EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
Laval-Morency

Laval-Morency on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Sormonne-joen varrella, noin 22 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen|Saint- Etiennen kirkko Kunnan keskustassa oleva Saint-Etiennen kirkko on linnoitettu. Ernst von Mansfeldin joukot polttivat kirkon vuonna 1622, jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Fligny

Fligny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen|Saint-Etiennen kirkko Paavin bullassa 11. huhtikuuta 1113 tunnustettiin Saint-Nicaise de Reimsin munkeille omistusosuuksia Flignystä. Kunnan keskustassa on okran värisistä kivistä rakennettu Saint-Etiennen kirkko. Se linnoitettiin 1600-luvulla. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Annemarie Lorentzen

Annemarie Røstvik Lorentzen (23. syyskuuta 1921 Etelä-Varanki – 30. kesäkuuta 2008 Hammerfest) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1969–1977 ja toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1973–1976 sekä kuluttaja- ja hallintoministerinä 1976–1978. Vuosina 1978–1985 hän oli Norjan suurlähettiläs Islannissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Annemarie Lorentzen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan liikenneministerit Luokka:Norjan suurlähettiläät Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2008 kuolleet
Kirsten Myklevoll

Kirsten Emilie Myklevoll (25. syyskuuta 1928 Tromssa – 11. joulukuuta 1996) oli norjalainen opettaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1973–1981 sekä toimi Norjan kuluttaja- ja hallintoministerinä 1978–1979. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Kirsten Myklevoll Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan ministerit Luokka:Norjalaiset opettajat Luokka:Vuonna 1928 syntyneet Luokka:Vuonna 1996 kuolleet
Siilinjärven seurakunta

Siilinjärven seurakunta on luterilainen seurakunta, joka toimii Siilinjärven kunnan alueella Pohjois-Savossa. Seurakunta kuuluu Kuopion hiippakuntaan. Seurakunnan kirkkoherrana on toiminut vuodesta 2018 lähtien Olli Kortelainen. ==Historia== Siilinjärven alueen kirkollisesta elämästä löytyy mainintoja 1700-luvun lopulta. Tuolloin oli ehdotettu seurakunnan perustamista Kasurilan alueelle ja kirkon rakentamista Haarahonkaan. Ehdotukset jäivät toteutumatta. Vuonna 1908 Nilsiän, Maaningan ja Kuopion maaseurakunnan osista muodostettiin Kasurila-niminen toisen luokan kirkkoherrakunta. Joulukuun 1910 alusta lähtien nimeksi vaihtui senaatin päätöksellä Siilinjärven seurakunta. Itsenäinen seurakunta aloitti toimintansa valtioneuvoston päätöksellä 1.5.1924. Siilinjärven kunta itsenäistyi vasta seuraavan vuoden alussa. == Herätysliikkeet == Siilinjärven seurakunta kuuluu Pohjois-Savon herännäishenkiseen herätysliikealueeseen. Siilinjärvellä on jonkin verran kannatusta liikkeen parissa, mutta alue ei kuulu liikkeen voimakkaimpaan tukialueeseen. == Kirkkoherrat== * 1924–1925: Väinö Reunanen * 1925–1929: E. J. Vaaramo * 1929–1964: Y. A. Alikoski * 1965–1966: vt. Veijo Ahonen * 1966–1977: Kalle Tiitinen * 1977–1983: Veijo Ahonen * 1984–2011: Markku Kettunen * 2011–2018: Seppo Laitanen * 2018→ Olli Kortelainen ==Toimitilat== Seurakunnalla on kaksi kirkkoa, vuonna 1923 valmistunut Siilinjärven kirkko ja vuonna 1977 valmistunut Vuorelan kirkko. Lisäksi seurakunnalla on seurakuntatalo ja Ruokoniemen leirikeskus. ==Kuvia== Siilinjärvi Church 2023-02-05.jpg|Siilinjärven kirkko Siilinjärvi church interior.jpg|Siilinjärven kirkko sisältä Vuorela Church exterior.jpg|Vuorelan kirkko Vuorela Church interior.jpg|Vuorelan kirkko sisältä Ruokoniemi Chapel.jpg|Ruokoniemen leirikeskuksen kappeli Ruokoniemen leirikeskuksen kappeli (1).jpg|Ruokoniemen kappeli sisältä ==Lähteet== Luokka:Kuopion hiippakunnan seurakunnat Luokka:Siilinjärvi
Avisa Valdres

Avisa Valdres on norjalainen vuonna 1903 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Fagernesissä Nord-Aurdalin kunnassa. Sen uutisointi kattaa Valdresin alueen. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia- konserniin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Nord-Aurdal
Luettelo ukrainan kielen murteista

Tämä on luettelo ukrainan kielen murteista ja niiden luokittelusta. Glottalogin mukaan kieli jakautuu kolmeen päämurteeseen: pohjoisiin, kaakkoisiin ja lounaisiin. Ukrainan ja venäjän kielten läheisestä sukulaissuhteesta johtuen näitä kahta kieltä sekoitetaan toisinaan keskenään. Tätä sekakieltä kutsutaan nimellä suržyk ja sitä puhutaan lähinnä maan keski- ja itäosissa. == Ukrainan murteet Ukrainassa ja lähialueilla == === Lounaismurteet === * Podolia-Volynia ** Podolianukraina ** Volynianukraina * Galitsia-Bukovina ** Ylädnestrinukraina ** Pokuttia–Bukovinan ukraina ** Hutsulienukraina ** Yläsaninukraina * Karpatia ** Boikojenukraina ** Lemkojenukraina ** Transkarpatianukraina * Transnistria ** Transnistrianukraina Lähde: === Kaakkoismurteet === * Keskidneprinukraina * Slobožaninukraina * Aroukraina Lähde: === Pohjoismurteet === * itäinenpohjoisukraina * keskinenpohjoisukraina * läntinenpohjoisukraina Lähde: == Diasporat == Ukrainalaisten diasporien, etenkin Pohjois-Amerikkaan 1900-luvun puolessa välissä saapuneiden, puhumalle ukrainalle on tyypillistä yhtäältä venäläistämisen puute ja toisaalta paikallisten kielten vaikutus. Näissä yhteisössä puhuttu ukraina on toisinaan myös sanastoltaan vanhakantaista. == Lähteet == * Luokka:Luettelot murteista
Paternero

Paternero on espanjalainen koirarotu. Toisesta nimestään podenco paternino de Huelva ("paternalainen podenco Huelvasta") huolimatta se ei edusta podencojen fenotyyppiä. Sillä on Andalusian hallituksen hyväksyntä roduksi, ja siitä huolehtii Asociación de Criadores del Podenco Paternino.Podenco Paternino de Huelva. Mi Campeon. Haettu 2.3.2023. == Ulkonäkö == Pää on melko suuri ja katkaistun kartion muotoinen; kallo pituuttaan leveämpi; otsapenger pitkä ja hieman erottuva. Yläprofiili on joko suora tai hieman kupera. Kuono on hieman kalloa pidempi ja tylppä. Purenta on leikkaava. Silmät ovat pienet, pyöreät ja hieman mantelinmuotoiset; väriltään hunajankeltaiset tai ruskeat. Korvat ovat keskikokoiset ja kolmionmuotoiset; levossa taittuneet, mutta valppaana pystyt. Runko on pitkä, leveä ja syvä - toisinaan lieriömäinen. Rintakehä on leveä, syvä ja lihaksikas. Selkä on lyhyt ja leveä; selkälinja suora ja hieman lantiota kohden laskeutuva. Vatsaviiva on hieman nouseva. Raajat ovat keskipitkät ja lihaksikkaat. Häntä on keskipaksu (tyvestä kärkeen) ja sapelinmuotoinen. Karvapeite on lyhyt, sileä ja hieno, eikä siinä ole alusvillaa. Tavallisin väritys on valkoinen kanelinruskein merkein; merkkien sävy vaihtelee vaaleasta punertavaan. Myös yksiväriset valkoiset ovat yleisiä, norsunluusta hopeiseen, sekä valko-mustat. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 45-60 cm ja narttujen 45-55 cm välillä; urokset painavat noin 23 kg ja nartut 18 kg. == Luonne ja käyttäytyminen == Rodun tärkein ja arvostetuin ominaisuus on sen sitkeys metsällä. Sen pääasiallista riistaa ovat jänikset ja kaniinit, ja suurriistan ollessa kyseessä se metsästää ajueissa ns. rehala-koirana. Sillä on hyvä suuntavaisto ja se on metsästäessään nopea. == Alkuperä == Paternero on kotoisin Andalusian länsiosista. Ensimmäisen rodunedustajan, Julion, omisti 1940-luvulla herra Cabello Huelvan Paterna del Camposta. Sen isä oli kookas maatiaispodenco ja emä paikallinen podenco. Julio jätti jälkeensä monta pentuetta, ja sen jälkeläiset olivat haluttuja. Kesäkuussa 2013 Andalusian maatalousministeriö hyväksyi paterneron alkuperäisroduksi. Sen rekisterin mukaan tällä hetkellä populaatio käsittää 5033 yksilöä. == Lähteet == Luokka:Espanjalaiset koirarodut Luokka:FCI:n ulkopuoliset rodut Luokka:Metsästyskoirat
Philipp Raimund

Philipp Raimund (s. 23. kesäkuuta 2000) on saksalainen mäkihyppääjä. Raimund kilpaili ensimmäisen kerran mäkihypyn maailmancupissa Oberstdorfissa joulukuussa 2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 27:s Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2022. Raimund sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan viides Râșnovissa helmikuussa 2023. Raimund saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintopallisijansa sijoittumalla toiseksi yhdessä Lovro Kosin kanssa Lake Placidin toisessa kilpailussa helmikuussa 2024. Raimund voitti vuoden 2018 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa joukkuemäessä kultaa ja oli normaalimäessä yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen joukkuemäen maailmanmestaruuden ja oli normaalimäessä 14:s. Vuonna 2020 hän sijoittui joukkuemäessä pronssille, sekajoukkuemäessä neljänneksi ja normaalimäessä seitsemänneksi. Raimund saavutti Puolan Krakovassa 2023 järjestetyissä Euroopan kisoissa pronssia suurmäestä. ==Lähteet== Luokka:Saksalaiset mäkihyppääjät Luokka:Vuonna 2000 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Marija (romaani)

Marija (, Marija: h’ronika odnoho žyttja, ’Marija: tarina yhdestä elämästä’) on ukrainalaisen Ulas Samtšukin kirjoittama vuonna 1934 julkaistu historiallinen romaani. Se kuvaa ukrainalaisen talonpoikaisnaisen, Marijan, elämää alkaen noin vuoden 1861 maaorjien vapautuksesta ja päättyen 1930-luvun alkuvuosien nälänhätään. Samtšuk omisti kirjan Ukrainassa vuosina 1932–1933 nälkään kuolleille äideille. Marija oli ensimmäinen Ukrainan nälänhätää kuvannut kaunokirjallinen teos. Se kuuluu ukrainalaisissa kouluissa suositeltuun lukemistoon ja on siten osa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen koulunsa käyneiden ukrainalaisten kulttuurimuistia. == Juoni ja merkitys == Marija koostuu kolmesta osasta, jotka ovat nimeltään ”Kirja Marijan syntymästä”, ”Kirja Marijan päivistä” ja ”Kirja leivästä”. Päähenkilö Marija syntyy 1800-luvun viimeisellä neljänneksellä pian vuoden 1861 maaorjien vapautuksen jälkeen, jota pidettiin talonpoikien keskuudessa mahdollisuutena päästä eroon pakkotyöstä ja nousta omalla työnteolla köyhyydestä. Kirja kertoo Marijan vaikeasta kasvusta aikuiseksi ja siitä, kuinka hän perheineen työstää maataan ahkerasti ja saa sen lopulta kukoistamaan. Marija jää kuusivuotiaana orvoksi ja hänen sukulaisensa hylkäävät hänet, ja hän joutuukin töihin jo hyvin nuorena. Hän on lukutaidoton ja pysyy kovasta työstään huolimatta alimmassa yhteiskuntaluokassa. Hänen kolme ensimmäistä lastaan kuolevat maaseudulla tyypillisiin tartuntatauteihin. Marijan silmin seurataan, kuinka ukrainalaisia alkaa muuttaa 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa sankoin joukoin ulkomaille, koska viljavaa maata ei riitä kaikille. Vuoden 1917 vallankumouksia ja tšaarin vallan päättymistä pidetään talonpoikien keskuudessa aluksi mahdollisuutena parempaan elämään. Uusi hallinto pyrkii kuitenkin tuhoamaan uskonnon ja vanhat perinteet tuoden tilalle viisivuotissuunnitelmia ja tuotantokiintiöitä, joiden saavuttamatta jäämisestä seuraa pakotettu maatalouden kollektivisointi. Kun maanviljelijät kieltäytyvät joukoittain liittymästä kollektiiveihin, Stalinin johtama hallinto vie kaikki Ukrainan tuottamat maataloustuotteet ja ajaa kansan nälänhätään, jossa myös Marija kuolee vuonna 1933. Nälänhädän syylliset, Venäjä ja venäläiset, kuvataan Marijassa toiseutettuina, mikä kuvastaa Samtšukin Ukrainan itsenäisyyttä ajanutta ideologiaa. Samtšuk osoittaa tarinalla, kuinka ulkomaailman vaikutus johtaa paikallisen elämäntavan tuhoon imperialismin ja militarismin kautta. Marijan tarina kuvaa, kuinka miljoonat seuraavat ylempää tulevia komentoja, aina Komsomolin jäsenistä mediaan, propagandisteihin ja paikallisiin ilmiantajiin. Yksi nälänhädän mahdollistaneiden joukkojen paikallisista jäsenistä on Marijan oma poika Maksym, joka kuvastaa Samtšukin näkemystä nälänhädän syyllisistä: maanpetturi, kommunisti, sadisti, ateisti ja venäjänkielinen. == Lähteet == Luokka:Ukrainalaiset kirjat Luokka:Historialliset romaanit Luokka:Vuoden 1934 kirjat
Transnistrianukraina

Transnistrianukraina () on ukrainan kielen murre, jota puhutaan Moldovasta yksipuolisesti irtautuneessa Transnistriassa. Perustuslakinsa mukaan Transnistrian viralliset kielet ovat ukrainan lisäksi myös venäjä ja romania. Transnistrianukrainan katsotaan kuuluvan ukrainan kielen lounaismurteisiin, joita puhutaan myös rajan toisella puolella Ukrainassa. Sanastollisia eroja standardiukrainaan: Transnistrianukraina Standardiukraina Suomi банак (banak) каструля (kastrulja) kattila булба (bulba) картопля (kartoplja) peruna бузок (buzok) лелека (leleka) haikara твар (tvar) обличчя (oblytštšja) kasvot писок (pisok) рот (rot) suu кугут (kuhut) півень (piven) kukko цера (tsera) шкіра (škira) iho == Lähteet == Luokka:Ukrainan murteet Luokka:Transnistria
Kvinnheringen

Kvinnheringen on norjalainen vuonna 1973 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Husnesissa Kvinnheradin kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuulu Amedia-konserniin. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Kvinnherad
Ihmeitätekevä mitali

Ihmeitätekevä mitaliPyhän Vincent de Paulin laupeuden sisaret kertovat: Ihmeitätekevän mitalin sanoma. Fides 07/2002, s. 6 (ranskaksi Médaille miraculeuse), eli Neitsyt Marian medaljonki,Neitsyt Marian medaljongit saapuneet! – Fides 09/2010, s. 14"medaljongit", Katolisen kirkon katekismus, kohta 1674 on soikea mitali, jonka muotoilu juontaa juurensa ranskalaiseen katolilaiseen nunnaan ja pyhimykseen Catherine Labouréen ja hänen kokemaansa Neitsyt Marian ilmestykseen vuonna 1830. Huolellisen tutkimuksen jälkeen Pariisin arkkipiispa de Quélen myönsi luvan näiden mitalien valmistamiseen. Myöhemmin yksi erikoisimmista tapauksista liittyen tähän mitaliin oli Alphonse Ratisbonnen kääntymys.Miraculous Medal - Catholic Encyclopedia Pian pelkkä ihmetekojen määrä, jotka liitettiin Jumalanäitiin tämän mitalin kautta, sai ihmiset kutsumaan sitä "ihmeitätekeväksi", mistä syntyi nimi "Ihmeitätekevä mitali". Tarkkaan ottaen kyseessä on sakramentaali,"medaljongit", KKK 1674 joka saa hengellisen merkityksensä papin siunatessa sen. Sekä Maximilian Kolbe että Kalkutan Äiti Teresa ovat tulleet tunnetuiksi muun muassa ihmeitätekevän mitalin levittämisestä.Fr. James McCurry: Mother Teresa and the Miraculous Medal ==Katso myös== *Arsène Heitz *Vihreä skapulaari ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * International Miraculous Medal Association * Association of the Miraculous Medal * The Miraculous Medal Shrine Luokka:Marian ilmestykset Luokka:Neitsyt Marian kunnioittaminen katolisessa kirkossa Luokka:Katolinen kirkko Ranskassa
Heikki Piipponen

Kaarlo Heikki Piipponen (24. elokuuta 1901 Kymi – 10. maaliskuuta 1964 Inkeroinen) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. Viitattu 3.3.2023. Piipposen vanhemmat olivat kaupanhoitaja Henrik Emil Piipponen ja Selma Häggman ja puolisot 1929–1951 Kaisa Aira Loikkanen ja vuodesta 1955 Signe Eugenia Hellqvist. Piipponen tuli ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta 1921 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1926. Keskusmetsäseura Tapion suonkuivauskurssin hän suoritti 1929. Piipponen oli yksityisen palveluksessa 1927, Suomalainen Puuliike Oy:n palveluksessa 1927–1928, Metsähallituksen suonkuivausosaston avustava metsänhoitaja 1928–1929, Keskusmetsäseura Tapion metsänparannusosaston piirimetsänhoitaja 1929–1936, Kajaanin Puutavara Oy:n piirimetsänhoitaja 1936–1942 ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n, vuodesta 1960 Oy Tampella Ab, metsäpäällikkö 1943–1964. Hän oli myös kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston apulaisosastopäällikkö 1945–1946 ja Metsäasiain keskusjohdon jäsen 1945–1947 ja puheenjohtaja sekä samalla valtakunnan metsätyöpäällikkö 1946–1947. Piipposella oli lisäksi useita metsäalan asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1951. == Lähteet == ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset metsänhoitajat Luokka:Suomalaiset virkamiehet Luokka:Suomalaiset yritysjohtajat Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 1964 kuolleet
Alice (Gloucesterin herttuatar)

Prinsessa Alice, Gloucesterin herttuatar, (25. joulukuuta 1901 – 29. lokakuuta 2004) oli Yrjö V:n ja kuningatar Maryn pojan prinssi Henryn aviovaimo. Alice esiteltiin seurapiireille vuonna 1919, mutta hän ei viihtynyt tanssiaisissa ja kutsuilla. Sen sijaan hän alkoi vuonna 1929 matkustaa maailmalla. Hän kävi Afrikassa ja tutustui Karen Blixeniin, Intiassa, ja salaa jopa Afganistanissa. Vuonna 1935 hänet kutsuttiin kotiin isän terveyden heikennyttyä. Alice ja prinssi Henry vihittiin Buckinghamin palatsissa 6. marraskuuta 1935. Heille syntyi kaksi poikaa vuosina 1941 ja 1944. Vuonna 1945 perhe muutti Australiaan, jossa Henry palveli Australian kenraalikuvernöörinä vuosina 1945–1947. Vuonna 1972 Alicen vanhempi poika, prinssi William, kuoli lento- onnettomuudessa osallistuessaan lentokilpailuun. Alicen aviomies Henry kuoli 74-vuotiaana vuonna 1974. Kuningataräiti Elisabetin kuoltua vuonna 2002 Alicesta tuli vanhin brittikuninkaallinen, Alice oli kuollessaan 102-vuotiaana vanhimmaksi ikinä elänyt brittikuninkaallinen. ==Tunnusmerkkejä== File:Coat of Arms of Alice, Duchess of Gloucester.svg|Vaakuna File:Royal Monogram of Princess Alice, Duchess of Gloucester.svg|Monogrammi == Lähteet == Luokka:Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaalliset Luokka:Vuonna 1901 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet Luokka:Yli satavuotiaiksi eläneet brittiläiset
Kalsiumlaktaatti

Kalsiumlaktaatti ((C3H5O3)2Ca) on kalsium- ja laktaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa kalsiumlisänä ja elintarvikkeiden lisäaineena. == Ominaisuudet, valmistus ja käyttö == Huoneenlämpötilassa kalsiumlaktaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen pentahydraatti ((C3H5O3)2Ca·5H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kalsiumlaktaatti liukenee kohtalaisesti veteen. Yhdisteellä on niin optisesti aktiiviset enantiomeerit kuin raseeminenkin muoto. Kalsiumlaktaattia voidaan valmistaa kalsiumhydroksidin tai -karbonaatin ja maitohapon reaktiolla. Kalsiumkarbonaattia voidaan lisätä suoraan käymisseokseen valmistettaessa maitohappoa hiilihydraatteja käyttämällä.Rathin Datta: Hydroxycarboxylic Acids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004. Kalsiumlaktaattia käytetään elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja parantamaan rakennetta. Sen E-koodi on E327. Kalsiumlaktaattia käytetään myös kalsiumlisänä puutostiloissa. Kalsiumlaktaatin ATC-koodi on A12AA05.Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea, ATC-luokitus: Kalsiumlaktaatti == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ruokavirasto: E327 - Kalsiumlaktaatti * PubChem: Calcium lactate * PubChem: Calcium lactate pentahydrate * DrugBank: Calcium lactate Luokka:Kalsiumyhdisteet
Niko Anttola

Niko Anttola (s. 13. helmikuuta 2003 Tornio) on suomalainen maastohiihtäjä ja MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla ProSki Oulua. Anttola saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä 2021. Nuorten MM- kilpailuissa 2022 hän sai hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Samana talvena käydyillä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän saavutti kultaa 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa sekä pronssia 4 × 5 kilometrin sekaviestissä. Anttola voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023. Hän saavutti samoissa kilpailuissa hopeaa 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Planican MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti ankkuriosuuden Suomen saavuttaessa hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä. Hän oli samoissa kilpailuissa 24:s 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Anttola kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahden 15 kilometrillä helmikuussa 2022. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 38:s Rukan 10 kilometrin perinteisen kilpailussa marraskuussa 2022. Toistaiseksi parhaan sijoituksensa hän saavutti oltuaan vuoden 2024 Lahden maailmancupissa 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:s. Anttola on saavuttanut SM-kilpailuissa hopeaa 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2024 sekä pronssia 10 kilometrin perinteisen ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023. Anttolaa valmentaa hänen isänsä Marko Anttola, joka toimi aikoinaan Mika Myllylän henkilökohtaisena suksihuoltajana. Anttola opiskelee Sotkamon urheilulukiossa. == Lähteet == Luokka:Suomalaiset maastohiihtäjät Luokka:Vuonna 2003 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Kenneth Pomeranz

Kenneth Pomeranz (s. 4. marraskuuta 1958) on yhdysvaltalainen historioitsija. Hän on toiminut historian professorina Chicagon yliopistossa vuodesta 2012 lähtien.Curriculum Vitae, Kenneth Pomeranz, Chicagon yliopisto, arkistoitu 23.12.2016. Pomeranz väitteli tohtoriksi Yalen yliopistossa vuonna 1988. Vuosina 1999–2012 hän toimi historian professorina Kalifornian yliopiston Irvinen kampuksella. Hän oli American Historical Associationin puheenjohtaja vuosina 2013–2014.Histories for a Less National Age, Kenneth Pomeranz, American Historical Association, viitattu 3.3.2023. Pomeranz on erikoistunut Kiinan historiaan. Hän tutkii enimmäkseen sosiaalihistoriaa, taloushistoriaa ja ympäristöhistoriaa.Kenneth Pomeranz, Chicagon yliopisto, viitattu 3.3.2023. "His work focuses mostly on China, though he is also very interested in comparative and world history. Most of his research is in social, economic, and environmental history, though he has also worked on state formation, imperialism, religion, gender, and other topics." == Julkaisut == * Kenneth Pomeranz: The Making of a Hinterland: State, Society and Economy in Inland North China, 1853–1937. Oakland, Kalifornia: University of California Press, 1993. * Kenneth Pomeranz & Steven Topik: The World that Trade Created: Society, Politics and an Emerging World Economy. Armonk, New York: M. E. Sharpe, 1999. * Kenneth Pomeranz: The Great Divergence: China, Europe and the Making of the Modern World Economy. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 2000. * John McNeill & Kenneth Pomeranz (toim.): The Cambridge World History, Volume 7: Production, Destruction and Connection, 1750–Present. Cambridge: Cambridge University Press, 2015. == Lähteet == luokka:Yhdysvaltalaiset historioitsijat luokka:Yhdysvaltalaiset professorit luokka:Vuonna 1958 syntyneet
Euroopan kulttuuriympäristöpäivät

Euroopan kulttuuriympäristöpäivät (European Heritage Days) on Euroopan suurin yleisötapahtumien kokonaisuus. Ympäri Eurooppaa järjestettävissä tapahtumissa voi tutustua maanosan rikkaaseen kulttuuriperintöön ja mielenkiintoisiin kulttuuriympäristöihin. Suomessa päivien juhlinta keskittyy syyskuun toiseen viikonloppuun, mutta tapahtumia on kalenterissa ympäri vuoden. Kaikki ovat tervetulleita ilmoittamaan omia kulttuuriperintöön ja kulttuuriympäristöön liittyviä tapahtumiaan päivien kalenteriin. Päivät ovat Euroopan neuvoston ja Euroopan komission yhteinen ohjelma, jota toteutetaan Euroopan kulttuuriyleissopimuksen allekirjoittaneissa maissa. Suomessa päivien kansallisesta koordinaatiosta vastaa ympäristöministeriö yhdessä yhteistyökumppaneidensa, Suomen Kotiseutuliitto, Museovirasto, Opetushallitus, Suomen Kulttuuriperintökasvatuksen seura, Museoliitto ja opetus- ja kulttuuriministeriö, kanssa. == Aiheesta muualla == * Kultturiympäristöpäivät Suomen Kotiseutuliiton sivuilla * Päivien englanninkielinen europeanheritagedays.com sivusto Luokka:Kulttuuritapahtumat Luokka:Eurooppalainen kulttuuri Luokka:Euroopan neuvosto
Saint-Fergeux

Saint-Fergeux on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Rethelin kaupungista luoteeseen. pienoiskuva|vasen|Saint-Ferréolin kirkko Kunnan keskustassa olevan Saint-Ferréolin kirkon rakennusajankohta on epävarma. Kirkkorakennusta on kunnostettu ja uudelleenrakennettu useita kertoja. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Jevhen Stankovytš

Jevhen Stankovytš, , (s. 19. syyskuuta 1942 Svaljava, Berehoven piiri, Transkarpatia, Ukrainan SNT) on ukrainalainen säveltäjä ja Ukrainan musiikin keskeisiä hahmojaYevhen Stankovych, Ukrainian Contemporary Music Festival. Viitattu 3.3.2023 . Stankovytš opiskeli Lvivin konservatoriossa opettajanaan Adam Sołtys. Hän siirtyi sieltä Kiovan konservatorioon, jossa häntä opettivat Borys Ljatošynskyi ja Myroslav Skoryk. Hän valmistui säveltämisestä 1970. Hän toimi ukrainalaisessa kustantamossa Muzytšna Ukrajinassa toimittajana 1970–1976. Stankovytšille myönnettiin vuonna 1977 Ševtšenkon palkinto. Hän on työskennellyt 1988 alkaen professorina Kiovan konservatoriossa, nykyiseltä nimeltään Ukrainan Pjotr Tšaikovskin kansallinen musiikkiakatemia. Hän on ollut vuodesta 1997 Ukrainan kansallisen taideakatemian täysjäsen. Hän oli 2004–2010 yhdessä Myroslav Skorykin kanssa Ukrainan säveltäjäliiton johdossa. Stankovytš on Ukrainan tuotteliaimpia säveltäjiä. 1960-luvulla hän sai vaikutteita Ukrainan kansanperinteestä ja kuului säveltäjäryhmään "uusfolkloristinen aalto". Suuntaus sai kauneimman ilmauksensa hänen tuotannossaan kansanoopperassa Tsvit paporoti (1980, 'Saniaisen kukka'). Hän on säveltänyt myös elokuvamusiikkia. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Yevhen Stankovych, Official website * Yevhen Stankovych from the Living Composers Project Luokka:Ukrainalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Heidi Vaarna

Heidi Susanna Vaarna (13. huhtikuuta 1952 Sääksmäki – 2015100 suurta akaalaista: Heidi Vaarna. Akaan Seutu 9.12.2016, s. 58.) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Joensuun kaupunginteatterissa näyttelijänä noin 20 vuotta, minkä ohella hänellä oli sivurooleja muutamissa televisiotuotannoissa. Lisäksi hän ohjasi näytelmiä. == Ura == Heidi Vaarnan vanhemmat olivat opettajapariskunta Väinö Vaarna ja Karin Wennerstrand. Hän opiskeli säveltaiteita konservatoriossa 1970-luvulla ja suoritti Teatterikorkeakoulun pitkän kurssin 1980-luvulla. Vaarna aloitti näyttelijä-harjoittelijana Joensuun kaupunginteatterissa 1975 ja jatkoi näyttelijänä 1977. Vaarnan roolitehtäviä ovat olleet muun muassa Anja (Kirsikkapuisto), Aino (Kalevala) ja Pudde-koira (Liika viisas). Näyttelijämatrikkelin mukaan Vaarnan tehtäviä ovat olleet niin ikään prinsessat, pojat, ingenuet, komediennet ja subretit.Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 458 Vaarnan teatteriohjauksia ovat olleet muun muassa Tuhkimo, Lumikki ja Pikku prinssi. Vuonna 2008 Vaarna levytti albumillisen Vladimir Vysotskin lauluja yhdessä Esko Rissasen kanssa. Vaarna on näytellyt joitakin sivuosia televisiosarjoissa (Elämän suola, Sydän toivoa täynnä, Mooseksen perintö). == Lähteet == * * === Viitteet === Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1952 syntyneet Luokka:Vuonna 2015 kuolleet
Huumereitti

Huumereitti (Afyon oppio) on Ferdinando Baldin ohjaama italialais-ranskalainen jännityselokuva vuodelta 1972. Siinä Ben Gazzara näyttelee oopiumikauppaa Istanbulissa järjestelevää New Yorkin mafian miestä, joka onkin todellisuudessa huumepoliisi. Muissa pääosissa ovat Silvia Monti ja Fausto Tozzi. Suomessa elokuva julkaistiin ensi kerran VHS-videokasettina. Video- oppaassa se sai yhden tähden viidestä ja lyhyen luonnehdinnan oopiumin ympärillä pyöriväksi B-luokan mafiaelokuvaksi.Video-opas 95. WSOY 1994. ==Lähteet== Luokka:Vuoden 1972 italialaiset elokuvat Luokka:Vuoden 1972 ranskalaiset elokuvat
Esko Rissanen

Esko Tapani Rissanen (s. 26. kesäkuuta 1951 Sodankylä) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Kokkolan kaupunginteatterissa ja Riihimäen Teatterissa, minkä ohella hänellä on ollut sivurooleja muutamissa televisiotuotannoissa. == Ura == Esko Rissasen vanhemmat olivat maanviljelijä Jonne Jaakoppi Rissanen ja Vieno Esteri Sorvisto. Hän aloitti näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1978–1979 ja jatkoi 1980-luvulla Rovaniemen ja Kokkolan kaupunginteattereissa. 1990-luvulla Rissanen näytteli Teatteri 2000:ssa. Vuodesta 2006 alkaen hän näytteli useita vuosia Riihimäen Teatterissa. Lisäksi hän on näytellyt 2000-luvulla useaan otteeseen Tampereen Komediateatterissa.ILONA-tietokanta Rissasen roolitehtäviä ovat olleet muun muassa Jussi (Pohjalaisia), Edmund (Kuningas Lear) ja herra Higgins (My Fair Lady).Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 374 Riihimäellä Rissanen näytteli useita rooleja seitsemään kertaan esitetyssä teoksessa Tshehov vs. Kivi. Komediassa Puhtaana käteen hän näytteli Verttiä, näytelmä sai yli 6 000 katsojaa. Rissanen näytteli Riihimäellä niin ikään teoksissa Saranat ja sardiinit, Syntipukki ja Tarpeettomia ihmisiä. Kassamenestykseksi osoittautui komedia Tankki täyteen, jossa Rissanen teki Sulo Vilénin roolin. Esityskertoja oli 56 ja katsojia lähes 11 000\. Näytelmässä Lampaansyöjät Rissanen näytteli Sepeä. Rissasen menestysrooleja Riihimäellä oli Tuomas Kyrön luoma Mielensäpahoittaja. Jorma Kairimon ohjaama produktio lähti myös kiertueelle. Vuonna 2008 Rissanen levytti albumillisen Vladimir Vysotskin lauluja yhdessä Heidi Vaarnan kanssa. Rissanen on näytellyt joitakin sivuosia televisiosarjoissa (Elämän suola, Tie Eedeniin, Suomi vuonna 2030). Rissanen on toiminut myös baarimestarina ja sähköpiirtäjä-maastosuunnittelijana. == Lähteet == * * * === Viitteet === == Aiheesta muualla == *Jämsän Seutu: Jämsään rakkauden perässä muuttanut näyttelijä-ohjaaja Esko Rissanen: "Olin 15-vuotias, ja tytöt roikkuivat jo lahkeessa lavan edessä. Sen jälkeen paluuta ei ollut" *Yle.fi: Eläkkeelle jäänyt näyttelijä Esko Rissanen sai Thalia- maljan Riihimäellä Luokka:Suomalaiset näyttelijät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Flaignes-Havys

Flaignes-Havys on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 31 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista luoteeseen. Kunnan keskustassa oleva Saint-Laurentin kirkon alkuperä voidaan ajoittaa vuosille 1175-1220 sen varhaisgoottilaisista elementeistä. Kirkko linnoitettiin noin 1584 ja sen ullakot on muutettu turvapaikaksi, jonne pääsee pohjoisessa sijaitsevasta puolustustornista. Havys’n kylässä on Saint-Géryn linnoitettu kirkko. Se poltettiin kolmikymmenvuotiseen sotaan liittyvän Rocroin taistelun tiimellyksissä vuonna 1643. Kirkko ja sen puolustustorni rakennettiin tämän jälkeen uudelleen. Tiedosto:Flaignes (Ardennes) église Saint-Laurent, extérieur 01.JPG|Saint- Laurentin kirkko Tiedosto:Flaignes-Havys (Ardennes) église de Havys, vue du nord.JPG|Saint-Géryn kirkko ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ardennesin kunnat
Virpi Hakkarainen

Virpi Hakkarainen (ent. Virpi Juurikkala) on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa Maalaiskomedia-televisiosarjassa. Hän on sarjan antagonistin Urmas Hakkaraisen tytär ja ainoa lapsi. Virpi on mukana sarjan kaikilla neljällä tuotantokaudella. Virpi Hakkarainen on ainakin isänsä puolelta vanhaa kuusniemeläistä sukua. Maalaiskomedian ensimmäisen tuotantokauden Vain muutaman huijarin tähden jaksoissa Virpin rooli on rakennettu romanttisille vastakkainasetteluille. Kuusniemen mahtimiehen ainoana perillisenä hän on sangen tavoiteltu. Hänen ihastuksenaan on kunnanjohtaja Ahti Kiiski, mutta lemmenkortit jaetaan uudestaan, kun Kuusniemelle muuttaa uusi kirkkoherra Matias Pohto, jota Virpi alkaa viekoitella. Korttipakka sekoitetaan vielä uudemman kerran, kun kuntaan Matiaksen kanssa samaan aikaan muuttanut Suvi- Tuuli Aaltonen nappaa papin. Virpi työskentelee kunnan urheiluohjaajana ja laulaa kirkkokuorossa. Hänen suullaan kerrotaan, että Kuusniemen kunta on saanut nimensä Hakkaraisen tilalta, jonka virallinen nimi on edelleen Kuusniemi. Virpin ja Suvin suhde on alkuun huono, ja lisäksi he ovat sarjan alussa työkavereita. Sittemmin heistä tulee hyviä kavereita. Virpi sijoittuu harmaalle vyöhykkeelle Maalaiskomedian "hyvien" ja "pahojen" väliin. Hänen isänsä Urmas ei vedä häntä mukanaan hämäriin liiketoimiin, joiden takia Urmas joutuu vuosiksi vankilaan. Toisen tuotantokauden Peräkamaripojat jaksoissa Virpi on nuorempi konstaapeli, jonka parina on Kuusniemen toinen konstaapeli, Pentti Juurikkala. Virpi ja Juurikkala rakastuvat toisiinsa ja päätyvät naimisiin. Avioliitto ei kuitenkaan kestä, ja he eroavat neljännellä tuotantokaudella Turvetta ja timantteja. Neljännellä tuotantokaudella Virpillä on oma yritys Fysio-Virpi, jossa hän toimii hierojana. Hän asuu Juurikkalan, setänsä Armas Hakkaraisen ja Viola Turpeisen kanssa Hakkaraisten vanhalla sukutilalla. Virpi kokee valeraskauden, jonka hän ottaa kovin raskaasti. Avioeronsa jälkeen ja jo hieman sitä ennen hän alkaa jälleen kiinnostua Ahti Kiiskestä. Juurikkala ja Kiiski jopa tappelevat Virpistä nyrkein, mikä on skandaali. Virpi on hyvin herkkä ja hän pillahtaa itkuun milloin mistäkin. Hän on myös huolehtiva, ja varoittaa Juurikkalaa liiallisesta munkkien mussuttamisesta. Virpin ensimmäinen tulkitsija on Anne Niilola. Kesäteatterissa Virpiä on näytellyt mm. Kikka Peltonen. Sittemmin Virpi on näytelty useissa kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä. == Lähteet == Luokka:Maalaiskomedia-hahmot Luokka:Kuvitteelliset poliisit
Breen

Breen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: * Craig Breen (1990–2023), irlantilainen ralliautoilija * George Breen (1935–2019), yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti * Mary Breen (1933–1977), australialainen kuulantyöntäjä * Patrick Breen (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä * Richard L. Breen (1918–1967), yhdysvaltalainen käsikirjoittaja * Vincent DePaul Breen (1936–2003), yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa.
Osman Aqçoqraqlı

Osman Aqçoqraqlı (3. tammikuuta 1879 – 17. huhtikuuta 1938) oli krimiläinen kirjailija, poliitikko, opettaja ja etnografi. Aqçoqraqlı syntyi 1879 Bahtšisaraissa. Hänen isänsä oli kalligraafikko, jotka mm. koristeli moskeijoita. Osman sai kävi peruskoulunsa kotikaupunkinsa koraanikoulussa ja osoitti samanlaista taipumusta kalligraafikon taitoja kuin isänsäkin. Tämän jälkeen hän lähti jatkamaan opintojaan Osmanivaltakuntaan vuonna 1895. Vuosina 1899–1901 Aqçoqraqlı opetti kalligrafiaa Pietarin valtionyliopistossa, minkä jälkeen hän palveli armeijassa seuraavat neljä vuotta. Pietarissa hän työskenteli yhdessä kuuluisan turkologin İlyas Borağanskyin kanssa. Myöhemmin Aqçoqraqlı toimi samassa yliopistossa myös luennoitsijana ja opetti arabiaa ja turkkilaisia kieliä. Lisäksi hän tutki Krimin keskiaikaisia tekstejä. Vuonna 1917 Aqçoqraqlı valittiin edustajaksi lyhytikäiseksi jääneen Krimin kansantasavallan parlamenttiin. Vuonna 1922 hän aloitti osmaaniturkin ja kalligrafian opettajana Krimin tataarien pedagogisessa instituutissa, jossa hän opetti myös Krimin tataarien kansan historiaa ja kulttuuria. Hän kirjoitti kirjoja Krimin tataarien ja myös yleensä turkkilaisten kansojen, historiasta, minkä lisäksi hän kirjoitti krimintataarinkielisiin lehtiin. 1920-luvun voidaan sanoa olleen Aqçoqraqlın tutkimusta ja luovaa työtä ajatellen kaikkein tuottoisin vuosikymmen: hän julkaisi pari tusinaa artikkelia, jotka käsittelivät historiaa, arkeologiaa ja etnografiaa. Vuonna 1925 hän lähti yhdessä Usejin Bodaninskin kanssa kiertämään ympäri Krimin niemimaata tarkoituksenaan tehdä etnologista kenttätyötä keräten mm. runoja. Toinen merkittävä tutkimusintrsessi olivat Krimin tataarien käyttämät sinetit, eli tagmat, joita Aqçoqraqlı keräsi noin 400 kappaletta. Sittemmin Aqçoqraqlın tekemästä työstä on tullut elintärkeä lähde Krimin tataarien kulttuuria, kirjallisuutta ja historiaa tutkiville. Viimeiset vuotensa Aqçoqraqlı vietti Bakussa. Hänet pidätettiin 7. huhtikuuta 1938. Häntä syytettiin vakoilusta ja panturkkilaisen nationalismin kannattamisesta. Hänet teloitettiin ampumalla 17. huhtikuuta. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Krimin tataareihin kuuluneita intelligentsian jäseniä. == Lähteet == Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet Luokka:Opettajat Luokka:Krimin tataarit Luokka:Kirjailijat Luokka:Vuonna 1879 syntyneet Luokka:Vuonna 1938 kuolleet
Pentti Juurikkala

Pentti Juurikkala on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa Maalaiskomedia-televisiosarjassa. Juurikkala on mukana sarjan kaikilla neljällä tuotantokaudella. Hän on toinen Kuusniemen kahdesta poliisikonstaapelista. Juurikkala on pienviljelijän poika, hänen isänsä on ollut aikoinaan pitäjän "pääpunikki", joten hahmon sukutausta on mitä ilmeisimmin ainakin osaksi kuusniemeläinen. Maalaiskomedian ensimmäisen tuotantokauden Vain muutaman huijarin tähden jaksoissa Juurikkalan rooli on melko pieni. Hän toimii Kuusniemen poliisina parinaan konstaapeli Myllyniemi (Pertti Koivula). Myllyniemi on ensimmäisen tuotantokauden pienehkö sivuosa, joka ei ole mukana myöhemmillä kausilla. Toisella tuotantokaudella Peräkamaripojat Juurikkala saa parikseen Virpi Hakkaraisen, joka on kunnan voimahahmon Urmas Hakkaraisen tytär. Juurikkalan rooli kasvaa, ja hänen ja Virpin välille alkaa kehittyä romanttinen suhde. Virpi ja Juurikkala poikkeavat usein munkkikahville Turpeisen baariin, joka on Kuusniemen sosiaalisen elämän keskus. Terveystietoinen Virpi pyrkii ohjaamaan Juurikkalaa pois liiallisesta munkkien syömisestä. Juurikkala ja Virpi päätyvät vihdoin naimisiin toistensa kanssa, mutta avio-onni osoittautuu ohkaiseksi. Juurikkala muuttaa asumaan Virpin kanssa Hakkaraisten sukutilalle ja samaa residenssiä asuttavat myös Virpin setä Armas ja Viola Turpeinen. Nämä eivät tule toimeen Juurikkalan kanssa. Juurikkalan ja monitoimikonsultti Ahti Kiisken välit ovat huonot, sillä Ahti on tavoitellut Virpiä jo vuosikausia. Kun Virpi lopettaa poliisin työnsä, Juurikkala saa virkaparikseen Viivi Kaislan (Tiina Oksanen), joka auttaa Juurikkalaa selviämään kriisiensä yli. Juurikkala ja Kaisla ihastuvat toisiinsa hiljalleen. Juurikkalan ja Virpin välit puolestaan muuttuvat avioerosta johtuvien tunnekuohujen ohi mentyä asiallisiksi. Valtiollisen toimijan edustajana Juurikkala pysyttäytyy Kuusniemen kunnanpäättäjien suhmurointien ulkopuolella. Juurikkala ei käyttäydy pidätystilanteissa kovin virkaintoisesti, sillä pidätetyt ovat yleensä hänen kavereitaan tai ainakin tuttavia. Hän täyttää kuitenkin aina velvollisuutensa. Juurikkalan ensimmäinen tulkitsija on Asko Sahlman. Kesäteatterissa Pentti Juurikkalaa näyttelee mm. Marko Mäkinen. Juurikkalaa on näytelty monissa kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä. == Lähteet == Luokka:Maalaiskomedia-hahmot Luokka:Kuvitteelliset poliisit
Ragnar Christiansen

Ragnar Karl Viktor Christiansen (28. joulukuuta 1922 Drammen – 17. helmikuuta 2019) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1958–1977 ja toimi Norjan valtiovarainministerinä 1971–1972 sekä liikenne- ja viestintäministerinä 1976–1978. Vuosina 1980–1988 hän oli Buskerudin läänin maaherra. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Ragnar Christiansen Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan liikenneministerit Luokka:Norjan valtiovarainministerit Luokka:Norjan maaherrat Luokka:Vuonna 1922 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Leif Aune

Leif Jørgen Aune (7. kesäkuuta 1925 Bodø – 20. heinäkuuta 2019 Fredrikstad) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kunta- ja työministerinä vuosina 1973–1978. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Leif Aune Norjan suurkäräjien verkkosivuilla Luokka:Norjan työministerit Luokka:Vuonna 1925 syntyneet Luokka:Vuonna 2019 kuolleet
Kiovan Al-Rahma-moskeija

Kiovan Al-Rahma-moskeija () on Kiovassa sijaitseva moskeija, joka on myös kaupungin suurin moskeija. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1996 ja ne saatiin valmiiksi 2000. Moskeijan rakentamisen rahoittivat paikalliset muslimit keräämällä lahjoituksia. Moskeijaan mahtuu noin 3000 rukoilijaa, ja sen minareetti on 27 metriä korkea. Moskeijan yhteydessä sijaistee myös koraanikoulu, islamilainen keskus ja muslimeille varattu hautausmaa. == Lähteet == Al-Rahma-moskeija Luokka:Ukrainan moskeijat
Haugesunds Avis

Haugesunds Avis on norjalainen vuonna 1895 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Haugesund. Lehti ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Amedia- konserniin. Vuodesta 2003 se on ollut tabloid-kokoinen. H-avis-luft.jpg|Lehden toimitus ilmakuvassa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Lehden verkkosivut Luokka:Norjalaiset sanomalehdet Luokka:Haugesund
Tonkininstoraksi

Tonkininstoraksi (Styrax tonkinensis) on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Tonkininstoraksi on korkeimmillaan 25 metriä korkeaksi kasvava puu, jonka runko voi kasvaa noin 30 cm paksuksi. Etenkin ylimmät oksat ovat ylöspäin suuntautuvia. Puun kuori on nuorena yleensä harmaata ja sileää, mutta muuttuu puun vanhetessa ruskeaksi ja uurteikkaaksi. Lehtiasento on vuorottainen. Lehdet ovat ehyitä ja lehtilavat ovat 4,5–10 cm pitkiä, 2,6–5 cm leveitä sekä muodoltaan puikeasta soikeaan. Lehtiruodit ovat 0,6–1 cm pitkiä. Väriltään lehdet ovat yläpinnoiltaan tummanvihreitä, mutta alapinnoiltaan harmaanvihertäviä ja karvaisia. Tonkininstoraksunb kukinnot ovat enintään 18 cm pitkiä kaksoisterttuja ja niissä on paljon pieniä, valkoisia kukkia. Kukat ovat kaksineuvoisia. Kukkien verhiöiden sekä teriöiden ulkopinnat ovat kellertävien tähtikarvojen peittämät ja sisäpinnat valkeiden karvojen peittämät. Yleensä puu alkaa kukkia neljän tai viiden vuoden ikäisenä, mutta kukinta-aika sekä hedelmien tuotantoaika vaihtelevat kasvupaikan sijainnista riippuen. Tavallisesti laji kukkii huhti- ja kesäkuun välillä ja hedelmät kypsyvät heinä- ja marraskuun välillä. Hedelmät ovat munanmuotoisia, pinnaltaan harmahtavakarvaisia, 1–1,2 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,5–0,7 cm. Tavallisesti kussakin hedelmässä on vain yksi siemen, mutta joskus kaksi. Siemenet ovat kovia ja kolmikulmaisia. Tonkininstoraksi kasvaa luontaisena Laosissa ja Vietnamissa. Se kasvaa luonnossa sademetsissä hieman korkeammalla merenpinnasta. Tonkininstoraksi on pioneeripuu, joka kasvaa nopeasti häiriön luomalle aukkopaikalle. Suotuisissa olosuhteissa se voi kehittyä ylemmän latvuskerroksen puuksi ja muodostaa useiden hehtaarien kokoisia, lähes puhtaita metsiköitä. Tonkininstoraksi kasvaa usein yhdessä kassiakanelin, eri tammilajien, meelian ja jaavantoonapuun kanssa. Tonkininstoraksia on käytetty pitkään hyötykasvina muun muassa siitä saatavan bentsoehartsin ja puun rungosta saatavan puutavaran myötä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Trees and Shrubs Online: Styrax tonkinensis * Useful Tropical Plants: Styrax tonkinensis * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Styrax tonkinensis * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Styrax tonkinensis * Flora of China: Styrax tonkinensis Luokka:Storaksit Luokka:Aasian puut
Folkungagatan

Folkungagatan on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu länsi- itäsuunnassa Söderledstunnelilta Danviksbronille. Nimi viittaa Bjälbo-sukuun, jota on perinteisesti kutsuttu Folkunga-suvuksi. ==Kuvia== Rådmansgatan Pihlgatan 1733.jpg|Nykyisen Folkungagatanin sijainti merkitty punaisella vuoden 1733 karttaan. Vihreällä Götgatan. Karta SoFo 2014.jpg|Kadun eteläpuolisesta alueesta käytetään lyhennettä Sofo ("Söder om Folkungagatan"). Esikuvana on New Yorkin SoHo. Virallisesti nimen omistaa kuitenkin Kanal 5, joka rekisteröi sen Söder om Folkungagatan -televisiosarjaansa varten. Stockholms katolska domkyrka 03.jpg|Tukholman katolinen tuomiokirkko kadun alkupäässä. Salemkyrkan January 2013 04.jpg|Vuonna 1879 rakennettu entinen Salemkyrkan, nykyinen Folkungakyrkan osoitteessa Folkungagatan 90. Folkungagatan 2008.jpg|Folkungagatanin ja Östgötagatanin risteys vuonna 2008. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Tukholman kadut Luokka:Södermalm
Nobelin kansallispuisto

Nobelin kansallispuisto (Nobeljärven kansallispuisto) () on kansallispuisto Ukrainan Rivnen alueella. Vuonna 2019 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 253,1881 neliökilometriä. Фото на плівку, фотоапарат Зеніт ЕТ. Човен на озері Нобель.jpg Фото на плівку, фотоапарат Зеніт ЕТ. Озеро Нобель зі сторони села Котира. Човен рибалок.jpg Нобельський нацпарк, ріка.jpg Кінь у селі Котира.jpg ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Ukrainan kansallispuistot Luokka:Rivnen alue
European Touring Car Championship

European Touring Car Championship oli FIA:n järjestelmä vakioautosarja. Sarja järjestettiin vuodesta 1963 vuoteen 1988, ja myöhemmin vuodesta 2000 vuoteen 2004. Vuonna 2005 sarjan korvasi World Touring Car Championship, sekä European Touring Car Cup vuodesta 2005 vuoteen 2017. Sarja perustettiin vuonna 1963 nimellä European Touring Car Challenge ja vuonna 1970 nimeksi tuli European Touring Car Championship. Sarjan alussa siinä ajettiin FIA:n ryhmä 2:n autoilla, joita sai muokata tiettyjen rajoitusten mukaan. Vuonna 1968 sarjassa sallittiin myös ryhmä 5:n autot. 1970-luvulla alkupuolella sääntöjä muutettiin, jolloin muun muassa moottorien maksimikokoa rajoitettiin. 1970-luvun jälkipuolella autojen muokattavuutta rajoitettiin ja suurempia homologaatioeriä vaadittiin sylinterikansille, vaihteistoille ja niin edelleen. Vuonna 1982 sarja siirtyi A-ryhmän autoihin. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * ETCC Champions Luokka:Vakioautosarjat
Amedia (Norja)

Amedia (vuosina 1948–1990 Norsk Arbeiderpresse, 1990–2012 A-pressen) on Norjan toiseksi suurin mediakonserni Schibstedin jälkeen. Se omistaa noin 90 sanomalehteä, joista suurin on Drammens Tidende. Lisäksi Amedia julkaisee useita ilmaisjakelu- ja verkkolehtiä. Se on myös osaomistajana kymmenissä paikallislehdissä Ruotsissa. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Yhtiön verkkosivut Luokka:Norjalaiset viestintäyhtiöt
Le Mansin 24 tunnin ajo 1954

Le Mansin 24 tunnin ajo 1954 oli Le Mansin 24 tunnin ajo, joka ajettiin Circuit de la Sarthen radalla 12. ja 13. kesäkuuta 1954. == Tulokset == Luokkavoittajat lihavoidulla tekstillä. Tulokset: Sija Luokka Nro Talli Kuljettajat Runko Moottori Kierroksia 1 S 5.0 4 Scuderia Ferrari José Froilán González Maurice Trintignant Ferrari 375 Plus Ferrari 5.0L V12 302 2 S 5.0 14 Jaguar Cars Ltd. Duncan Hamilton Tony Rolt Jaguar D-Type Jaguar 3.4L S6 301 3 S 8.0 2 Briggs Cunningham William "Bill" Spear Sherwood Johnston Cunningham C-4R Chrysler 5.5L V8 283 4 S 5.0 16 Ecurie Francorchamps Roger Laurent Jacques Swaters Jaguar C-Type Jaguar 3.4L S6 277 5 S 8.0 1 Briggs Cunningham Briggs Cunningham John Gordon Bennett Cunningham C-4R Chrysler 5.5L V8 274 6 S 3.0 30 Equipe Gordini Jacques Pollet André Guelfi Gordini T15S Gordini 2.5L S6 263 7 S 2.0 35 Bristol Aeroplane Company Peter Wilson Jim Mayers Bristol 450 Bristol 1979cc S6 260 8 S 2.0 33 Bristol Aeroplane Company Tommy Wisdom Jack Fairman Bristol 450 Bristol 1979cc S6 257 9 S 2.0 34 Bristol Aeroplane Company Mike Keen Trevor Line Bristol 450 Bristol 1979cc S6 255 10 S 750 57 Automobiles Deutsch et Bonnet René Bonnet Élie Bayol DB HBR-MC Panhard 745cc F2 240 11 S 2.0 36 Automobiles Frazer Nash Ltd. Maurice Gatsonides Marcel Becquart Frazer Nash Le Mans Coupé Bristol 1970cc S6 228 12 S 1.5 39 Porsche KG Johnny Claes Pierre Stasse Porsche 550/4 RS Spyder Porsche 1497cc F4 228 13 S 750 55 Établissements Monopole Jean Hémard Pierre Flahaut Monopole X84 Panhard 612cc F2 222 14 S 1.1 47 Porsche KG Zora Arkus-Duntov Gonzague Olivier Porsche 550/4 RS Spyder Porsche 1089cc F4 216 N/C S 2.0 62 Reserve E.B. Wadsworth (yksityistalli) Edgar Wadsworth John Brown Triumph TR2 Triumph 2.0L I4 214 15 S 750 56 Ecurie Jeudy-Bonnet Marc Gignoux Louis Cornet DB HBR-MC Panhard 745cc F2 213 N/C S 5.0 11 G. Grignard (yksityistalli) Jean Blanc Serge Nersessian Talbot T26 GS Spyder Talbot 4.6L S6 206 16 S 750 59 Automobiles Panhard et Levassor René Cotton André Beaulieux Panhard-Monopole X88 Panhard 612cc F2 195 17 S 750 54 P. Garzynski (yksityistalli) René Breuil Jean Py BG Le Mans Coupé Renault 747cc S4 194 ; Huomioita == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Le Mans 24 Hours 1954 Luokka:Vuoden 1954 moottoriurheilu
SRO Motorsports Group

SRO Motorsports Group (aiemmin Stéphane Ratel Organisation) on moottoriurheilun kilpailuja ja tapahtumia järjestävä järjestö, jonka on perustanut Stéphane Ratel vuonna 1995. Stéphane Ratel on saanut vuonna 2018 Autosportin Gregor Grant Award -palkinnon tunnuksena noususta maailmanlaajuisesti dominoivaksi GT-kilpailujen järjestäjäksi. Ensimmäinen Ratelin järjestelmä sarja oli Gentleman Drivers Trophy vuonna 1992. == Kilpailut == SRO järjestää muun muassa Span 24 tunnin ajoja, Intercontinental GT Challenge -sarjaa sekä Fanatec GT World Challenge -sarjoja (ennen Blancpain GT Series ja Pirelli World Challenge), joita ovat: * GT World Challenge Europe * GT World Challenge Asia * GT World Challenge America (ennen Pirelli World Challenge) * GT World Challenge Australia GT World Challenge Europe on jaettu kahteen eri mestaruussarjaan, GT World Challenge Europe Sprint Cup sekä GT World Challenge Europe Endurance Cup. === Muita kilpailuja === * British GT Championship * ADAC GT Masters * GT4 European Series === Aiemmat kilpailut === Aikaisemmin järjestettyjä sarjoja olivat muun muassa FIA GT Championship, BPR Global GT Series, FIA GT1 World Championship ja FIA GT3 European Championship. == Lähteet == Luokka:Autourheilujärjestöt