Unto Salminen

Unto Emil Kalervo Salminen () oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Suomen Kansallisteatterissa 20 vuotta ja tunnettiin muun muassa roolistaan Nummisuutarien Eskona. Myöhemmin hän esiintyi muun muassa Intimiteatterissa ja Radioteatterissa. Salminen oli myös tunnettu elokuvanäyttelijä aina äänielokuvakauden alusta 1950-luvulle asti. == Ura == Salminen kilpaili nuoruudessaan pikajuoksussa ja eteni maajoukkuetasolle asti. Hänet valittiin Torinon EM-kilpailuihin 1934, mutta ei työkiireiden vuoksi osallistunut kisoihin. Esiintyjänä Salminen oli luonnonlahjakkuus. Suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän sai Eino Kalimalta kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin vuonna 1931. Salminen teki Kansallisessa useita kiitettyjä rooleja. Hänen suurimmat taiteelliset voittonsa olivat Nummisuutarien Esko sekä Raskolnikov näytelmässä Rikos ja rangaistus. Salmisen sopimus irtisanottiin 20 vuoden jälkeen vuonna 1951. Hän sai uuden kiinnityksen Kansalliseen 1956, mutta ei kestänyt siellä kauaa. Unto Salminen näytteli noin 40 elokuvassa 1930-luvun alusta alkaen. Hän teki ensimmäisen roolinsa avustajana mykkäelokuvassa Laveata tietä (1931). Vuodesta 1937 hänellä oli kiinnitys Suomen Filmiteollisuuteen. Salmisen roolit olivat yleensä klassikkokirjallisuuden pohjalta tehtyjen filmatisointien luonneosia tai komedioiden ensirakastajia. Elokuvassa Seitsemän veljestä (1939) Salminen oli Jukolan Lauri ja Nummisuutarien filmatisoinnissa (1938) hän näytteli Eskon roolin, joka oli hänelle tuttu jo näyttämöltä. Salminen teki kiitetyn suorituksen laulaja Aappo Ojanperänä elämäkertaelokuvassa Ruusu ja kulkuri (1948). Hahmon lauluosuudet esitti Sulo Saarits. Tyypillisiä ensirakastajan rooleja Salminen esitti muun muassa elokuvissa Yövartija vain... (1940), Takki ja liivit pois! (1939) ja Uuteen elämään (1942). Salminen näytteli myös kolmessa ensimmäisessä Suomisen perhe -elokuvassa perheen vävyä Lasse Lehtovaaraa. Salminen oli elokuvanäyttelijänä erittäin suosittu 1950-luvun alkupuolelle asti, mutta uraan tuli katkoja sodassa saatujen vammojen vuoksi syntyneen nivelreuman takia. Salminen esiintyi kuitenkin vielä harvakseltaan elokuvissa puolentoista vuosikymmenen ajan. Hänen viimeinen roolinsa oli Risto Jarvan ohjaamassa elokuvassa Ruusujen aika (1969). == Yksityiselämä == Salminen tapasi näyttelijä Kyllikki Väreen 1930-luvulla, kun molemmat aloittivat uraansa Kansallisteatterissa. He avioituivat pitkän seurustelun jälkeen vuonna 1938. Väreen ja Salmisen pojan, näyttelijä Esko Salmisen biologinen isä oli Tauno Palo, jonka kanssa Väreellä oli ollut rakkaussuhde 1940-luvulla. Vanhempien avioliitto kesti vuoteen 1951, jolloin Väre kuoli aivoverenvuotoon 38-vuotiaana. Salminen alkoholisoitui vaimonsa kuoleman jälkeen ja sai vielä samana vuonna potkut Kansallisteatterista. Myöhemmin hänet kiinnitettiin uudestaan teatteriin, mutta alkoholiongelma jatkui, ja Esko Salminen joutui ennen näytöksiä huolehtimaan isästään, joka ei aina ollut työskentelykunnossa. Salmisen oli pian jätettävä Kansallisteatteri pysyvästi, mutta hän jatkoi hajanaisia näyttelijäntöitä 1960-luvun loppuun. Unto Salmisen pojanpoika Kristo Salminen on niin ikään näyttelijä. Salminen oli odottanut kovasti pojanpoikaansa, mutta hän kuoli viisi päivää ennen tämän syntymää. Salminen oli kuollessaan 62-vuotias. Salminen on haudattu Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteyshautaan Hietaniemen hautausmaalle. == Filmografia == Vuosi Elokuva Rooli 1931 Laveata tietä mies Kirstin juhlissa 1933 Meidän poikamme merellä res. kersantti Salminen 1933 Ne 45000 tuberkuloosilääkäri 1936 Tee työ ja opi pelaamaan Kalle Kannas, kauppa-apulainen 1936 Taistelu Heikkilän talosta Heikkilän Jaakko 1937 Kuriton sukupolvi Pentti Varavaara, ”Pelle” 1938 Olenko minä tullut haaremiin maisteri Martti Paavola 1938 Nummisuutarit Esko 1938 Kiusaus pastori 1939 Helmikuun manifesti Hakala 1939 Takki ja liivit pois! näyttelijä Aarne Uusitalo 1939 Seitsemän veljestä Lauri 1939 Lapatossu ja Vinski Olympia-kuumeessa kassanhoitaja Aarne Lehti 1940 Runon kuningas ja muuttolintu Robert Bastman 1940 Yövartija vain... Veikko Kuusela 1941 Suomisen perhe ylioppilas Lasse Lehtovaara 1941 Kaivopuiston kaunis Regina Ontrei, luutnantin sotilaspalvelija 1942 Uuteen elämään Niilo Nurmi alias Yrjö Sahlberg, ”Nikke” 1942 Suomisen Ollin tempaus ylioppilas Lasse Lehtovaara 1943 Tuomari Martta varatuomari Juho Heikki Karsta 1943 Suomisen taiteilijat agronomi, res. luutnantti Lasse Lehtovaara 1944 Nainen on valttia säveltäjä Rantamaa 1945 Kyläraittien kuningas Hoijalan Esa Vuosi Elokuva Rooli 1946 ”Minä elän” ”Kullervo” 1947 Pimeänpirtin hävitys ylioppilas Kyösti Åkerfelt 1947 Pikajuna pohjoiseen veturinlämmittäjä Ahvo 1947 Suopursu kukkii muusikko Einar Kinos 1948 Ruusu ja kulkuri Abraham ”Aappo” Ojanperä 1948 Pontevat pommaripojat insinööri Ratas 1949 Katupeilin takana tohtori Einar Heckler 1950 Tanssi yli hautojen Araktshejeff 1950 Professori Masa sanomalehtimies Nordgren 1950 Katarina kaunis leski pastori Daniel Manasse Mathesius 1951 Lakeuksien lukko merikapteeni Hanell 1951 Sadan miekan mies kenraalimajuri Torsten Stålhandske 1952 Silmät hämärässä kirjailija 1952 Radio tulee hulluksi tohtori Kirves 1953 Maailman kaunein tyttö sotamies 1958 Sven Tuuva sotamarsalkka Toll 1959 Taas tapaamme Suomisen perheen insinööri Kivi 1959 Ei ruumiita makuuhuoneeseen Pedro, hovimestari 1961 Tulipunainen kyyhkynen poliisilääkäri 1961 Miljoonavaillinki Epäkesko Oy:n johtaja 1961 Hetkiä yössä kertoja 1962 Tuulinen päivä vanha mies 1969 Ruusujen aika Saaran entinen aviomies Matias Turunen == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * * * Unto Salminen kantoi ristiään Firenzestä Helsinkiin, Kuva, 28.09.1938, nro 20, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Suomalaiset pikajuoksijat Luokka:Vuonna 1910 syntyneet Luokka:Vuonna 1972 kuolleet