EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Geena Davis

Virginia Elizabeth ”Geena” Davis (s. 21. tammikuuta 1956 Wareham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscar-palkinnolla elokuvasta Yksinäinen matkailija (1988). Hän oli myös ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon elokuvasta Thelma ja Louise (1991). Lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa Kärpänen (1986), Beetlejuice (1988), Keikka putkessa (1990), Omaa luokkaansa (1992), Kurkunleikkaajien saari (1995), The Long Kiss Goodnight (1996), Stuart Little – pieni suuri hiiri (1999) ja Stuart Little 2 (2002) sekä televisiosarjassa Greyn anatomia (2014–2018). Vuosina 2005–2006 Davis esitti Yhdysvaltain ensimmäistä naispresidenttiä televisiosarjassa Rouva presidentti (2005–2006). Hän sai roolistaan Golden Globe -palkinnon. Suomessa sarjaa esitti Nelonen talvella 2006. == Yksityiselämä == Davis oli lukioaikanaan vaihto-oppilaana Sandvikenissa Ruotsissa ja hän osaa puhua ruotsia sujuvasti. Davis on ollut naimisissa neljä kertaa. Hänen kolmas aviomiehensä oli suomalainen elokuvaohjaaja Renny Harlin. Pariskunta oli naimisissa vuodet 1993–1998. Davis oli naimisissa vuosina 2001–2017 iranilaisen neurokirurgi Reza Jarrahy'n kanssa ja heillä on vuonna 2002 syntynyt tytär ja vuonna 2004 syntyneet kaksospojat. Esikoisensa hän synnytti vasta 46-vuotiaana. Davis itse asiassa kiistää koskaan avioituneensa virallisesti Jarrahyn kanssa. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Yhdysvaltalaiset näyttelijät Luokka:Oscar- palkinnon saajat Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1956 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Dioptaasi

Dioptaasi on vihreä ja lasikiiltoinen silikaattimineraali, jonka väri johtuu sen sisältämästä kuparista. Sen nimi on yhdistelmä kreikan kielisistä sanoista "nähdä läpi" (dia optima). Sen näytteet ovat yleensä syvänvihreitä, omamuotoisia kiteitä, jotka ovat kvartsissa (jos näyte on Venäjältä) tai kalsiitissa (jos näyte on Namibiasta). Venäjä (Kazakstan) ja Namibia (Tsumeb) ovat yleisimmät dioptaasin alkuperämaat. Dioptaasi on harvinainen mineraali, eikä sitä esiinny edellä mainittujen löytöpaikkojen lisäksi kuin muutamassa muussa paikassa. Se on kuparimalmin hapettumistuote. Ensimmäisen kerran dioptaasia tavattiin kuparikaivoksessa 1700-luvulla, ja sitä luultiin silloin smaragdiksi. Se on kuitenkin pehmeämpää kuin smaragdi (Mohsin asteikolla noin 5) ja sillä on trigoninen kiderakenne, joten asiaan perehtynyt voi erottaa sen smaragdista helposti. Dioptaasilla ei ole erityistä käyttötarkoitusta. Mineraalien keräilijät ovat kuitenkin kiinnostuneita sen upeasta ulkonäöstä. Niinpä sitä myydään Internet-kaupoissakin vaihtelevaan hintaan. Vaatimattomamman näytteen saattaa saada jopa 20 dollarilla, mutta kauneimmat näytteet maksavat satoja dollareita. Dioptaasia kutsutaan myös nimellä Kieselkupfer-smaragdiksi.Schumann, Walter, 1989: Jalokivet ja korukivet. Helsinki: Otava ISBN 951-1-10837-9 == Lähteet == Luokka:Silikaattimineraalit Luokka:Jalokivet
Itä-Siperian meri

Itä-Siperian meri () on merialue Pohjoisessa jäämeressä. Se rajoittuu länsipuolella Uuden-Siperian saariin ja itäpuolella Wrangelinsaareen. Viereiset merialueet ovat Laptevinmeri lännessä ja Tšuktšimeri idässä. Laptevinmereen se liittyy kolmen salmen, Tšuktšimereen yhden salmen (Longinsalmi) välityksellä. Merialueen pinta-ala on noin 936 000 kilometriä. Meren syvyys on suurimmillaan 155 metriä, mutta voi länsi- ja keskiosissa olla vain 9–20 metriä. Meri on jäätyneenä suurimman osan vuotta. Venäläiset purjehtivat merellä jo 1600-luvulla. Semjon Dežnjov purjehti vuonna 1648 rannikkoa Kolymasta Anadyrjoelle ja Beringinsalmelle. Merkittävin satamakaupunki on Pevek. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Lammasoja

Lammasoja eli Lambasoja () on maaseututaajama Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 11 kilometriä Suurlahdesta luoteeseenGeneralnyi plan, s. 15.. Taajamassa on 634 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 41.. Lammasoja lähikylineen mainitaan 1800-luvulla karjalaisten asuttamana. 1900-luvun alussa se kuului Suurlahden volostin Suurlahden kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 16 taloa, koulu ja 108 asukasta. Vuonna 1933 Äänisentauksen piirin Suurlahden kyläneuvostoon kuuluneessa kylässä oli 146 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Kylän viereen perustetusta samannimisestä taajamasta tuli myöhemmin kyläneuvoston keskus. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Lammasojan kylähallintoalue liitettiin Suurlahden maalaiskuntaan. Kylään johtaa sorapäällysteinen tie. Sieltä on linja-autoyhteys Suurlahteen ja Karhumäkeen. Äänisen rannalla on laivalaituri.Generalnyi plan, s. 39–41. Palveluihin kuuluvat lastentarha, vapaa-ajantalo, kirjasto, lääkintäasema ja kaksi kauppaaGeneralnyi plan, s. 41, 43–46.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Damdiny Sühbaatar

Damdiny Sühbaatar (, ; 2. helmikuuta 1893 – 22. helmikuuta 1923 Urga) oli mongolialainen itsenäisyys- ja vallankumoustaistelija sekä kommunistisen Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtaja. Häntä pidetään Mongoliassa sankarina ja yhtenä valtion perustajista. Sühbaatarin syntyessä Mongolia kuului Qing-dynastian Kiinaan. Nuorena hän työskenteli maataloustöissä ja opiskeli mongolian kieltä ja aritmetiikkaa. Qing-dynastian kaaduttua vuonna 1911 Mongolia itsenäistyi ja sen johtoon nousi Bogd-kaani. Sühbaatar liittyi maan armeijaan seuraavana vuonna. Hän menestyi koulutuksessa ja siirtyi lopulta hallinnollisiin tehtäviin vuonna 1918. Kiinalaiset kuitenkin palasivat Mongoliaan ja vaativat maan hallitusta eroamaan; heidän vaatimuksiinsa suostuttiin ja armeija hajotettiin, jolloin Sühbaatar joutui työttömäksi. Hän oli kuitenkin perustanut vuonna 1919 nationalistisen Dzüünharaa-ryhmän, joka liittyi toiseen, Horloogijn Tšoibalsanin johtamaan ryhmittymään vuonna 1920 ja otti yhteyttä venäläisiin vallankumouksellisiin. Ryhmästä muodostettiin Mongolian kansan vallankumouspuolue, joka pyysi apua bolševikeilta. Roman von Ungern-Sternbergin johtamat bolševikkien vastaiset joukot miehittivät osia Mongoliasta. Sühbaatar nousi helmikuussa 1921 uuden Mongolian kansanarmeijan johtoon ja hyökkäsi onnistuneesti venäläisiä ja kiinalaisia joukkoja vastaan. Urga vallattiin heinäkuussa 1921, ja myöhemmin samana vuonna Sühbaatar vieraili Moskovassa tavatakseen Leninin. Hänestä tehtiin maan uuden hallituksen sotaministeri. Hän kuitenkin kuoli sairauteen vain muutamaa vuotta myöhemmin helmikuussa 1923. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Mongolian historia Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1923 kuolleet Luokka:Mongolialaiset poliitikot Luokka:Mongolialaiset kommunistit
Heinälahti

Heinälahti () on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven Suuren Klimetskoinsaaren luoteisrannalla 30 kilometriä Suurlahdesta vesiteitse etelään.Karelija, s. 85. Kylässä on 16 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 42.. Heinälahti tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Sen läheltä on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja sekä 1300–1700-luvun kylänpaikka. 1800-luvulla kylän asukkaat mainittiin venäläistyneiksi ”tšuudeiksi”. 1900-luvun alussa Heinälahti lähikylineen muodosti Suurlahden volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 kyläkunnassa oli 27 kylää ja yli 2 700 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Heinälahden kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 31 asutusta ja lähes 2 000 asukasta. Kahta suomalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1958 Heinälahteen liitettiin Kižin kyläneuvosto. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Heinälahden kylähallintoalue yhdistettiin Suurlahden maalaiskuntaan. Kylästä on laivayhteys Petroskoihin, Kižiin ja Suurlahteen. Talvisin Petroskoin, Heinälahden ja Kižin välillä liikennöi helikopteri.Generalnyi plan, s. 41. Palveluihin kuuluvat kauppa ja postiGeneralnyi plan, s. 45–46.. Kylässä toimii kaksi vierasmajaa. Heinälahdella on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluvat 1800-luvun loppupuolella pystytetty Semjonovin talo sekä vuonna 1810 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko, jonka puuosat paloivat vuonna 1989Karelija, s. 246.. Kylän hautausmaalla on runonlaulaja Ivan Rjabininin hauta. ==Lähteet== * * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Heinälahti Karjalan tasavallan matkailusivustolla Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Uuden-Siperian saaret

Uuden-Siperian saaret () on Pohjoisessa jäämeressä sijaitseva saaristo Siperian rannikolla Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä. Dmitri Laptevin salmi erottaa saaret mantereesta. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Sahan tasavaltaan. Saarten on yhteispinta-ala noin 38 000 neliökilometriä. Suurin saari on Kotelnyi (, 11 700 km²), joka kuuluu saariston keskeiseen Anjounsaarten ryhmään. Tämän eteläpuolella lähempänä rannikkoa on Ljahovinsaarten ryhmä. Koillisessa on pienempi De Longin saarten ryhmä, jota ei aina lueta Uuden-Siperian saariin kuuluvaksi. Ensimmäiset havainnot saarista teki 1700-luvun alussa kasakka Jakov Permjakov. Nimen Uusi-Siperia seudulle antoi Siperiaan karkotettu, sittemmin tutkimusmatkailijaksi ryhtynyt riikalainen tullivirkailija Matthias Hedenström (1780–1845) vuonna 1820. Hän piti saaria Siperian manneralueen ulokkeina, eikä saaristona. Suomeksi saaret ovat aiemmin esiintyneet myös kirjoitusasussa Uuden Siperian saarisarja (1872), Uuden-Siperian saaristo (1919) ja Uuden Siperian saaret (1938, 1965, 1966). New Siberian Islands map.png|Kartta Uuden-Siperian saarista. Operational Navigation Chart B-4, 4th edition.jpg|Todellinen lentonavigointikartta, joka sisältää Uuden-Siperian saaret. New Siberian Islands.jpg|Uuden-Siperian saaret satelliittikuvassa (2002). == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Sahan tasavallan saaret Luokka:Saaristot Luokka:Laptevinmeri Luokka:Itä-Siperian meri Luokka:Arktis Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Salkovaara

Salkovaara () on taajama, kylä sekä entinen kylähallinto Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin luoteisosassa Seesjärven länsipuolella. Nykyään Salkovaara kuuluu Paateneen maalaiskuntaan. ==Historia== Ennen 1920-lukua Salkovaaran alue kuului historialliseen Paatenen kuntaan. Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja suunnilleen sen alueesta muodostettiin Seesjärven piiri. Jatkosodan aikana alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944. Sodan jälkeen alue tuli kuulumaan Karhumäen piiriin. Salkovaaran kylähallintoon kuului keskuskylän lisäksi Särkijärvi, Laasari ja Voijärvi. Salkovaaran kylähallintoalueen eteläpuolella sijaitsi Paatenen kylähallintoalue, länsipuolella on Mujejärven piiri ja koillispuolella Segežan piiri. ==Lähteet== Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Tsengel

Tsengel () on sum Bajan-Ölgiin maakunnassa aivan Mongolian länsiosassa. Se on maakunnan sumeista suurin ja käsittää osan Altai Tavan Bogdin kansallispuistosta. Vuonna 2014 sumin väkiluku oli 8 744. Sen pääkaupunki on Höšööt, joka sijaitsee noin 75 kilometriä Ölgiistä länteen puolimatkassa Hoton- ja Hurganjärville. Pääkaupunkia luonnehtivat soratiet ja puuaidoin ympäröidyt hirsitalot. Tsengelin asukkaista enemmistö on kazakkeja, mutta siellä asuu myös tuvaaneja ja mongoleja. Louisa Waugh on kuvannut elämää Tsengelissä kirjassaan Hearing Birds Fly: A Nomadic Year in Mongolia. == Lähteet == Luokka:Bajan-Ölgii
Kumsa

Kumsa (myös Kumsi; ) on kylä ja entinen kylähallintoalue Karhumäen piirin länsiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kumsan kylä sijaitsee Kumsjärven etelärannalla Karhumäeltä Porajärvelle vievän tien varrella. Kylässä oli 250 asukasta vuonna 1996. ==Entinen kylähallintoalue== Kumsan kylähallintoalue () on nyttemmin yhdistetty Tšobinon maalaiskuntaan. Sen naapurina pohjoisessa oli Paatenen kylähallintoalue ja idässä Tšobinon kylähallintoalue, lännessä Mujejärven piiri ja etelässä Kontupohjan piiri. Kylähallintoalueella sijaitsevat kylät olivat Kumsa (keskuskylä), Suurselkä, Zagubje, Karsikkojärvi (30 asukasta vuonna 1996), Mäntyselkä, Kumsjärvi ja Semtsojärvi. ==Historia== Kumsan kylähallintoalueen alue kuului Mäntyselän kuntaan 1920-luvulle asti, jolloin kunta lakkautettiin ja liitettiin Karhumäen piiriin. Kumsan kylä perustettiin 1930-luvulla, sen rakensivat alueelle karkotetut venäläiset gulakit (!). Kumsa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941-1944. Kylä vallattiin Erillinen pataljoona 21:n yllätyshyökkäyksellä 27. lokakuuta 1941. ==Lähteet== Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Kings of Metal

Kings of Metal on itseään samalla nimellä kutsuvan Manowar-yhtyeen kuudes albumi (jäsenten mukaan The Sixth Magic Circle), joka julkaistiin vuonna 1988. Monet lukevat albumin yhtyeen tuotannon parhaimmistoon. Se jäi kitaristi- perustajajäsen Ross The Bossin viimeiseksi Manowarissa. ==Kappaleet== Kaikki kappaleet säveltänyt Joey DeMaio, ellei toisin mainittu. # # # # # # # # # # ==Kokoonpano== *Eric Adams – laulu *Ross The Boss – kitara *Joey DeMaio – basso *Scott Columbus – rummut (Drums of Doom) ==Muuta== *Ääninäyttelijät The Warriors Prayerillä ovat Arthur Pendragon Wilshire (isoisä) ja Grant Williams (lapsi). *St Paulin katedraalissa nauhoitetulla The Crown and the Ringillä esiintyy Canoldir-mieskuoro, johtajanaan Clive Griffiths. Eric Adamsin ja kuoron lisäksi ainoana instrumenttina kappaleella soivat urut ja kirkonkellot. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== *kuuntelijoiden arvosteluja levystä amazon.comissa *Canoldir-kuoron sivut * * Luokka:Manowarin albumit Luokka:Vuoden 1988 albumit
Tšopina

Tšopina, Tšepina tai Tšobene () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 17 kilometriä Karhumäestä länteen. Kylässä on 270 ja kunnassa 649 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 4.. ==Maantiede ja asutus== Tšopinan kunnan pinta-ala on 1 501,35 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Karhumäen piirin Paateneen, idässä Pinduisen ja Karhumäen, etelässä Kontupohjan piirin Käppäselän ja Hirvaksen, sekä lännessä Suojärven piiriin Porajärven kuntiin. Seudulla virtaavat Semsjoki (Semtša), Uunitsanjoki (Unitsa), Kumsa ja Porusta. Järviä ovat Seesjärvi, Kumsjärvi, Semsjärvi, Osterjärvi ja Vuosmajärvi (Vožema).Generalnyi plan, s. 13–14. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Kumsin (ven. Kumsa-2), Padunin ja Suurselän (Bolšaja Selga) asutukset sekä Ahvenjärven (Ostretšje), Karjalan Maaselän, Karsikkoselän (Karzikozero), Kumsjärven, Lahdenperän (Zaozerje), Mäntyselän ja Semsjärven kylät. Suurempia asutuskeskuksia ovat vajaan kahdensadan asukkaan Mäntyselkä ja Kumsi sekä reilun sadan asukkaan Padun. Lahdenperässä, Semsjärvellä ja Suurselässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 63 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 23 % karjalaisia, 5 % ukrainalaisia ja 5 % valkovenäläisiä. ==Historia== Tšopinan karjalaiskylä kuului Mäntyselän kuntaan 1920-luvulle asti, jolloin kunta lakkautettiin ja liitettiin Karhumäen piiriin. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. ==Liikenne, talous ja palvelut== Tšopinan kautta kulkee Karhumäen, Juustjärven ja Porajärven välinen maantie. Kylässä on geologian tutkimusyritys, metsänhoitoalueen konttori ja sahalaitos. Kumsissa toimii Karhumäen meijeri.Generalnyi plan, s. 15. Palveluihin kuuluvat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus sekä lääkintäasema. ==Nähtävyydet== Kunnan alueelta on löydetty kaksi kivikautista asuinpaikkaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Kumsjärven kylän tsasouna. Seudulla on jatkosodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikkoja.Generalnyi plan, s. 12. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Tšopinan kunta Karhumäen piirin sivustolla Luokka:Karhumäen piirin kunnat Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Sum

Sum () on Mongolian aluejaon yksikkö. Mongolia on jaettu aimageihin eli provinsseihin tai maakuntiin, jotka jakautuvat edelleen sumeihin. Sum on samantyyppinen yksikkö kuin piirikunta. Sumit jakautuvat edelleen bag-nimisiin yksiköihin: jokaisessa sumissa on vähintään yksi sumin keskuspaikkakunnan käsittävä bag ja yksi maaseutu-bag, mutta useimmiten jälkimmäisiä on kolme tai neljä. Mongolia jakautuu nykyään yhteensä 331 sumiin ja 1 671 bagiin (vuonna 2008). Sum tarkoittaa kirjaimellisesti nuolta, ja alun perin se oli sotilaallinen yksikkö, jota käytettiin jo ennen Tšingis-kaania. Mongolivaltakunnan aikaan sum käsitti noin 150–200 kotitaloutta. Kiinan valtakaudella sum oli Mongolian aluejaon pienin yksikkö hošuun alapuolella. Tällöinkin sillä oli sotilaallinen rooli: sumin täytyi toimittaa vuoden 1789 lain mukaan armeijalle 150 asekuntoista miestä. Mongoliassa oli 239 sumia vuonna 1830, mutta niiden määrä vaihteli suuresti väestönkasvun tai väestön vähenemisen mukaan. ”Puolikkaita” sumeja, jotka olivat liian pieniä toimittamaan tarpeeksi miehiä aseisiin, kutsuttiin nimellä hondogo. Myös sumien määrä khošuu-yksiköissä vaihteli huomattavasti. Nykyinen sum- järjestelmä syntyi vuonna 1931, kun suuremmat piirikunnat jaettiin neuvostokauden alussa 324 sumiin. == Lähteet == Luokka:Mongolian maantiede Luokka:Paikallishallinto
Pinduinen

Pinduinen () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven rannalla sen pohjoiseen työntyvän Poventsanlahden perukassa seitsemän kilometriä Karhumäestä itään. Taajamassa on 5 000 ja kunnassa 5 700 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 4.. ==Maantiede ja asutus== PinduisinNimen taivutus ks. kunnan pinta-ala on 7 623,62 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Karhumäen piirin Poventsan, etelässä Karhumäen ja lännessä Tšopinan sekä pohjoisessa Segežan piirin Papinkosken kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä. Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Lumbusin (ven. Lumbuši) ja Salmalahden (Salmaguba) kylät, Suurlahden (Velikaja Guba) ja Vansjärven (Vanzozero) asutukset sekä Lumbusjärven (Lumbušozero), Maaselän, Malun (Malyga) ja Vitškan rautatieasematSuomalaiset nimet ks. Hramtsova & Troitskaja.. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 400 asukaan Lumbusi. Salmalahdessa, Vansjärvellä sekä Lumbusjärven ja Malun asemilla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 86 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 4 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia ja 2 % ukrainalaisia. ==Historia== Pinduisin taajama on saanut alkunsa Vienanmeren–Itämeren kanavan rakentamisen yhteydessä vuonna 1933 perustetusta telakasta. Sitä ennen paikalla oli kaksi venäläisten asuttamaa kylää, Verhnije Pinduši ja Nižnije Pinduži. Taajaman ensimmäiset asukkaat olivat etupäässä muualta Neuvostoliitosta karkotettuja kulakkeja. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä. Vuonna 1950 Pinduinen sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Telakan lisäksi siellä toimi merenkulkuoppilaitos. Vuonna 1972 perustettiin suuri hartsi- ja tärpättitehdas, jonka pohjalta avattiin vuonna 2000 lastulevytehdas. ==Liikenne, talous ja palvelut== Pinduisin kautta kulkee Karhumäen ja Puudožin välinen maantie. Sinne johtaa myös Muurmannin radalta haarautuva sivurata. Taajaman suurin työnantaja on nykyään Karelija DSP:n lastulevytehdas. Siellä toimii myös šungiittia jalostava yritys, Karhumäen meijerin karjatila sekä muita puunjalostus- ja maatalousyrityksiäGeneralnyi plan, s. 15.. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikki- taidekoulut sekä kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus. ==Nähtävyydet== Vitškan aseman luona sijaitsevat 1700-luvun alun rautasulaton rauniot. Muut historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Pinduisin kunnan sivusto Luokka:Karhumäen piirin kunnat Luokka:Karjalan tasavallan kaupunkityyppiset taajamat Luokka:Karhumäen piirin asutut paikat
Kriittinen massa (ohjelmistotuotanto)

Kriittinen massa ohjelmistokehityksessä viittaa tilaan, jossa ohjelmisto on muuttunut niin monimutkaiseksi, että yhden bugin korjaaminen johtaa lisäbugeihin, muuttaen ohjelmiston korjaamattomaksi. Tilanteen korjaaminen edellyttää ohjelmiston uudelleenkirjoitusta. == Lähteet == Luokka:Ohjelmistoprojektin hallinta
Gene Krupa

Gene Krupa (15. tammikuuta 1909 Chicago, Illinois – 16. lokakuuta 1973 New York) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko, rumpali ja orkesterinjohtaja. Hän on ollut eräs tunnetuimmista jazz-rumpaleista kautta aikojen ja häntä pidetään eräänä ensimmäisistä, ellei ensimmäisenä rumpusoolojen soittajana. Ennen Krupaa rumpusoolot olivat harvinaisuus ja rumpuja pidettiin lähinnä musiikkia tukevina soittimina. Krupa muutti pysyvästi yleistä käsitystä rumpaleista. Gene oli nuorin Bartley ja Ann Krupan yhdeksästä lapsesta. Hänen isänsä kuoli Genen nuoruusvuosina ja hänen äitinsä työskenteli modistina. Kaikkien lasten piti ryhtyä työntekoon nuorina, Genen 11-vuotiaana. Hänen veljensä Pete työskenteli Brown Music Companylla ja sai hommattua Genelle työn juoksupoikana. Musiikillisen uransa Gene aloitti soittamalla saksofonia, mutta aloitti rumpujensoiton 11-vuotiaana, sillä ne olivat halvimmat soittimet musiikkiliikkeessä jossa hän ja hänen veljensä työskentelivät. Krupa aloitti uransa jo 1920-luvulla chicagolaisten tanssiyhtyeiden kanssa. Hän osallistui jazzkonsertteihin, kuunteli ja matki tummaihoisia rumpaleita. Vuonna 1927 Krupa oli yksi ensimmäisistä rumpaleista, jotka käyttivät levystudiossa kokonaista rumpusettiä. Benny Goodman kiinnitti Krupan yhtyeensä rumpaliksi vuonna 1934. Krupa soitti yhtyeessä kolme vuotta ja ehti muodostua kansalliseksi ilmiöksi. Vuonna 1938 Krupa perusti oman yhtyeensä. Hänet pidätettiin San Franciscossa marihuanan hallussapidosta vuonna 1943. Krupa sai lyhyen vankilatuomion ja hänen yhtyeensä hajosi. Tämän jälkeen Krupa liittyi uudestaan Benny Goodmanin orkesteriin. Vuonna 1944 Krupa kokosi kuitenkin jo uuden orkesterinsa. Vuonna 1950 isojen jazzyhtyeiden aika alkoi olla ohi. Krupa onnistui pitämään oman yhtyeensä koossa joulukuuhun. Yhtyeen hajottamisen jälkeen hän ei tiennyt mitä tekisi seuraavaksi. Krupa oli johtanut pienempiä ryhmiä ison yhtyeensä sisällä ja tämä oli looginen valinta bebopin kasvattaessa suosiotaan. 1950-luvun loppupuolella Krupan oli vähennettävä soittamistaan selkäongelmien pahentuessa. Vuonna 1960 hän sai sydänkohtauksen joka pakotti hänet jättämään soiton moneksi kuukaudeksi. Vuonna 1967 hän lopetti soittamisen väittäen olevansa liian laiska soittamaan ja tietävänsä sen kuuluvan myös musiikista. Vuonna 1970 hän perusti uudelleen kvartettinsa ja esiintyi Hotel Plazassa, New Yorkissa. Viimeiset vuotensa Krupa kärsi leukemiasta ja emfyseemasta ja hän kuoli 16. lokakuuta 1973 sydänkohtaukseen. Krupaa on luonnehtinut Digby Fairweather seuraavasti: ”Gene Krupa oli onnekas kolmella tapaa. Hän syntyi oikeaan aikaan, oli luonnollinen esiintyjä ja lisäksi valkoihoinen. Mustille esiintyjille ei koskaan sallittu sellaista urakehitystä.” Gene Krupa on myös opettanut KISS-yhtyeen rumpalia Peter Crissiä. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Juha Vartola: Mr. Drums, Gene Krupa 1909–1973, Musa 2/1974 s. 16–17. Luokka:Amerikanpuolalaiset Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzrumpalit Luokka:Yhdysvaltalaiset orkesterinjohtajat Luokka:Vuonna 1909 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Byrnesinpussihiiri

Byrnesinpussihiiri (Dasyuroides byrnei) on pieni pussieläin, jonka elinaluetta ovat Keski-Australian ruohotasangot ja autiomaat. Sen ruumiinpituus on 16,5 cm ja hännänpituus 13–14 cm. Byrnesinpussihiiret elävät yksinään tai pienissä ryhmissä maanalaisissa luolissa. Ne saalistavat yöaikaan ruohotuppaitten keskellä hyönteisiä, liskoja ja lintuja. Byrnesinpussihiiret saavat poikasensa talvella ja pesueessa on yleensä viisi tai kuusi poikasta. == Lähteet == * Koko maailman eläimet -kirja (1999) === Viitteet === Luokka:Pussipedot Luokka:Uhanalaiset nisäkkäät
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1991

Vuoden 1991 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin maaliskuussa Sevillassa, Espanjassa. Mukana olivat ensi kertaa viestijuoksut (4 × 400 m) sekä näytöslajina naisten kolmiloikka. == Mitalistit == === Miehet === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Andre Cason 6,54 Linford Christie 6,55 Chidi Imoh 6,60 200 m Nikolai Antonov 20,67 Linford Christie 20,72 Ade Mafe 20,92 400 m Devon Morris 46,17 Samson Kitur 46,21 Cayetano Cornet 46,52 800 m Paul Ereng 1.47,08 Tomás de Teresa 1.47,82 Simon Hoogewerf 1.47,88 1 500 m Noureddine Morceli 3.41,57 Fermín Cacho 3.42,68 Mário Silva 3.43,85 3 000 m Frank O’Mara 7.41,14 CR Hammou Boutayeb 7.43,64 Rob Denmark 7.43,90 60 m aidat Greg Foster 7,45 Igors Kazanovs 7,47 Mark McKoy 7,49 Mihail Štšennikov 18.23,55 CR Giovanni De Benedictis 18.23,60 Frants Kostjukevitš 18.47,05 4 × 400 m Rico Lieder Jens Carlowitz Karsten Just Thomas Schönlebe 3.03,05 Raymond Pierre Chip Jenkins Andrew Valmon Antonio McKay 3.03,24 Marco Vaccari Vito Petrella Alessandro Aimar Andrea Nuti 3.05,51 Korkeushyppy Hollis Conway 240 Artur Partyka 237 Javier Sotomayor Aleksei Jemelin 231 Seiväshyppy Serhi Bubka 600 Viktor Ryženkov 580 Ferenc Salbert 570 Pituushyppy Dietmar Haaf 815 Jaime Jefferson 804 Giovanni Evangelisti 793 Kolmiloikka Igor Lapšin 17,31 Leonid Vološin 17,04 Tord Henriksson 16,80 Kuulantyöntö Werner Günthör 21,17 Klaus Bodenmüller 20,42 Ron Backes 20,06 === Naiset === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Irina Sergejeva 7,02 CR Merlene Ottey 7,08 Liliana Allen 7,12 200 m Merlene Ottey 22,24 CR Irina Sergejeva 22,41 Grit Breuer 22,58 400 m Diane Dixon 50,64 CR Sandra Myers 50,99 Anita Protti 51,41 800 m Christine Wachtel 2.01,51 Violeta Beclea 2.01,75 Ella Kovacs 2.01,79 1 500 m Ljudmila Rogatšova 4.05,09 Ivana Kubešová 4.06,22 Tudorița Chidu 4.06,27 3 000 m Marie-Pierre Duros 8.50,69 Margareta Keszeg 8.51,51 Ljubov Kremljova 8.51,90 60 m aidat Ljudmila Narožilenko 7,88 Monique Éwanjé-Épée 7,90 Aliuska López 8,03 Beate Anders 11.50,90 CR Kerry Saxby 12.03,21 Ileana Salvador 12.07,67 4 × 400 m Sandra Seuser Katrin Schreiter Annett Hesselbarth Grit Breuer 3.27,22 Marina Šmonina Ljudmila Džigalova Margarita Ponomarjova Aelita Jurtšenko 3.27,95 Terri Dendy Lillie Leatherwood Jearl Miles Diane Dixon 3.29,00 Korkeushyppy Heike Henkel 200 Tamara Bykova 197 Heike Balck 194 Pituushyppy Larisa Berežnaja 684 Heike Drechsler 682 Marieta Ilcu 674 Kuulantyöntö Sui Xinmei 20,54 CR Huang Zhihong 20,33 Natalja Lisovskaja 20,00 === Näytöslaji === (ei virallisessa kisaohjelmassa) Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia Inesa Kravets 14,44 CR Li Huirong 13,98 Sofija Božanova 13,62 == Mitalitaulukko == 1 7 6 4 17 2 6 1 2 9 3 4 1 2 7 4 2 1 0 3 5 1 1 1 3 6 1 1 0 2 6 1 1 0 2 8 1 0 1 2 9 1 0 0 1 9 1 0 0 1 9 1 0 0 1 12 0 3 1 4 13 0 2 3 5 14 0 2 2 4 15 0 1 3 4 15 0 1 3 4 17 0 1 0 1 17 0 1 0 1 17 0 1 0 1 17 0 1 0 1 17 0 1 0 1 22 0 0 2 2 23 0 0 1 1 23 0 0 1 1 23 0 0 1 1 Luokka:Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut Luokka:Vuoden 1991 yleisurheilu
Mustakoski

Mustakoski eli Tšornyi Porog () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Segežan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Onihmajoen varrella 78 kilometriä maanteitse Segežasta luoteeseen. Taajamassa on 800 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 4.. ==Maantiede ja asutus== Mustakosken kunnan pinta-ala on 1 821,53 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Segežan piirin Idelin ja Papinkosken kuntiin sekä etelässä Karhumäen, lännessä Mujejärven ja pohjoisessa Belomorskin piireihin. Seudulla virtaavat Bolšaja, Bystritsa, Ieljoki (ven. Idel), Jelma, Kamennaja, Onihmajoki (Onigma), Rema ja Tungutjoki (Tunguda). Järviä ovat Hiisjärvi (Hižjarvi), Ieljärvi (Idel), Kuutsujärvi (Kutšozero) ja Ontajärvi.Generalnyi plan, s. 10–11. Kunnan alueella sijaitsee Verkošuon luonnonmuistomerkkiGeneralnyi plan, s. 12.. Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu kolme asutusta: Perttijärvi, Oleni ja Vatša. Perttijärvellä on lähes 200 ja Vatšassa yli sata asukasta. Olenissa ei ole lainkaan vakituisia asukkaita. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 64 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 23 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia, 4 % ukrainalaisia ja 2 % suomalaisia. ==Historia== Mustakoski on perustettu metsätyöläisasutukseksi vuosina 1936–1937. Toisen maailmansodan jälkeen se muodosti lähiseutuineen kyläneuvoston ja vuosina 1972–1991 sillä oli kaupunkimaisen taajaman asema. ==Liikenne, talous ja palvelut== Kunnan läpi kulkee Kotškoman ja Repolan välinen maantie A134. Taajamasta on linja- autoyhteys Segežaan kolme kertaa viikossa. Paikallisista työnantajista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut. Lisäksi toimii pieni puunhankintayritys. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja muutama kauppa. ==Nähtävyydet== Hiisjärven, Ieljärven ja Perttijärven rannoilta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden haudat. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Mustakosken kunta Segežan piirin sivustolla Luokka:Segežan piirin kunnat Luokka:Segežan piirin asutut paikat
Temburong

Temburong on Brunein itäisin piirikunta. Se on eksklaavi, jonka erottaa muusta Bruneista Bruneinlahti ja Malesia. Piirikunnan pääkaupunki on Bangar. Temburongia rajoittaa pohjoisessa Bruneinlahti ja lännessä, etelässä sekä idässä Malesia. Piirikunnan pinta-ala on 1 166 neliökilometriä. Vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui noin 10 900 asukasta. Temburong on väkiluvultaan Brunein pienin piirikunta. Brunein ensimmäinen kansallispuisto, Ulu Temburongin kansallispuisto, sijaitsee Temburongin eteläosassa kattaen 55 000 hehtaaria Temburongin metsästä. == Lähteet == Luokka:Brunein piirikunnat Luokka:Enklaavit ja eksklaavit
Idel (Karjalan tasavalta)

Idel (myös Iel, ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Segežan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ala-Uikujokeen laskevan Ieljoen suussa 43 kilometriä Segežasta pohjoiseen. Taajamassa on 700 ja kunnassa 900 asukasta (vuonna 2012)Generalnyi plan, s. 4.. ==Maantiede ja asutus== Idelin kunnan pinta-ala on 1 708,34 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Segežan piirin Uikujärven, Vojatšun, Segežan ja Papinkosken sekä lännessä Mustakosken, pohjoisessa Belomorskin piirin Kesäjoen ja idässä Suman kuntiin. Seudulla virtaavat Ontajoki (ven. Onda), Ieljoki (Idel), Kotškoma, Onigma, Pana ja Šoba. Järviä ovat Vienanmeren–Itämeren kanavan ja Ontajoen tekojärvet, Uikujärveen kuuluva Maiguba, Panozero ja Šavan.Generalnyi plan, s. 12–13. Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kotškoman, Lososin, Maiguban, Sumskin ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 11. sulun asutukset, Maiguban kylä sekä Šavanin rautatieasema. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli sadan asukkaan Kotškoma. Sumskissa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 82 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 7 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia, 3 % ukrainalaisia ja 2 % suomalaisia. ==Historia== Paikkakunta on saanut alkunsa Vienanmeren–Itämeren kanavalle pakkosiirrettyjen talonpoikien asutuksista vuonna 1933. Samana vuonna perustettiin myös Idelin rautatieasema. Se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1943. Idel muutettiin maaseututaajamaksi vuonna 1991. ==Liikenne, talous ja palvelut== Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata, jolla on Idelin, Kotškoman, Maiguban ja Šavanin asematGeneralnyi plan, s. 19–24.. Suurin työllistäjä on rautatievarikko. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kerhotalo ja lääkintäasema. Eräitä palveluja on myös Kotškomassa.Generalnyi plan, s. 19–20. ==Nähtävyydet== Historiallisia kohteita ovat Šavanin patorakennelma, toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat sekä Maiguban asemalla Venäjän kansalaissodan aikana menehtyneen bolševikkijohtaja Vasili Soluninin muistolaattaGeneralnyi plan, s. 11.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Idelin kunta Segežan piirin sivustolla Luokka:Segežan piirin kunnat Luokka:Segežan piirin asutut paikat
Uikujärvi (kunta)

Uikujärvi eli Valdai () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Segežan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uikujärven itärannalla 70 kilometriä Segežasta kaakkoon. Taajamassa on 1 200 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2013)Generalnyi plan, s. 16.. ==Maantiede ja asutus== Valdain kunnan pinta-ala on 3 778 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Karhumäen piirin Poventsan ja Tsolmuisen kuntiin, lännessä Segežan piirin Segežan ja Papinkosken kuntiin, pohjoisessa Vojatšun ja Idelin kuntiin sekä idässä Belomorskin piirin Suman kuntaan ja Arkangelin alueeseen.Generalnyi plan, s. 5. Seudulla virtaa Uikujoki sekä joukko pieniä jokia kuten Umba, Unduža, Šigerendža ja Vokša. Järviä ovat Uikujärven ohella Vikšozero, Suhoje ja Samozero.Generalnyi plan, s. 10–11. Kunnan alueella sijaitsee kaksi luonnonmuistomerkkeinä suojeltua suoaluetta. Suunnitteilla on Uikujärven rauhoitusalueen perustaminen.Generalnyi plan, s. 37. Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Vuosmavaaran (ven. Vožmogora) ja Vuosmajärven (Vožmozero) asutukset sekä Polgan kylä. Polgassa on reilut 200 ja Vuosmavaarassa yli sata asukasta. Kunnan alueella sijainnut Petrovski Jamin kylä on nykyään autiona. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 75 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 15 % valkovenäläisiä, 4 % ukrainalaisia, 2 % karjalaisia ja 1 % suomalaisia. ==Historia== Alkuperäinen Uikujärven kylä sijaitsi lännempänä Ylä-Uikujoen suussa, mutta Vienanmeren–Itämeren kanavan rakennustöiden yhteydessä Uikujärven pintaa nostettiin huomattavasti ja kylä jäi veden alle. Nykyinen taajama on syntynyt kanavan rakennustöiden yhteydessä 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen sinne perustettiin metsäteollisuuspiiri. ==Liikenne, talous ja palvelut== Valdain kautta kulkee Vojatšun ja Vuosmajärven välinen maantieGeneralnyi plan, s. 36.. Kunnan talous perustuu metsäteollisuuteen. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, yleinen sauna, posti ja joukko kauppojaGeneralnyi plan, s. 19–23, 28.. ==Lähteet== * ===Viitteet=== ==Aiheesta muualla== * Uikujärven kunta Segežan piirin sivustolla Luokka:Segežan piirin kunnat Luokka:Segežan piirin asutut paikat
Beaufortinmeri

thumb|Beaufortinmeren alue Beaufortinmeri on merialue Luoteisterritorioiden, Yukonin ja Alaskan pohjoispuolella ja länteen Kanadan arktisista saarista. Alue on osa Pohjoista jäämerta. Sen tarkoista rajoista on erilaisia määritelmiä. Jos Beaufortinmeri määritellään Alaskan Point Barrowin, Prinssi Patrickin saaren, Banksinsaaren ja Tšuktšimeren väliseksi alueeksi, sen pinta- ala on noin 476 000 km². Se on saanut nimensä Sir Francis Beaufortin mukaan. Mackenzie-joki tuo Beaufortinmeren lounaisosaan suuria määriä makeaa vettä ja sedimenttiä. Beaufortinmeren pohjasta on etsitty öljyä ja maakaasua 1960-luvulta asti. == Lähteet == * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Räimälä

Räimälä () on kylä Salmin maalaiskunnassa Pitkärannan piirin itäosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä Suomen luovuttamalla alueella. Räimälän kylä sijaitsee noin 46 kilometriä Pitkärannasta itään Sortavalasta Aunukseen johtavan A130-maantien varrella. Kylässä oli 780 asukasta vuonna 1996. ==Historia== Räimälä oli osa Suomelle kuulunutta Salmin kuntaa vuoteen 1944 asti, jolloin alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Ennen vuoden 2006 kunnallishallintouudistusta Räimälä oli kylähallintoalue ja sen keskuskylä. Kylähallintoalue käsitti Pitkärannan piirin itäisimmän osan. Se rajoittui etelässä Laatokkaan, lännessä Salmin asutushallintoalueeseen, pohjoisessa Prääsän piiriin kuuluvaan Kolatselän kylähallintoalueeseen ja idässä Prääsän piiriin kuuluvaan Kinalahden kylähallintoalueeseen ja Aunuksen piiriin kuuluvaan Viteleen kylähallintoalueeseen. Räimälän kylähallintoalueen alaisuuteen kuuluivat Räimälän kylän lisäksi myös Orusjärven (30 as. v. 1996) ja Rajakonnun kylät. ==Lähteet== Luokka:Pitkärannan piirin asutut paikat Luokka: Salmin kylät
Luettelo sellisteistä

Tämä on luettelo sellisteistä. ==A–H== *Silver Ainomäe (s. 1982) *Jean- Baptiste Barrière (1707–1747) *Valentin Berlinski (1925–2008) *Luigi Boccherini (1743–1805) *Gaetano Braga (1829–1907) *Isobel Campbell (s. 1976) *Gautier Capuçon (s. 1981) *Pablo Casals (1876–1973) *Natalie Clein (s. 1977) *Ossian Fohström (1870–1952) *Pierre Fournier (1906–1986) *Domenico Gabrielli (1651/1659–1690) *Kirsti Gallen-Kallela (1896–1980) *Károly Garam (s. 1941) *Alexander Gebert (s. 1977) *Maurice Gendron (1920–1990) *Alban Gerhardt (s. 1969) *David Geringas (s. 1946) *Rolf Gjelsten *Artto Granroth (1914–1987) *Bernard Greenhouse (1916–2011) *Natalja Gutman (s. 1942) *Andreas Helling (s. 1975) *Frans Helmerson (s. 1945) *Svante Henryson (s. 1963) *Victor Herbert (1859–1924) *Sebastian Hess (s. 1971) *Helena Hiilivirta (s. 1955) *Markus Hohti (s. 1976) *Veikko Höylä (s. 1935) ==I–O== *Antonio Janigro (1918–1989) *Elias Kahila (s. 1984) *Salome Kammer (s. 1959) *Anssi Karttunen (s. 1960) *Seppo Kimanen (s. 1949) *Perttu Kivilaakso (s. 1978) *Julius Klengel (1859–1933) *Piia Komsi (s. 1967) *Markus Kuikka (s. 1959) *Seppo Laamanen (1928–2016) *Toivo Lehtelä (1914–1985) *Tuomas Lehto (s. 1985) *Max Lilja (s. 1975) *Julian Lloyd Webber (s. 1951) *Markku Luolajan-Mikkola (s. 1957) *Paavo Lötjönen (s. 1968) *Yo-Yo Ma (s. 1955) *Mischa Maisky (s. 1948) *Jussi Makkonen (s. 1979) *Antero Manninen (s. 1973) *Maurice Martenot (1898–1980) *Susanna Mälkki (s. 1969) *Truls Mørk (s. 1961) *Arto Noras (s. 1942) *Tomas Nuñez-Garcés (s. 1984) *Antti Nykänen (s.1980) *Jacques Offenbach (1819–1880) ==P–Ö== *Aldo Parisot (1918–2018) *Samuli Peltonen (s. 1981) *Heidi Peltoniemi *Oscar Pettiford (1922–1960) *Gregor Piatigorsky (1903–1976) *Ensti Pohjola (1928–2009) *Matti Pohjola (1963–2002) *David Popper (1843–1913) *Jacqueline du Pré (1945–1987) *Heikki Rautasalo (1942–2009) *Pentti Rautawaara (1911–1965) *Erkki Rautio (s. 1931) *Francisco Ribeiro (1965–2010) *Johannes Rostamo (s. 1980) *Mstislav Rostropovitš (1927–2007) *Martti Rousi (s. 1960) *Roi Ruottinen (1971-) *Arthur Russell (1951–1992) *Karl Salgé (1779–1833) *Raimo Sariola (s. 1953) *Georg Schnéevoigt (1872–1947) *Yrjö Selin (1894–1965) *Daniil Shafran (1923–1997) *János Starker (1924–2013) *Eicca Toppinen (s. 1975) *Paul Tortelier (1914–1990) *Taneli Turunen (s. 1975) *Esko Valsta (1924–2008) *Timo-Veikko Valve (s. 1982) *Olli Virtaperko (s. 1973) *Marko Ylönen (s. 1966) *Albin Öfverlund (1883-1971) Sellisteistä Luokka:Sellistit
Laptevinmeri

Laptevinmeri ( , aik. Nordenskiöldinmeri) on merialue Pohjoisella jäämerellä. Se sijaitsee Siperian pohjoisrannikon, Taimyrin niemimaan, Severnaja Zemljan ja Uuden-Siperian saarten välissä. Viereiset merialueet ovat Karanmeri ja Itä- Siperian meri. == Sijainti ja geologia == Laptevinmeri on Pohjoisen jäämeren reunameri, jota reunustavat lännessä Taimyrin niemimaan ja Severnaja Zemljan sekä idässä Uuden-Siperian saaret. Sen pinta-ala on noin 714 000 neliökilometriä. Sen keskisyvyys on 578 metriä ja suurin syvyys 2 980 metriä. Laptevinmeren rannikkolla on useita isoja lahtia, ja monet joet muodostavat laajoja suistoja. Suurin mereen laskeva joista on Lena. Muita jokia ovat Jana, Olenjok, Anabar ja Hatanga. == Ilmasto == Laptevinmeren pohjoisosassa lämpötila on pakkasen puolelle 11 kuukauden ajan vuodesta ja eteläosassa 9 kuukauden ajan. Tammikuun keskilämpötila on -24 – -29 astetta ja heinäkuun keskilämpötila pohjoisossa on noin nollassa ja etelässä noin 6 asteessa. Tammikuun alhaisin lämpötila on noin -50 astetta ja heinäkuun korkein noin 10 astetta. Meren rannikolla lämpötila voi nousta jopa 24 asteeseen. Laptevinmeri on suurimman osan vuodesta jäässä, ja pohjoisosissa meriveden lämpötila jään alapuolella on -1,8 astetta ja kaakkoisosassa -0,8 astetta. Jää alkaa sulaa toukokuun lopun ja kesäkuun alun aikana. Laptevinmeren kaakkoisosa on jäätön loppukesästä, mutta länsiosaa peittää koko kesänkin Taimyrin jäämassiivi. Laptevinmeri on Euraasian puolisella Pohjoisella jäämerellä merkittävä jään muodostumisen keskus, sillä siellä alkaa syntyä Siperian mantereessa kiinni olevaa kiintojäätä lokakuussa. Sieltä se alkaa ajautua pohjoiseen ja edelleen Jäämeren muihin osiin. Keskimäärin sitä kulkeutuu Laptevinmerestä muualle Jäämereen eri arvioiden mukaan 400–540 kuutiokilometriä. Ilmaston lämpenemisellä voi olla huomattavia vaikutuksia Laptevinmeren jäähän, ja esimerkiksi vuonna 2020 jää alkoi muodostua myöhemmin kuin kertaakaan aiemmin. Taustasyynä olivat Siperian poikkeuksellisen lämmin kesäkuu ja arktisen oskillaation aiheuttama aiempien talvien ohuempi jääpeite, minkä seurauksena meri vapautui myös normaalia aiemmin jäästä. Pintaveden lämpötila nousi tämän seurauksena 4 asteeseen. == Ihmistoiminta == Meri oli aiemmin nimetty naparetkeilijä A. E. Nordenskiöldin mukaan.Facta 2001, 9. osa, palsta 631. WSOY, 1984. Nykyisin se on nimetty venäläisten tutkimusmatkailijoiden Dmitri ja Hariton Laptevin mukaan. Laptevinmeri on pohjoisen meritien varrella, ja sen tärkein satamakaupunki on Tiksi. Laptev sea sunset.JPG|Talvinen aurinko Laptevinmerellä. Laptev sea ice hummocks.JPG|Laptevinmerta talvella. Laptev sea.JPG|Ilmatyynyalus Hivus-10 Laptevinmerellä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo alttoviulisteista

Tämä on luettelo alttoviulisteista. *Nejat Başeğmezler (s. 1950) *Cathy Basrak (s. 1977) *Frank Bridge (1879–1941) *Rebecca Clarke (1886–1979) *Csaba Erdelyi *Rivka Golani (s. 1946) *Anna Kreetta Gribajcevic *Ebbe Grims-land (1915–2015) *Galia Hai *Eino Haipus (1910–2004) *Paul Hindemith (1895–1963) *Thomas Kakuska (1940–2005) *Erik Karma (1909–1982) *Nigel Keay (s. 1955) *Eero Koskimies (1897–1959) *Donald McInnes *Vladimir Mendelssohn (s. 1949) *John Metcalfe (s. 1964) *Marco Misciagna (s. 1984) *Nokuthula Ngwenyama (s. 1976) *Martin Outram *Ödön Pártos (1907–1977) *Mauri Pietikäinen (1944–2014) *William Primrose (1903–1982) *Sophia Reuter (s. 1971) *Aarno Salmela (1916–1991) *Max Savikangas (s. 1969) *Tibor Serly (1901–1978) *Ulla Soinne *Simon Streatfeild (s. 1929) *Jean Sulem (s. 1959) *Lionel Tertis (1876–1975) *Hong-Mei Xiao *Tabea Zimmermann (s. 1966) Alttoviulisteista Luokka:Viulu
Nilsiän kirkko

Nilsiän kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema, Kuopion Nilsiässä sijaitseva, vuonna 1905 valmistunut ja 1906 käyttöön vihitty kivikirkko. Tyyliltään kirkko on melko selväpiirteistä kansallisromantiikkaa, jossa on uusgoottilaisia piirteitä. Kirkkoon mahtuu 1 200 henkeä. Kirkon rakennusaine on kvartsiitti, joka on louhittu Nilsiän Tahkovuorelta. Nilsiän kirkko on Suomen ainoa kvartsiitista rakennettu kirkko. Kirkon pieni erikoisuus on kivipintainen tornin huippu, mutta muu katto on peltiä. Nilsiän kirkko on suurin Stenbäckin suunnittelemista luonnonkivikirkoista nykyisen Suomen alueella. Kaikkein suurin Stenbäckin luonnonkivikirkoista oli Koiviston kirkko, joka ei toimi enää kirkkona vaan on kulttuuritalona. Alttaritauluna on Juho Rissasen 1907 maalaama Jeesuksen Golgatalle menoa kuvaava Ristin tie. Maalauksen malleina on käytetty paikallisia ihmisiä. Vuonna 1928 kirkkoon laitettiin sähkövalot, ja seiniä korjailtiin muutama vuosi sen jälkeen. Kirkkoa on maalattu sisältä vuosina 1955 ja 1984. Vuonna 2014 kirkossa tehtiin pienimuotoinen remontti, jossa uusittiin muun muassa sähköjä. Kirkossa on 25-äänikertaiset Asko Rautioahon (Urkurakentamo Tuomi) suunnittelemat urut. Kirkon pihalla on Paavo Ruotsalaisen muistomerkki. Kirkon 100-vuotisjuhlan kunniaksi kanttori Petri Karaksela sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan Polvesta polveen. == Aiheesta muualla == * * Nilsiän kirkko Kirkko Luokka:Josef Stenbäckin suunnittelemat rakennukset Luokka:Suomen kivikirkot Luokka:Kuopion kirkot
Luettelo banjisteista

Tämä on luettelo banjon soittajista. *Danny Barker (1909–1994) *Louis Black (1901–1965) *Dock Boggs (1898–1971) *June Carter Cash (1929–2003) *Eugene Chadbourne (s. 1954) *Béla Fleck (s. 1958) *Luke Kelly (1940–1984) *Earl Scruggs (s. 1924) *Pete Seeger (s. 1919) *Tony Trischka (s. 1949) Banjisteista
Voitto

Voitto voi tarkoittaa muun muassa seuraavia: * Voitto, suomalainen miehen etunimi * Voitto, kreikkalainen puolue * Voitto, Popeda-yhtyeen albumi vuodelta 2011 * Voitto, Kumikameli-yhtyeen EP-levy vuodelta 1994 * Voitto- mainoselokuvakilpailu, SATU ry:n järjestämä vuosittainen mainoselokuvakilpailu Suomessa * Voitto, 1960–1980-luvuilla ilmestynyt sota-aiheisten pokkareiden sarja; Ruotsissa ilmestyi vastaavanlainen sarja nimellä ”Victory” * tilikauden voitto, kirjanpidossa
Severnaja Zemlja

Severnaja Zemlja (, ) on Pohjoisessa jäämeressä Taimyrin niemimaan pohjoispuolella, Karanmeren ja Laptevinmeren välissä sijaitseva saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Venäjän Krasnojarskin aluepiiriin. Reitti maantieteelliselle Pohjoisnavalle kulkee Severnaja Zemljan Komsomoletsin saaren pohjoisimmasta kärjestä Arktisesta niemestä (, ) läpi jäätyneen avomeren. Saaristo käsittää neljä suurta saarta ja noin 70 pienempää, yhteispinta-alaltaan noin 37 000 km². Pääsaaret ovat, pohjoisesta etelään, * Komsomolets (), 8 812 km² * Pioner (), 1 527 km² * Lokakuun vallankumouksen saari (), 14 204 km² * Bolševik (), 11 312 km² Saarilla on jäätiköitä ja ne ovat kasvittomia tai niillä esiintyy kitukasvuista polaariaavikkoa, tundran kylmintä aluetta. Lämpimin kuukausi on keskilämpötilaltaan noin +5 °C ja kylmin −40 °C. Saaria kylmentää talvella Siperian korkeapaine. Vuoden sademäärä on alle 100 mm. Severnaja Zemlja on viimeinen maapallolla löydetty saaristo. Saaret löysi vuonna 1913 kapteeni Boris Vilkitskin johtama venäläinen retkikunta, joka kartoitti Siperian rannikkoa kahdella jäänmurtajalla, Taimyrilla ja Vaigatšilla. Saaret nimettiin alun perin Nikolai II:n maaksi keisari Nikolai II:n mukaan. Aluksi kyseessä uskottiin olevan yksittäinen saari, ja vasta ilmalaiva Graf Zeppelinin vuoden 1931 arktinen lento paljasti saaria olevan ainakin kaksi. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin. ==Lähteet== Luokka:Venäjän saaret Luokka:Laptevinmeri Luokka:Karanmeri Luokka:Krasnojarskin aluepiiri Luokka:Arktis Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luettelo cembalisteista

Tämä on luettelo cembalisteista. *Hendrik Bouman (s. 1951) *Roberto Carnevale *Graziella Concas *Kenneth Gilbert (1931–2020) *Predrag Gosta (s. 1972) *Ketil Haugsand *Christopher Hogwood (s. 1941) *Aapo Häkkinen *Kati Hämäläinen (s. 1947) *Assi Karttunen *Ralph Kirkpatrick (1911–1984) *Wanda Landowska (1879–1959) *Gustav Leonhardt (s. 1928) *Pilvi Listo (s. 1978) *Anssi Mattila *Davitt Moroney (s. 1950) *Elina Mustonen *Trevor Pinnock (s. 1946) *Annamari Pölhö *Scott Ross (s. 1951) *Gilbert Rowland (s. 1946) *Zuzana Růžičková (s. 1927) *Rosalyn Tureck (1914–2003) Cembalisteista
Segežan piiri

Segežan piiri () on kunnallishallinnollinen alue Karjalan tasavallassa Äänisen ja Vienanmeren välisellä kannaksella, suuren Uikujärven ympäristössä. Piirissä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 41 215 henkeä. Heistä kaupunkilaisia oli 38 003 ja maaseudun asukkaita 3 212. Piiriin kuuluu kaksi kaupunkikuntaa ja neljä maalaiskuntaa. Piirin hallintokeskus ja ainoa kaupunki on Segeža (Segee). Piirissä on merkittävää metsä- ja alumiiniteollisuutta. == Kunnat == Kuntien asukasluvut ovat vuoden 2010 väestönlaskennasta. * Segeža eli Segee - kaupunkikunta, 29 631 asukasta. * Vojatšu (Nadvoitsy) - kaupunkikunta, 8 420 asukasta (8 372 taajamassa ja 48 maaseudulla) * Mustakoski (ven. Tšornyi Porog), 778 as. * Papinkoski (Popov Porog), 465 as. * Idel, 655 as. * Uikujärvi (Valdai), 1 266 as. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * * * Regions of Karelia - Segezhsky (Karelia Tourist portal) ja (ticrk.ru) * город и район сегодня *
Karanmeri

Karanmeri () on Pohjoiseen jäämereen kuuluva merialue Siperian pohjoispuolella. Sen erottaa lännessä Barentsinmerestä Karansalmi ja Novaja Zemlja. Idässä Severnaja Zemlja erottaa sen Laptevinmerestä. Karanmeri on suunnilleen 1 450 kilometriä pitkä ja 970 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 880 000 km². Keskisyvyys on 110 metriä. Neuvostoliitto ja sittemmin Venäjä on hävittänyt vanhoja ydinsukellusveneitään ja niiden reaktoreita hautaamalla ne Karanmereen. Karanmeren pohjassa on arviolta 17 000 säiliötä käytettyä ydinpolttoainetta, viisi ydinsukellusvenettä ja 16 entistä reaktoria. Ympäristöjärjestö Bellonan mukaan radioaktiivisessa romussa piilee uhka ympäristölle, sillä alueella etsitään aktiivisesti öljyä ja maakaasua. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit