EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Robert Kiyosaki

Robert Toru Kiyosaki on amerikanjapanilainen liikemies. Hän toimi liike-elämän parissa 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Hän jäi eläkkeelle taloudellisesti riippumattomana 47-vuotiaana. Kiyosaki on perustanut lukuisia yrityksiä elämänsä aikana. Sijoittamisessa hän on keskittynyt kiinteistöihin. Sijoitusalan lisäksi Kiyosaki on kirjoittanut talousaiheisia kirjoja muun muassa verkostomarkkinoinnista. Vuonna 2011 Kiyosaki julkaisi kirjan sijoitusneuvoista yhdessä Donald Trumpin kanssa. Kiyosakin ja hänen yhteistyökumppaniensa kirjoja on myyty yhteensä yli 24 miljoonaa kappaletta. Ensimmäistä menestysteosta Rich Dad, Poor Dad myytiin vuosina 1998-2004 neljä miljoonaa kappaletta, ja se oli pitkään myyntilistojen kärjessä. Yksi Kiyosakin yrityksistä hakeutui konkurssiin vuonna 2012. == Kiyosakin mielipiteet talouselämästä == Kiyosakin mielipiteet sijoittamisesta ovat kiistanalaisia ja poikkeavat monien muiden taloustieteen asiantuntijoiden mielipiteistä. Kiyosaki vähättelee hajauttamisen hyötyjä sijoittamisessa ja suosittelee sijoitusten keskittämistä riskeistä huolimatta. Hän on myös tullut tunnetuksi verkostomarkkinoinnin tukijana. == Lähteet == Luokka:Amerikanjapanilaiset Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Yhdysvaltalaiset liikemiehet Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt
Tainkutoja

Tainkutoja (Malimbus ballmanni) on kutojien heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu. == Esiintyminen == Tainkutoja elää Länsi-Afrikassa Norsunluurannikolla, Liberiassa ja Sierra Leonessa sekä mahdollisesti Guineassa. Pääesiintymisalue on Liberian ja Norsunluurannikon rajalla, jossa arvioidaan elävän 20 000–50 000 yksilöä. Laji on vaarassa hävitä metsänhakkuiden sekä asutuksen ja maanviljelyn laajentumisen seurauksena. == Elinympäristö == Alavien maiden sademetsät 8–20 metrin korkeudella merenpinnasta. == Lisääntyminen == Lajin tärkein lisääntymiskausi on loka- marraskuussa ja toinen lyhyt lisääntymiskausi on heinä-elokuussa. == Ravinto == Laji on hyönteissyöjä. == Lähteet == Luokka:Kutojat
Raduga (satelliitti)

Raduga-1 () eli Globus-satelliitit ovat venäläisiä sotilaallisia geostationaarisen radan tietoliikennesatelliitteja, jotka otettiin käyttöön 1989. Niiden edeltäjiä olivat vuonna 1975 käyttöön otetut Gran (Raduga) -tietoliikennesatelliitit. Näitä satelliitteja rakennettin 34 (2 laukaisua epäonnistui). Satelliitit toimivat geostationaarisella kiertoradalla muodostaen "JeSSS-2 Jedinaja Sistema Sputnikovoi Svjazi" -satelliittitietoliikennejärjestelmän. Satelliiteissä on kuusi C-taajuuskaistalla toimivaa transponderia ja ne voivat välittää tietoa myös mobiilien vastaanottimien tarpeisiin. Satelliitit valmistaa NPO Prikladnoi Mehaniki eli NPO PM -yhtiö (aiemmin suunnittelutoimisto). Satelliittien toiminta-aika on kolme vuotta. Ne painavat 2 300 kg. ==Laukaisut== * 21.6.1989, Raduga-1 1 eli Globus 11L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 27.12.1990, Raduga-1 2 eli Globus 12L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 8.2.1994, Raduga-1 3 eli Globus xxL, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 28.2.1999, Raduga-1 4 eli Globus 14L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 28.8.2000, Raduga-1 5 eli Globus 15L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 6.10.2001, Raduga-1 6 eli Globus 16L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 27.3.2004, Raduga-1 7 eli Globus 17L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur * 28.2.2009, Raduga-1 8 eli Globus 18L, Proton-K Blok-DM-2, Baikonur ==Lähteet== * Gunter's Space Page Luokka:Tietoliikennesatelliitit
Jaana Lyytikäinen

Jaana Lyytikäinen (s. 22. lokakuuta 1982 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa Åland Unitedin liigajoukkueessa ja Suomen maajoukkueessa. Lyytikäinen on aiemmin pelannut Kuopion MimmiFutiksessa, FC Hongassa ja PK-35 Vantaalla. Hän on voittanut kolme Suomen-mestaruutta FC Hongan ja yhden PK-35:n paidassa. Maajoukkueeseen Lyytikäinen nousi ensi kerran vuonna 2007 ja hän on pelannut lokakuun 2013 loppuun mennessä kaikkiaan 37 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua.http://www.uefa.com/womenseuro/season=2013/matches/round=2000175/match=2010713/index.htmlhttp://www.uefa.com/womenseuro/season=2013/matches/round=2000175/match=2010718/index.html == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1982 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Vuorovesienergia

Vuorovesienergia eli vuorovesivoima on vuoroveden hyödyntämiseen perustuva energiantuotantomuoto. ==Käytössä olevia vuorovesivoimaloita== Maailman toiseksi suurin käytössä oleva vuorovesivoimala on rakennettu 1966, ja se sijaitsee Ranskassa Rancejoen suulla Bretagnen pohjoisrannikolla. La Rancen vuorovesivoimalan pato on 750 metriä pitkä, ja sen teho on 240 megawattia. Padolla säädellään vedenpinnan tasoa, ja padossa veden potentiaalienergia muutetaan liike-energian kautta sähköksi vesiturbiineilla vesivoimalan tavoin. Alun perin suuri ja kallis laitos on muuttunut kannattavaksi, ja sillä tuotettu sähkö on halvempaa kuin ydinvoimalassa tuotettu. Etelä-Koreassa otettiin vuonna 2011 käyttöön teholtaan hieman La Rancen voimalaa suurempi, maailman suurimmaksi noussut 245 MW:n Sihwajärven vuorovesivoimala.World’s Largest Tidal Power Plant–Shihwa Lake in Korea, julkaisija energy.korea.com, viitattu 20134-05-25, thumb|250px|La Rancen vuorovesivoimala. Myös Pohjois- Irlannissa toimii kaupallisesti kannattava vuorovesivoimala. Siellä vuorovesivirtaa hyödyntävä voimala on sijoitettu Strangford Loughin kapeaan salmeen suurehkon vuonon suulle, jonka salmen läpi käy voimakas vuorovesivirta kahden vuorokautisen nousu- ja laskuveden aikana. Marine Current Technologiesin rakentama SeaGen-niminen laitos koostuu kahdesta 16-metrisestä, vedenalaista roottorista ja tuottaa teoriassa 1,2 MW. Tällaisen voimalan hinta on nykyään 4,5–5,2 miljoonaa euroa megawatilta. Vuorovesivoimaloita ovat rakentaneet myös Hammerfest Strom Norjassa ja Verdant Power New Yorkissa. Useita muitakin hankkeita on suunnitteilla.Sauser, Brittany: Tidal Power Comes to Market. Technology Review 29.7.2008 ==Severnin vuorovesivoimalan suunnitelma == Ison-Britannian BWEA:n mukaan maan vuorovesipotentiaali on 34 prosenttia käytetystä sähköstä. Marine Renewable Energy BWEA Britannian suurimman joen Severnin suistoon suunnitellaan vuorovesivoimalaa, joka tuottaisi 17 TWh sähköä vuodessa eli 4,4 prosenttia Britannian sähköstä täysin ilman hiilidioksidipäästöjä. Voimalan hinta olisi 21 miljardia euroa. Voimalan muodostaisi 16 km:n pituinen vuorovesipato, jonka turbiinikanavien läpi vesi virtaisi vuoroveden voimasta. Hanketta on ehdottanut Britannian hallituksen kestävän kehityksen hankkeita pohtiva asiantuntijaelin Sustainable Development Commission eli SDC. Pato edellyttäisi vaihtoehtoisia elinympäristöjä varsinkin alueen linnustolle, koska pato muuttaisi suiston olosuhteita hyvin voimakkaasti. Hanketta arvostelleet ympäristöjärjestöt esittävät ratkaisuksi rakennettuja vuorovesilaguuneja. Voimalan pitää joka tapauksessa täyttää tiukat ympäristönsuojelulliset ehdot. SDC pitää tärkeänä, että voimala olisi julkisessa omistuksessa.Britanniaan suunnitteilla valtava vuorovesivoimala YLE 2.10.2007 ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Vesivoima
Nina Hietanen

Nina Hietanen (s. 21. elokuuta 1985) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Hietanen edusti urallaan Kouvolan Susia, Kuusysiä, Helsingin Jalkapalloklubia, Åland Unitedia, FC Honkaa sekä ruotsalaisia Hammarbytä ja Stattenaa. Hän voitti Kuusysin riveissä Naisten Liigan maalipörssin kaudella 2008 ja HJK:n paidassa Suomen cupin kahdesti 2006–2007. Maajoukkueessa Hietanen pelasi vuosina 2008 ja 2009 kaikkiaan 13 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. == Lähteet == * Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Nenä-mahaletku

Nenä-mahaletku on taipuisa katetri, jota työnnetään jompaankumpaan sieraimeen nenänielun ja ruokatorven kautta mahalaukkuun. Letku on joko kumia tai muovia. Nenä-mahaletkun asettaminen voi mahdollistaa esimerkiksi: * lääkeannoksen tai ravintoaineiden antamisen, * mahalaukun sisällön aspiroimisenhttp://therapiafennica.fi/wiki/index.php?title=Ruoansulatuselinten_sairaudet_vanhuksilla == Lähteet == Luokka:Lääketieteelliset hoitotarvikkeet
EarthCARE

EarthCARE (Earth Clouds, Aerosols and Radiation Explorer) on Euroopan avaruusjärjestön kaukokartoitussatelliitti, jonka suunnittelu- ja rakennusvaihe alkoi vuoden 2009 alussa. ESA on ilmoittanut, että satelliitti laukaistaan elokuussa 2019. Se on ESAn 1990-luvulla aloittaman Living Planet -ohjelman Earth Explorer -satelliitti. Satelliitti tutkii maan lämpösäteilyn tasapainoa. Se mittaa pysty- ja vaakasuunnassa pilvien ja ilmakehän aerosolien jakaumaa. Satelliitin suunnittelu ja rakentaminen tilattiin 27. toukokuuta 2008 saksalaiselta Astriumilta. Satelliitin hinta oli 263 miljoonaa euroa. Satelliittiohjelma toteutetaan yhteistyössä Japanin avaruusjärjestön JAXAn kanssa. Vuoden 2011 alussa satelliitin hinta on 800 miljoonaa dollaria, esim. 190 miljoonan dollarin kustannuylitys on syntynyt lasermittalaitteen ongelmista. http://www.spacedaily.com/reports/Europe_to_forge_ahead_on_climate_satellite_999.html Satelliitti lentää aikanaan 400 kilometriä korkealla naparadalla, jonka inklinaatio on 97 astetta. Satelliitti painaa noin 2 000 kilogrammaa. Sillä on neljä instrumenttia: * Atmospheric Lidar on ilmakehää luotaava lidar * Broad- Band Radiometer on laajakaistainen radiometri * Multi-Spectral Imager (MSI) on monella ilmakehästä säteilevällä taajuuskaistalla kuvaava spektrometri. Englantilainen, Astriumin omistama, Surrey Satellite Technology Ltd (SSTL) toteuttaa EADS Astriumin GmbH:n kanssa tämän laitteen, jonka hinta on 30 miljoonaa euroa. http://www.aviationweek.com/aw/generic/story_channel.jsp?channel=space&id;=news/EARTH030409.xml * Cloud Profiling Radar (JAXA rahoittaa ja toteuttaa tämän) on pilviä tutkiva tutka Projektin päällikkönä ESAssa toimii Alain Lefebvre. http://www.esa.int/esaLP/SEMMBQ1YUFF_LPearthcare_0.html ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * ESAn EarthCARE-sivut * Astriumin EarthCARE-sivu Luokka:Kaukokartoitussatelliitit
Punch Broadbent

Punch Broadbent (13. heinäkuuta 1892 – 5. maaliskuuta 1971) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi seuroissa Ottawa Senators, Montreal Maroons ja New York Americans. Broadbent syntyi Ottawassa ja meni naimisiin Leda Fitzimmonsin kanssa. Heillä on yksi tytär, Sally Ann Broadbent. Vuonna 1962 Broadbentistä tuli Hockey Hall of Famen jäsen. == Tilastot == 1918–19 Ottawa Senators NHL 8 4 2 6 12 – – – – – 1919–20 Ottawa Senators NHL 20 19 4 23 39 – – – – – 1920–21 Ottawa Senators NHL 9 4 1 5 6 – – – – – 1921–22 Ottawa Senators NHL 24 32 14 46 24 – – – – – 1922–23 Ottawa Senators NHL 24 14 0 14 32 – – – – – 1923–24 Ottawa Senators NHL 22 9 4 13 44 – – – – – 1924–25 Montreal Maroons NHL 30 15 4 19 75 – – – – – 1925–26 Montreal Maroons NHL 36 12 5 17 112 – – – – – 1926–27 Montreal Maroons NHL 42 9 5 14 88 2 0 0 0 0 1927–28 Ottawa Senators NHL 43 3 2 5 62 2 0 0 0 0 1928–29 New York Americans NHL 44 1 4 5 59 2 0 0 0 2 NHL yhteensä 302 122 45 167 553 6 0 0 0 2 == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista ==Lähteet== Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Vuonna 1892 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet Luokka:Hockey Hall of Fame
Vihermarakatit

Vihermarakatit (Chlorocebus) on vanhan maailman häntäapinoiden suku. Sitä tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Useimmat lajit elävät pääasiassa savanneilla, mutta dryasmarakatti (Chlorocebus dryas) elää alavissa sademetsissä. == Luokittelu == Aiemmin vihermarakatit luettiin marakattien sukuun (Cercopithecus), mutta molekyylitutkimusten perusteella ne ovat läheisempää sukua suvuille Allochrocebus ja Erythrocebus kuin varsinaisille marakateille. Vihermarakatteihin ja marakatteihin johtaneet kehityslinjat erkanivat toisistaan arviolta noin kahdeksan miljoonaa vuotta sitten. Vihermarakattien seitsemästä lajista kuusi muodostaa lajikompleksin, jota on aiemmin pidetty yhtenä lajina Chlorocebus aethiops. Sillä katsottiin olevan viisi tai kuusi alalajia, jotka risteytyvät yleisesti keskenään. Nykyisen tiedon mukaan risteytyminen nykyaikana on kuitenkin niin vähäistä, että kuutta parapatrista lajia on syytä pitää erillisinä. Sen sijaan muinaisina aikoina on tapahtunut runsaasti geenivirtaa lajien välillä. Ilmaston ailahtelut Afrikassa ovat luultavasti aiheuttaneet sen, että populaatiot ovat toistuvasti joutuneet erilleen ja yhdistyneet jälleen. Dryasmarakatti (Chlorocebus dryas) on huonosti tunnettu laji, joka on alettu lukea vihermarakattien sukuun muita lajeja myöhemmin. Kun laji alun perin löydettiin, sitä pidettiin dianamarakattina (Cercopithecus diana), ja myöhemmin se sai lajistatuksen marakattien suvussa. Uudet tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että se poikkeavasta ulkonäöstään ja levinneisyydestään huolimatta kuuluu vihermarakattien sukuun. Geenitutkimukseen perustuvan tiedon mukaan vihermarakatteja on seitsemän lajia: * Grivetti (Chlorocebus aethiops) * Chlorocebus cynosuros * Chlorocebus djamdjamensis * Dryasmarakatti (Chlorocebus dryas) * Vervetti (Chlorocebus pygerythrus) * Chlorocebus sabaeus * Tantalusmarakatti (Chlorocebus tantalus) == Lähteet == Luokka:Marakattiapinat
Don Murdoch

Don Murdoch (s. 25. lokakuuta 1956 Cranbrook) on entinen jääkiekkoilija. Murdoch pelasi juniorina Medicine Hat Tigersissa ja siirtyi sen jälkeen New York Rangersiin saamalla 56 pistettä 59 pelissä. Murdoch muistetaan myös viiden maalin tekemisestä yhdessä ottelussa. Pelaajauransa jälkeen Murdochista tuli Tampa Bay Lightningin kykyjenetsijä. == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:New York Rangersin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Skerkin matalikon taistelu

Skerkin matalikon taistelu oli Britannian kuninkaallisen laivaston ja Italian kuninkaallisen laivaston Palermosta Bizertaan Pohjois-Afrikkaan purjehtineen saattueen välinen taistelu toisessa maailmansodassa. ==Tausta== Amiraliteetti piti Bônen niemimaata tarpeelliseksi turvallisena perustaakseen 30. marraskuuta 1942 kontra-amiraali C. H. J. Harcourtin alaisuuteen Force Q:n, johon kuuluivat risteilijät HMS Aurora, HMS Argonaut ja HMS Sirius sekä hävittäjät HMAS Quiberon ja HMS Quentin.Levien s. 88Whitley - Destroyers s. 127Greene & Massignani s. 279 Force Q lähti 1. joulukuuta merelle saatuaan tiedon Napolista lähteneestä saattueesta. ==Akselivaltojen huoltosaattue== Napolista Bizertaan matkalla olleen saattueen (Huoltosaattue ”H”) muodostivat italialaiset kauppa-alukset Aventino (3794 brt), Puccini (2422 brt) ja Aspromonte (976 brt) sekä saksalainen KT1 (850 brt). Alusten lastina oli joukkoja, 88 millimetrin ilmatorjuntatykkejä, panssarivaunuja sekä muita ajoneuvoja. Saattueen suojana olivat hävittäjät Nicoloso Da Recco (lippu), Folgore ja Camicia Nera sekä torpedoveneet Clio ja Procione.Greene & Massignani s. 280 ==Kohtaaminen== Saksalainen lentokone havaitsi Force Q:n merellä ja ilmoitti aluksista. Samanaikaisesti italialaiset havaitsivat saattuettaan seuraavien lentokoneiden viestit aluksille. Merellä olleista neljästä akselivaltojen saattueesta kaksi palasi lähtösatamaan, yksi ohjattiin Pantelleriaan, mutta saattue ”H” jatkoi matkaansa kääntyen kohti itää torpedoveneiden saattamana. Force Q sai saattueesta tutkahavainnon hieman puolenyön jälkeen noin 60 mailia Bizertasta koilliseen. Force Q lähestyi saattuetta 20 solmun nopeudella ja avasi tulen noin kello 00.37 kohti KT 1:tä 1500 jaardin etäisyydeltä. Kontra-amiraali Harcourt käytti aiemmin Agnewin Duisburg saattuetta vastaan käyttämää piiritystaktiikkaa. Saattueen kauppa- alukset kääntyivät ja pyrkivät takaisin Sisiliaan ja hävittäjät aloittivat epätoivoisen hyökkäyksen ylivoimaista brittiosastoa vastaan. Kaksi hävittäjää laukaisi torpedonsa ja kaikki avasivat tulen tykeillään. Force Q:n poistuessa kello 01.30 upottamatta oli vain yksi saattueen kauppa-aluksista ja se jouduttiin itse upottamaan vaurioiden vuoksi. Lisäksi hävittäjä Folgore upposi taistelussa, hävittäjä Nicoloso Da Recco vaurioitui pahoin samoin kuin torpedovene Procione. Nicoloso da Recco jouduttiin hinaamaan Sisiliaan. Alusten mukana menehtyi 2 200 sotilasta ja merimiestä 3 000 mukana olleesta.Whitley - Destroyers s. 166 ==Taistelun jälkeen== Force Q:n ollessa paluumatkalla se joutui saksalaisen torpedokoneen kohteeksi. Osastosta upposi hävittäjä HMS Quentin. == Lähteet == * * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Skerkin matalikon taistelu Luokka:Toisen maailmansodan meritaistelut Luokka:Vuoden 1942 sotahistoria Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan taistelut Luokka:Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa Luokka:Yhdistynyt kuningaskunta toisessa maailmansodassa Luokka:Italia toisessa maailmansodassa Luokka:Yhdistynyt kuningaskunta toisessa maailmansodassa Luokka:Ison-Britannian laivastohistoria Luokka:Italian laivastohistoria
Ian Turnbull

Ian Turnbull (s. 22. joulukuuta 1953) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi 10 kautta NHL:ssä. Turnbull pelasi yhteensä 628 NHL-ottelua, joissa hän teki 123 maalia, 317 syöttöä ja 440 pistettä. Pairhaimmillaan hän oli kaudella 1976–77, jossa hän teki 22 maalia, 57 syöttöä eli yhteensä 79 pistettä. Turnbull teki myös viisi maalia Detroit Red Wingsiä vastaan. Turnbull on NHL:n historian ainoa viisi maalia ottelussa tehnyt puolustaja. ==Katso myös== * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Toronto Maple Leafsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tim Young

Tim Young (s. 22. helmikuuta 1955 Scarborough, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 10 kautta NHL:ssä. Hän pelasi NHL:ssä joukkueissa Minnesota North Stars (kapteeni), Winnipeg Jets ja Philadelphia Flyers. Hän pelasi yli 600 ottelua NHL:ssä == Tilastot == Sarja O M S RM AHL 62 26 42 68 CJHL 55 41 40 81 NHL 628 195 341 536 O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit. == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * * Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tatjana Vlasova

Tatjana Vlasova (; s. 21. toukokuuta 1977) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Hän on voittanut yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta, joista kahdeksan on henkilökohtaisilta matkoilta ja kaksi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta. Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Vlasova on voittanut kerran kaudella 2007–2008 ja tullut toiseksi 2001, 2003 ja 2006. ==Lähteet== Luokka:Venäläiset hiihtosuunnistajat Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Pat Hughes (jääkiekkoilija)

Pat Hughes (s. 25. maaliskuuta 1955 Calgary) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hughes aloitti NHL-uransa vuonna 1978 Montreal Canadiens- seurassa. Hän pelasi myös seuroissa Pittsburgh Penguins, Edmonton Oilers, Buffalo Sabres, St. Louis Blues ja Hartford Whalers. Hän lopetti uransa vuonna 1987. Hughes voitti Stanley Cupin Montrealin paidassa vuonna 1979. Kaksi seuraavaa Stanley Cupia hän voitti Edmonton Oilersissa vuosina 1984 ja 1985. Hän on myös Etobicoke Sports Hall of Famen jäsen vuodesta 2007 lähtien. == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Montreal Canadiensin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1955 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Grant Mulvey

Grant Mulvey (s. 17. syyskuuta 1956 Greater Sudbury) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi yhteensä 586 NHL-peliä. Hän pelasi eniten Chicago Black Hawksissa. Hänet muistetaan myös viiden maalin tekijänä yhdessä ottelussa. == Katso myös == * Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL- ottelussa tehneistä pelaajista Luokka:Kanadalaiset jääkiekkoilijat Luokka:Chicago Blackhawksin varaamat pelaajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo

Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on Seinäjoen Marttilan kaupunginosassa sijaitseva urheilurakennus, jonka yhteydessä toimii sekä Seinäjoen uimahalli että Seinäjoen urheilutalo. Urheilutaloa kotihallinaan käyttävät muun muassa salibandyseura Seinäjoen Peliveljet sekä lentopalloseura Kuutoset Volley. Uimahallissa toimii Seinäjoen Uimarit -58 ry. == Historia == Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on valmistunut vuonna 1977. Uimahalli on peruskorjattu vuonna 2006 ja urheilutalo vuonna 2013. Vuonna 1958 avattu Seinäjoen aiempi uimahalli sijaitsi keskustan Maakuntatalossa, nykyisen elokuvateatteri Marilynin kellaritiloissa. 16-metrisellä altaalla varustettu halli oli Suomen kymmenes julkinen uimahalli ja Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen. Se suljettiin vuonna 1974 kansainvälisen öljykriisin aiheuttamissa kustannuspaineissa.Mikä on Suomen toiseksi vanhin yleinen uimahalli? Kysy.fi-palvelu, Helsingin kaupunginkirjasto 19.6.2013. Viitattu 3.1.2017.Uimahallissa, Porstua- kirjastot. Viitattu 3.1.2017.Aninko-Laukkola, Katja: Historiaa, Seinäjoen Uimarit ry 2008. Viitattu 3.1.2017. Urheilutalon iso palloilusali toimi aiemmin Seinäjoen Tangomarkkinoiden finaalien pitopaikkana. Nykyisin tangomarkkinoiden kilpailukonsertit pidetään Seinäjoki-areenassa, mutta Urheilutalo toimii tangomarkkinoiden aikana ”Tanssitalona”. Urheilutalossa järjestetään yhä myös konsertteja ja muita kulttuuritapahtumia.Reijo Siltio virittää Areenan flyygelin useasti päivässä, Yle Uutiset 8.7.2010. Viitattu 3.1.2017.Tapahtumapaikat , Tangomarkkinat. Viitattu 3.1.2017. == Tilat == === Uimahalli === Uimahalli jakautuu isoon allasosastoon ja monitoimiallasosastoon. Isolla allasosastolla on kolme allasta ja vesiliukumäki. Pääallas on kooltaan 25×18 metriä ja syvyydeltään 1,2–2 metriä. Opetusallas on 12×8 metriä ja 0,0–0,9 metriä syvä, ja hyppyallas 12×10 metriä, syvyydeltään 3,8 metriä. 12×6 metrin monitoimiallas on syvyydeltään 1,2–1,3 metriä. Lisäksi hallissa on 10×6 metrin lastenallas ja pieni kylmäallas. Uimahallissa on myös kuntosali.Hallikortit , Uimahalli- ja kylpylätekninen yhdistys UKTY ry. Viitattu 3.1.2017. === Urheilutalo === Urheilutalossa on 1 163 neliömetrin palloiluhallin lisäksi voimailusali, painonnostosali, voimistelu- ja tanssisali, jumppasali, kamppailusali ja 40 hengen kokoustila.Tilat , Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo, Seinäjoen kaupunki. Viitattu 3.1.2016. ==Lähteet== Luokka:Seinäjoen urheiluhallit Luokka:Marttila (Seinäjoki) Luokka:Suomen uimahallit
Bäkkiin Stadiin

"Bäkkiin Stadiin" on rap-artisti Elastisen toinen single hänen ensimmäiseltä Elaksis Kivi -studioalbumilta. Single julkaistiin vuonna 2004. Kappale käsittelee Elastisen reissaamista ympäri maailmaa.http://www.findance.com/arvostelut/1454/elastinen-bakkiin-stadiin Kappaleen tuotannosta vastaa Sakke Aalto. == Kappaleet == # Bäkkiin Stadiin # Syljen (video) == Lähteet == Luokka:Elastisen kappaleet Luokka:Sakke Aallon tuottamat kappaleet Luokka:Vuoden 2004 kappaleet
Zazie

Zazie (oik. Isabelle Marie Anne de Truchis de Varennes, s. 18. huhtikuuta 1964 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän myös tuottaa albuminsa yhdessä muiden tuottajien kanssa. Zazie käyttää sanoituksissaan sanaleikkejä, alkusointuja, samoin ääntyviä sanoja ja kaksoismerkityksiä. Zazie debytoi vuonna 1992 albumillaan Je Tu Ils ja singlellään "Sucré salé". Luokka:Ranskalaiset laulajat Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kätkävaaran lohikäärme

Kätkävaaran lohikäärme on Pekka Pohjola Groupin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1980. Kätkävaaran lohikäärme on Pohjolan aiempiin levyihin verrattuna yhtyelevy, ja siinä on huomattavasti enemmän improvisointia kuin Pohjolan aiemmilla albumeilla. Se äänitettiin pitkälti livenä studiossa. Albumilla on melko pitkiä kappaleita: neljä kappaletta kestää yhteensä noin 40 minuuttia. ”Inke ja mä” -kappale on sävelletty avioeroprosessin aikoihin. Kappale on osin epätoivoinen, osin toiveikkaan haikea. Myös ”Tehdasmusiikkia”-kappaleessa on naivistisen ja mahtipohtisen aineksen vuoropuhelua, jopa ironiaa, joka on jossain määrin luonteenomaista Pohjolan tuotannossa. Jazzrockhenkisessä ”Sampoliini”-kappaleessa on nopea walking bass -kuvio, jollaisia Pohjola on soittanut omilla levyillään harvoin. Pekka Pohjola keksi Kätkävaaran lohikäärmeellä sävellysten ja albumin nimet ensi kertaa itse. Aiempien albumien osalta valmiit kappaleet oli aina nimennyt joku toinen henkilö. Albumin tyylilaji voidaan määritellä fuusiojazziksi ja progressiiviseksi rockiksi. Pohjolan tyyliä on vaikea luokitella, koska se sisältää elementtejä useista musiikkilajeista. Hänen tuotannossaan tämä albumi sisältää keskimääräistä enemmän improvisointia ja jazz-vaikutteita. == Kappaleet == A-puoli # # B-puoli # * # * == Kokoonpano == === Pekka Pohjola Group === * Seppo Tyni – kitarat * Pekka Tyni – kosketinsoittimet * Pekka Pohjola – basso * Ippe Kätkä – rummut == Lähteet == Luokka:Pekka Pohjolan albumit Luokka:Vuoden 1980 albumit
Syljen

"Syljen" on rap-artisti Elastisen esikoissingle hänen ensimmäiseltä Elaksis Kivi -studioalbumilta. Se julkaistiin vuonna 2004 ja sijoittui 17:nneksi Suomen virallisella singlelistalla. Singlestä on julkaistu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Jani Tolin, kuvannut Jukka Roihuvirta ja editoinut Arttu Kulvik ja Jani Tolin. == Kappaleet == # Syljen # Syljen (video) == Lähteet == Luokka:Elastisen kappaleet Luokka:Vuoden 2004 kappaleet
Sign o’ the Times (kappale)

Sign o’ the Times on Princen klassikkokappale vuodelta 1987. Se oli toiseksi menestynein single samannimiseltä albumilta yltäessään listasijalle kolme. Duetto Sheila Eastonin kanssa, U Got the Look sijoittui Amerikan listalla yhtä pykälää paremmin (#2). Suomessa kappale nousi virallisen singlelistan sijalle 9. Sign o’ the Times on Princen luultavasti tunnetuin kantaa ottava kappale. Kappaleen lyriikka heijasteli taitavasti aikansa Amerikkaa ja se käsittelee väkivaltaa, AIDSia ja huumeongelmaa. Sign o’ the Timesin musiikkivideossa nähdään ainoastaan kappaleen teksti, sillä sille halutaan antaa kaikki painoarvo. Sign o’ the Times valittiin vuoden singleksi Pazz & Jopin vuosilistauksessa. == Kappaleet == # # == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Discogs Luokka:Vuoden 1987 kappaleet Luokka:Princen kappaleet
Kuviteltu rakkaus

Kuviteltu rakkaus () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Alain Berlinerin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyy Demi Moore. Kuviteltu rakkaus on belgialaisen Alain Berlinerin ensimmäinen englanninkielinen elokuvaohjaus. == Näyttelijät == == Aiheesta muualla == * Luokka:Vuoden 2000 yhdysvaltalaiset elokuvat Luokka:Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Kultasiipikotingat

Kultasiipikotingat (Tijuca) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kultasiipikotingoihin kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. == Kultasiipikotingoihin (Tijuca) kuuluvia lajeja == * Harmaasiipikotinga (Tijuca condita) * Kultasiipikotinga (Tijuca atra) == Aiheesta muualla == *BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) *ITIS: Tijuca Luokka:Kotingat
Nimikirjoitus

Nimikirjoitus on henkilön nimi hänen itsensä kirjoittamana. Nimikirjoitusta voidaan käyttää esimerkiksi allekirjoituksena eli jonkin dokumentin vahvistuksena. Taiteilijan nimikirjoitus teoksessaan on signeeraus. Joidenkin hyvin kuuluisien henkilöiden nimikirjoitukset ovat keräilyharvinaisuuksia ja arvokkaita sijoituskohteita, joista maksetaan tuhansiakin euroja. ==Katso myös== * Käsiala ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Nimikirjoituksiin kohdistuu nykypäivien keräilyvimma, Uusi Suomi, 03.01.1937, nro 2, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Kalligrafia
Pikku Hukka

Pikku Hukka on Aku Ankka -sarjakuvajulkaisuissa esiintyvä susihahmo. Hän on Sepe Suden poika. Hän esiintyy nykyisin varsinkin Aku Ankka -ekstran sivuilla. ==Historia== Pikku Hukan ensiesiintyminen sarjakuvassa tapahtui tammikuussa 1945 Walt Disney's Comics and Stories -lehden numerossa 52.Markku Kivekäs: Kun kolmesta pahasta saatiin yksi hyvä. Aku Ankka 2/2005. Animaatiossa hahmon malli oli nähty jo aiemmin, kun vuonna 1936 julkaistussa lyhytanimaatiossa Three Little Wolves Sepellä oli kolme ilkeää poikaa. Elokuvan pohjalta Al Taliaferron tekemä sarjakuvaversio julkaistiin pian sen jälkeen jatkosarjana yhdysvaltalaisten sanomalehtien sunnuntainumeroissa ja nähtiin myös Suomessa Seura-lehdessä. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa käsikirjoittaja-piirtäjä Chase Craig sai idean jatkaa susiperheestä kertovaa sarjakuvaa, mutta Carl Barksin ehdotuksesta kolme ilkeää sudenpentua muutettiin yhdeksi kiltiksi, jotta hahmo toimisi vastavoimana isälleen ja koska sarjakuviin ei haluttu muita kolmosia Tupun, Hupun ja Lupun lisäksi. Koko nimi Pikku paha hukka (Li'l Bad Wolf) oli jo heti aluksi harhaanjohtava, kun mallikelpoista ei voi kutsua pahaksi, ja siksi suomenkielisen Aku Ankka -lehden toinen päätoimittaja Alli Peltonen pudotti pois määritelmän alkuvuodesta 1970. Pikku Hukka -sarjakuvien kulta-aika jatkui 1940-luvun jälkipuoliskolta 1950-luvun loppuun. Ensimmäisten Pikku Hukka -sarjakuvien piirtäjäksi valittiin Carl Buettner, joka piirsi susiseikkailuja runsaan vuoden ajan ja ensimmäistä sarjaa lukuun ottamatta myös käsikirjoitti kaikki tarinat itse. Hänen jälkeensä susien ja possujen seikkailuja piirsivät esimerkiksi Dick Moores, Paul Murry, Gil Turner, Harvey Eisenberg ja Jack Bradbury. == Hahmo == Sepe Suden ja Pikku Hukan välille on viritetty pysyvä jännite, kun toinen yrittää koko ajan tyydyttää saalistusviettiään ja toinen yrittää estää isäänsä toteuttamasta aikeitaan. Lisäksi Pikku Hukka laitettiin ystävystymään kolmen pienen porsaan kanssa, mikä oli pahojen susien perinteen vastaista. Pikku Hukka on kiltti pieni susi, mutta hänen paha isänsä yrittää kaikin keinoin kasvattaa tästä pahaa (esim. pakottamista, mielistelyä, lahjontaa ja jopa hypnoosia), mutta ei ole siinä onnistunut. Yleensä Pikku Hukka (tai Veli Nalle) on se, joka pelastaa kolmen pienen porsaan, Veli Viulun, Veli Huilun ja Veli Pontevan, isänsä kynsistä. Pikku Hukan äidistä ei ole mitään tietoa, eikä tätä ole mainittu erityisesti missään tarinassa. Pikku Hukka luultavasti kuitenkin perii kiltteytensä häneltä tai sitten isoäidiltään. ==Lähteet== Luokka:Disneyn sarjakuvien hahmot Luokka:Kuvitteelliset sudet
Valkoselkätasku

Valkoselkätasku (Oenanthe finschii) on euraasialainen varpuslintu. Sen lajinimi kunnioittaa saksalaista lintutieteilijää Otto Finschiä. == Koko ja ulkonäkö == Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 25–27 cm ja paino 20–30 g. Juhlapukuinen koiraan naama, posket, kurkku, kyljet, siivet ja pyrstön kärki ovat mustat, vatsapuoli, yläperä ja pyrstön tyvipuoli valkoinen, sekä päälaki ja selkä vaalean hiekanruskeat. Naaraan väritys on himmeämpi ja nuorelta sekä syyspukuiselta linnulta puuttuu musta väri muualta kuin pyrstön kärjestä. == Esiintyminen == Valkoselkätasku elää Turkissa, paikoin Israelissa ja Jordaniassa, sekä itään Afganistaniin, Länsi-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Euroopassa elää 200 000–620 000 yksilöä. Se on osittaismuuttaja, jonka osapopulaatiot talvehtivat Arabian niemimaalla, Siinailla ja muun muassa Kyproksella. Lajia ei ole toistaiseksi tavattu Suomessa. == Elinympäristö == Valkoselkätasku elää kuivilla, matalaa ruohoa kasvavilla kallioisilla ja kivikkoisilla vuorenrinteillä, rotkoissa ja tienvarsilla. == Lisääntyminen == Lajin pesä on maakolossa, usein vanhassa jyrsijänkolossa, kallionhalkeamassa tai kivien koloissa. Pesä on rakennettu kuivista korsista ja ruohoista, vuorattu höyhenillä ja karvoilla. Munia on 4–6, tavallisesti viisi, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 15–16 päivän ikäisinä. == Ravinto == Valkoselkätasku on hyönteissyöjä, ja sille maistuvat varsinkin muurahaiset ja muut pistiäiset. Se saattaa syödä myös siemeniä ja muita kasvinosia. == Lähteet == * Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4 === Viitteet === Luokka:Kivitaskut
Karl Lindberg (jääkäri)

Karl Evert Ehrnfrid Lindberg () oli suomalainen jääkärimajuri ja apulaisjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse- joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Hän menehtyi lopulta talvisodan aikana työskennellessään esikuntatehtävissä III Armeijakunnassa.Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975 ==Perhe ja opinnot== Lindbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Karl Sigfrid Lindberg ja Erika Sofia Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Käthie May Wolffin kanssa. Lindberg kävi kuusi luokkaa Hangon ruotsalaista yhteiskoulua ja yhden lukukauden Helsingin merikoulua vuonna 1915. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927. ==Jääkärikausi== Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse- joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). ==Suomen sisällissota== Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. ==Sisällissodan jälkeinen aika== Lindberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon Jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Rykmentissä hänet määrättiin 9. heinäkuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi. Myöhemmin hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Kuopion läänin rajavartiostoon ja 27. lokakuuta 1920 alkaen 1. komppanian päälliköksi Autopataljoonaan. Armeijasta hän erosi 29. maaliskuuta 1922, jonka jälkeen hän liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Harjun suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1925 alkaen Sortavalan suojeluskuntapiirin IX alueen aluepäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 31. lokakuuta 1928 ja työskenteli sen jälkeen osastopäällikkönä Vakuutusosakeyhtiö Anton palveluksessa Helsingissä. Hänet nimitettiin yhtiön apulaisjohtajaksi 24. syyskuuta 1937 ja oli tässä tehtävässä talvisotaan saakka. Talvisotaan hän osallistui toimistoupseeri III Armeijakunnan esikunnassa. Hänet haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle. ==Lähteet== * Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. *Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9. ===Viitteet=== Luokka:Jääkärit Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1940 kuolleet
Florence Picaut

Florence Réchal (o.s. Picaut, s. 25. lokakuuta 1952 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli viisi- ja myöhemmin seitsenottelu. Florence Picaut sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 viisiottelussa 17:nneksi tuloksella 4 541 pistettä sekä karsiutui korkeushypyssä tuloksella 165 cm. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän jätti viisiottelun kesken neljän lajin jälkeen ja sijoittui 15:nneksi 3 375 pisteellä. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui viisiottelussa kahdeksanneksi Ranskan ennätyksellä 4 307 pistettä. Moskovan 1980 olympialaisissa hän jäi samana kesänä tekemästään uudesta Ranskan ennätyksestä 39 pistettä ja sijoittui yhdeksänneksi 4 424 pisteellä. Ateenan EM- kilpailuissa 1982 hän sijoittui seitsenottelussa 14:nneksi 5 897 pisteellä, joka oli kaksi pistettä heikompi kuin hänen 1,5 kuukautta aiemmin tekemänsä Ranskan ennätys. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli seitsenottelussa viidestoista 5 766 pisteellä ja Los Angelesin 1984 olympialaisissa kolmastoista 5 914 pisteellä. Picaut voitti Ranskan mestaruuden viisiottelussa vuosina 1974, 1978 ja 1979, seitsenottelussa vuosina 1980–1983, korkeushypyssä vuonna 1978, pituushypyssä vuonna 1980 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1974. Hän paransi Ranskan ennätystä sekä viisiottelussa että seitsenottelussa neljä kertaa vuosina 1978–1982. Hänen viisiotteluennätystään 4 463 pistettä ei rikottu, koska laji vaihtui vuoden 1980 jälkeen seitsenotteluksi. Hänen heinäkuussa 1982 tekemänsä seitsenotteluennätyksen 5 899 pistettä ylitti Chantal Beaugeant toukokuussa 1984. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 200 metrin juoksu: 25,09 s (1984) * 60 metrin aitajuoksu (hallissa): 8,41 s (1984) * 80 metrin aitajuoksu: 11,8 s (1968) * 100 metrin aitajuoksu: 13,40 s (1980) * Korkeushyppy: 184 cm (1980) * Pituushyppy: 616 cm (1984) * Kuulantyöntö: 14,06 m (1984) * Keihäänheitto: 45,58 m * Viisiottelu: 4 463 p (1980) * Seitsenottelu: 5 899 p (1982) ==Lähteet== * * * Luokka:Ranskalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Ranskalaiset korkeushyppääjät Luokka:Ranskalaiset pituushyppääjät Luokka:Ranskalaiset pika-aitajuoksijat Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lyngen (täsmennyssivu)

Lyngen tarkoittaa seuraavia: * Yykeä (), kunta Norjassa * Yykeänvuono ( tai Lyngenfjorden), vuono Norjassa * Lyngenin niemimaa, Yykeänvuonon () ja Moskivuonon () välissä oleva maa-alue Norjassa * Yykeän kirkko ( tai Lyngen), kirkko Lyngseidetissä, Norjassa * Lyngen, järvi Øyerin kunnassa, Norjassa
Valkosipuliperunat

Valkosipuliperunat on ruokalaji, jossa on valkosipulilla maustettuja perunoita. Valkosipuli lisätään annoksen valmistusvaiheessa siivutettuihin, raakoihin perunoihin joko perunaviipaleiden väliin, uunivuoan voitelurasvaan tai paistinrasvaseokseen. Tyypillisesti suositaan jauhoisia perunalajikkeita niiden soveltuessa paremmin rakenteeltaan uunissa valmistettaviksi. Valkosipuliperunoiden valmistukseen liittyy myös kerma, sillä se pehmentää uunissa kypsyvää perunaa lisäten siihen oman arominsa. Valkosipuliperunoita myydään eineksenä useimmissa ruokakaupoissa. == Lähteet == Luokka:Perunaruoat
Louon rautatieasema

Louon rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi nykyisen Seinäjoen kaupungin (entisen Peräseinäjoen kunnan) alueella Seinäjoen pohjoisrannalla Louonmäen kylän lounaispuolella, noin 19 kilometriä Seinäjoen rautatieasemalta etelään. Liikennepaikka avattiin liikenteelle 15. huhtikuuta 1970, ja se palveli pääasiassa junakohtauspaikkana. Liikennepaikka jäi pois käytöstä, kun Seinäjoen ja Pohjois-Louon välinen 17 kilometrin mittainen kaksoisraideosuus valmistui. Ratapiha on sittemmin purettu. ==Lähteet== Luokka:Seinäjoen rautatieliikennepaikat Luokka:Etelä-Pohjanmaan lakkautetut rautatieliikennepaikat
Kesova Goran piiri

Kesova Goran piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen itäosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 962 neliökilometriä. Asukkaita on 8 300 henkeä (vuonna 2009). Piirin hallinnollinen keskus on Kesova Goran taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa: * Fenevo (ven. Фенево) * Jelisejevo (ven. Елисеево) * Kesova Goran maalaiskunta * Liskovo (ven. Лисково) * Nikolskoje (ven. Никольское) * Streliha (ven. Стрелиха) Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie sekä Kašinin ja Bežetskin välinen maantie. Teollisuus on keskittynyt maataloustuotannon jalostukseen. Seudulla on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kesova Goran piirin sivusto * Kesova Goran piiri Tverin alue -tietosanakirjassa
Ferdinand Stoliczka

Ferdinand Stoliczka () oli itävaltalainen paleontologi, geologi ja eläintieteilijä, joka tutki etenkin Himalajaa. Stoliczka kävi saksalaista koulua Kroměřížissa ja oletetaan hänen äidinkielensä olleen saksa. Hän opiskeli geologiaa ja paleontologiaa Prahassa ja Wienin yliopistossa. Ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa hän kirjoitti Koillis-Alppien makeanveden liitukauden aikaisista nilviäisistä vuonna 1859. Kaikkiaan hän julkaisi 79 tieteellistä artikkelia. Hän liittyi Itävallan geologian seuraan 1861. 1862 Stoliczka liittyi Britannian hallituksen rahoittamaan Intian geologiseen tutkimusretkikuntaan. Kalkutassa hän tutki Etelä-Intian liitukautisia fossiileja yhdessä William Thomas Blanfordin kanssa. Tulokset julkaistiin Palaeontologia indicassa. Toukokuussa 1873 tämä työ valmistui neliosaisena teoksena, jossa oli yhteensä lähes 15 000 sivua. Mukana oli kuvaus Oxyglossus pusillus nimisestä sammakkofossiilista. Stoliczka tutki läntisen Himalajan ja Tiibetin geologiaa ja julkaisi useita artikkeleita Intian eläimistöstä. Vuonna 1868 hän toimi lyhyen ajan Intian museon virkaatekevänä kuraattorina ja myös Bengalin Asiatic Societyn luonnonhistoriallisena sihteerinä. Hän toimitti myös seuran lehteä. Stoliczka matkusti Burmassa, Malesiassa, Singaporessa ja Andamaaneilla sekä Nikobaareilla. Ensimmäisen Himalajanmatkansa hän teki 1864. Seuraavana vuonna hän kävi siellä uudelleen. Kolmannen ja viimeisen matkansa hän suoritti 1873–1874. Retki oli brittien organisoima massiivinen tapahtuma, johon osallistui muun muassa 6 476 kantajaa, 1 621 hevosta ja 350 ihmisen henkilökunta. Retki alkoi Rawalpindista ja jatkui Ladakhin kautta Kašgariin, jonne retkikunta saapui joulukuussa 1873. Paluumatka alkoi 17. maaliskuuta 1874. Matkalla Stoliczka sairastui vuoristotautiin ja kuoli Moorghissa Ladakhissa. Hänen matkalla keräämänsä lintutieteellisen aineiston julkaisi Allan Octavian Hume, mutta täydellisen raportin laati Richard Bowdler Sharpe 17 vuotta myöhemmin. Stoliczka nimesi useita uusia lintulajeja, joiden alkuperäiseksi auktoriksi kuitenkin myöhemmin ilmeni venäläinen Nikolai Severtsov. Stoliczkan nimeämä on alppinaakan (Pyrrhocorax graculus) alalaji forsythi.Zoonomen == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Itävaltalaiset ornitologit Luokka:Itävaltalaiset paleontologit Luokka:Geologit Luokka:Vuonna 1838 syntyneet Luokka:Vuonna 1874 kuolleet
Kesova Gora

Kesova Gora () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Kašinkan rannalla 180 kilometriä Tveristä koilliseen. Taajama on Kesova Goran piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie (Kesovo Goran asema) sekä Kašinin ja Bežetskin välinen maantie. Asukkaita on 3 900 henkeä (vuonna 2009). Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvulla nimellä Kiasova Gora. 1700-luvulta lähtien se oli huomattava kaupan keskus. Vuonna 1898 kylän kautta rakennettiin rautatie. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1975. Taajamassa on elintarviketeollisuutta ja pellavanjalostuslaitos. Huomattavin nähtävyys on vuonna 1800 rakennettu pyhän Nikolaoksen kirkko. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kesova Gora Tverin alue -tietosanakirjassa * Kesova Goran piirin sivusto Luokka:Tverin alueen kaupunkimaiset taajamat Luokka:Kesova Goran piiri
Maryse Éwanjé-Épée

Maryse Maury (o.s. Éwanjé-Épée, s. 4. syyskuuta 1964 Poitiers, Vienne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa kolme mitalia ja pitää yhä hallussaan korkeushypyn Ranskan ennätystä, jonka hän hyppäsi vuonna 1985. Maryse Éwanjé- Épée osallistui sisäratojen EM-kilpailuihin kymmenen kertaa. Milanossa 1982 hän sijoittui 17-vuotiaana kymmenenneksi. Budapestissa 1983 hän saavutti pronssia tuloksella 192 cm ja seuraavana vuonna Göteborgin kisoissa hopeaa sisäratojen Ranskan ennätyksellä 195 cm. Pireuksen EM-hallikilpailuissa 1985 hän sijoittui kahdeksanneksi, Madridissa 1986 viidenneksi ja Budapestissa 1988 seitsemänneksi. Haagin EM-hallikilpailuissa 1989 hän saavutti pronssia tuloksella 191 cm. Glasgow'ssa 1990 hän sijoittui vielä kymmenenneksi ja Pariisissa 1994 11:nneksi. Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 hän ei selviytynyt loppukilpailuun. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui 13:nneksi Budapestissa 1989. Ulkoradoilla Éwanjé-Épée edusti Ranskaa kuusissa arvokilpailuissa ja paras saavutus oli neljäs sija Los Angelesin 1984 olympialaisissa tuloksella 194 cm. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 190 cm. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän oli 12:s tuloksella 184 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 188 cm. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 ja Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän karsiutui loppukilpailusta. Maryse Éwanjé-Épée voitti korkeushypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1982–1985, 1988, 1993 ja 1995–1996 sekä sisäradoilla vuosina 1982–1984, 1986, 1989–1990, 1994 ja 1996. Hän paransi Ranskan ennätystä ulkoradoilla neljä kertaa ja sisäradoilla kerran. Ensimmäisen ulkoratojen ennätyksensä 191 cm hän hyppäsi kesäkuussa 1983, pari viikkoa myöhemmin hän paransi ennätystä yhdellä senttimetrillä, syyskuussa 1983 hän ylitti 195 cm ja heinäkuussa 1985 hän hyppäsi tuloksen 196 cm, joka on Ranskan ennätys vielä vuonna 2009 – vain Melanie Skotnik on sivunnut sitä vuonna 2007. Éwanjé-Épée on pituudeltaan 178-senttinen ja painoi aktiiviurheiluvuosinaan 61 kiloa. Hän edusti Montpellier UC -seuraa. ==Henkilökohtaiset ennätykset== * 100 metrin aitajuoksu: 13,49 s (1988) * Korkeushyppy: 196 cm (1985) * Pituushyppy: 626 cm (1985) * Seitsenottelu: 5 867 p (1985) ==Lähteet== * * * Luokka:Ranskalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1964 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Firovon piiri

Firovon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1 747 neliökilometriä ja asukkaita on 10 500 henkeä (vuonna 2009). Piirin hallinnollinen keskus on Firovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu Velikooktjabrskiin taajama ja kolme maalaiskuntaa: * Firovon maalaiskunta * Roždestvo (ven. Рождество) * Velikooktjabrskin maalaiskunta Huomattavin joki on Tsna. Seudulla on paljon järviä. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Tsnan varrella on muutamia vanhoja tverinkarjalaisia kyliä. Vuonna 1926 silloisessa Kuznetsovon kunnassa oli 345 karjalaista. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Firovon piirin sivusto * Firovon piiri Tverin alue -tietosanakirjassa *
Eduard Hrennikov

Eduard Hrennikov (; s. 19. toukokuuta 1973) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen maailmanmestari. Hän on voittanut 13 maailmanmestaruutta, joista seitsemän on henkilökohtaisilta matkoilta ja kuusi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta. Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Hrennikov on voittanut vuosina 2000, 2003, 2006 ja ollut kolmas 2001. ==Lähteet== Luokka:Venäläiset hiihtosuunnistajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Firovo

Firovo () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Velikije Lukin välisen rautatien varrella (Firovon asema) 200 kilometriä Tveristä luoteeseen. Taajama on Firovon piirin keskus. Asukkaita on 2 600 henkeä (vuonna 2009). Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1902 rakennetun rautatieaseman asutuksesta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1947. Nykyään siellä on elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Firovo Tverin alue -tietosanakirjassa * Firovon piirin sivusto Luokka:Firovon piiri Luokka:Tverin alueen kaupunkimaiset taajamat
Florence Petry-Amiel

Florence Petry-Amiel (s. 29. syyskuuta 1942 Soustons, Landes, Ranska) on entinen ranskalainen korkeushyppääjä. Petry-Amiel sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa korkeushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 165 cm. Vuonna 1959 hän paransi kahdesti Ranskan ennätystä: elokuussa 1959 Belgradissa hän rikkoi Anne-Marie Colchenin kymmenen vuotta vanhan ennätyksen tuloksellaan 164 cm ja lokakuussa Pariisissa hän hyppäsi tuloksen 168 cm. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1963. Ranskan mestaruuden Petry-Amiel voitti vuonna 1961. Hän edusti CSAM Paris -seuraa ja oli pituudeltaan 181-senttinen. ==Lähteet== * Luokka:Ranskalaiset korkeushyppääjät Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt