EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Eero Rekola

Eero Tauno Arvid Rekola (7. toukokuuta 1897 Virrat – 3. kesäkuuta 1970 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja Lapuan liikkeen aktivisti, joka asui Tampereella. Rekola otti vänrikkinä osaa Viron vapaussotaan ja vääpelinä Aunuksen retkeen. Rekola toimi Aamulehden toimitussihteerinä, ja hän oli myös Vapaussodan Rintamamiesliiton sihteeri.Tamperelainen, viitattu 8.2.2014 Vuonna 1930 Rekola oli mukana lapualaisten 18. heinäkuuta suorittamassa eduskunnan varapuhemiehen, pormestari Väinö Hakkilan muilutuksessa. Rekola ja Vapaussodan Rintamamiesliiton puheenjohtaja Eino Haarla värväsivät muilutuksen viisi tekijää, joita johti jääkärikapteeni Arvi Kalsta.Aamulehti.fi, viitattu 8.2.2014Koskesta voimaa, viitattu 30.3.2020 Jatkosodan aikana Rekola toimi Rintamamies-lehden päätoimittajana. Eero Rekola oli naimisissa kansakoulunopettaja Helmi Ollilan kanssa. Runoilija Mirkka Rekola oli heidän tyttärensä.Kuka kukin on 1978, Hakusana: Rekola, Mirkka, viitattu 8.2.2014 (Internet Archive) Rekola kirjoitti ainoan romaaninsa Kahden vaiheilla salanimellä Arvi Kyrö.Eero Rekola, Kirjasampo.fi, viitattu 8.2.2014 == Teoksia == * Tampereen seudun rintamamiesyhdistys 1929–1944. Toimittanut Eero Rekola. Tampere 1944. * Arkki-weisu: Runo Söörnäisistä eli surullinen kertomus neito Katariina Suuresta ja munsööri Bel-Amista ynnä Wanhan kartanon Diana- neitseestä. Lauletaan 1.6.1946 Fennian krouvissa Helsingin kaupungissa samalla nuotilla kuin tunnettu kanallisballadi [sic] "Rosvo-Roope". 1946. (4 sivua.) * Koulu kalterien takana: Riihimäen ammattikoulun perustaminen ja alkuvaiheet. Helsinki 1949. Nimimerkillä Arvi Kyrö * Kahden vaiheilla: Avioliittoromaani. Helsinki: Tammi, 1951. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset toimittajat Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset Luokka:Lapuan liikkeessä vaikuttaneet henkilöt Luokka:Vuonna 1897 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet
Sabina Moya

Sabina Moya (s. 27. tammikuuta 1977) on kolumbialainen keihäänheittäjä. Moya piti hallussaan naisten keihäänheiton Etelä-Amerikan ennätystä. Hän heitti kesäkuussa 1999 ennätykseksi 58,81. Brasilialainen Sueli dos Santos rikkoi tämän tuloksen vuonna 2000. Moya otti ennätyksen takaisin nimiinsä 12. toukokuuta 2002 Ciudad de Guatemalassa, jossa heitti 62,62 metriä. Tämän ennätyksen rikkoi brasilialainen Jucilene de Lima vuonna 2014. Moya voitti lajinsa Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2002. Etelä-Amerikan mestaruuskisoissa hän voitti mestaruuden vuosina 1999 ja 2003, sijoittui toiseksi 1997 ja kolmanneksi 2006.South American Championships (women), gbrathletics.com Moya osallistui myös yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin 1999 ja 2003 sekä Sydneyn kesäolympialaisiin 2000, mutta yhdessäkään näistä hän ei päässyt loppukilpailuun saakka. == Lähteet == Luokka:Kolumbialaiset keihäänheittäjät Luokka:Vuonna 1977 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Colin Bell

Colin Bell (26. helmikuuta 1946 Hesleden, Durham, Englanti – 5. tammikuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Monet pitävät häntä Manchester Cityn kaikkien aikojen parhaana pelaajana. Bell aloitti ammattilaisuransa 2. divisioonassa pelanneessa Buryssa 1963. Hän pelasi seurassa 82 liigaottelua ja teki 25 maalia, kunnes samalla sarjatasolla pelannut Manchester City osti hänet maaliskuussa 1966 tuolloisella ennätyssummallaan, 45 000 punnalla. City voitti tuolla kaudella toisen divisioonan mestaruuden ja sijoittui kaudella 1966–1967 1. divisioonassa 15:nneksi Bellin tehdessä 12 maalia. Seuraavalla kaudella Bell, Francis Lee ja Mike Summerbee johdattivat Cityn liigamestaruuteen ennen toiseksi sijoittunutta Manchester Unitedia. Bell voitti Cityssä pelatessaan myös FA Cupin 1969 sekä Cup-voittajien cupin ja liigacupin 1970. Hän teki yli kymmenen liigamaalia kuudella ensimmäisellä City-kaudellaan ja kaudella 1969–1970 hän teki cup-kilpailuissa yhteensä 12 maalia. Hän oli paitsi hyvä maalintekijä, myös juoksuvoimainen ja energinen pelintekijä, ja tunnettiinkin kuuluisan laukkahevosen mukaan lempinimellä Nijinsky. Bell teki maalin Cityn tappiollisessa liigacupin loppuottelussa 1974, ja seuraavalla liigakaudella hän teki 15 maalia. Hän loukkaantui pahasti liigacupin ottelussa kaudella 1975–1976. Yritettyään väärän diagnoosin seurauksena paluuta kauden lopulla hän joutui uudelleen sivuun 18 kuukaudeksi. Hän palasi kentille tapaninpäivänä 1977, muttei ollut enää entisellä tasollaan, ja lopetti uransa Cityssä keväällä 1979. Hän pelasi seurassa yhteensä 394 liigaottelua ja teki 117 maalia. Tämän jälkeen hän pelasi vielä viisi ottelua San Jose Earthquakes -seurassa NASL:ssa. Bell pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Englannin paidassa Ruotsia vastaan toukokuussa 1968. Hän kuului Englannin pronssijoukkueeseen Italian EM-kilpailuissa 1968. Hän oli mukana myös Meksikon MM-kilpailuissa 1970 joutuen kuitenkin tyytymään vaihtopelaajan rooliin. Hän pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 48 ottelua ja teki yhdeksän maalia. Manchester Cityn uuden kotikentän, City of Manchester Stadiumin länsipääty nimettiin vuonna 2004 The Colin Bell Standiksi. Vuonna 2005 Bell sai hyväntekeväisyystyönsä ansioista MBE:n arvonimen. == Lähteet == Luokka:Englantilaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2021 kuolleet
Ximena Restrepo

Ximena Restrepo (s. 10. maaliskuuta 1969) on kolumbialainen pikajuoksija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu. Restrepo sijoittui Tokion MM- kilpailuissa 1991 kuudenneksi 400 metrin juoksussa ajalla 50,79 s. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän saavutti pronssia uransa parhaalla ajalla 49,64 s; se oli Kolumbian ensimmäinen yleisurheilun olympiamitali. Stuttgartin MM- kilpailuissa 1993 Restrepo sijoittui viidenneksi ajalla 50,91 s. Restrepon puoliso on chileläinen kuulantyöntäjä Gert Weil ja tytär (s.1999) Martina Weil Restrepo. Martina pitää hallussaan 400 metrin Chilen ennätystä 51,05 s. Restrepo valittiin yhdeksi kansainvälisen yleisurheiluliiton varapuheenjohtajista vuonna 2019. == Lähteet == * ===Viitteet=== Luokka:Kolumbialaiset pikajuoksijat Luokka:Kolumbialaiset olympiamitalistit Luokka:Vuonna 1969 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Erowid

Erowid (myös The Vaults of Erowid tai The Erowid Center) on järjestö, jonka keskeisin osa on psykoaktiivisista kasveista ja kemikaaleista sekä muista muuntuneita tajunnantiloja koskevista aiheista tietoa tarjoava verkkosivusto Erowid.org. Erowidin ovat luoneet salanimillä Fire ja Earth Erowid esiintyvät henkilöt . Nykyään sivustoa ylläpitävän rekisteröityneen järjestön The Erowid Centerin hallituksen jäsenten nimet löytyvät sekä järjestön omilta kotisivuilta Erowid Center: About the Board of Directors että GuideStar- järjestöpalvelun sivuilta.GuideStar Exchange Reports for Erowid Center Sivusto sisältää tietoa niin laillisista kuin laittomistakin aineista ja kertoo sekä niiden toivotuista että haitallisista vaikutuksista. Sivustolta löytyvä tieto pohjautuu kirjallisuuslähteisiin, alan tutkijoiden lausuntoihin ja tavallisten ihmisten kokemuksiin. Erowid toimii uusien tietojen julkaisijana, mutta samalla myös muualla julkaistujen dokumenttien ja kuvien arkistona. Sivuston omien tilastojen mukaan siellä kävi vuonna 2008 päivittäin keskimäärin noin 57 000 vierailijaa. Erowidiin viitataan paljon myös mediassa ja muissa julkaisuissa.Erowid Book, Journal, and Media Mentions ==Historia== Esiaste Erowidista syntyi huhtikuussa 1995, mutta itse sivusto ilmestyi kuusi kuukautta myöhemmin. Earth oli opiskellut kielten historiaa ja nimi Erowid löydettiinkin Calvert Watkinsin teoksesta Dictionary of Indo-European Roots. Erowid tarkoittaa Maan viisautta tai olemassaolon tietoa. 1. tammikuuta 2008 alkaen se on toiminut opetuksellisena IRS:n vahvistamana yleishyödyllisenä 501(c)(3)-järjestönä nimellä The Erowid Center. Ennen Erowidin syntyä Fire ja Earth olivat jo jonkin aikaa tutkineet ja keränneet aineistoa päihdeaihepiireistä. Fire oli tutkinut kuukausien ajan Euroopan noitakulttuuria ja Earth oli alkanut koota sähköistä kokoelmaa, joka järjesteltiin lopulta Firen suunnittelemille verkkosivuille. Vuoden 1995 lokakuussa sivusto avattiin julkiseen käyttöön, minkä aikana hankkeesta ei ollut tarkoitusta tehdä laajaa tai yleistä tietokantaa eikä sitä ilmoitettu hakukoneiden listoille. Perustajien käyttämissä verkkokeskusteluryhmissä syntyi kuitenkin kiinnostusta laadukasta tietoa kohtaan ja käyttäjien esittämiin kysymyksiin alettiin vastata eräällä Erowid-sivulla. Keskusteluryhmien käyttäjät ryhtyivät ehdottelemaan uusia tutkimuksen aiheita hanketta varten ja sivusta kiihtyi laajenemaan. ==Lähteet== ==Kirjallisuutta== * ==Aiheesta muualla== * Erowid-tietokanta * Erowid Centerin kotisivu * State of the Stone 2013: Drugs of the Future, Now - Earth and Fire Erowid Erowidin perustajien luento muuntohuumeista Psychedelic Science 2013 konferenssista. * Fire and Earth - From Microdots to Bath Salts: The State of the Stone 2011 Erowidin perustajien luento Entheogenesis Australis 2011 konferenssista. * Connecting the Microdots - Earth and Fire Erowid Erowidin perustajien luento Psychedelic Science in the 21st Century konferenssista vuodelta 2010. * Notes from the Psychedelic Salon Podcast 026 – “The Role of Drug Geeks in Society” Erowidin perustajien luento Mind States konferenssista vuodelta 2002. Luokka:Yhdysvaltalaiset verkkosivustot luokka:Päihdepolitiikka
Marina Takalo

Marina Takalo (1890 Oulanka, Vienan Karjala – 22. heinäkuuta 1970 Kemi) oli vienankarjalainen Suomeen muuttanut runonlaulaja. Takalo tuli perheensä kanssa Suomeen helmikuussa 1922 pakolaisina ja he asuivat sitten Kuusamossa muun muassa Määttälänvaaralla ja Heikkilässä. Vuodesta 1961 Takalo asui Kemissä lastensa luona. Takalo sai Kalevala-seuran tunnustuspalkinnon 1965. Takalon kertomia satuja ja tarinoita sekä runonlausuntaa on tallennettu yhteensä 60 tunnin verran ääninauhoille. Helsingin yliopiston uskontotieteen professori Juha Pentikäinen tapasi nuorena opiskelijana Takalon Kuusamossa 1960 ollessaan siellä kotiseututukimusretkellä. Pentikäistä kiinnosti Takalon uskonnollinen maailmankuva johon oli sekoittunut kalevalaisia ja vanhauskoisia aineksia ja hän kirjoitti tästä aiheesta 1971 teoksen Marina Takalon uskonto. Vuonna 1990 paljastettiin Kuusamon kansanopiston edustalla Marina Takalon muistomerkki jonka on suunnitellut taiteilija Nina Sailo. Kemissä on Marina Takalon katu ja Kemin kaupunginkirjastossa on Takalon pronssinen muistoreliefi (Sanna Koivisto, 1991). == Lähteet == * Kirjastovirma: Kuusamon muistomerkit - Marina Takalon muistomerkki * Juha Pentikäinen - professori, tietäjä, näkijä * Folkloristiikan klassikot: Juha Yrjänä Pentikäinen == Aiheesta muualla == * Katja Hyry: Vienan naisia tutkimassa - rajan ja perinteen jäljillä, ELORE, vol. 12 – 2/2005 Luokka:Runonlaulajat Luokka:Vuonna 1890 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet Luokka:Vienankarjalaiset
Justine Robbeson

Justine Robbeson (s. 15. toukokuuta 1985 Benoni) on eteläafrikkalainen keihäänheittäjä. Robbesonilla oli hallussaan keihäänheiton Afrikan ennätys 63,49 metriä, jonka hänen maannaisensa Sunette Viljoen rikkoi vuonna 2009 heittäessään 65,43 metriä. Robbeson kilpaili aiemmin myös seitsenottelussa ja voitti lajissa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2004. Seitsenottelussa hänen ennätyksensä on 5868 pistettä. Vuonna 2006 Robbeson voitti keihäänheitossa Afrikan-mestaruuden tuloksella 60,60. Yleisurheilun maailmancupissa 2006 hän sijoittui kolmanneksi 61,38 metriä kantaneella heitollaan. Afrikan kisoissa hän voitti kultaa 2007 tuloksella 58,09. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta. Vuonna 2010 hän sai hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja pronssia Kansainyhteisön kisoissa. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui loppukilpailusta. Robbeson on opiskellut Potchefstroomissa sijaitsevassa North Westin yliopistossa BSc- tutkintoa varten pääaineinaan ravitsemus ja ihmisen liikkuminen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Luokka:Eteläafrikkalaiset keihäänheittäjät Luokka:Vuonna 1985 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Tinakenkätyttö

Tinakenkätyttö on Kaija Koon studio-albumi, joka julkaistiin vuonna 1999. == Kappaleet == Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö, ellei toisin mainita. # # # # # # # # # (säv. ja san. Kaija Koo) # # == Lähteet == Luokka:Vuoden 1999 albumit Luokka:Kaija Koon albumit
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1980

Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1980 Sindelfingenissä, Länsi-Saksassa. Kisojen ajankohta oli 1.–2. maaliskuuta. Kisahallina oli Glaspalast, jonka juoksurata oli 200 metrin mittainen. == Mitalistit == === Miehet === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Marian Woronin 6,62 Christian Haas 6,62 Aleksandr Aksinin 6,63 400 m Nikolai Tšernetski 46,29 Karel Kolář 46,55 Remigijus Valiulis 46,75 800 m Roger Milhau 1.50,2 András Paróczai 1.50,3 Herbert Wursthorn 1.50,4 1 500 m Thomas Wessinghage 3.37,6 Ray Flynn 3.38,5 Pierre Délèze 3.38,9 3 000 m Karl Fleschen 7.57,5 Klaas Lok 7.57,9 Hans-Jürgen Orthmann 7.59,9 60 m aj Juri Tšervanjov 7,54 Romuald Giegiel 7,73 Javier Moracho 7,75 Korkeushyppy Dietmar Mögenburg 231 Jacek Wszoła 229 Adrian Proteasa 229 Seiväshyppy Konstantin Volkov 560 Vladimir Poljakov 560 Patrick Abada 555 Pituushyppy Winfried Klepsch 798 Nenad Stekić 791 Stanisław Jaskułka 785 Pituushyppy Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kilpailun alun perin voittanut Ronald Desruelles (808) hylättiin dopingin takia. Kolmiloikka Béla Bakosi 16,86 Jaak Uudmäe 16,51 Gennadi Kovtunov 16,45 Kuulantyöntö Zlatan Saračević 20,43 Jaromír Vlk 20,19 Ivan Ivančić 19,48 === Naiset === Laji Kultaa Kultaa Hopeaa Hopeaa Pronssia Pronssia 60 m Sofka Popova 7,11 Linda Haglund 7,14 Ljudmila Kondratjeva 7,31 400 m Elke Decker 52,28 Karoline Käfer 52,70 Tatjana Goištšik 52,71 800 m Jolanta Januchta 2.00,6 Anne-Marie Van Nuffel 2.00,9 Elizabeth Barnes 2.01,5 1 500 m Tamara Koba 4.12,5 Anna Bukis 4.13,1 Mary Purcell 4.14,2 60 m aj Zofia Bielczyk 7,77 Grazyna Rabsztyn 7,89 Natalja Lebedeva 8,04 Korkeushyppy Sara Simeoni 195 Andrea Mátay 193 Urszula Kielan 193 Pituushyppy Anna Włodarczyk 674 Anke Weigt 668 Sabine Everts 654 Kuulantyöntö Helena Fibingerová 19,92 Eva Wilms 19,66 Beatrix Philipp 17,59 == Mitalitaulukko == 1\. 5 3 4 12 2\. 4 4 2 10 3\. 4 2 6 12 4\. 1 2 0 3 4\. 1 2 0 3 6\. 1 1 1 3 7\. 1 0 1 2 8\. 1 0 0 1 8\. 1 0 0 1 10\. 0 1 1 2 11\. 0 1 0 1 11\. 0 1 0 1 11\. 0 1 0 1 11\. 0 1 0 1 15\. 0 0 1 1 15\. 0 0 1 1 15\. 0 0 1 1 15\. 0 0 1 1 == Katso myös == *Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan- mestaruuskilpailuissa 1980 == Lähteet == * 1980 Sisäratojen Euroopan-mestaruus Luokka:Saksan yleisurheilu Luokka:Baden-Württembergin urheilu
Aulis Järvinen

Aarre Aulis Järvinen (28. tammikuuta 1935 Pori – 11. huhtikuuta 2010 Pori) oli suomalainen jalkapalloilija.Urheilumme Kasvot Osa 3, Järvinen, Aulis Aarre, sivu 146, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978 Tukimiehenä pelannut Järvinen edusti urallaan 1954–1966 Rosenlewin Urheilijoita. Vuodesta 1968 eteenpäin Järvinen edusti Porin Palloseuraa. Kaikkiaan Järvinen pelasi seuran kahden mestaruussarjankauden aikana 40 tason ottelua, joissa hän teki viisi maalia ja saavutti vuonna 1959 SM-hopeaa. Loput kaudet RU-38 vietti 1. divisioonassa ja 2. divisioonassa. Maajoukkueessa Järvinen pelasi yhden maaottelun vuonna 1959. Järvinen toimi RU-38:n edustusjoukkueen kapteenina ja seuran palloilujaostossa. Järvisen ammatti oli varastonhoitaja ja hänen kotikuntansa oli Pori. Järvinen harrasti raviurheilua. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1935 syntyneet Luokka:Vuonna 2010 kuolleet
Martti Järvinen (jalkapalloilija)

Martti Järvinen (s. 21. syyskuuta 1933) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Järvinen edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1952–1965, Helsingin Palloseuraa 1956–1958 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1959–1962. Hän voitti HPS:ssa Suomen mestaruuden 1957. Kaikkiaan Järvinen pelasi yhdeksän kauden aikana 81 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 32 maalia. Maajoukkueessa Järvinen pelasi vuosina 1955–1957 kaksi maaottelua. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1933 syntyneet Luokka:Mahdollisesti elävät henkilöt
Man Ray (sarjakuvahahmo)

Man Ray (oikealta nimeltään Ray Fillet) on Mirage Studios -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Ryan Brownin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1989 Archie Comicsin kustantamassa Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures -sarjakuvalehden numerossa 5. Miragen sarjakuvissa Man Ray esiintyi ensi kerran vuonna 2009 Tales of the TMNT -sarjakuvalehden numerossa 58. Man Ray on paholaisrauskua muistuttava sankari, joka suojelee luontoa ja sen eläimiä. Vesieläimenä se kykenee elämään maan päällä vain rajoitetun ajan. Käsiaseista huolimatta Man Ray käyttää mieluusti käsiään tappeluissa. ==Sarjakuva== Man Ray oli aikaisemmin Jack Finney -niminen meribiologi Burroughsin akvaariolla New Jerseyssä. Hän oli erityisen kiinnostunut paholaisrauskuista. Eräänä yönä hän päätti sulkea kaupan hivenen aikaisemmin saadakseen tehtyä omasta mielestään kunnollista työtä. Ennen lähtöään Finney toivotti hyvää yötä paholairauskulle ja matkasi kohti paikallisia viemäriputkia. Hän epäili viemäriputkien kautta joutuneen laittomasti jätteitä mereen ja joutui pian tutkimisen aikana suuren virran viemänä mereen. Pian Finney muuttui paholaisrauskun näköiseksi humanoidiksi, sillä vihreä neste, jota hän löysi viemäriputkista oli Bebopin ja Rocksteadyn vahingossa läikyttämä aine, joka muutti hänet Man Rayksi. Se antoi hänelle kyvyn kommunikoida useiden eri merieläinten kanssa. Uuden kehonsa myötä Man Ray päätti suojella meren asukkeja ja taistella erityisesti Silppuria vastaan. Sittemmin hän on taistellut hetkittäin myös Turtlesien rinnalla ja perusti oman ryhmän nimeltä "Mighty Mutanimals". ==Muissa medioissa== ===Animaatio=== ====Turtles – mutanttikilpikonnat==== Man Ray esiintyi vierailevana vihollisena sankarin sijasta vuonna 1990 Turtles – mutanttikilpikonnat -sarjan jaksossa "Rebel Without a Fin", jossa se tunnettiin pelkästään nimellä Ray. Sarjassa hahmo oli sarjakuvan tavoin puoliksi ihminen ja puoliksi mutantti, mutta sen sijaan hänet loi hullu tiedemies tohtori Polidorius.Turtles – mutanttikilpikonnat sarjan jakso "Rebel Without a Fin" ===Videopelit=== *Man Ray esiintyy pelattavana hahmona Teenage Mutant Ninja Turtles: Tournament Fightersin Sega Genesiksen versiossa. ==Lähteet== Luokka:Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -hahmot
Jari Jäväjä

Jari Petteri Jäväjä (s. 16. elokuuta 1973 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Jäväjä aloitti uransa mestaruussarjan Kemin Palloseurassa 1989. KePS putosi seuraavaksi kaudeksi 1. divisioonaan, mutta Jäväjä jatkoi Kemissä pelaamista vielä viisi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Vaasan Palloseuraan. VPS:ssa hän pelasi kaudet 1995–1997 ja saavutti viimeisellä kaudellaan SM-hopeaa. Vaasasta Jäväjä siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jota hän edusti 1998–1999. HJK voitti SM-hopeaa 1999, mutta Jäväjä siirtyi kesken kauden Tampereen Pallo- Veikkoihin. TPV:n jälkeen Jäväjä pelasi vielä 2. divisioonan Oulun Luistinseurassa 2000–2002 ja 1. divisioonan AC Oulussa 2003–2004. Kaikkiaan Jäväjä pelasi seitsemän kauden aikana 110 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Maajoukkueessa Jäväjä pelasi vuosina 1995–1997 yhteensä 6 maaottelua. Pelaajauran jälkeen Jäväjä on toiminut valmentajana. Hän nousi Kakkosessa pelaavan Oulun Luistinseuran päävalmentaksi kaudeksi 2009. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Suomalaiset jalkapallovalmentajat Luokka:Vuonna 1973 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marko Talli

Marko Talli on suomalainen elokuva- ja televisiotuottaja sekä ohjaaja. Tuottajana Talli tunnetaan parhaiten Venla-palkitusta menestyssarjasta M/S Romantic (2019) sekä elokuvista Levoton Tuhkimo (2024), Spede (2023), Napapiirin sankarit 4 (2022), Punttikomedia (2022), Supermarsu 2 (2022), Häät ennen hautajaisia (2022), Peruna (2020), Juice (2018), Supermarsu (2018), 95 (2017) ja Sel8nne (2013). Marko Talli on tuottanut myös useita Venla- palkittuja draamasarjoja kuten Roba ja Suojelijat sekä Venla-palkitut komediasarjat Ihmebantu, Ihmisten puolue sekä Jopet-Show. Lisäksi hän on tuottanut mm. draamasarjat Kaikki anteeksi, Downshiftaajat ja Parasta aikaa sekä useita lyhytelokuvia ja mainoselokuvia. Marko Tallin ohjaama esikoispitkä dokumenttielokuva Jope ite tuli ensi-iltaan 10.2.2023. ==Valikoitu Filmografia== ===Televisio=== * Jopet-show, 2005-2011 * Suojelijat, 2008 * Ihmebantu, 2009 * Ihmisten puolue, 2009-2010 * Parasta aikaa, 2009 * Hiphop Hamlet, 2010 * Roba, (1.-5. kausi) 2012 * Downshiftaajat, 2015 * Supertähdet, 2016 * M/S Romantic, 2019 * Kaikki anteeksi, 2023 ===Elokuvia=== * Sel8nne, 2013 * 95, 2017 * Supermarsu, 2018 * Juice, 2018 * Peruna, 2021 * Supermarsu 2, 2022 * Syke: Hätätila, 2021 * The Happy Worker - Or How Work Was Sabotaged, 2022 * Punttikomedia, 2022 * Napapiirin sankarit 4, 2022 * Häät ennen hautajaisia, 2022 * Spede, 2023 * Jope ite, 2023 * Levoton Tuhkimo, 2024 * Kenraaliharjoitus (elokuva), 2025 == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * * * Marko Talli Ritva-tiedokannassa Luokka:Suomalaiset elokuvatuottajat Luokka:Suomalaiset televisiotuottajat Luokka:Syntymävuosi puuttuu Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset elokuvaohjaajat
Lasisilmäpeli

Lasisilmäpeli oli suomalaisen uuden aallon rockyhtye Vaarallisten lelujen vuodenvaihteessa 1980/1981 ilmestynyt debyyttialbumi. Vuonna 2020 Ainoa Productions uudelleenjulkaisi levyn CD:nä ja LP:nä. == Kappaleet == === A-puoli === # # # # # # === B-puoli === # * # # # # # # == Kokoonpano == * Jukka Mikkola – saksofoni, koskettimet * Pekka Seppänen – koskettimet, laulu * Jyrki Siukonen – kitara, rummut * Matti Kurikka – viulu === Vierailevat muusikot === * Eeva Koivusalo – basso * Jouko Turunen – basso * Sari Rinne – laulu kappaleilla ”Varjoihin kätkeytyneinä” ja ”Yksinäisten sydänten tanssiaiset”) * Erik Ahonen – laulu kappaleella ”Suhteellisuutta johon olemme tottuneet”, perkussiot ja syntikkarumpu kappaleella ”Rajatapauksia”) * Kari Hipponen – kitara kappaleella ”Yksinäisten sydänten tanssiaiset”) * Tommi Micklin – perkussiot kappaleella ”Voima du B”) == Lähteet == * Albumi Finnmusic.netin tietokannassa * Albumi Fono.fi:n tietokannassa === Viitteet === Luokka:Vuoden 1980 esikoisalbumit Luokka:Suomalaiset uuden aallon albumit
Väinö Rainio

Väinö Johannes Rainio (30. huhtikuuta 1896 Turku – 28. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa olivat kolmiloikka ja pituushyppy. Rainio sijoittui Pariisin 1924 olympialaisissa kolmiloikassa neljänneksi ennätystuloksellaan 15,01 m ja pituushypyssä 17:nneksi. Amsterdamin 1928 olympialaisissa hän sijoittui kolmiloikassa kahdeksanneksi. Seuratasolla Rainio edusti Turun Weikkoja, Turun Urheiluliittoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän saavutti kolmiloikassa SM-hopeaa vuosina 1918 ja 1924 sekä SM-pronssia vuosina 1919, 1925, 1926, 1928 ja 1929. Rainio oli kaikkien aikojen toinen 15 metriä ylittänyt suomalainen kolmiloikkaaja. Hänen pituushyppyennätyksensä oli 679 cm. == Lähteet == * * Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Suomalaiset kolmiloikkaajat Luokka:Vuonna 1896 syntyneet Luokka:Vuonna 1979 kuolleet
Michael Byrne

Michael Byrne (s. 7. marraskuuta 1943 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989), Navaronen haukat (1978), Braveheart – taipumaton (1995), Yksi silta liikaa (1977) Huominen ei koskaan kuole (1997), Gangs of New York (2002) ja Peloista pahin (2002). == Lähteet == Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Paul Sandström

Paul Johannes Sandström (myöh. Pauli Sajamo, 25. joulukuuta 1899 Turku – 8. lokakuuta 1982 Turku) oli suomalainen pituushyppääjä. Sandström sijoittui Pariisin 1924 olympialaisissa pituushypyssä kymmenenneksi. Hän voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuosina 1925, 1926 ja 1927 sekä saavutti SM- hopeaa vuonna 1924 ja SM-pronssia vuonna 1923. Seuratasolla Sandström edusti Turun Rientoa ja Tampereen Pyrintöä. Hänen pituushyppyennätyksensä oli 713 cm vuodelta 1927. Paul Sandströmin sisar Tyyne Sandström voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen mestaruuden vuonna 1913. == Lähteet == * * Luokka:Suomalaiset pituushyppääjät Luokka:Vuonna 1899 syntyneet Luokka:Vuonna 1982 kuolleet
Tommi Kainulainen (jalkapalloilija)

Tommi Kainulainen (s. 8. tammikuuta 1974 Iisalmi) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Maalivahtina pelannut Kainulainen edusti urallaan Veikkausliigassa FC Hakaa 1994–1996, Ilvestä 1995 ja FF Jaroa 1997–1998. Lisäksi hän pelasi Ykkösessä PK-37:ssa 1990–1993 ja AC Vantaassa 1999. Kainulainen voitti Suomen mestaruuden Hakassa kaudella 1995, mutta oli kauden aikana kentällä vain yhdessä ottelussa. Kaikkiaan Kainulainen pelasi seitsemän kauden aikana 87 pääsarjatason ottelua. Maajoukkueessa Kainulainen pelasi yhden maaottelun vuonna 1997. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1974 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Jarmo Kaivonurmi

Jarmo Kaivonurmi (s. 12. marraskuuta 1957 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Kaivonurmi edusti urallaan Kuopion Pallotovereita 1976–1981 ja 1987–1990 sekä Kuusysiä 1982–1986. Hän voitti Kuusysissä Suomen mestaruuden 1982, 1984 ja 1986 sekä Suomen Cupin 1983. Kaikkiaan Kaivonurmi pelasi 11 kauden aikana 233 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Maajoukkueessa Kaivonurmi pelasi kaksi maaottelua vuonna 1979. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Jalkapallon Suomen Cupin mestarit Luokka:Vuonna 1957 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Breda M35

thumb|250px|Italialaisvalmisteinen 20 mm:n ilmatorjuntatykki vuosimallia 1935. Cannone-Mitragliera da 20/65 modello 35 (Breda)http://www.comandosupremo.com/Cannone2065.html tai Breda M35 on italialaisen Breda-asetehtaan vuodesta 1935 valmistama ilmatorjuntaan tarkoitettu sarjatulta ampuva 20 mm:n tykki. Sitä valmistettiin Italiassa runsaasti ja se oli käytössä useilla toisen maailmansodan rintamilla muun muassa suomalaisten ja saksalaisten käytössä.Vehviläinen etc. :"Itsenäisen Suomen ilmatorjuntatykit" s. 153–154 Suomeen niitä hankittiin talvi- ja jatkosodan aikana yhteensä 92 kappalettahttp://www.jaegerplatoon.net/AA_GUNS1.htm. == Tekniset tiedot == *Kaliiperi: 20×138 mm B *Lähtönopeus: 830–850 m/s *Aseen koko pituus: 203 cm *Putken pituus: 130 cm *Aseen paino: 68,5 kg *It-jalustan paino: 300 kg *Syöttölevy: 12 patruunaa *Tulilajit: kerta/sarjatuli Tykin varsinainen ase toimii kaasurekyylillä ja se pystyy automaattisen latauskoneistonsa avulla ampumaan myös sarjatulta. Ammusten syöttäminen tapahtuu syöttölevyjen avulla, kussakin syöttölevyssä voi olla 12 patruunaa. Tykillä on kolmihaarainen jalusta, joka on keskeltä pyörivä. Tykki on varustettu istuimella ja irrotettavilla ajopyörillä. Tykin siirtäminen on sen keveyden vuoksi mahdollista paitsi moottoriajoneuvolla myös hevosella. Tykin jalusta mahdollistaa sekä ilma- että suora-ammunnan (jälkimmäinen esim. maamaaliin).Vehviläinen etc. :"Itsenäisen Suomen ilmatorjuntatykit" s. 153 == Käyttö Suomessa == Talvisodan aikana Suomeen tilattiin kaikkiaan 48 kappaletta 20 mm:n Breda-tykkejä. Suomeen tykit saapuivat helmikuussa 1940, mutta rintamajoukoille niitä ei ehditty enää jakaa ennen sodan päättymistä. Myöhemmin (välirauhan ja jatkosodan aikana) aseita tilattiin lisää joitakin kymmeniä kappaleita, joista osa oli kiinteälavettisia laivoihin tapahtuvaa asennusta varten. Breda-tykkien melko suuresta lukumäärästä johtuen ne osallistuivat sangen näkyvästi sotatoimiin useilla jatkosodan rintamilla. Sotien jälkeen Breda-tykit huollettiin ja varastoitiin. 1960-luvun alussa puolustusvoimien varastoissa tykkejä oli edelleen jäljellä 83 kappaletta ja vielä vuonna 1985 niitä oli varastoituna 76 asetta. Tämän jälkeen kymmenen näistä aseista jätettiin puolustusvoimien omiin kokoelmiin ja loput joko myytiin tai hävitettiin. Vehviläinen etc. :"Itsenäisen Suomen ilmatorjuntatykit" s. 154 == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Società Italiana Ernesto Breda Luokka:Ilmatorjuntakanuunat Luokka:Jatkosodan aseet
Raptarr

Raptarr on Mirage Studiosin kustantama sarjakuvahahmo ja supersankari, jonka loi Peter Laird. Se teki ensi esiintymisensä Teenage Mutant Ninja Turtles -lehden neljännen osan numerossa 2, vuonna 2002. Varsinaisesti hahmo esiteltiin seuraavassa numerossa, jonka jälkeen Raptarr on auttanut satunnaisesti Turtleseja esiintymisestään lähtien. ==Muissa medioissa== ===Animaatio=== ====Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat==== Vuoden 2003 sarjassa Raptarr tekee ensi esiintymisensä jaksossa "Rukouksella on siivet", vuonna 2005. Hän on rodultaan lintumies, yksi roduista, jotka lyntialaiset loivat vuosituhansia sitten orjuuttamistaan ihmisistä. Kun lyntialaisten saari (jota ihmiset kutsuivat nimellä Atlantis) upposi, lintumiehet olivat vapaita. Osa lintuihmisistä kuitenkin kapinoi ja halusi orjuuttaa ihmiset niin kuin lyntialaiset olivat tehneet. Sisällissodan jälkeen kapinan johtaja, Mephos, tuomittiin menettämään siipensä ja elämään maan pinnalla. Raptarr sai tehtäväkseen tarkkailla häntä. Samalla hän ryhtyi tarkkailun ohella supersankariksi ja esti useita kertoja Mephosin pahat aikeet ja juonet kostoa varten. Hän sai Turtleseilta apua joutuessaan pahaan pulaan Mephosia vastaan, joka yritti uutta vallankaappausta.Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat jakso 85; Rukouksella on siivet 2005 Viitattu 15.7.2009 Sarjassa hahmon äänenä toimi Marc Diraison. ==Hahmoa näytelleitä== Vuodet Näyttelijät Sarjat 2005, 2009 Marc Diraison Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat ==Lähteet== Luokka:Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -hahmot Luokka:Kuvitteelliset avaruusolennot
Hannes Torpo

Kaarlo Johannes (Hannes) Torpo (22. tammikuuta 1901 Keikyä – 10. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö. Torpo sijoittui Pariisin 1924 olympialaisten kuulantyönnössä parhaana eurooppalaisena neljänneksi tuloksella 14,45 m. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa. Seuratasolla Torpo edusti Porin Tarmoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti kuulantyönnön kahden käden yhteistuloskilpailussa Suomen mestaruuden vuonna 1923. Hän saavutti SM-hopeaa kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1922, 1923 ja 1924, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1924 sekä kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuonna 1926. Hän saavutti SM-pronssia kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1926, 1929 ja 1930, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1922, kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuosina 1924, 1927 ja 1929 sekä kiekonheiton yhteistuloskilpailussa vuonna 1923. Torpon henkilökohtaiset ennätykset olivat 14,56 m kuulantyönnössä (vuodelta 1923) ja 44,77 m kiekonheitossa (vuodelta 1924). Torpo oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1923 Tyrvään yhteiskoulusta, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa tuleva runoilija Kaarlo Sulin (myöh. Sarkia) ja myöhempi vakuutusmatemaatikko Arvo Junnila. Torpo valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1934 ja työskenteli voimistelunopettajana Kallion yhteiskoulussa vuosina 1935–1970.Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979, matrikkeli, s. 202. Vammala: Vammalan lukio, 1979. Hän toimi Suomen Urheiluliiton kiertävänä valmentajana vuosina 1935–1945 sekä naisyleisurheilun vastaavana valmentajana. Hän näytteli urheiluhierojaa Orvo Saarikiven ohjaamassa elokuvassa Avoveteen (1939). == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kuulantyöntäjät Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1980 kuolleet
Karl Kallio

Karl Engelbert Kallio (13. huhtikuuta 1925 – 15. lokakuuta 1976) oli suomalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Kallio edusti urallaan Vaasan Pallo-Veikkoja 1. divisioonassa 1945–1948 ja Vaasan Palloseuraa mestaruussarjassa 1948–1952. Kaikkiaan Kallio pelasi kuuden kauden aikana 79 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 31 maalia. Maajoukkueessa Kallio pelasi yhden maaottelun vuonna 1949. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Jalkapallon Suomen mestarit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 1976 kuolleet
Markku Kallio

Markku Allan Kallio (18. syyskuuta 1961 Rovaniemi – 6. tammikuuta 2020 PattayaKuolinilmoitus, Lapin Kansa 1.2.2020, s. 23) oli suomalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Kallio edusti urallaan mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuraa 1983–1985, 1987–1990 ja 1993. Lisäksi hän pelasi 1. divisioonaa Joutsenon Kullervossa 1992 ja Kontulan Urheilijoissa 1993 sekä alempia sarjoja Rovaniemen Reippaassa 1979–1982 ja 1990–1991. Kallio oli myös yhden kauden ajan ruotsalaisessa IFK Kalixissa 1986. Hänen parhaat saavutuksensa olivat kaksi SM-pronssia 1988 ja 1989. Kaikkiaan Kallio pelasi kahdeksan kauden aikana 163 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Maajoukkueessa Kallio pelasi yhden maaottelun vuonna 1988. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1961 syntyneet Luokka:Vuonna 2020 kuolleet
Tanja Damaske

Tanja Damaske (s. 16. marraskuuta 1971 Berliini) on entinen saksalainen keihäänheittäjä. Hän voitti lajissaan kultaa Budapestin Euroopan- mestaruuskilpailuissa 1998 tuloksella 69,10 metriä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän saavutti pronssia 67,12 metriä kantaneella heitollaan. Damaske voitti keihäässä junioreiden maailmanmestaruuden Plovdivissa 1990 tuloksella 61,06. Göteborgin maailmanmestaruuskilpailuissa 1995 hän sijoittui kuudenneksi. Vuosina 1996 ja 1998 Damaske voitti IAAF:n GP-finaalin tuloksilla 66,28 ja 68,40. Hänen ennätyksensä nykyisellä vuonna 1999 käyttöön otetulla keihäsmallilla on 66,91 metriä, jonka hän heitti Erfurtissa 4. heinäkuuta 1999. Aiemmalla keihäsmallilla hän heitti vuonna 1998 tuloksen 70,10 m, jolla hän sijoittui kaikkien aikojen maailmantilastossa 18:nneksi. == Lähteet == Luokka:Saksalaiset keihäänheittäjät Luokka:Vuonna 1971 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kontaktimenetelmä

Kontaktimenetelmä eli kontaktiprosessi on teollinen menetelmä rikkihapon valmistamiseksi. Sen patentoi vuonna 1831 brittiläinen viinietikkakauppias Peregrine Phillips. Nykyään kontaktiprosessi ja sen muunnelmat ovat korvanneet aikaisemmin käytössä olleen lyijykammiomenetelmän, koska kontaktiprosessilla voidaan tuottaa huomattavasti väkevämpää rikkihappoa. == Menetelmä == Kontaktimenetelmän ensimmäisessä vaiheessa tuotetaan rikkidioksidia, joko polttamalla rikkiä tai kuumentamalla rikkiä sisältäviä malmeja kuten pyriittiä, sinkkisulfidia tai lyijysulfidia. :S + O2 → SO2 :4 FeS2 \+ 11 O2 → 2 Fe2O3 \+ 8 SO2 Seuraavaksi rikkidioksidikaasu kuivataan ja siitä poistetaan epäpuhtaudet, jotka voisivat haitata katalyytin toimintaa. Tärkein epäpuhtauksista on arseenitrioksidi, joka poistetaan rauta(III)hydroksidin avulla rauta-arseniittina. :As2O3 \+ 2 Fe(OH)3 → 2 FeAsO3 \+ 3 H2O Puhdistuksen jälkeen rikkidioksidi johdetaan kammioon, jossa se katalyytin avulla hapetetaan rikkitrioksidiksi. Phillipsin patentoimassa kontaktimenetelmässä katalyyttinä oli platina. Nykyään yleensä käytetään divanadiinipentoksidia, joka on halvempaa ja kestää paremmin epäpuhtauksia. Reaktiokammiossa lämpötila on 400-450 °C ja paine on yhdestä kahteen ilmakehän painetta. Näissä olosuhteissa jopa 99,5 % rikkidioksidista hapettuu rikkitrioksidimolekyyleiksi. Divanadiinipentaoksidi auttaa rikkidioksidin hapettumista pelkistymällä divanadiinitetraoksidiksi, joka reaktiokammion hapen vaikutuksesta hapettuu jälleen alkuperäiseen muotoonsa. :SO2 \+ V2O5 → SO3 \+ V2O4 :V2O4 \+ ½ O2 → V2O5 Kokonaisreaktio on eksoterminen ja voidaan kirjoittaa muodossa: :2 SO2 \+ O2 → 2 SO3, ΔH = -196 kJ/mol Rikkitrioksidia ei voi johtaa suoraan veteen, jolloin syntyisi rikkihappoa, koska reaktio on hyvin eksoterminen eli runsaasti lämpöä vapauttava rikkihappo haihtuisi höyryinä. Rikkitrioksidikaasu johdetaan sen sijaan väkevään rikkihappoliuokseen. Tällöin syntyy pyrorikkihappoa eli dirikkihappoa, joka tunnetaan myös savuavan rikkihapon tai oleumin nimellä. Pyrorikkihappo reagoi veden kanssa muodostaen rikkihappoa. :H2SO4 \+ SO3 → H2S2O7 :H2S2O7 \+ H2O → 2 H2SO4 Syntyvä erittäin väkevä rikkihappo laimennetaan käyttötarkoituksesta riippuen joko 98- tai 93-prosenttiseksi vesiliuokseksi. Lyijykammiomenetelmällä voidaan tuottaa vain huomattavasti laimeampaa rikkihappoa, jonka pitoisuus on korkeintaan 62-77 %. Phillipsin kontaktimenetelmä levisi käyttöön melko hitaasti melko pienen kysynnän vuoksi. Rikkihapon tarve kasvoi varsinkin Saksassa fosfaattilannoitteiden valmistuksen ja petrokemianteollisuuden lisääntymisen myötä. Vuonna 1875 perustettiin Freibergiin rikkihappoa kontaktimenetelmällä valmistava tehdas. 1880-luvun puoliväliin mennessä kontaktimenetelmän avulla valmistetun hapon määrä oli kasvanut nopeasti. == Lähteet == Luokka:Kemialliset prosessit
Vesa Kallio (jalkapalloilija)

Vesa Kallio (s. 31. elokuuta 1951 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Kallio edusti yhtä kautta lukuun ottamatta koko uransa Kokkolan Pallo-Veikkoja vuosina 1969–1983. Kauden 1978 hän pelasi 1. divisioonassa Kuusysissä. Hän voitti Suomen mestaruuden KPV:ssa 1969, mutta pelasi kauden aikana vain yhden ottelun. Kaikkiaan Kallio pelasi 13 kauden aikana 227 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Maajoukkueessa Kallio pelasi vuosina 1972–1974 kolme maaottelua. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset jalkapalloilijat Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Suicide Notes and Butterfly Kisses

Suicide Notes And Butterfly Kisses on Atreyun ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Levyltä nousivat rankat Atreyun klassikko kappaleet "Ain't Love Grand ja Lip Gloss And Black". Molemmat kappaleet julkaistiin singleinä. == Kappaleet == # # # # # # # # # # == Arvostelut == * AllMusic: * Imperiumi: 9/10 == Lähteet == Luokka:Vuoden 2002 esikoisalbumit Luokka:Atreyun albumit
Eino Kenttä

Eino Johannes Evert Kenttä (3. marraskuuta 1906 Tampere – 16. marraskuuta 1952 Tampere) oli suomalainen kiekonheittäjä. Kenttä sijoittui Amsterdamin 1928 olympialaisten kiekonheitossa kuudenneksi tuloksella 44,17 m. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa. "Eppu" Kenttä edusti seuratasolla Tampereen Pyrintöä, Tampereen Kisa-Veikkoja sekä Tampereen Urheilijat -38:aa, jota hän oli perustamassa. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1928, 1929, 1930, 1933 ja 1934 sekä SM-pronssia vuonna 1935. Kentän henkilökohtainen ennätys kiekonheitossa oli 47,54 metriä. == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Vuonna 1906 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Heikki Taskinen (yleisurheilija)

Klaus Heikki Taskinen (28. heinäkuuta 1905 Nilsiä – 15. toukokuuta 1988 Kuopio) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Suomea olympialaisissa kiekonheittäjänä ja voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa. Taskinen sijoittui Amsterdamin 1928 olympialaisten kiekonheitossa 11:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kuopion Sisu-Veikkoja, Paltamon Urheilijoita, Kiuruveden Jännettä ja Heinäveden Hyrskettä. Hän voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa vuonna 1934. Hän saavutti SM-hopeaa kiekonheitossa vuosina 1932 ja 1936 sekä viisiottelussa vuonna 1933. Hän saavutti SM-pronssia viisiottelussa vuonna 1931 sekä kiekonheitossa vuonna 1937. Taskisen henkilökohtainen ennätys kiekonheitossa oli 45,81 m, kuulantyönnössä 14,50 m, keihäänheitossa 62,00 m sekä 100 metrin juoksussa 11,1 s. Aktiiviuransa jälkeen Taskinen toimi valmentajana sekä muun muassa Helsingin 1952 olympialaisissa tuomaritehtävissä. Hän oli Heinäveden Hyrskeen puheenjohtaja vuosina 1945–1950 ja kuului Suomen Urheiluliiton liittovaltuustoon. Ammatiltaan hän oli kansakoulunopettaja. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == * Luokka:Suomalaiset kiekonheittäjät Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1988 kuolleet
Rullaverho

Rullaverho on esimerkiksi kankaasta, puuvillasta tai polyesteristä valmistettu verho. Rullaverhoja on myös pimentäviä; pimennysverho, jolloin huone saadaan hämäräksi myös keskikesällä puoliltapäivin, sekä huone saadaan pysymään viileänä hellepäivinä. Kankaasta valmistetut rullaverhot eivät usein pimennä huonetta. Tuotetta voi hyödyntää myös jos käytetään videotykkiä aurinkoisena päivänä. Yleensä rullaverhoissa on jommallakummalla puolella naru, josta se vedetään kiinni. Vanhemmissa rullaverhoissa oli keskellä naru josta se vedettiin kiinni. Rullaverho on usein jousitoiminen siten, että vasemmalta puolelta saadaan jousta kiristettyä. Jousi vetää rullaverhon ylös ja vastaavasti vapauttaa alas vedettäessä. Luokka:Verhot
Gareth David-Lloyd

Gareth David-Lloyd (s. 28. maaliskuuta 1981 Newport, Wales) on walesilainen näyttelijä. David-Lloyd kävi Bettws Comprehensive and Coleg Gwent, Cross Keys -koulun. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli Doctor Who spin-off- televisiosarjassa Torchwood, jossa hän näyttelee Ianto Jonesia. == Elämä == David-Lloydin ensimmäinen rooli oli näytellä robottia koulunäytelmässä. Sen jälkeen hän otti näyttelytunteja Risca Leisure Centerissä, ennen kuin liittyi Dolmanin nuorten teatteriin sekä Gwentin nuorten ihmisten teatteriin. David- Lloyd asuu nykyään Lontoossa, koska haluaa edistää uraansa. ==Torchwood== Torchwoodin kolmannella tuotantokaudella (Children of Earth), David-Lloydin esittämä hahmo, Ianto Jones, kuoli jaksossa "Day Four". == Televisio == * Absolute Power - Terry Pine (2003, 1 jakso) * Casualty - Darrell Kemner (2003, 1 jakso) * Rosemary & Thyme - Zack Seamore (2004, 1 jakso) * Mine All Mine - Yanto Jones 2004, 1 jakso) * Beethoven - Karl van Beethoven (2005, 1 jakso) * The Bill - Carl Pritchard (2005, 1 jakso) * Doctor Who - Ianto Jones (2008, 2 jaksoa) * Torchwood - Ianto Jones (2006–2009) == Lähteet == * === Viitteet === == Aiheesta muualla == Luokka:Walesilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1981 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Perhostonnikala

Perhostonnikala (Gasterochisma melampus) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva suurikokoinen makrillikala. Se on sukunsa ainoa laji. == Koko ja ulkonäkö == Perhostonnikalalla voi kertyä pituutta 165 cm ja painoa 40–50 kg. Kalan erottaa muista makrillilajeista helposti suurten suomujensa takia. Perhostonnikalan vartalo on selän puolelta sinivihreä, ja väri vaihtu hiljalleen keltaiseen vatsassa. Pyrstö on puolikuun muotoinen. Nuorilla yksilöillä rintaevät ovat päätä pidemmät. Kaikki evät ovat mustia tai tummanharmaita. == Levinneisyys == Perhostonnikalaa tavataan eteläisen pallonpuoliskon subtrooppisissa vesissä. Verenkiertojärjestelmänsä avulla se voi pitää ruumiinlämpönsä merivettä reilusti lämpimämpänä. Niitä tavataan kuitenkin harvoin yli 200 metrin syvyydestä. == Ravinto == Perhostonnikala on nopealiikkeinen ja aggressiivinen petokala, joka syö enimmäkseen muita kaloja. Havaijin lähettyviltä pyydetyistä yksilöistä on löydetty kuitenkin myös kalmarin jäänteitä ja lintujen höyheniä. == Kalastus == Perhostonnikalalla ei ole suurta kaupallista merkitystä. Sitä saadaan Japanissa lähinnä sivusaaliina sinievätonnikalan pyynnistä pitkälläsiimalla. Kuitenkin avomerellä liikkuvat kalastajat pyytävät suurikokoisia perhostonnikaloja mielellään. Urheilukalastajatkin pyytävät perhostonnikalaa. Saalis myydään pääasiassa pakastettuna, savustettuna tai säilykkeenä, ja se kypsennetään tavallisesti paistinpannulla, uunissa tai hiilloksella. == Lähteet == * Antal Vida, Tamás Kótai, 365 kalaa. H. F. Ullmann, 2006. ISBN 978-3-8331-2547-8. === Viitteet === == Aiheesta muualla == * Gasterochisma melampus FishBase.org (englanniksi) Luokka:Makrillit
Bushranger

Bushrangerit olivat lainsuojattomia, jotka pakoilivat virkavaltaa Australian erämaissa, joista käytetään englanniksi nimitystä ”The Bush”. Bushrangerit toimivat pitkälti samoin kuin Britannian maantierosvot ja villin lännen lainsuojattomat, ja heidän rikoksiinsa kuuluivat postivaunujen ja pikkukaupunkien pankkien ryöstöt. Britannian Australian-kolonisaation alkuvuosina termiä käytettiin karkureista. Vuodesta 1788 alkaen britit perustivat maahan rangaistussiirtoloita, joihin ehdittiin tuoda yli 100 000 rikollista. Bushrangereiksi kutsuttiin niitä rangaistusvankeja, jotka pakenivat siirtoloista metsiköihin. Myös nämä bushrangerit huolsivat itseään varastelemalla ja ryöstämällä tarvikkeita. Aikaa myöten termiä alettiin käyttää niistä, jotka hylkäsivät oikeutensa ja velvollisuutensa yhteisön jäseninä elääkseen rikollisen ja henkipaton elämää käyttäen Australian metsäalueita tukikohtanaan. Varsinaisten rikollisjengien kulta-aika koitti vuoden 1850 aikoihin, kun Australiasta löytyi kultaa. Useat poliisit ja virkamiehet hylkäsivät tällöin tehtävänsä liittyäkseen mukaan kultaryntäyksiin nopean rikastumisen toivossa. Bushrangerit hyötyivät tästä virkavallan heikentymisestä ja yksittäisten pienien valtauksien syrjäisyydestä. Viimeiset heistä olivat vielä toiminnassa vuoden 1900 aikoihin. Kuuluisia bushrangereita olivat muun muassa Ned Kelly ja Frank Gardiner, joka vuonna 1862 teki Australian historian suurimman kultaryöstön. == Lähteet == == Aiheesta muualla == Luokka:Bushrangerit Luokka:Rikollisuus
Kai Owen

Kai Owen (s. 4. syyskuuta 1975 Conwy, Wales) on walesilainen näyttelijä. ==Elämä== Kai Owen kasvoi Pohjois-Walesissa, missä hänen rakkautensa esiintymiselle näkyi jo nuorella iällä. Hän näytteli Oliver and Fiddlerissä Roofilla, kun hän oli Senior Schoolissa. 18-vuotiaana Owen muutti Lontooseen opiskellakseen Mountview Theatre School -teatterikoulussa, mistä hän valmistui kolmen vuoden opintojen jälkeen 1998. Owenin ensimmäinen ammattimainen rooli lavalla oli Ariel The Tempest:ssä, mutta hänen iso televisioläpimurtonsa oli Robson Greenin kanssa Rocket Manissä. Owen esittää Rhys Williamsia, Gwen Cooperin aviomiestä Torchwoodissa. Owen elää Itä-Finchleyssä kihlattunsa näyttelijä Sarah Wilsonin kanssa ja pari suunnittelee menevänsä naimisiin 2009. ==Televisio== * Torchwood - Rhys Williams (2006-) * Rocket Man - David 'Shiner' Owen (2005, 6 jaksoa) * Casualty - Danny (2003, 1 jakso) * Fun at the Funeral Parlour - P.C. Hertz (2001, 1 jakso) ==Lähteet== *http://www.tv.com/kai-owen/person/221104/summary.html?tag=mini;content_nav Luokka:Walesilaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1975 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sopor

Sopor (latinaa, sukua latinan sanalle somnus) eli horros tarkoittaa syvää unta, josta nukkujaa ei helposti saa hereille kuin enintään hetkellisesti. Tilan voivat aiheuttaa esimerkiksi unilääkkeet. Sanasta johtuvat myös termit soporoosi ja soporoosinen, "horroksissa oleva", "horteinen". Insuliinišokkihoidon toisen vaiheen ensimmäistä jaksoa sanotaan soporiksi, toinen on kooma. Metakvaloni-unilääkettä on myös markkinoitu tuotenimellä Sopor.http://www.drugs.com/quaaludes.html ==Lähteet== Luokka:Lääketiede Luokka:Uni