EkBass/fiwiki-20250220-pages-articles huggingface dataset:
USS Weehawken (1862)

USS Weehawken oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella. == Valmistus == Alus tilattiin Zeno Secor and Companyltä Jersey Citystä New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1862 kumminaan neiti Nellie Cornstock ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta päällikkönään John Rodgers.history.naval.mil == Palvelus == Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Yhdessä USS Iroquoisin kanssa ja Boardmanin hinaamana alus lähti 18. tammikuuta New Yorkista Port Royaliin. == Lähteet == * === Viitteet === Luokka:Passaic-luokan monitorit
Polvipuntarpää

Polvipuntarpää (Alopecurus geniculatus) on tuulipölytteinen, heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja puntarpäiden (Alopecurus) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen matalakasvuinen heinälaji. Polvipuntarpää muistuttaa nurmipuntarpäätä (Alopecurus pratensis), mutta on yleensä sitä pienempi. Lisäksi lajit voi erottaa lehtien värin, varsien polveilevuuden sekä röyhyn kapeuden perusteella. Polvipuntarpää muistuttaa paljolti myös rantapuntarpäätä (Alopecurus aequalis), josta sen voi erottaa tähkylöiden vihneiden pituuden perusteella. Polvipuntarpään varret kasvavat noin 30 cm korkeiksi. Ne ovat tyveltä kasvutavaltaan maanmyötäisiä, keskivaiheiltaan polveilevia sekä juurehtivia. Lehdet ovat harmaanvihreitä ja ylimmät lehdet ovat lyhyitä. Polvipuntarpään kukinto on kapea, tähkämäinen, noin 4 cm pitkä röyhy, jonka väri vaihtelee harmaansinertävästä violettiin. Röyhyn tähkylät ovat pehmeäkarvaisia ja niissä on pitkä, ulkoneva vihne. Polvipuntarpää kukkii koko kesän, toukokuusta elokuulle. Polvipuntarpää kasvaa yleisesti kaikenlaisilla kosteilla paikoilla. Polvipuntarpää on kuitenkin heikko kilpailija, joten se kasvaa vain paikoilla, joilla muu kasvillisuus on matalaa. Suomessa polvipuntarpäätä tavataan yleisesti lähes koko maassa napapiirin eteläpuolella, ja se on yleisempi maan länsiosissa kuin itäosissa. Yleisimmillään polvipuntarpää on Lounais-Suomessa ja Pohjanmaalla. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Laji.fi: Polvipuntarpää (Alopecurus geniculatus) * Luopioisten kasvisto: Polvipuntarpää (Alopecurus geniculatus) * Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Alopecurus geniculatus * Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Alopecurus geniculatus * United States Department of Agriculture (USDA): Alopecurus geniculatus Luokka:Puntarpäät
Pyöräilykasvatus

Pyöräilykasvatuksen tavoitteena on pyöräilevä elämäntapa, jossa pyöräily ei lokeroidu urheiluksi, taitolajiksi tai kulkutavaksi. Pyöräilykasvatuksessa nähdään, että pyöräily on tapa liikkua paikasta toiseen ja tapa viettää aikaa yhdessä. Pyöräily voi olla tapa virkistyä ennen koulupäivää ja sen jälkeen ja tapa vähentää autoilua. Pyöräilykasvatus sisältää motoristen taitojen, kognitiivisten valmiuksien ja liikenteen vuorovaikutustaitojen vahvistamista. Turvallisessa pyöräilyssä tarvittavia tietoja, taitoja ja asenteita kehitetään pyöräilykasvatuksen avulla. Luokkahuoneessa suoritettavat tehtävät eivät voi kohdata todellisessa liikenneympäristössä tapahtuvaa harjoittelua, vaan tehokkainta on tietojen, taitojen ja asenteiden tietoinen harjoittelu ja niiden yhdistäminen pyöräilyyn oikeassa liikenneympäristössä. Turvallisen pyöräilyn taitoihin kuuluvat ajotaidot, sääntötuntemus, vuorovaikutustaidot, turvavarusteiden käyttö ja turvallisuusmyönteiset asenteet sekä ymmärrys itsestä liikkujana. Pyöräliiton tavoitteena pyöräilykasvatuksessa on saada enemmän koulu- ja päiväkotilapsia kulkemaan arkinen koulu- tai päiväkotimatka omin voimin joko pyörällä tai kävellen. Se vaatii hyvää asennetta aikuisilta, joita ovat vanhemmat, koulun henkilökunta ja muut kasvattajat. Pyöräliitto tarjoaa kouluille ja päiväkodeille tukea pyöräilymyönteisempään arkeen siirtymisessä, esimerkiksi pedagogisia kahviloita ja koulutuksia varhaiskasvatuksen henkilökunnalle ja opettajille. Jyväskylän pyöräilyseura tarjoaa pyöräilykasvatuksen materiaaleja vapaasti jokaisen käytettäväksi. Seura järjestää myös pyöräilykasvatukseen liittyviä koulutuksia urheiluseuroille ja kouluille. Lapset ja nuoret pyöräilemään -koulutuksia järjestetään noin kerran vuodessa. Niissä käsitellään monipuolisesti pyöräilykasvatuksen teemoja. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Digitaalinen Filla&Rilla; -oppimisympäristö pyöräilykasvatuksen tueksi, Liikennekasvatusuutiset. Luokka:Pyöräily Luokka:Kasvatus
Marjan Mozetich

Marjan Mozetich (s. 7. tammikuuta 1948 Gorizia) on kanadalainen säveltäjä. Hän syntyi Italiassa jugoslavialaisille vanhemmille, mutta muutti vuonna 1952 perheineen Kanadaan ja sai maan kansalaisuuden 1957. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi Toronton yliopistosta vuonna 1972. Hänen opettajiaan olivat Reginald Bedford, Lothar Klein, John Weinzweig, Margaret Parsons ja Clifford Poole. Hän sai myös yksityistä opetusta sävellyksessä Luciano Beriolta Roomassa, Franco Donatonilta Sienassa ja David Bedfordilta Lontoossa. Mozetich aloitti itse opettamisen vuonna 1991 Queenin yliopistossa.The Canadian Encyclopedia: Marjan Mozetich Mozetichin teoksista Affairs of the Heart (2001), Angels in Flight (2010) ja Lament in the Trampled Garden (2010) pääsivät ehdolle vuoden parhaan klassisen sävellyksen Juno-palkinnon saajaksi. Viimeksi mainitulla teoksella Mozetich voittikin palkinnon. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuu Krzysztof Pendereckin ja György Ligetin vaikutteita ilmentävä Changes jousikvartetille (1971, uudistettu 1983). == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Vuonna 1948 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Sodan tuulet

Sodan tuulet (The Winds of War) on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen jatkuvajuoninen televisiosarja vuodelta 1983. Se perustuu Herman Woukin samannimiseen romaaniin vuodelta 1971, jonka pohjalta kirjailija itse viimeisteli sarjan käsikirjoituksen alkuperäisen käsikirjoittajan kuoltua. Lähes 15-tuntisen sarjan on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis ABC- televisiokanavalle. Ennätyskallis mutta myös ennätyssuuren tv-yleisön Yhdysvalloissa saanut sarja sai vuonna 1988 peräti 27-tuntisen jatkosarjan Sodan muisto, joka ei kuitenkaan menestynyt vaan tuotti taloudellisia tappioita. ==Juoni== Tarinan keskiössä on amerikkalainen upseeriperhe toisen maailmansodan varhaisvaiheen Berliinissä. Isä Victor ”Pug” Henry toimii siellä Yhdysvaltojen sotilasattašeana, ja mukana on myös hänen vaimonsa Rhoda sekä heidän kolme aikuistuvaa lastaan, Warren, Byron ja Madeline. Sarjassa seurataan myös juutalaista Jastrowin perhettä. Victor Henrystä tulee presidentti Rooseveltin tärkeä Euroopan-asiantuntija, joka tapaa sarjan kuluessa muun muassa Hitlerin ja Stalinin. Sarjan tapahtumat ulottuvat keväästä 1939 aina Pearl Harborin taisteluun ja sitä seuranneeseen Yhdysvaltojen mukaantuloon. ==Rooleissa== ==Tuotanto== Sodan tuulet oli siihen asti suurisuuntaisimpia television draamatuotantoja. Sitä valmisteltiin 14 vuotta ja kuvattiin 13 kuukautta kuudessa maassa yli 40 miljoonan dollarin budjetilla. Sarjan markkinointibudjetti vastasi yli puolta tuotantobudjetin koosta. ==Vastaanotto== Sarja sai Yhdysvalloissa ensiesityksellään 140 miljoonaa katsojaa, mikä rikkoi siihen asti Juuret-televisiosarjalla (1977) olleen katsojaennätyksen 135 miljoonaa. Sodan tuulet sai suuren suosion monissa muissakin maissa, mutta sitä myös arvosteltiin muun muassa saippuaoopperamaisesta tyylistä. Televisiouusinnan alla 1986 Helsingin Sanomien Pertti Avola kutsui sarjaa teennäiseksi ja huonosti näytellyksi tusinatavaraksi. ==Jatkosarja Sodan muisto== Sodan tuulten tarina jatkuu vuoden 1988 minisarjassa Sodan muisto (War and Remembrance), joka esitettiin Suomessa syksyllä 1990. Se oli Sodan tuuliakin suurisuuntaisempi panostus, mutta aiheutti ABC:lle arviolta 30–40 miljoonan tappiot ja käytännössä lopetti suurten tv-draamasarjojen tuotannot Yhdysvalloissa vuosiksi.. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:Sodankäynti taiteessa
Rivka Golani

Rivka Golani (aiemmin Erdesz; s. 22. maaliskuuta 1946 Tel Aviv, Israel) on kanadalainen alttoviulisti ja kuvataiteilija. Hän aloitti viulunsoiton opintonsa seitsemänvuotiaana ja tuli Alexander Moskowskyn oppilaaksi 18-vuotiaana. Hän siirtyi 21-vuotiaana alttoviuluun, jota hänelle opetti Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemiassa Ödön Pártos vuosina 1965–1971.The Canadian Encyclopedia: Rivka Golani Musiikillisten opintojensa ollessa vielä kesken Golani aloitti toimintansa myös ammattimaisena kuvataiteilijana. Hänen piirrostensa näyttelyitä järjestettiin Kanadassa, Israelissa ja Euroopassa. Hän oli Israelin filharmonikkojen jäsenenä ja esiintyi solistina muidenkin israelilaisorkesterien kanssa ennen muuttamistaan Kanadaan vuonna 1974. Kanadan kansalaisuuden hän sai vuonna 1983. Hän opetti maassa 1970–1980-luvuilla muiden muassa Mary Carol Nugentia, Beverley Spottonia ja Kent Teepleä. Vuonna 1987 hän asettui Lontooseen silloisen aviomiehensä, kapellimestari Thomas Sanderlingin kanssa. Hän palasi kuitenkin usein Kanadaan pitämään konsertteja. Golani on esiintynyt laajalti resitalistina sekä eri orkesterien solistina ja välillä kamarimusiikkiesityksissä. Hän on tulkinnut muiden muassa William Waltonin, Robin Hollowayn (kantaesitys, 1985) ja Edward Elgarin konsertot. Erityisesti häntä varten oli vuoteen 2003 mennessä myös sävelletty kolmattasataa teosta, joihin kuului vähintään 39 konserttoa. Vuonna 2009 Golani nimitettiin Canadian Music Centren lähettilääksi musiikillisten ansioidensa johdosta. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset alttoviulistit Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alkanoliamiinit

Alkanoliamiinit eli aminoalkoholit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.Carol Jones, Martha R. Edens & J. Fred Lochary: Alkanolamines from Olefin Oxides and Ammonia, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 11.5.2018Alan C. Eachus & Allen F. Bollmeier: Alkanolamines from Nitro Alcohols, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 11.5.2018 ==Ominaisuudet, valmistus ja käyttö== Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin. Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä. Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja. ==Lähteet== == Aiheesta muualla == Luokka:Alkoholit Luokka:Amiinit
Sodan muisto

Sodan muisto (War and Remembrance) on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen televisiosarja vuodelta 1988. Sen on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis. 27-tuntinen, kahdestatoista parituntisesta jaksosta muodostuva sarja perustuu Herman Woukin samannimiseen romaanisarjaan, jonka pohjalta kirjailija sovelsi sarjan käsikirjoituksen yhdessä ohjaajan ja Earl W. Wallacen kanssa. Sodan muisto on jatkoa vuoden 1983 sarjalle Sodan tuulet, ja tarina jatkuu Pearl Harborin taistelusta ja Yhdysvaltojen mukaantulosta toiseen maailmansotaan. Monet näyttelijätkin ovat samoja, kuten päähenkilöä Victor ”Pug” Henryä esittävä Robert Mitchum. Nuorempia roolihahmoja esittävät eri näyttelijät kuin viisi vuotta aiemmassa Sodan tuulissa: esimerkiksi Natalietä näyttelee Ali MacGraw’n sijasta Jane Seymour. ==Rooleissa== ==Tuotanto== Sodan muiston edeltäjä Sodan tuulet oli tiettävästi maailman siihen asti kallein televisiosarja. Sodan muisto oli vielä kunnianhimoisempi tuotanto. Edeltäjäänsä kaksin verroin pidempää 27-tuntista sarjaa kuvattiin 21 kuukautta kymmenessä eri maassa. Sarjassa on 358 puheroolia, ja pelkästään Euroopassa kuvatuissa jaksoissa tarvittiin yhteensä yli 30 000 avustajaa. Auschwitzin keskitysleiriä entistettiin kuvauksia varten Puolan viranomaisten yhteistyöllä.. Sodan muisto perustuu Herman Woukin romaaneihin, jotka on alun perin julkaistu suomeksi vuosina 1979–1981 nimillä Hyvästi huominen, Maailmanpalo, Sodan mainingit ja Tulipilven takana. Vuonna 1991 romaanisarja julkaistiin uudelleen televisiosarjan mukaisella nimellä Sodan muisto. ==Vastaanotto== John Gielgud oli Emmy-ehdokkaana roolistaan. Kun Sodan tuulet rikkoi kaikkien aikojen katsojaennätykset Yhdysvalloissa 140 miljoonalla katsojallaan, suuria toiveita osakseen saaneesta Sodan muistosta tulikin tuottajayhtiö ABC:lle suuri pettymys ja arviolta 30–40 miljoonan dollarin tappiot. The New York Timesin Andy Meisler kirjoitti vuonna 2002 Sodan muiston tappaneen lopullisesti 1970-luvun lopun sarjoista Rikas, rakas, köyhä, varas (1976) ja Juuret (1977) alkaneen eeppisten minisarjojen genren. 1990-luvulle tultaessa televisiokanavat eivät uskaltaneet pitkään aikaan tuottaa juuri kahta osaa pidempiä draamasarjoja.. Myös kriitikot suhtautuivat Sodan muistoon nuivasti. Helsingin Sanomien Pertti Avola otsikoi sarjan suomalaisen tv- esityksen alla 1990 sarjan olevan ”viihteellistä näennäisdraamaa”. Sarja julkaistiin Suomessa seitsemästä VHS-kasetista muodostuvana videokokoelmana. Nykyisin se on saatavana dvd-boksina. ==Lähteet== Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat Luokka:1980-luvun televisiosarjat Luokka:Sodankäynti taiteessa
Yordy Ramiro

Yordy Ramiro (s. 1949 Acapulco) on meksikolainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän oli lapsena poikakuoron jäsenenä. Opiskeltuaan Méxicossa ja Genovassa hän teki oopperadebyyttinsä Italiassa vuonna 1977 tulkitsemalla Pinkertonin roolin Giacomo Puccinin oopperassa Madama Butterfly. Kyseisen roolin Ramiro tulkitsi myös esiintyessään ensimmäistä kertaa Wienin valtionoopperassa, jossa hän on esiintynyt myös muun muassa Alfredon roolissa La traviatassa (Giuseppe Verdi).Naxos.com: Yordy Ramiro == Lähteet == Luokka:Meksikolaiset oopperalaulajat Luokka:Tenorit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Alida Ferrarini

Alida Ferrarini (1946Operabase: Alida Ferrarini – 26. kesäkuuta 2013)Il Giornale dei Veronesi: La lirica piange Alida Ferrarini ) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli yksi maansa johtavista koloratuurisopraanoista. Hän syntyi Veronassa, jossa hän opiskeli Enzo Cecchetellin johdolla ennen debytoimistaan Trevisossa Giacomo Puccinin La bohèmen esityksessä.Naxos.com: Alida Ferrarini Ferrarini esiintyi La Scalassa ensimmäistä kertaa 27. helmikuuta 1979 Adinan roolissa Gaetano Donizettin oopperassa Lemmenjuoma. Hän korvasi esityksessä Mirella Frenin viimeisellä hetkellä. Adinan ohella muihin hänen tunnettuihin rooleihinsa lukeutuivat Gildan rooli Rigolettossa (Giuseppe Verdi), Liùn rooli Turandotissa (Giacomo Puccini) ja Micaëlan rooli Carmenissa (Giacomo Puccini). Hän tulkitsi myös muun muassa barokkioopperaa ja harvinaisempia rooleja ranskalaisissa sekä venäläisissä oopperoissa.Wqxr: In Memoriam: Alida Ferrarini == Lähteet == Luokka:Italialaiset oopperalaulajat Luokka:Sopraanot Luokka:Vuonna 1946 syntyneet Luokka:Vuonna 2013 kuolleet
Kilvenkannattaja

Kilvenkannattaja on vaakunan kilven viereen sijoitettu kilpeä tukeva olento tai esine. Tyypillisesti niitä on kaksi, yksi kilven kummallakin puolella, mutta niiden määrä voi vaihdella yhdestä jopa neljään. Kilvenkantajat seisovat usein jalustalla eli postamentilla. Aina postamenttia ei ole, mutta sen puuttumista ei kaikkialla pidetä heraldisesti virheettömänä. Kilvenkannattajia on useimmiten yhteiskunnan ylimmillä arvoasteilla olevien, kuten hallitsijoiden, ruhtinaiden ja valtioiden, vaakunoissa. Onkin sanottu, että kilvenkannattajat kuuluvat vain tällaisiin vaakunoihin, mutta yleispätevää käytäntöä eri maiden heraldiikassa ei ole. Pohjoismaissa kilvenkannattajia on myös vapaaherrallisilla suvuilla ja Euroopassa yhteisöillä. Suomalaisessa heraldiikassa kilvenkannattajat eivät kuitenkaan kuulu porvaris- tai yhteisövaakunoihin. Austria Bundesadler.svg|Itävallan vaakunassa on vain yksi kilven­kannattaja, kotka, jonka rinnalla kilpi on. Coat of arms of Iceland.svg|Islannin vaakunassa kilvenkannattajia on neljä. == Lähteet == * == Aiheesta muualla == Luokka:Heraldiikka
Sirpa Kurppa

Sirpa Liisa Anneli Kurppa (o.s. Hynninen; s. , Joroinen) on Luonnonvarakeskuksen biotekniikka- ja elintarviketutkimuksen tutkimusprofessori. Hän työskentelee Jokioisilla. Kurppa kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1972 (Varkauden yhteislyseo). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalous- ja metsätieteiden maisterin tutkinnon ja josta valmistui agronomiksi vuonna 1977. Hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1990. Samana vuonna hänelle myönnettiin maatalouseläintieteen dosentuuri. Professori Kurpalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006. Sirpa Kurppa on naimisissa emeritusprofessori Aarne Kurpan kanssa. Heillä on kolme lasta. (Artikkeli on keskeneräinen) ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== * Luokka:Suomalaiset maataloustieteilijät Luokka:Suomalaiset elintarviketieteilijät Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Luonnonvarakeskus Luokka:Vuonna 1953 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Deuteronomistinen historia

Deuteronomistinen historia viittaa Deuteronomistiseen historiateokseen ja sen tulkintaan. Se on Viidennestä Mooseksen kirjasta aina Kuninkaiden kirjoihin ulottuva kertomus, joka käsittää tapahtumat Mooseksen kuolemasta Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuuteen asti. Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuus ja temppelin tuhoutuminen olivat merkittävä kansaa ja yhteisöä kohdannut kriisi, jonka seurauksena varhainen juutalaisuus joutui tulkitsemaan historian tapahtumat uudelleen. Tämä näkyy konkreettisesti Vanhan testamentin tekstihistoriassa. Tekstiä muokattiin, lisättiin ja poistettiin sitä mukaan mikä selittää Israelia ja Juudaa kohdannutta katastrofia. Tämä näkyy esimerkiksi tiukan monoteismin korostamisena, epäjumalanpalveluksen kieltämisenä, temppelikultin keskittämisenä Jerusalemiin ja entisajan kuninkaiden rikosten luettelemisena. Deuteronomistisen historiantulkinnan taustalla oli pyrkimys määritellä nykyhetkeä tulkitsemalla mennyttä historiaa uudelleen. == Lähteet == Luokka:Raamatun aiheet Luokka:Vanhan testamentin tekstihistoria
Sovelto

Sovelto Oyj on suomalainen koulutuspalveluja tarjoava yritys, joka syntyi vuonna 2006, kun FCS Partners Oyj ja Sovelto Oy yhdistivät liiketoimintansa ja yhdistelmänimeksi otettiin ensin FC Sovelto Oyj. Myöhemmin nimi muutettiin muotoon Sovelto Oyj. Sovelton toimitusjohtajana toimii Sanna Varpukari ja hallituksen puheenjohtajana Risto Linturi. Sovelton liikevaihto on pysyt viimevuosina noin 7,7 miljoonaa eurossa. Henkilöstön määrä vuonna 2018 oli 55 henkilöä. == Sovelton palvelut == Sovelton nykyinen koulutustarjonta sisältää teknologia-, johtamis- ja tuottavuuskoulutusta. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Yrityksen verkkosivut * Sovelto Oyj Yritysrekisterissä Luokka:Suomalaiset konsultointiyhtiöt Luokka:Koulutusyritykset
Manhunt (täsmennyssivu)

Manhunt voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin: * Manhunt, vuoden 1985 italialainen elokuva * Manhunt, vuoden 2003 videopeli * NCS: Manhunt, vuoden 2002 brittiläinen minisarja
Salaparuta

Salaparuta on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa. Salaparuta tuhoutui täysin Belicejoen laaksossa tapahtuneessa voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1968. Tuhoutunut kylä hylättiin, ja uusi kylä päätettiin rakentaa muutaman kilometrin päähän vanhasta. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Trapanin maakunnan kunnat
Guje Sevón

Guje Sevón (o.s. Lindberg; s. , Sanda, Ruotsi) on suomalais-ruotsalainen psykologi, joka toimi Tukholman kauppakorkeakoulun talouselämän psykologian professorina vuodesta 2001 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Ennen Tukholmaan siirtymistään hän toimi Svenska handelshögskolanin yrityshallinnon professorina vuosina 1987–2001. Sevón valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1986. ==Yksityiselämä== Sevón hän oli avioliitossa oikeustieteilijä Leif Sevónin (s. 1941) kanssa vuosina 1965–1996. Heillä on kaksi aikuista lasta. Vuonna 1999 Guje Sevón meni naimisiin ruotsalaisen professori Per Olof Bergin (s. 1946) kanssa. He asuvat Ruotsin Strängnäsissä, josta Berg on kotoisin. ==Lähteet== Luokka:Suomalaiset psykologit Luokka:Ruotsalaiset psykologit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Tukholman kauppakorkeakoulun professorit Luokka:Svenska handelshögskolanin professorit Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Bruce Mather

Bruce Mather (s. 9. toukokuuta 1939 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Häntä opettivat Torontossa Godfrey Ridout, Oskar Morawetz ja John Weinzweig sekä Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud, Simone Plé-Caussade ja Olivier Messiaen. Hän opiskeli myös Stanfordin yliopistossa ja Pierre Boulez'n johdolla Sveitsissä. Mather on itse toiminut opetustehtävissä sekä Kanadassa että Ranskassa.The Canadian Encyclopedia: Bruce Mather Mather voitti uuden kamarimusiikin Jules Léger -palkinnon teoksillaan Musique pour Champigny (1979) ja Yquem (1993). Hän on teoksissaan suosinut pieniä kokoonpanoja, vaikkakin hänen tuotantoonsa kuuluu myös orkesteriteoksia ja ooppera La princesse blanche (1993). Hän on monesti hakenut inspiraatiota runoudesta. Hän on saanut tunnustusta myös mikrotonaalisista sävellyksistään, joihin kuuluu Saumur (1990) cembalolle. Mather on ottanut vastaan tilauksia monilta orkestereilta ja järjestöiltä, kuten Montrealin sinfoniaorkesterilta. Vuonna 2000 Mather sai Serge Garant -palkinnon sävellysansioistaan. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Oopperasäveltäjät Luokka:Vuonna 1939 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Rolf Tiivola

Rolf Leonard Tiivola (3. joulukuuta 1894 Helsinki – 3. tammikuuta 1971 HelsinkiKuolleita. Helsingin Sanomat, 5.1.1971, s. 7.) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.Kuka kukin on 1954 ==Henkilöhistoria== Tiivolan vanhemmat olivat pankkivirkailija Johan Leonard Tiivola ja Mathilda Ahlblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja hänet vihittiin papiksi 1918. Tiivola oli kirkkoherran apulaisena Hietamäellä Inkerinmaalla 1916–1917 ja sitten sotilaspastorina Pohjan poikien rykmentissä 1919, Raskaassa tykistörykmentissä 1919–1921, Uudenmaan rakuunarykmentissä 1921–1924, Rannikkotykistörykmentti 1:ssä 1924–1928 sekä Uudenmaan rykmentissä 1928–1939. Sotavuosina hän oli pastorina 1939–1940 Kannaksen armeijan esikunnassa ja sitten maavoimien esikunnassa. Hän oli pastorina Helsingin varuskunnassa vuodesta 1941 ja merivoimien esikunnassa vuodesta 1943. Tiivola toimi lisäksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa apulaisopettajana ja saarnaajana 1921–1924 sekä tuntiopettajana Helsingin tyttökoulussa 1925–1927. Hän oli Suomen Sotilas-lehden päätoimittajana 1927–1943, Koti ja Kasarmi-lehden päätoimittajana 1931–1943 sekä Kylväjä- lehden päätoimittajana vuodesta 1943. Nuori Mies-lehden toimitussihteerinä Tiivola oli 1947–1953. Rolf Tiivola oli naimisissa vuodesta 1919 Inez Maria Palmrothin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista tunnetuin oli pääjohtaja Mika Tiivola. == Toimituksia == * Risti rintamalla : valikoima sotilaspappien saarnoja ja puheita sotatalvena 1939-1940 ; toim. Joh. Björklund ja Rolf Tiivola. Otava 1940 * Ristiritari : rintamamiesten kokemuksia rukouksesta, Raamatun lukemisesta ja Jumalan varjeluksesta ; toimittaneet Rolf Tiivola ja Ensio Lehtonen. WSOY 1941 * Uhrasimme henkemme - koti, isänmaa ja uskonto sankarivainajiemme kirjeiden valossa ; toimittanut Rolf Tiivola ; teoksen toimittamisessa avustaneet Antero Kajanto ja Alfred Ehder. Kustannusosakeyhtiö Fennia, Helsinki 1941 * Ensimmäiset kranaatit : ja muita rintamamiesten kertomuksia ; koonneet Rolf Tiivola ja Ensio Lehtonen. Otava 1943 == Lähteet == Luokka:Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit Luokka:Inkerin kirkon papit Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka: Suomalaiset opettajat Luokka: Suomalaiset kristilliset kirjailijat Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
LSD (yhtye)

LSD on superyhtye, jossa ovat mukana laulaja-lauluntekijät Labrinth ja Sia sekä DJ Diplo. He julkaisivat toukokuussa 2018 kappaleen ”Genius” ja noin viikko sen jälkeen kappaleen ”Audio”. Yhtyeen esikoisalbumi Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD julkaistiin Columbia Recordsin kautta huhtikuussa 2019. == Jäsenet == === Labrinth === Labrinth on brittiläinen laulaja ja rap- artisti. Hän on tullut tunnetuksi yhteistöistään Nicki Minajin, Rihannan, Ed Sheeranin ja The Weekndin kanssa. === Sia === Sia on australialainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa soolokappaleistaan ”Cheap Thrills”, ”Chandelier” ja ”Elastic Heart”. Niiden lisäksi hän on tehnyt musiikkia esimerkiksi Beyoncélle ja Rihannalle. === Diplo === Diplo on yhdysvaltalainen DJ ja tuottaja. Hän nousi julkisuuteen tuotettuaan brittiläisen M.I.A:n esikoisalbumin vuonna 2004 ja tämän suosiota keränneen kappaleen ”Paper Planes” vuonna 2007. Sen jälkeen hän on tehnyt yhteistyöprojekteja muun muassa Major Lazerin ja Mark Ronsonin kanssa. == Diskografia == === Studioalbumit === * Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD (2019) == Lähteet == == Aiheesta muualla == *Yhtyeen kotisivut Luokka:Popyhtyeet Luokka:Elektronisen musiikin yhtyeet Luokka:Psykedeeliset popyhtyeet Luokka:Sia
Gibellina

Gibellina on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa. pienoiskuva|vasen|Grande Cretto Gibellina tuhoutui täysin Belicejoen laaksossa tapahtuneessa voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1968. Tuhoutunut kylää ei kunnostettu Uusi kylä, Gibellina Nuova, päätettiin rakentaa yli kymmenen kilometrin päähän vanhasta kylästä. Vanhan kylän raunioista kuvanveistäjä Alberto Burri teki yhden maailman suurimmista veistoksista. Maataideteos nimeltä Grande Cretto on betonista tehty labyrintti. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== Luokka:Trapanin maakunnan kunnat
Viki Raaska

Vihtori (Viki) Raaska (1. huhtikuuta 1903 Äyräpää – 4. marraskuuta 1960Kuolleita. Helsingin Sanomat, 9.11.1960, s. 2.) oli suomalainen insinööri ja radiotoimittaja.Kuka kukin on 1954EloNet : Viki Raaska Raaskan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Raaska ja Anna Kapanen. Hän suoritti oppikoulun 1920 ja valmistui insinööriksi Mittweidassa Saksassa 1925. Raaska oli Itä- Suomen sähkö- ja insinööritoimisto Oy:n palveluksessa Viipurissa 1925–1939, oy Strömberg ab:n suunnittelu- ja myyntitoimiston päällikkönä 1940–1948 ja Idman Oy:n teollisuus- ja koneosaston päällikkönä vuodesta 1948. Hän toimi myös Viipurin teknillisten koulujen tuntiopettajana 1926–1935 ja oli Oy Yleisradio Ab:n radioselostajana vuodesta 1926 alkaen. Raaska oli Viipurin teknillisen klubin johtokunnan jäsenenä ja klubimestarina 1932–1940 ja Suomen radioselostajien yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1942 alkaen. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * Ylen Elävä arkisto : Viki Raaskan Lastentunti Viipurissa, esitetty 19.5.1938 * Ylen Elävä arkisto : Mikrofoni vierailee 1930-luvun Viipurissa - Viki Raaska vieraili Viipurin markkinoilla joulukuussa 1936 Luokka:Suomalaiset insinöörit Luokka:Suomalaiset radiotoimittajat Luokka:Vuonna 1903 syntyneet Luokka:Vuonna 1960 kuolleet
Ludvig Faddejev

Ludvig Dmitrijevitš Faddejev (; ) oli venäläinen matemaatikko ja teoreettinen fyysikko. Hän on yksi modernin matemaattisen fysiikan kehittäjistä. Faddejeville sai monia huomionosoituksia sekä fyysikkona että matemaatikkona. Vuosina 1983–1986 Faddejev toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön International Mathematical Unionin (IMU) varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuosina 1987–1990. Hänelle myönnettiin Suomessa vuonna 1991 tieteen akateemikon arvo. ==Lähteet== Luokka:Vuonna 1934 syntyneet Luokka:Vuonna 2017 kuolleet Luokka:Venäläiset matemaatikot Luokka:Venäläiset fyysikot Luokka:Akateemikot (Suomi)
Richard Peto

Richard Peto (s. ) on brittiläinen tilastotieteilijä ja epidemiologi, sekä Oxfordin yliopiston lääketieteellisen tilastotieteen ja epidemiologian emeritusprofessori (emeritus). Hänelle myönnettiin vuonna 2000 Suomessa tieteen akateemikon arvo. ==Lähteet== Luokka:Brittiläiset tilastotieteilijät Luokka:Brittiläiset professorit Luokka:Epidemiologit Luokka:Oxfordin yliopiston professorit Luokka:Akateemikot (Suomi) Luokka:Vuonna 1943 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Christian Ruotanen

Christian Ruotanen (s. 2002) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi pikku-Röllin roolistaan elokuvasta Rölli ja kultainen avain. Ruotanen on dubannut Eemeliä animaatiossa Vaahteramäen Eemeli ja Iida. Hän on myös näytellyt Vaahteramäen Eemeliä Taaborin kesäteatterissa vuonna 2013. Hän on näytellyt lapsiavustajana Myrskyluodon Maijassa ja Evakkotytön tarinassa Lahden kaupunginteatterissa, vuosina 2015-2016. == Elokuvat == * Metsän tarina - poika (ääni), 2012 * Rölli ja kultainen avain - Rölli lapsena, 2013 * Viraali - poika 1, 2017 == Tv-sarjat ja näytelmät == * Evakkotytön tarina (lapsiavustaja), Lahden kaupunginteatteri, 2016 * Myrskyluodon Maija (lapsiavustaja), Lahden kaupunginteatteri, 2015 * Valkea kuin uni (Carl), Urajärven Kartanoteatteri, 2015 * Viljami ja Makeba (Viljami), 2014 == Lähteet == == Aiheesta muualla == * * Christian Ruotanen Spotifyssa * Rölli ja kultainen avain -elokuvan traileri Luokka:Suomalaiset lapsinäyttelijät Luokka:Vuonna 2002 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Parkinsonin triviaalisuuden laki

Parkinsonin triviaalisuuden laki on C. Northcote Parkinsonin laki, joka esittää, että ihmiset antavat suhteettomasti painoarvoa pienille asioille, joita he olettavat ymmärtävänsä. Englanninkielinen termi bikeshedding juontuu esimerkistä, jossa ydinvoimalan suunnitelmia hyväksyvä komitea käyttää suhteettomasti aikaa triviaaleihin asioihin, kuten pyörävajan materiaalien valintaan. Lain mukaan asioihin käytetty aika on käänteisesti verrannollinen sen hintaan tai tärkeyteen. Termin käyttö on yleistynyt tietotekniikassa tanskalaisen Poul-Henning Kampin mainittua sen sähköpostissa vuonna 1999. Lakiin liittyy läheisesti myös Philip Wadlerin mukaan nimetty Wadlerin laki ohjelmointikielen suunnittelussa. == Katso myös == * Ylivertaisuusvinouma == Lähteet == Luokka:Työ Luokka:Tietotekniikka
Christian Lindqvist

Jarl Christian Lindqvist (s. 25. joulukuuta 1949 HelsinkiChristian Lindqvistin CV, viitattu 12.5.2018) on suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston suu- ja leukakirurgian professori. == Koulutus == Lindqvist kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketistä vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1973 hammaslääkäriksi (ondotologian lisensiaatiksi), vuonna 1979 lääkäriksi (LL) ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi (LKT). Helsingin yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1986. == Työ == Lindqvist toimi erikoislääkärinä vuosina 1988-1996, ja osaston ylilääkärinä 1988-1996. Vuodesta 1996 HUS:n ylilääkäri. Hän hoiti professuuria (vs.) vuosina 1996–2000 ja sai vuonna 2000 nimityksen professoriksi. Hän on julkaissut satoja julkaisuja omalta erikoisalaltaan.Christian Lindqvist University of HelsinkiChristian Lindqvist ResearchGate == Ansiomerkit == Lindqvist on saanut työstään useita huomionosoituksia ja tunnustuksia. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. Hänet kutsuttiin Saksan kansallinen tiedeakatemia Leopoldinan jäseneksi vuonna 2000. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *Christian Lindqvist. Tuhat- tutkimustietokanta Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Suomalaiset lääkärit Luokka:Suomalaiset professorit Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Ian McNeice

Ian McNeice on englantilainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi vuonna 1985 roolistaan agentti Harcourtina palkitussa televisiosarjassa Pimeyden ytimessä. Tämän jälkeen hänet nähtiin suosituissa elokuvissa kuten Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta (1995), Ace Ventura – luonto kutsuu (1995) sekä Dyyni (2000). McNeice on näyttellyt vuodesta 2004 lähtien Bert Largea draamakomediasarjassa Doc Martin. Vuosina 2005–2007 hän näytteli uutistenlukijaa historiallisessa draamasarjassa Rooma. ==Varhainen elämä== Ian McNeice syntyi vuonna 1950 Basingstokessa, Hampshiressa. Hän aloitti näyttelemisen Tauntonin koulussa, jonka jälkeen McNeice opiskeli näyttelemistä London Academy of Music and Dramatic Artissa ja Salisbury Playhousessa. Opiskelujen jälkeen hän vietti muutaman vuoden teatterissa. Hän näytteli neljä vuotta arvostetussa Royal Shakespeare Companyssa sekä Nicholas Nickleby -näytelmässä Broadwaylla. ==Ura== McNeice teki läpimurtoroolinsa palkitussa televisiosarjassa Pimeyden ytimessä vuonna 1985. Vuonna 1996 hän näytteli juoppoa kokkia Gustave LaRochea tilannekomediasarjassa Chef!. McNeice nähtiin vuonna 2000 minisarjassa Dyyni hirviömäisenä paroni Vladimir Harkonnena, roolissa johon hän palasi vielä elokuvassa minisarjassa Frank Herbert's Children of Dune (2003). Televisiossa hänet on nähty myös Komisario Lewisin toisella kaudella ja Midsomerin murhien neljännellä kaudella. McNeice nähtiin uutistenlukijana HBO:n ja BBC:n Rooma- sarjassa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt Bert Largea ITV:n draamakomediasarjassa Doc Martin. McNeice on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, kuten Rakas vanha kirja (1987), Pako Absolomista (1994), Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta (1995), From Hell (2001) sekä Day of Dead (2008). Hän teki läpimurtonsa Amerikan elokuvamarkkinoille näyteltyään Fulton Greenwallia elokuvassa Ace Ventura – luonto kutsuu (1995). McNeice näytteli vuonna 2001 natsivirkamies Gerhard Klopferia BBC:n ja HBO:n palkitussa televisioelokuvassa Lopullinen ratkaisu. Tämän jälkeen hän on näyttellyt muun muassa elokuvissa Maailman ympäri 80 päivässä (2004) sekä White Noise (2005). McNeice nähtiin natsi-kenraali Joachim von Kortzfleischina elokuvassa Operaatio Valkyrie (2008). Ääninäyttelijänä McNeice on antanut omalaatuisen äänensä ja aksenttinsa useille hahmoille. McNeicen näytteli alun perin Illyrio Mopatista HBO:n menestyssarjan Game of Thronesin vuonna 2009 kuvatussa pilottijaksossa ”Talvi on tulossa”. Jakso kuvattiin kuitenkin seuraavana vuonna kokonaan uudelleen, ja hahmon uudeksi näyttelijäksi valittiin Roger Allam. Vuosina 2010–2011 McNeice nähtiin Winston Churchillna Doctor Who -sarjan neljässä jaksossa. Hän on näytellyt aikaisemmin Churchillia Howard Brentonin näytelmässä Never So Good (2008) sekä Kuninkaan puheen teatteriversiossa (2012). ==Aiheesta muualla== * Luokka:Brittiläiset näyttelijät Luokka:Englantilaiset näyttelijät Luokka:Englantilaiset teatterinäyttelijät Luokka:Vuonna 1950 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt
Lyric Arts Trio

Lyric Arts Trio on kanadalainen taidemusiikin kokoonpano, jonka perustivat vuonna 1964 sopraano Mary Morrison, huilisti Robert Aitken ja Aitkenin puoliso, pianisti Marion Ross. Trio perustettiin alun perin jäsentensä virkistykseksi, mutta se saavutti pian yleistä kysyntää osittain jäsentensä yksilöllisten maineiden ja osittain kokoonpanolle sävelletyn yllättävän vaihtelevan ohjelmiston ansiosta. Enimmäkseen ohjelmisto koostui barokin, rokokoon ja 1800–1900-luvun vaihteen duoista ja trioista, mutta siihen sisältyi myös sellaisia 1900-luvun teoksia kuin Frank Martinin Trois Chansons de Noël ja Albert Rousselin Deux Poèmes de Ronsard. Jälkimmäisen teoksen Lyric Arts Trio esitti debytoidessaan 14. lokakuuta 1965.The Canadian Encyclopedia: Lyric Arts Trio Viimeistä kertaa Lyric Arts Trio esiintyi John Weinzweigin 70-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1983. Muun ohjelmistonsa ohessa Lyric Arts Trio järjesti myös kanadalaisten säveltäjien uusien teoksien kantaesityksiä. Näiden teosten säveltäjiä olivat Milton Barnes, Norma Beecroft, Walter Buczynski, Gabriel Charpentier, Gustav Ciamaga, Harry Freedman, Bengt Hambraeus, Hugh Hartwell, Mieczyslaw Kolinski, Peter Paul Koprowski, Bruce Mather, Paul Pedersen, Harry Somers, ja John Weinzweig. Trio kantaesitti myös ulkomaalaisten säveltäjien teoksia, kuten Jukka Tiensuun trion vuodelta 1975. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset yhtyeet
Ernest MacMillan

Ernest MacMillan (18. elokuuta 1893 Mimico – 6. toukokuuta 1973 Toronto) oli kanadalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän aloitti urkujensoiton opiskelun Arthur Blakeleyn johdolla Torontossa 8-vuotiaana ja teki julkisen ensiesiintymisensä 10-vuotiaana. Hän jatkoi urkujensoiton opintojaan myöhemmin Skotlannissa ja Englannissa. Hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin kandidaatin arvon.Bach-Cantatas.com: Ernest MacMillan (Conductor) MacMillan opiskeli nykyajan historiaa Toronton yliopistossa 1910-luvun alussa ja lähti sitten Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Therese Chaigneaun johdolla. Hänet internoitiin ensimmäisessä maailmansodassa, mutta hän sai poissaolevana taiteiden kandidaatin arvon Toronton yliopistosta vuonna 1915. Vuonna 1918 hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin tohtorin arvon. Vapauduttuaan MacMillan palasi Torontoon, jossa hän työskenteli urkurina ja kuoromestarina. Hän oli myös Toronton musiikkikonservatorion rehtorina vuosina 1926–1942 ja Toronton yliopiston musiikin tiedekunnan dekaanina 1927–1952. Hän toimi Toronton sinfoniaorkesterian kapellimestarina 1931–1956 ja Mendelssohn-kuoron johtajana samassa kaupungissa 1942–1957. Hän myös esiintyi vierailevana kapellimestarina Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa, Euroopassa sekä Australiassa. Hän toimi Kanadan musiikkineuvoston puheenjohtajana 1947–1966. Vuonna 1935 hänestä tuli ensimmäinen ritariksi lyöty kanadalainen. Hän johti useiden perinteisten ja uusien teosten Kanadan-ensiesityksiä. == Lähteet == == Aiheesta muualla == * The Canadian Encyclopedia: Sir Ernest MacMillan Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset kapellimestarit Luokka:Vuonna 1893 syntyneet Luokka:Vuonna 1973 kuolleet
Tactical Monsters Rumble Arena

Tactical Monsters Rumble Arena on Camex Gamesin kehittämä alustariippumaton peli, joka on mahdollista ladata Androidille, iOS:lle sekä Steamille. Peli saavutti huhtikuussa 2 miljoonan latauskerran rajapyykin. Suosiota se on saanut pelin nopean tempon vuoksi. Pelissä pelaajat sotivat keskenään keräämiensä monstereidensa kanssa vuoropohjaisessa pelissä, jossa kunkin vuoron aikaraja on alle 20 sekuntia. Nopeat strategiat, monialaiset monsterit ja aktiivinen yhteisö kasvattavat pelaajamääriä jatkuvasti. Peli on käännetty kymmenille eri kielille, joista yksi on suomi. Luokka:Vuoden 2018 videopelit Luokka:Android-pelit Luokka:IOS-pelit Luokka:Windows-pelit Luokka:Mac OS -pelit
Goodbye Yellow Brick Road (kappale)

Goodbye Yellow Brick Road on Elton Johnin balladi. Laulun sanoitukset on kirjoittanut Bernie Taupin ja musiikin säveltänyt John tämän Goodbye Yellow Brick Road -albumille. Sen musiikillinen tyyli ja tuotanto ovat saaneet voimakkaasti vaikutteita 1970-luvun soft rock- ja glam rock -tyyleistä. Kappale on kriitikoiden laajasti ylistämä, ja jotkut ovat nimenneet sen Elton Johnin parhaaksi kappaleeksi.Mason, Stewart. [ "Goodbye Yellow Brick Road"]. Allmusic. Retrieved 11 June 2006. Kappale julkaistiin vuonna 1973 albumin toisena singlenä, ja se pääsi 10 parhaan listalle Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Se oli yksi Johnin suurimmista hiteistä, ja ylitti edellisen singlen, "Saturday Night’s Alright for Fighting", myynnissä ja suosiossa pian julkaisunsa jälkeen. Yhdysvalloissa se nousi kultalevyrajaan 4. tammikuuta 1974 ja platinaan 13. syyskuuta 1995 RIAA:n luokituksessa. Yellow Brick Road on 1939 elokuvasovituksesta Lyman Frank Baumin kirjasta Wizard of Oz. Tässä elokuvassa Dorothy ja hänen kolme sekalaista ystäväänsä ovat saaneet neuvon seurata Yellow Brick Roadia löytääkseen Ozin Velhon, vain huomatakseen, että heillä olikin jo kaikki mitä he olivat etsineet. Tie johtaa Emerald Cityyn Ozin maahan, jota on usein pidetty vertauskuvana "tielle, joka johtaa elämän fantasioihin" tai "tielle, joka johtaa elämän vastauksiin." Sanoitukset kuvaavat halua palata yksinkertaisempaan elämään sen jälkeen, kun kertoja on luullut elävänsä hyvää elämää mutta oivaltaakin olleensa vain kuin lemmikki rikkaalle seurapiirirakastajalleen. == Lähteet == Luokka:Vuoden 1973 kappaleet Luokka:Elton Johnin kappaleet
María José Alvarado

María José Alvarado (1995El Heraldo: María José Alvarado, Miss Honduras Mundo (1995-2014) – 13. marraskuuta 2014) oli Miss Hondurasiksi 26. huhtikuuta 2014 kruunattu valokuvamalli.CBS News: Miss Honduras 2014 found dead and buried with sister, police say == Kuolema == 19-vuotias José Alvarado kuoli henkirikoksen uhrina marraskuussa 2014. Hänen siskonsa Sofían poikaystävä Plutarco Ruiz ja apuriksi epäilty Aris Maldonado pidätettiin teosta epäiltyinä. Ruiz tunnusti teon ja johdatti poliisit paikkaan, johon surmatut naiset oli haudattu. Kaksoissurman motiivina oli ilmeisesti se, että Sofía oli tanssinut toisen miehen kanssa. María José Alvarado joutui kahdesti selkään ammutuksi yrittäessään paeta paikalta siskonsa surman jälkeen. Syyskuussa 2017 Ruiz tuomittiin 45 vuoden vankeusrangaistukseen.New Straits Times: Miss Honduras World's killer sentenced to 45 years == Lähteet == Luokka:Missit Luokka:Hondurasilaiset henkirikosten uhrit Luokka:Vuonna 1995 syntyneet Luokka:Vuonna 2014 kuolleet
Leo Smith

Joseph Leopold "Leo" Smith (26. marraskuuta 1881 Birmingham, Englanti – 18. huhtikuuta 1952 Toronto, Kanada) oli säveltäjä, sellisti, kirjoittaja ja opettaja. Hänen äitinsä oli ansioitunut pianisti ja isänsä opettaja. Smith oli yksi vanhempiensa seitsemästä lapsesta.The Canadian Encyclopedia: Leo Smith Smith piti täyden sooloresitaalin kahdeksanvuotiaana Birminghamin kaupungintalolla. Tämän jälkeen hän opiskeli Royal Manchester College of Musicissa ja Manchesterin yliopistossa. Hän soitti kamarikokoonpanoissa sekä muun muassa Hallén orkesterissa, Covent Gardenissa ja myöhemmin kanadalaisissa orkestereissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Marcus Adeney, Louis Applebaum, John Beckwith, Keith Bissell, Howard Brown, Kenneth Peacock, Margaret Sargent ja Bertha Tramblyn. Hänen kirjoitustensa joukossa on muun muassa arvosteluja. Hän julkaisi myös kolme oppikirjaa, jotka päätyivät laajasti käytetyiksi. Smithin sävellysten joukossa ovat jousikvartetto D-duurissa ja sellosonaatti e-mollissa. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Kanadalaiset sellistit Luokka:Musiikkikirjailijat Luokka:Musiikkikriitikot Luokka:Kanadalaiset kriitikot Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Vuonna 1881 syntyneet Luokka:Vuonna 1952 kuolleet
Boris Berlin

Boris Berlin (27. toukokuuta 1907 Harkova – 24. maaliskuuta 2001 Toronto) oli venäläissyntyinen, sittemmin kanadalaistunut ja uuden asuinmaansa kansalaisuuden vuonna 1931 saanut säveltäjä ja pianopedagogi. Hän opiskeli Sevastopolissa, Genevessä ja Berliinissä. Hänen opettajiaan viimeksi mainitussa kaupungissa olivat Mark Hambourg ja Leonid Kreutzer.The Canadian Encyclopedia: Boris Berlin Berlin aloitti uransa pianistina, joka esiintyi Saksassa ja Sveitsissä, mutta keskittyi pian pianopedagogiikkaan. Hän opetti ensin Hampurissa, sittemmin The Royal Conservatory of Musicissa Torontossa (vuodesta 1928) ja Toronton yliopistossa (vuodesta 1970). Berlin kirjoitti yli kaksikymmentä pedagogista teosta. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Louis Applebaum, Dorothy Sandler-Glick, Gwen Beamish MacMillan, Kenneth MacMillan, Bernadene Blaha, Andrew Markow, Adrienne Shannon, Christina Petrowska, Geraldine Schuster-Leder, Peter C. Simon, Lydia Wong, Rudy Toth ja Norman Amadio. Berlin sai vuonna 2000 Kanadan ritarikunnan upseerin arvon, mutta menehtyi ennen seremoniaa, jossa arvo olisi virallisesti annettu. == Lähteet == Luokka:Kanadalaiset pianistit Luokka:Musiikkipedagogit Luokka:Kanadalaiset säveltäjät Luokka:Musiikkikirjailijat Luokka:Vuonna 1907 syntyneet Luokka:Vuonna 2001 kuolleet
Rikas, rakas, köyhä, varas

Rikas, rakas, köyhä, varas (Rich Man, Poor Man) on ABC-televisioyhtiön tuottama yhdysvaltalainen minisarja vuodelta 1976. Dean Riesnerin käsikirjoittama 12-osainen sarja perustuu Irwin Shaw’n samannimiseen bestseller-romaaniin (suom. nimillä Menestyksen maku ja Rikas, rakas...) vuodelta 1969. Sarja kertoo Saksasta Yhdysvaltoihin maahanmuuttajina tulleen Jordachen perheen kahden sukupolven vaiheista toisen maailmansodan lopulta aina 1970-luvulle. Sarja oli muun muassa Nick Nolten ja Gregg Henryn läpimurto suosituksi elokuvanäyttelijäksi. Sarjalle tehtiin jatko-osa Rich Man, Poor Man – Book II, jonka oli tarkoitus perustua Irvin Shaw’n Menestyksen maulle kirjoittamaan jatkoromaaniin Köyhä, varas, mutta kirjan viivästyttyä toteutettiinkin alkuperäiskäsikirjoituksen perusteella. Suomessa nämä molemmat sarjat näytettiin peräkkäin yhteisnimellä Rikas, rakas, köyhä, varas. Sarjan pilottijakso esitettiin Mainos-TV:n ohjelmistossa kahdessa osassa 29. ja 31. elokuuta 1977 ja muut 32 jaksoa sen jälkeen viikoittain. Televisiosarjan suosion myötä Gummerus julkaisi alkuperäisen Menestyksen maun uudelleen nimellä Rikas, rakas... ja sen jatkoksi julkaistun romaanin nimellä Köyhä, varas.Fennica-tietokanta. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.5.2018. ==Juoni== Sarja alkaa toisen maailmansodan päättymisen ajoista ja esittelee köyhän leipuri Jordachen perheen. Tarinan keskiössä ovat perheen aikuistuvat pojat, joista Rudy luo menestyksekkään liikemiesuran ja ryhtyy sitten myös poliitikoksi. Nyrkkeilyä harrastava Tom ei menesty elämässä yhtä hyvin vaan jää köyhäksi ja tulee murhatuksi. Sarjan jatko-osassa eli Suomessa esitetyn version myöhemmissä jaksoissa Tomin poika Wesley (Gregg Henry) asuu nyt poliitikkosetänsä Rudyn luona, jossa asuu myös Rudyn nykyisen vaimon poika Billy. Juonikuviot keskittyvät paljolti näiden kahden kunnianhimoisen nuorukaisen valtataisteluihin. Omalla tahollaan Rudy käy taistelua miljardööri Charles Estepin (Peter Haskell) kanssa. Tom Jordachen murhasta tuomionsa kärsinyt Anthony Falconetti (William Smith) palaa vankilasta ja ottaa seuraavaksi kohteekseen Rudyn. ==Rooleissa== thumb|Sarjan myöhempien jaksojen näyttelijöitä, takana Susan Sullivan (Maggie Porter) ja Peter Strauss (Rudy Jordache), edessä Gregg Henry (aikuistunut Wesley Jordache) ja James Carroll Jordan (Billy Abbott). ==Vastaanotto== Rikas, rakas, köyhä, varas tuotti kaikkiaan neljä Golden Globe -palkintoa. Se toi myös Emmy-palkinnon aiemmin valokuvamallina tunnetulle Susan Blakelylle. Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti sarjasta löytyvän vaikutteita Peyton Placesta, Kahden kerroksen väestä ja James Dean -elokuvista. ==Lähteet== ==Aiheesta muualla== *alkuperäinen sarja *jatkosarja Luokka:Yhdysvaltalaiset televisiosarjat Luokka:1970-luvun televisiosarjat Luokka:Romaaneihin perustuvat televisiosarjat