisten ja venäläisten matruusien välillä. Hän julkaisi vuonna 1937 tästä aiheesta kirjan Mommila täydennettyään tutkimuspöytäkirjoja haastatteluilla.Järkyttävä asiakirja kahden vuosikymmenen takaa, Werner Söderström osakeyhtiön kirjasanomat, 22.10.1937, nro 14, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Matti Hurme oli naimisissa vuodesta 1899 Saima Irene Kahilaisen kanssa. == Julkaisuja == * Mommila. WSOY 1937 == Lähteet == Luokka:Suomalaiset poliisit Luokka:Vuonna 1865 syntyneet Luokka:Vuonna 1947 kuolleet
Jorma Harima

Jorma Harima, vuoteen 1933 Hohenthal, 1933–1936 Hohenthal-Harima (26. elokuuta 1908 Kokkola – 11. elokuuta 1963 Asikkala) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Hariman vanhemmat olivat kauppaneuvos Samuli Harima, aiemmin Hohenthal, ja Anna Matilda Björklund ja puolisot 1931–1942 Valma Elo ja vuodesta 1945 Ansa Paavola.Taidemaalari Ilona Harima oli hänen sisarensa. Jorma Harima kävi kolme luokkaa Helsingin Suomalaista normaalilyseota 1919–1924, suoritti Helsingin Kauppiaitten Kauppakoulun 1925–1927 ja opiskeli kaupallisia aineita Nottinghamissa Englannissa 1930–1931. Hän oli Buck & Willmanin palveluksessa Lyypekissä 1927–1928, Schlüter & Maackin palveluksessa Hampurissa 1929–1930, Talous- Osakekaupan maaseutumatkustaja 1932–1937, mainospäällikkö 1937–1942, prokuristi vuodesta 1938, toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1943. Harima oli myös Helsingin Talouskauppa Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1958 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Harima sai 1960. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset kauppiaat Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1908 syntyneet Luokka:Vuonna 1963 kuolleet
Dmitri Astrahan

Dmitri Hananovitš Astrahan (; s. 17. maaliskuuta 1957 Leningrad) on venäläinen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän on työskennellyt sekä elokuvissa että teatterissa.ДМИТРИЙ АСТРАХАН Kino-teatr.ru Astrahan valmistui Leningradin teatterin, musiikin ja elokuvan valtioninstituutista vuonna 1982. Hän on työskennellyt muun muassa Pietarin komediateatterin taiteellisena johtajana vuosina 1991–1995. Astrahan aloitti ohjaamisen 1990-luvun alussa. Hänen ohjaamiensa elokuvien joukossa ovat Vsjo budet horošo (1995), Kontrakt so smertju (1998), Podari mne lunnyi svet (2001), Žoltyi karlik (2001) ja Zolotaja strana (2009). Astrahanille myönnettiin vuonna 2009 Venäjän kunniataiteilijan arvonimi. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Venäläiset näyttelijät Luokka:Venäläiset elokuvaohjaajat Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sainte-Christie

Sainte-Christie on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gers-joen varrella, noin 15 kilometriä Auchin kaupungista pohjoiseen. Sainte-Christien kylä ja linna ovat peräisin 1000-luvulta. Linna on tarkoitettu palvelemaan Santiago de Compostelaan menevien pyhiinvaeltajien majapaikkana. Tuli tuhosi 1200-luvulla suuren osan linnasta, mutta se on jälleenrakennettu. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Gersin kunnat
Feodor Roos

Feodor Wladimir Gabriel Roos (13. huhtikuuta 1867 Naantali – 15. syyskuuta 1946 Orivesi) oli suomalainen vankilanjohtaja. Roosin vanhemmat olivat Naantalin pormestari Anders Gabriel Roos ja Gustava Emilia Holmberg. Roos kirjoitti ylioppilaaksi Åbo lyceumista 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja toimi Turun hovioikeuden auskultanttina. Hän oli Viipurin lääninvankilan kirjanpitäjänä 1892–1896 ja johtajana 1896–1899 ja sen jälkeen Helsingin lääninvankilan johtajana 1899–1918.Päivästä päivään (tilaajille) Helsingin Sanomat 14.4.1937, s. 6, HS Aikakone. Viitattu 25.9.2022. Vuoden 1918 sisällissodan aikana punaiset erottivat Roosin ja vangitsivat hänet omaan vankilaansa. Sodan jälkeen Roos oli ensin lyhyen aikaa Suomenlinnan vankileirin I piirin päällikkönä, toukokuusta kesäkuuhun 1918 Sotavankilaitoksen alaisena Helsingin sotilasvankiloiden johtajana ja kesäkuun lopusta alkaen koko Sotavankilaitoksen johtajana, kunnes se syyskuun puolivälissä yhdistettiin vankeinhoitolaitokseen.Tuukka Pirttilahti: ”Ylivoimainen tehtävä ’parhaillekin’: Vankileirien järjestäminen Helsingissä 1918”, s. 269–270, 275–276, 285 teoksessa Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa. Sotasurmat 1917–1918 (toim. Jarmo Nieminen). Gummerus, Helsinki 2015. Tämän jälkeen Roos oli vielä vuosina 1918–1919 Vankeinhoitohallituksen vankilatarkastajana. Vuonna 1919 Roos erosi virastaan ja siirtyi hoitamaan Orivedellä omistamaansa Holman kartanoa, jonka omistuksen hän luovutti 1933 pojalleen. Hän kuoli siellä 1946. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset vankilanjohtajat Luokka:Suomalaiset juristit Luokka:Suomalaisten vankileirien komentajat Luokka:Vuonna 1867 syntyneet Luokka:Vuonna 1946 kuolleet
Veikselin kynnään kanava

Veikselin kynnään kanava () on Puolassa sijaitseva Itämeren kanava, joka rakennettiin vuosina 2019–2022 ja avattiin liikenteelle syyskuussa 2022. Se on noin 1,3 kilometriä pitkä ja syväykseltään 4,5 metriä. Kanava puhkaisee Veikselin kynnään kapean harjanteen ja yhdistää Veikselinhaffin Gdanskinlahteen. Ennen kanavan rakentamista ainoa merireitti Veikselinhaffin lähes umpinaisesta lahdesta Itämerelle kulki Baltijskinsalmen kautta, joka sijaitsee Venäjän Kaliningradin alueella. Kanava lyhentää merkittävästi merimatkaa Elblągin satamakaupungista Itämerelle. Puolan valtio rakennutti kanavan osaksi strategisista ja turvallisuuspoliittisista syistä. Kanavan käyttöönoton jälkeen laivat pääsevät Veikselinhaffiin kulkematta Venäjän aluevesien kautta. Sen virallinen avajaispäivä 17. syyskuuta oli Neuvostoliiton Puolaan hyökkäyksen 83. vuosipäivä.Uusi Suomi 25.9.2022. Puola avasi strategisesti tärkeän 400 miljoonan euron kanavan Itämerellä - Venäjän valta väheni: ”Mursimme viimeiset siteet”. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Kanavat Luokka:Puolan rakennukset ja rakennelmat Luokka:Puolan maantiede Luokka:Puolan liikenne
Sere (sukunimi)

Sere on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: *Jouko Sere (1927–2022), diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos *Kaisa Sere (1954–2012), tietojenkäsittelytieteilijä ja professori
Karina (laulaja)

Karina (oik. María Isabel Llaudés Santiago, s. 4. joulukuuta 1945 Jaén) on espanjalainen laulaja. Karina opiskeli nuorena pianonsoittoa ja musiikin teoriaa. Karina pääsi vuonna 1961 radio- ja televisiomainosten kautta levyttämään ensimmäisen kappaleensa "Bikini Amarillo" nimellä Maribel Llaudes. Levytysura nimellä Karina alkoi vuonna 1963 levy-yhtiö Hispavoxilla. Vuonna 1965 Karina levytti tuon vuoden eurovision laulukilpailun voittokappaleen "Poupée de cire, poupée de son" espanjaksi nimellä "Muñeca de Cera". Muihin 1960-luvun loppupuolen hitteihin kuuluivat "Romeo y Julieta", "Las flechas del amor", "Fiesta", "Regresarás", "El baúl de los recuerdos" ja "Colores". Samoihin aikoihin Karina myös näytteli elokuvissa "El último sábado", "Los chicos del Preu" ja "La chica de los anuncios". Karina voitti joulukuussa 1970 espanjalaisen Pasaporte a Dublín -musiikkikilpailun, jossa valittiin Espanjan edustaja vuoden 1971 Eurovision laulukilpailuun. Karinan edustuskappaleeksi valittiin kilpailun jälkeen sisäisesti "En un mundo nuevo". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Karina sijoittui toiseksi. Myöhemmin samana vuonna Karina teki kokemuksensa pohjalta elokuvan "En un mundo nuevo", jossa lastenhoitaja haaveili euroviisuedustuksesta. Karinan levytyssopimus Hispanvoxin kanssa päättyi vuonna 1978. Tuon jälkeen Karina muutti Meksikoon, mutta muutti myöhemmin takaisin Espanjaan. Karinalla todettiin syöpä vuonna 1993, mutta hän toipui siitä täysin. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Espanjalaiset laulajat Luokka:Espanjan euroviisuedustajat Luokka:Vuoden 1971 euroviisuedustajat Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Richa Chadda

Richa Chadda (s. 18. joulukuuta 1986 Amritsar, Punjab, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Tehtyään ensiesiintymisensä pienessä roolissa komediaelokuvassa Oye Lucky! Lucky Oye! (2008) Chaddan läpimurto tapahtui vuonna 2012 sivuroolissa gangsterisaagassa Gangs of Wasseypur, jossa hänen roolinsa gangsterin sotaisena ja pahakielisenä vaimona ansaitsi hänelle parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon. Chaddan ensimmäinen päärooli oli draamassa Masaan (2015). == Yksityiselämä == Chadda on naimisissa näyttelijä Ali Fazalin kanssa. == Filmografia == Vuosi Elokuva Rooli Muuta 2008 Oye Lucky! Lucky Oye! Dolly 2010 Benny and Babloo Fedora 2012 Gangs of Wasseypur – Part 1 Nagma Khatoon Gangs of Wasseypur – Part 2 2013 Fukrey Bholi Punjaban Shorts Girlfriend Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela Rasila Sanera 2014 Tamanchey Babu Words with Gods Meghna Meksikolais-yhdysvaltalainen elokuva 2015 Masaan Devi Pathak Intialais- ranskalainen elokuva Main Aur Charles Mira Sharma 2016 Chalk n Duster Bhairavi Thakkar Sarbjit Sukhpreet Kaur 2017 Jia Aur Jia Jia Fukrey Returns Bholi Punjaban 2018 3 Storeys Leela Daas Dev Paro Love Sonia Madhuri Ishqeria Kuku 2019 Cabaret Rose/Razia/Rajjo Section 375 Hiral Gandhi 2020 Panga Meenu Shakeela Shakeela Ghoomketu Pagaliya 2021 Madam Chief Minister Tara Roopram Lahore Confidential Ananya Srivastav 2023 Fukrey 3 Bholi Punjaban == Palkinnot ja ehdokkuudet == Year Film Award Category Result 2013 Gangs of Wasseypur Filmfare Awards Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) Paras naissivuosa rowspan="4" Screen Awards Paras naissivuosa Stardust Awards Paras naissivuosa Zee Cine Awards Paras naissivuosa 2014 Fukrey Screen Awards Paras koominen rooli Star Guild Awards Paras negatiivinen rooli rowspan="4" Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela Paras naissivuosa International Indian Film Academy Awards Paras naissivuosa Screen Awards Paras naissivuosa 2015 Masaan Stardust Awards Toimittajan valinta vuoden esiintyjäksi 2017 Sarbjit Filmfare Awards Paras naissivuosa rowspan="4" 2019 Section 375 Screen Awards Paras naisnäyttelijä (kriitikkopalkinto) 2021 Panga Filmfare Awards Paras naissivuosa == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Luokka:Intialaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1986 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Joasaf Horlenko

Joasaf Horlenko, , maallinen nimi: Jakym Horlenko, (19. syyskuuta 1705 Pryluky, Pultavan alue – 21. joulukuuta 1754 Hraivoron, Sloboda-Ukraina) oli ukrainalainen kirkollinen johtaja ja kirjailija. Horlenkon isän puoleinen isoisä oli kasakkaupseeri ja äidin puoleinen hetmani Danylo Apostol. Opiskeluaikana Kiovan Mohyla-akatemiassa hän antoi munkkilupauksen, valmistuttuaan opetti siellä 1729–1731. Hän antautui sitten kirkolliselle uralle ja oli vuodesta 1748 Sloboda-Ukrainassa Belgorodin piispa. Horlenko kunnostutti kirkkoja, kohotti papiston moraalista ja koulutuksellista tasoa ja tuki Harkovan kollegiumia. Hän kirjoitti lyhyen omaelämäkerran, muutamia saarnoja sekä runon tai näytelmän Bran tšesnyh sedmi dobrodetelei z sedmi grehami smertnimi (1737, Seitsemän päähyveen ja seitsemän kuolemansynnin välinen taistelu). Hän käytti muinaiskirkkoslaavia, mutta hänen kieleensä sisältyy paljon ukrainan kielen ilmaisuja. Kansa kunnioitti häntä, ja ortodoksinen kirkko kanonisoi hänet 1911. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset piispat Luokka:Pyhät Luokka:Ukrainalaiset kirjailijat Luokka:Vuonna 1705 syntyneet Luokka:Vuonna 1754 kuolleet
Erkki Valve

Erkki William Valve (22. lokakuuta 1910 Muolaa – 9. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Valveen vanhemmat olivat kauppias William Valve ja Hilja Vänskä ja puoliso vuodesta 1936 Eeva Tellervo Halmetoja. Valve tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelys- ja kauppalyseosta 1931 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1936. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin virkailija pääkonttorissa Helsingissä 1936, Valtion lentokonetehtaan rakennustyömaan konttoripäällikkö Tampereella 1936–1937, Ilmailuvarikon hankintapäällikö Tampereella 1937–1938, Kuitu Oy:n ostopäällikkö Jääskessä 1938–1940, Nahkatehtaiden Hankinta Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1940–1941, Säteri Oy:n ostopäällikkö Valkeakoskella 1942–1943 ja Outokumpu Oy:n ostopäällikkö 1943–1948, Helsingin konttorin esimies 1946–1948 ja kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen 1948–1971. Valveella oli myös asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1971). Kauppaneuvoksen arvonimen Valve sai 1960.Kuka kukin on 1978, s. 1054. Viitattu 26.9.2022. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Aulis Onninen

Aulis Alfred Onninen (14. lokakuuta 1906 Turku – 1. huhtikuuta 2002 Turku) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. Onnisen vanhemmat olivat kauppaneuvos, toimitusjohtaja Alfred Onninen ja Olga Maria Ahtinen ja puoliso vuodesta 1939 Saara Linnea Savisalo. Onninen kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota 1918–1924 ja suoritti vesi- ja lämpöjohtoinsinöörin tutkinnon Kölnissä 1927. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Onninen oli Vesijohtoliike Onninen Oy:n lämpöinsinööri ja teknillinen johtaja 1928–1950 ja johtokunnan jäsen, Pumppu- ja armatuuritehdas Melta Oy:n toimitusjohtaja, teknillinen johtaja 1939–1968, johtokunnan jäsen ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1949, Yhtymä Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1951–1968 sekä Oulun Onninen Oy:n ja Porin Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1968. Onninen oli myös Turun Sato Oy:n perustajia ja hallintohenkilöitä sekä Keskus-Sato Oy:n hallintohenkilöitä ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Onninen oli reservin luutnantti (1939). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 2002 kuolleet
Carl-Martin Bergroth

Carl-Martin Bergroth (1. syyskuuta 1892 Suoniemi – 20. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen sotilas, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. ==Henkilöhistoria== Bergrothin vanhemmat olivat Karl Emil Bergroth ja Gerda Olivia Ringbom ja puoliso Johanna (Mirka) Röneholm. Ylioppilaaksi Bergroth tuli Tampereella 1911. Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella, suoritti Kadettikoulun ja palveli joukkueenjohtajana ja eskadroonanpäällikkönä ratsuväkirykmentissä vuoteen 1922. Bergroth otti myös osaa talvi- ja jatkosotaan. Hän oli Auto-Vulcanon ja Rengaskeskuksen palveluksessa 1922–1934 ja sitten Oy Alftan Ab:llä, jonka toimitusjohtaja hän oli 1949–1966. Bergroth perusti myös Oy Elektro-Diesel Ab:n ja oli sen toimitusjohtaja 1958–1971. Hän oli molempien yhtiöiden hallituksen puheenjohtaja aina kuolemaansa saakka. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1961. Bergroth, sotilasarvoltaan ratsumestari, oli Hakkapeliittayhdistyksen ja Suomen moottorivenekerhon kunniajäsen. ==Julkaisuja== * 50 vuotta autoilun palveluksessa: julkaisu oy Alftan ab:n 50-vuotisjuhlan johdosta, 1961 * Glimtar från åren 1892–1972 , 1972 ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset upseerit Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Suomalaiset yrittäjät Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Kauppaneuvokset Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet
Viktor Hryhorovytš

Viktor Hryhorovytš, ,(12. toukokuuta 1815 Balta, Podolian kuvernementti – 31. joulukuuta 1876 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti) oli ukrainalainen slavisti. Hryhorovytš opetti slaavilaisia kieliä Kazanin yliopistossa 1839–1849, 1854–1865, Moskovan yliopistossa 1849–1854 ja Odessan yliopistossa 1865–1876. Hän puolusti teoksissaan muinaiskirkkoslaavin alkuperää pannonian kielessä. Hän matkusteli slaavilaisissa maissa 1844–1846 ja keräsi merkittävän muinaiskirkkoslaavinkielisten käsikirjoitusten kokoelman, jonka hän lahjoitti Odessan yliopistoon. Hryhorovytšin kuoleman jälkeen hänen käsikirjoituksensa, muistiinpanonsa ja vanhat kirjansa sijoitettiin Moskovaan Rumjantsevin museoon. Fedir Petrun on julkaissut 1929 kirjan hänen toiminnastaan ennen Odessan aikaa ja toiminnan suhteesta Ukrainaan. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainalaiset kielitieteilijät Luokka:Vuonna 1815 syntyneet Luokka:Vuonna 1876 kuolleet
Runnin työväentalo

Runnin työväentalo (tai Haapajärven työväenyhdistyksen talo) oli Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Runnin kylässä sijainnut työväentalo. ==Historiaa== Haapajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1907 yhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon. Toiminta tapahtui alkuun torpissa, mutta vuonna 1912 valmistui oma hirsitalo. Yhdistyksellä oli tuolloin 10 jäsentä. Sisällissodan aikaan yhdistys lakkautettiin. Talon ollessa valkoisten takavarikossa sen laajentamista varten hankitut hirret käytettiin polttopuina. Lakkautetun yhdistyksen tilalle perustettiin Runnin sosialidemokraattinen yhdistys, joka kuitenkin myös lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1932. Talo päätyi valtiolle ja huutokaupattavaksi. Kuopion sosialidemokraattinen piiri osti talon vuonna 1940 (toisen lähteen mukaan jo 1930-luvun alussa), ja sinne asettui vuokralle Runnin sosialidemokraattinen työväen ja pienviljelijöiden yhdistys, joka lienee perustettu lakkautetun sosialidemokraattisen yhdistyksen jatkajaksi. Sotien jälkeen Runnin sosialidemokraattisessa yhdistyksessä oli 105 jäsentä, ja se päätti erota SDP:stä ja liittyä SKDL:n vuonna 1945. Tämän seurauksena Kuopion sosialidemokraattinen piiri ilmoitti, ettei Runnin yhdistys enää saanut vuokrata taloa, eikä suostunut myöskään myymään sitä yhdistykselle. Vuonna 1955 sosialidemokraattinen piiri laittoi talon myyntiin lehti- ilmoituksella. Ilmeisesti taloa ei saatu myytyä eikä käyttöön, sillä toiminta talossa loppui jo ennen 1960-lukua, ja se purettiin vuonna 1967. SKP:n Runnin osasto puolestaan rakensi uudeksi toimitilakseen Runnin Kansantalon vuonna 1955. ==Rakennus== Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä vahtimestarin asunto (yksi huone ja keittiö). Näyttämön yläpuolella oli erään Ylivieska-Iisalmi -rautatien rakentajan maalaama auringonnousua kuvaava maalaus ja teksti ”Kaikkien maiden köyhälistö, yhtykää!”. Talon korkeus oli noin 4,5 metriä. Taloon vedettiin sähköt jossain vaiheessa. ==Toimintaa työväentalolla== Talossa järjestettiin sen toiminnan alkuaikoina juhlia ja esitettiin jopa koko illan näytelmiä. Sisällissodan aikaan talolla pidettiin punakaartin harjoituksia; sodan jälkeen sinne taas vangittiin punaisten puolella taistelleita. Vuonna 1948 työväentalolla pidettiin yleinen työttömien kokous, johon osallistui noin 50 henkeä. == Lähteet == Luokka:Iisalmen työväentalot
Divisive

Divisive on Disturbedin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Unstoppable", "Hey You", sekä "Divisive". == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Kokoonpano == * David Draiman – laulu * Dan Donegan – kitara, koskettimet * John Moyer – basso * Mike Wengren – rummut == Arvostelut == * AllMusic: * Soundi: == Lähteet == Luokka:Disturbedin albumit Luokka:Vuoden 2022 albumit